Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 21 серпня 2013 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №242. Від шлюбу мають сина [PERSON], 21.03.2014 року, який проживає разом з відповідачем. Позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, оскільки він носить формальний характер. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином в установленому законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином в установленому законом порядку. Свої інтереси довірила представляти адвокату [PERSON], яка у судовому засіданні надала пояснення, що її довірителька хотіла б зберегти сімю, але після спілкування з позивачем зрозуміла, що це неможливо. Тому при вирішені питання про розірвання шлюбу покладаються на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 21.08.2013 року зареєстрували шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №242. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2014 року, спільне господарство не ведуть, взаємини подружжя не підтримують, майнових спорів на сьогоднішній день не мають. Бажання до примирення у позивача відсутнє. Подальше спільне подружжя і збереження шлюбу неможливо. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2016 року сторонам надавався строк для примирення, після спливу якого позивач наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі ст. 111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, враховуючи той факт, що сторони вже тривалий час мешкають окремо без ведення спільного господарства та бюджету, а також, що відсутні докази того, що окреме проживання сторін негативно вплинуло або вплине на інтереси неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що шлюб [PERSON] до [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені факти свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved