Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

До Роздільнянського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про визнання права користування і приватизації земельної ділянки, в якому просив визнати за ним право користування та право приватизації земельної ділянки площею 0,25га за адресою: [ADDRESS]. (а.с.2). Вважає, що оскільки він набув право власності на житловий будинок правомірно, то у зв'язку з втратою прав власності на будинок колишнього власника на підставі ст..377 ЦК України та ст..120 ЗК України колишній власник будинку втратив право користування земельною ділянкою і, відповідно, право приватизації земельної ділянки, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а він як новий власник будинку вказані права придбав на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідач Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області позов не визнала, надала суду письмові заперечення, мотивовані тим, що діюче законодавство не наділяє органи місцевого самоврядування повноваженнями щодо передачі земельних ділянок від однієї фізичної особи до іншої. Передача земельної ділянки за рішенням органу місцевого самоврядування можлива лише після припинення права власності чи користування земельною ділянкою іншою особою. Вважають, що у позивача на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України виникло право користування тільки тією земельною ділянкою, яка знаходиться саме під придбаним ним будинком. Крім того, вважають себе неналежним відповідачем по справі, оскільки спір у позивач виник фактично з колишнім власником будинку [PERSON], який і повинен відповідати за позовом (а.с.27-30). Ухвалою суду від 27.02.2014р. до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача залучений колишній власник будинку [PERSON] Сторони в судове засідання не з'явились на підставі наданих заяв про розгляд справи за їх відсутністю. Третя особа [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за місцем його реєстрації, що на підставі ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 06 липня 2012 року на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 06 липня 2012 року, позивачу [PERSON] належить право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 37,0 кв.м., розташованого на земельній ділянці, яка знаходиться в розпорядженні Єгорівської сільської ради Роздільнянського районну Одеської області (а.с.5). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем в Комунальному підприємстві спільної власності територіальних громад Роздільнянського районну «Бюро технічної інвентаризації» 11 липня 2012 року (а.с.6). Зазначений житловий будинок раніше належав третій особі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Єгорівською сільською радою Роздільнянського районну Одеської області 21 грудня 1985 року та зареєстрованого в БТІ (а.с.5). 18.11.2013р. позивач звернувся до відповідача з клопотанням стосовно передання йому у власність земельної ділянки розміром 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS], і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. В задоволенні клопотання відповідачем було відмовлено листом №П-48 від 03.12.2013р. (а.с.10-12). Вказана відмова позивачем не оскаржена. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013р. по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про усунення перешкод в користуванні власністю зобов'язано [PERSON] не перешкоджати в користуванні вказаним житловим будинок позивачу, визнано [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинок, встановлено порядок виконання рішення суду, згідно з яким це рішення є підставою для скасування реєстрації [PERSON] за адресою: будинок [ADDRESS]. В задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині зобов'язання Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування рішень за №73-У сесії Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 11.01.2007 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд та рішення за №74-У сесії Єгорівської сільської ради від 11.01.2007 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за вищевказаною адресою - відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013р.по тій же справі провадження в частині позовних вимог щодо визнання рішення сесії Єгорівської сільради Роздільнянського району Одеської області за заявою [PERSON] від 11.07.2012 р. про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки під будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства за адресою будинку незаконним - закрито, оскільки не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства і відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Позивач посилається на ст.ст.118, 120 ЗК України, ст..ст.377, 391 ЦК України як на правову підставу своїх позовних вимог. Згідно ст.120 ЗК України в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Зі змісту свідоцтва від 06.07.2012р. вбачається, що розмір земельної ділянки та її кадастровий номер в ньому не визначені, але земельна ділянка знаходиться у віданні та розпорядженні Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (а.с.5). Ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судова колегія апеляційного суду Одеської області в наведених вище рішеннях, вважаючи можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинок, не вбачає підстав для задоволення аналогічних позовних вимог щодо земельної ділянки, оскільки [PERSON] не є її власником, а отже не може втратити право на ту річ, право на яку не набув. Наявні в матеріалах справи реєстраційна картка земельної ділянки та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, складені на ім'я [PERSON], однак без підпису та печатки компетентних установ не свідчить про набуття права власності на спірну земельну ділянку останнім. Також апеляційним судом зазначено, що право позивача [PERSON] на отримання земельної ділянки не набуло статусу цивільного права, що підтверджується тим, що спірна земельна ділянка раніше не відводилась [PERSON], не передавалась у приватну власність та не знаходилась в цивільному обігу. Вказані обставини позивачем не спростовані. Але на підставі вищевикладеного суд не може погодитись і з доводами відповідача про те, що спір фактично виник між позивачем та [PERSON] як власником та користувачем земельної ділянки та що передача земельної ділянки за рішенням органу місцевого самоврядування [PERSON] можлива лише після припинення судом права власності чи користування земельною ділянкою [PERSON], оскільки, як встановлено апеляційним судом Одеської області, [PERSON] ніколи статусу власника або користувача вказаної земельної ділянки не набував. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Ст.118 ЗК України встановлює порядок приватизації земельних ділянок, які вже перебувають в користуванні громадян. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В силу ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. За приписами ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. У разі якщо обраний особою, яка звернулася з позовом, спосіб захисту не призводить до поновлення його порушеного права, це не позбавляє її права звернення до суду з обранням належного способу захисту. Оскільки питання надання земельної ділянки у власність або користування відноситься до відання місцевої ради, то суд, вирішивши питання щодо визнання права користування або передачі у власність земельної ділянки за позивачем [PERSON] вийде за межі своєї компетенції. Тому обраний позивачем спосіб захисту не може бути реалізований і позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed