Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 квітня 1997 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану адміністрації міста Мурманськ Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з Відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя, що унеможливлювало подальше спільне проживання та збереження шлюбу. В результаті чого, шлюб між нею та Відповідачем був розірваний 14 січня 2015 року, що стверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області. В період шлюбу за спільні кошти нею та Відповідачем було придбано квартиру на підставі договору купівлі-продажу №760 від 21.05.2012 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.В. про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна від 17.03.2017 року за № 82691350, право власності на даний об'єкт нерухомості було зареєстровано на Відповідача. Крім того, в період шлюбу, а саме 10 серпня 2013 року ними було придбано автомобіль марки Chevrolet Еріса 2007 року, право власності на який також, зареєстровано за Відповідачем. Даний факт може стверджуватися інформаційним запитом з порталу державних послуг. У зв'язку з вищевикладеним просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 4 частину автомобіля марки Chevrolet Еріса 2007 року випуску з об'ємом двигуна 2500 см3, дата реєстрації 10.08.2013 року, визнати за [PERSON] право власності на 4 частину автомобіля марки Chevrolet Еріса 2007 року випуску з об'ємом двигуна 2500 см3, дата реєстрації 10.08.2013 року. В процесі розгляду справи, після письмових заперечень відповідача позивач подала заяву згідно якої вказує, що в період шлюбу за спільні кошти Позивачем та Відповідачем було придбано квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2012 року, що посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.В. та розташовану за адресою: [ADDRESS] Звертають увагу суду на той факт, що за текстом договору, а саме в п. 1.4. вказано, що цей договір укладено за згодою дружини Покупця - [PERSON], що викладена у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.В. 21 травня 2012 року за реєстровим номером 759. З огляду на це та на той факт, що договір купівлі-продажу зареєстровано за номером 760, можна дійти висновку та знайти підтвердження тому, що вона була присутня при укладені договору та квартира придбалась для їхньої сім'ї сумісно. Згідно п. 2.1. вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири від 21.05.2012 року: «Продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за суму 103 600 (сто три тисячі шістсот) гривень 00 копійок, без ПДВ, з яких покупець 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок передав Продавцю 14.05.2012 року, а решту 98 600 (дев'яносто вісім тисяч шістсот) гривень, 00 копійок в строк 21.05.2012 року...». Згідно офіційного курсу НБУ на день сплати повної суми за договором, а саме: 7,9915 гривень за долар США, квартира була придбана за грошову суму, що в еквіваленті становить 12 964 (дванадцять тисяч дев'ятсот шістдесят чотири) долара США. Так, після укладення шлюбу на протязі сумісного проживання та ведення сумісного господарства ними була придбана квартира у [ADDRESS], згідно договору купівлі- продажу від 16 липня 1997 року, що було засвідчено нотаріусом міста Мурманськ, реєстр №1-2371 та зареєстровано в ДУПТІ 17.07.1997 року, книга №11, реєстр №2-1053 стор. 177. Згодом у цій квартирі стала мешкати мати Відповідача - [PERSON]. Їхня ж з Відповідачем сім'я проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] яка належала матері Відповідача на підставі Договору про безоплатну передачу квартир у власність громадян від 16.11.1994 року. Така була домовленість між ними. Зазначає, що це сусідні дома і фактично вони допомагали матері Відповідача. Перед переїздом [PERSON] до України, вона видала на ім'я сина - Відповідача по справі Довіреність від 31.03.2009 року, що засвідчена нотаріусом нотаріального округу міста Мурманськ Мурманської області Поповою Т.І., в якій вказала, що надає йому право на управління, володіння та розпорядження всім її рухомим та/або нерухомим майном. Це надало їм право зареєструватися в квартирі за адресою: [ADDRESS] та мешкати там весь час до переїзду в Україну. Такі дані підтверджуються та можна простежити відповідними відмітками про взяття та зняття з реєстраційного обліку у її внутрішньому паспорті громадянки Російської Федерації Так, 18.09.2009 року вона була знята з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та того ж дня була прийнята на реєстраційний облік за адресою: [ADDRESS]. Тобто фактично проживала в квартирі весь час, як було обумовлено між ними та матір'ю Відповідача. Така домовленість була реалізована та також підтверджується, що у 2009 році мати Відповідача [PERSON] вирішила переїхати в Україну до міста Славутич де мешкала її рідна сестра. Для того, що б вони могли придбати житло для неї в Україні, 25 липня 2009 року Позивачем - [PERSON] за довіреністю від чоловіка [PERSON] було відчужено квартиру у [ADDRESS] що підтверджується Договором купівлі-продажу від 25 липня 2009 року. Вищевказана квартира належала подружжю [PERSON], була придбана в шлюбі та, відповідно, була сумісною власністю подружжя [PERSON], які є сторонами процесу та вже 09 вересня 2009 року згідно договору купівлі-продажу, що посвідчено державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] за реєстровим номером 2073, [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS]. Цей факт підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №101690505 від 26.10.2017 року. З аналізу наданих Відповідачем та залучених до матеріалів справи документів не вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] взагалі була відчужена та 29.03.2012 року зокрема. Копія договору купівлі-продажу квартири по [ADDRESS], не містить відомостей щодо засвідчення його нотаріусом, виготовлена не на нотаріальному бланку, не містить посилань на реєстрацію в нотаріальному реєстрі та є звичайною копією, яка є простою письмовою формою. При цьому, згідно п.1 ст. 551 ЦК РФ: «Перехід права власності до покупця підлягає державній реєстрації». Під державною реєстрацією розуміється юридичний акт визнання та підтвердження державою виникнення, обмеження (обтяження), переходу або припинення права на нерухоме майно відповідно до РФ. Державна реєстрація - єдиний доказ існування зареєстрованого права, яке може бути оскаржене тільки в судовому порядку. Порядок реєстрації встановлений Законом РФ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та угод з ним»: «Право власності на нерухомість переходить до набувача з моменту державної реєстрації, і його виконання до цього моменту (передача документів, виселення та вселення і т.і.) Відповідачем суду надана Розписка про отримання документів на державну реєстрацію від Управління Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії по Мурманській області Центрального апарату Управління Росреєстру по Мурманській області, яка також не містить ані підписів державних службовців, ані печаток відповідного органу. Графи: «Після проведення державної реєстрації документи видані, службова особа, ПІБ, підпис співробітника, що видав документи» та інші не містять ані підписів, ані печаток. З вищенаведеного можна зробити висновок, що документи, які надані Відповідачем в підтвердження відчуження квартири його матері, що розташована за адресою: [ADDRESS] не є допустимими доказами та такими, що підтверджують дійсне відчуження квартири по [ADDRESS] [PERSON] 29.03.2012 року та отримання за її продаж 1 800 000 (один мільйон вісімсот тисяч) рублів, що нібито були взяті їм в позику. Тобто твердження Відповідача, що квартира в місті Ірпінь, яка є предметом спору є його особистою власністю є хибними та не відповідають дійсності. Твердження Відповідача, що на момент придбання спірної квартири в травні 2012 року стосунки між Позивачем і Відповідачем вже почали погіршуватись, у зв'язку з чим Відповідач мав намір придбати житло особисто для себе для проживання у випадку розлучення з дружиною, спростовуються тим, що: По-перше: вони вдвох прийняли рішення про переїзд з м. Мурманськ Російської Федерації до м. Ірпінь Київської області Україна. Якби їхні стосунки в 2012 році були поганими, то вони б не переїжджали у двох на таку велику відстань. По-друге: вона була відразу зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], про що міститься відмітка про реєстраційний облік в її Посвідці на постійне проживання в Україні від 13.10.2012 року. По-трете: згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 14 січня 2015 року до суду з позовом про розірвання шлюбу звернулась саме Позивач. Відповідач не ініціював цього процесу. По-четверте: вони вдвох були присутні при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири та вона надавала нотаріальну заяву про згоду на придбання сумісного мешкання - квартири. В період шлюбу за сумісні кошти також було придбано автомобіль Chevrolet Epіса 2007 року випуску з об'ємом двигуна 2500 см3, дата реєстрації 10.08.2013 року. Автомобіль було придбано більше ніж через рік, після придбання квартири. Цей факт є важливим тому, що Відповідач стверджує, що автомобіль було придбано їм особисто за все ті ж позичені грошові кошти. Однак, можна ставити під сумнів, і що за нібито ці кошти було придбано й авто, тому що як щоб ці кошти були у Відповідача одразу, нічого не заважало йому придбати авто відразу, а не чекати більше року можливості зробити покупку. Згідно Експертного висновку ТЗ №20170328/01 від 23.03.2017 року «Про ринкову вартість колісного транспортного засобу - легкового автомобілю марки Chevrolet модель Epіса, державний реєстраційний номер [NUMBER]» вартість автомобіля становить 202 600 (двісті дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок. Крім того, твердження Відповідача, що автомобіль було придбано за його особисті кошти не відповідає дійсності ще й з інших причин. Так, Відповідач стверджує, що «... зазначений автотранспортний засіб придбавався за особисті кошти Відповідача, він був куплений не в інтересах сім'ї, а для використання Відповідачем у власній підприємницькій діяльності». Однак, згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, Відповідач не зареєстрований як фізична особа- підприємець та не здійснює на території України ніякої власної підприємницької діяльності. Відповідно, ніколи автомобіль не придбавався їм особисто та для особистого користування. Однак, грошова сума у розмірі 60 000 доларів США, що була внесена на банківський рахунок, а потім знята з нього є також спільною сумісною власністю подружжя та їй не було відомо про цю суму, тому вважає, що вона не була витрачена в інтересах сім'ї. Той факт, що ця сума грошових коштів витрачена в інтересах сім'ї не підтверджено та не доведено Відповідачем. Відповідно вона має право на 1/2 від цієї суми. Просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя: - грошові кошти у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США - квартиру, що розташована за адресою : [ADDRESS]; право власності на 1/2 автомобіля Chevrolet Epіса 2007 року випуску з об'ємом двигуна 2500 см3, дата реєстрації 10.08.2013 року, державний номер [NUMBER]. В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею; 51,8 м.кв, житловою площею 23,5 м.кв., право власності на 1/2 автомобіля; Chevrolet Epіса 2007 року випуску з об'ємом двигуна 2500 см3, дата реєстрації 10.08.2013 року, державний номер [NUMBER]. В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США, що в еквіваленті на день розгляду справи становить 1 598 853 (один мільйон п'ятсот дев'яносто вісім тисяч вісімсот п'ятдесят три) гривні 72 копійки, право власності на 1/2 автомобіль Chevrolet Epіса 2007 року випуску з об'ємом двигуна 2500 см3, дата реєстрації 10.08.2013 року, державний номер [NUMBER]. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивачки позовну заяву підтримала в повному обсязі в уточненому варіанті і просила її задоволити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог позивача заперечували в повному обсязі подали до суду письмові заперечення. В позові просили відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду допитавши свідків дослідивши письмові докази по справі вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що 30.04.97р. сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС м. Мурманськ Російської Федерації. Від шлюбу дітей не мають. 14.01.2015р. Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області шлюб було розірвано. В період шлюбу, згідно договору купівлі - продажу №760 від 21.05.12р. посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко О.В., сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] в м.. Ірпінь Київської області. Право власності на дану квартиру було зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] Крім того в період шлюбу, а саме 10.08.2013 року сторони придбали автомобіль марки «Chevrolet Epіса» 2007 року, право власності на який було також зареєстровано на відповідача. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із вимогами ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. Поскільки квартира [ADDRESS] і автомобіль марки «Chevrolet Epіса» сторонами придбані в період шлюбу, то дане майно є спільною власністю подружжя і, відповідно, підлягає розподілу між сторонами в рівних долях по 1/2 частини за кожним. Суд, критично відноситься до показів свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (мами відповідача), які стверджували, що спірну квартиру і автомобіль було придбано за кошти мами відповідача [PERSON] виручені від продажу її квартири в м. Мурманськ. Однак, погодитися з такими доводами суд не може, поскільки сторони перебували в шлюбі на час придбання спірного майна і позивач при укладенні договору купівлі - продажу квартири надавала свою згоду на дану угоду. Судом не здобуто доказів того, що 60 000 доларів США, які знаходились на рахунку відповідача( від продажу квартири мами в м. Мурманськ) були витрачені на купівлю спірної квартири і автомобіля не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо коштів в сумі 60 000 доларів США, на які в уточненій позовній заяві посилається позивач і просить в порядку розподілу спільного майна подружжя, визнати на них право власності за відповідачем [PERSON] Як встановлено в судому засіданні згідно до виписки відділення №5 ПАТ «ВТБ Банк» за період з 20.03.2012 року по 26.12.2017 року грошові кошти в сумі 60 000 доларів США були перераховані 04.04.12 року з Мурманської області на користь [PERSON] від [PERSON], яка є родичкою матері відповідача і яка на прохання відповідача та його матері [PERSON] перерахувала вищевказані кошти від продажу квартири [PERSON] на розрахунковий рахунок відповідача, які в подальшому були конвертовані в гривню та зняті з рахунку. Відповідно, вказані кошти в розмірі 60 000 доларів США не можуть бути спільною сумісною власністю подружжя, а були коштами від продажу квартири [PERSON] - матері відповідача. Тому, відповідно, вказані кошти не можуть підлягати розподілу між сторонами так як належать виключно відповідачу [PERSON] На підставі викладеного ст.ст. 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: partial