Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася донька - [PERSON]. На момент подання позову шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені. Відповідач жодної участі в матеріальному забезпеченні їх спільної дитини не приймає, у зв'язку з чим просить стягнути аліменти на утримання їх спільної дитини, із врахуванням її особистих потреб та особливостей розвитку, у розмірі 2000 грн. щомісячно. В судове засідання позивач [PERSON] з'явилась, позовні вимоги та обставини викладені в позові підтримала в повному обсязі, зазначивши, що з відповідачем не підтримує відносин протягом останніх чотирьох років та не може надати відомостей з приводу отримуваного ним доходу. Їй відомо, що на момент розгляду позову відповідач працює. Інших неповнолітніх дітей крім [PERSON] відповідач не має. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав, в зв'язку з чим, суд за згодою позивача ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON]про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Індустріального району м. Дніпропетровська 07 листопада 2002 року, актовий запис № 910. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, з огляду на те, що спільна дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, враховуючи, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із [PERSON] Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 ЦПК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Разом з цим, позивач не надав до суду доказів на підтвердження того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує обставини, викладені в позові та передбачені ст. 182 СК України, та вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму сприяє забезпеченню одержання коштів дитиною, необхідних для її нормальної життєдіяльності. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення аліментів 08.02.2017 року, суд присуджує стягнення аліментів з 08.02.2017 року. Судом також вирішується питання про розподіл судових витрат. На виконання приписів Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору, утім на виконання ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial