Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 12.03.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивовано тим, що [INFO] в смт. Оратів Оратівського району Вінницької області померла мати позивача [PERSON] . 10 квітня 2007 року на ім`я позивача [PERSON] був складений заповіт, посвідчений секретарем Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Гуляєвою Г.В., та зареєстрований в реєстрі за № 34, згідно якого [PERSON] земельну ділянку площею 4.8288 га, передану їй у приватну власність згідно державного акту серії ВН № 154634, майновий сертифікат на право власності на майновий пай серії ВІ ХV № 011101 визначений в розмірі 8034 грн. вона заповідає сину [PERSON] . По відомостях Оратівської селищної ради даний заповіт не змінено і не скасовано, запис від 14.02.2019 року. Позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, оскільки про наявність зазначеного заповіту він не знав, довідався лише на початку січня 2019 року, так як випадково знайшов заповіт у документах свого покійного батька позивача, який помер [INFO] . При зверненні у Оратівську державну нотаріальну контору для оформлення спадкового майна після смерті матері позивачу в усній формі було відмовлено, оскільки він пропустив шестимісячний строк звернення для прийняття спадщини, а тому позивач [PERSON] просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 26.01.2021 року. Ухвалою суду від 26.01.2021 року замінено відповідача - Оратівську селищну раду Оратівського району Вінницької області, на належного відповідача - [PERSON] та відкладено розгляд підготовчого судового засідання цивільної справи № 141/238/19 на 18.02.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 18.02.2021 року не з`явився. Натомість, позивач надіслав до суду заяву (Вх. № 424/21 від 09.02.2021 року) про розгляд справи у судовому засіданні без його участі, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 18.02.2021 року не з`явилася. Натомість, відповідач подала до суду заяву (Вх. № 386/21 від 09.02.2021) про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, згідно якої позовні вимоги визнає у повному обсязі. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши подані документи і матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] померла [INFO] в смт. Оратів Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) від 14.02.2019 року, серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 4,8288 га, належну померлій згідно державного акта серії ВН № 154634 та з права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії ВІ ХV № 011101 в розмірі 8034 грн. Позивач [PERSON] , який народився [INFO] , є рідним сином померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] від 06.01.2021 року. Згідно заповіту від 10.04.2007 року, [PERSON] земельну ділянку площею 4.8288 га, передану їй у приватну власність згідно державного акту серії ВН № 154634 та майновий сертифікат на право власності на майновий пай серії ВІ ХV № 011101 визначений в розмірі 8034 грн. вона заповідає сину [PERSON] . Заповіт посвідчено 10.04.2007 року секретарем Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 34. Як вбачається з запису в.о. старости Угарівського старостинського округу Пазича С.В., по відомостях Оратівської селищної ради даний заповіт не змінено і не скасовано, запис від 14.02.2019 року. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. 1 та 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи № 141/238/19, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері, відповідно до ст. 1223 ЦК України. При цьому, згідно довідки № 2-37 від 12.02.2019 року, виданої Оратівською селищною радою Оратівського району Вінницької області, відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Оратівської селищної ради за № 1, особовий рахунок № [NUMBER] , померла [PERSON] , яка народилася [INFO] в селі Каленівка, Оратівського району Вінницької області, на день смерті [INFO] біла зареєстрована і постійно проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані і проживали: чоловік - [PERSON] , 1932 року народження, дочка - [PERSON] , 1965 року народження. З листа в.о. завідувача Оратівською державною нотаріальною конторою Манус В.В. вих. №20/01-16 від 14.01.2021 року вбачається, що після смерті [INFO] [PERSON] заведена спадкова справа та відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 52170158 від 05.06.2018 р. за № 129/2018 заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 52170166 від 05.06.2018 року, за параметрами запиту «заповіти/спадкові договори» у спадковому реєстрі знайдено інформацію про заповіт, номер у спадковому реєстрі 42573085, стан чинний, номер в реєстрі нотаріальних дій 34, посвідченого 10.04.2007 року виконкомом Угарівської сільської ради Оратівського району Вінницької області заповідачем [PERSON] . Також у Спадковому реєстрі знайдено інформацію про заповіт, номер у спадковому реєстрі 60115760, стан чинний, номер в реєстрі нотаріальних дій 1-47, посвідченого 18.01.2017 року Тетіївською державною нотаріальною конторою заповідачем [PERSON] . Визначаючись щодо встановлених правовідносин та заявлених вимог, суд керується наступним. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які б могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Таким чином, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Вказаний висновок викладений зокрема у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 15 січня 2020 року по справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19) та від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18). Як вбачається з матеріалів справи, спадкоємцем за законом є донька [PERSON] - [PERSON] , яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї, а тому відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину. При цьому, позивачем у підготовчому судовому засіданні заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача Оратівську селищну раду Оратівського району Вінницької області, на належного відповідача - [PERSON] . Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, про що надала відповідну заяву. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як стверджує позивач, причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини було необізнаність спадкоємця про наявність заповіту. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємців про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. До аналогічного висновку також дійшла й Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, саме на позивача покладений обов`язок доказування факту поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Таким чином, із аналізу чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини у співвідношенні із наданими позивачем доказами на обґрунтування своїх позовних вимог, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] його матері [PERSON] , у зв`язку з необізнаністю спадкоємця про наявність заповіту, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved