Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

До Кузнецовського міського суду звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] з вимогою стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02.02.2006 року у розмірі 17 889,95 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору без номеру 02.02.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами укладеного договору договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг та правилами користування платіжною карткою. Відповідач порушив свої зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 31.12.2013 року має заборгованість у сумі 25 399,66 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6 565,45 грн., заборгованості за процентами за користування у сумі 18 834,21 грн., а також штрафи у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 828,09 грн. (процентна складова). При цьому від суми боргу позивач віднімає суму 8 837,80 грн., яка стягнута судовим наказом Кузнецовського міського суду від 08.05.2008 року та вважає, що сума заборгованості [PERSON] становить 17 889,95 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Послався на те, що наказом Кузнецовського міського суду від 08.05.2008 року з нього стягнута заборгованість за кредитним договором від 02.02.2006 року. Борг відповідно до цього судового наказу він погасив 27.07.2010 року, а тому вважає, що банк не може вимагати повторного стягнення з нього боргу за цим самим кредитним договором. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю. Подав заяву про застосування позовної давності та просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позовної давності. Суд, заслухавши пояснення відповідача,дослідивши наявні в справі докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Із копії заяви відповідача [PERSON] від 02.02.2006 року, вбачається, що останній погодився, що ця заява із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. На підставі цього суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір. Відповідач визнає цю обставину. За умовами договору, а саме із заяви [PERSON] від 02.02.2006 року вбачається, що позивач надав відповідачу кредитний ліміт у сумі 7500 грн., з умовою сплати за користування кредитом 3 % на місяць. Відповідно до п.5.4 умов та правил надання банківських послуг, строк погашення по кредиту проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній карті. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 31.12.2013 року встановлено, що [PERSON] порушив умови кредитного договору. Так, вбачається, що відповідач останній раз вносив кошти на виконання кредитного договору 23.07.2010 року. З цього ж розрахунку випливає, що позивач станом на 31.12.2013 року рахує заборгованість [PERSON] за кредитним договором у сумі 17 889,95 грн., яка включає заборгованість за кредитом у сумі 6 565,45 грн., заборгованість за відсотками у сумі 18 834,21 грн., які нараховані за період з 23.03.2006 року до 31.12.2013 року, штраф у сумі 500 грн. (фіксована частина) та у сумі 828,09 грн. (процентна частина) та за мінусом 8 837,80 грн., які стягнуті наказом Кузнецовського міського суду від 08.05.2008 року. Зважаючи на те, що ухвалою Кузнецовського міського суду від 18.03.2014 року закрите провадження у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту від 02.02.2006 року у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 565,44 грн., суд не досліджує обставини щодо наявності підстав для задоволення позову у цій частині. Досліджуючи підстави стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками судом встановлено, що відповідно до ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. З п.5.5 розділу ІІ умов та правил надання банківських послуг випливає, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, які установлені тарифами банку із розрахунку 360 календарних днів у році. Таким чином, позивач має право на стягнення відсотків за період користування відповідачем [PERSON] кредитом. Визначаючи період у якому відповідач користувався кредитом судом встановлено, що 08.05.2008 року Кузнецовським міським судом Рівненської області виданий судовий наказ №2н-253/08, яким з [PERSON] стягнуто 8 837,80 грн. на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 6 565,44 грн. та заборгованість за процентами у сумі 2 272,36 грн. станом на 06.04.2008 року. Відповідно до листа ВДВС Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області від 17.03.2014 року №1354, провадження з виконання судового наказу №2н-253 про стягнення боргу з [PERSON] закінчене 27.07.2010 року у зв'язку з фактичним виконанням. З розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що останній платіж від [PERSON] на погашення кредиту надходив 23.07.2010 року. Таким чином суд приходить до висновку, що саме 23.07.2010 року відповідач повністю повернув кредит позивачу. З аналізу розрахунку заборгованості за договором кредиту випливає, що позивач за рахунок коштів, які надходили від [PERSON] на погашення кредиту зменшував заборгованість відповідача по процентах за користування кредитом. Проте, з таким порядком списання сум суд не погоджується, оскільки судом з [PERSON] стягнуто борг станом на 06.04.2008 року у сумі 8 837,80 грн. на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», саме на погашення заборгованості за кредитом у сумі 6 565,44 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 2 272,36 грн. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач набув права на стягнення боргу з відповідача, а саме заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 07.04.2008 року до 23.07.2010 року. Крім того, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. За вимогами п.8.6 умов надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Враховуючи, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення відсотків за користування кредитними коштами більш як на 120 днів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позивач набув право на стягнення з відповідача неустойки, передбаченої п. 8.6 умов надання банківських послуг, яка відповідно до розрахунку заборгованості складає 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 828,09 грн. - штраф (процентна складова). У судовому засіданні представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності до вимог банку про стягнення з нього боргу. Пленум Вищого спеціалізованого суду України у своїх роз'ясненнях, що наведені у п. 31 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зазначив про застосування позовної давності у справі за позовом про повернення споживчого кредиту незалежно від заяви сторони у спорі, оскільки положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняють кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 20 листопада 2013 року у справі №6 126 цс13, пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» кошти, які надані кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції є споживчим кредитом. Тому достатніми є підстави стверджувати те, що [PERSON] отримав саме споживчий кредит. Статтями 256, 257, 267 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки відповідачем виконані зобов'язання за кредитним договором 23 липня 2010 року, а ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом у 7 лютого 2014 року, тому позовну давність ним пропущено понад один рік. Позивач не звертався до суду з клопотанням про поновлення позовної давності. Таким чином, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення за договором кредиту від 02.02.2006 року у зв'язку з пропуском позовної давності. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed