Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, треті особи: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжя, Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцова О.О., про визнання права власності в порядку спадкування за законом, скасування арешту на нерухоме майно. Позов обґрунтований тим, що [INFO] в м. Запоріжжя помер [PERSON] - рідний брат заявника. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири по [ADDRESS] . Вказана квартира належить позивачу і [PERSON] (по 1/2 частині) на праві приватної сумісної власності на підставі договору обміну від 27.11.2000 року. 12 квітня 2019 року позивач, який є єдиним спадкоємцем за законом після смерті брата, звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцової О.О. Постановою від 15 квітня 2019 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що під час спроби видати свідоцтва про право на спадщину, оскільки на все рухоме та нерухоме майно померлого накладений арешт постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя на виконання судового наказу №334/4081/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя. 23 березня 2020 року заявник отримав відповідь №29678 начальника Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Південно-східне Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро), згідно з якою виконавче провадження знищено та виконавчих проваджень відносно [PERSON] на підставі яких було накладено арешти у провадженні виконавчої служби не перебуває. Через накладений арешт позивач не може оформити право власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] рідного брата - [PERSON] , зняти арешт з нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна, та заборону відчуження об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС в м. Запоріжжя Сівакової О.О. від 29 липня 2016 року у виконавчому провадженні 51700856 з примусового виконання судового наказу №334/4081/15-ц, виданого 30.09.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя (арешт майна боржника та оголошення заборн на його відчуження). Реєстраційний номер обтяження 15917980 зареєстровано 01.08.2016 року 08:49:59 Контрольна сума: 198ГГ72109 (тип обтяження: арешт рухомого майна). Обтяження 15670585 зареєстровано 01.08.2016 року 08:44:09. Позивач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, надала заяву про слухання справи за її відсутності. Приватний нотаріус надав заяву про слухання справи за її відсутності. Представник виконавчої служби до суду не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Згідно з довідкою приватного нотаріуса Скрипка С.І. є єдиним спадкоємцем [PERSON] , [INFO] . Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.04.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинний зв`язок зі спадкодавцем. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав [PERSON] є власником Ѕ частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом №29678 від 23.03.2020 року Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя Південно-східне Міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконанні перебувало виконавче провадження №51700856 з примусового виконання судового наказу №334/4081/15-ц, виданого 30.09.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь Концерну «МТМ» суми боргу в розмірі 7074,22 грн. Постановою державного виконавця від 29.07.2016 року накладений арешт на майно боржника. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2020 року №334/6686/19 встановлений факт родинних відносин, а саме [PERSON] є рідним братом [PERSON] . Відповідно до договору обміну від 27.11.2000 року [PERSON] і [PERSON] є власниками по Ѕ частини квартири по [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути його протиправно позбавлений. Право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності е непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 ЦК України. Згідно із ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з підпунктом 4.15. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до положень підпункту 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з підпунктом 4.17. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органом, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Згідно із ст. 24. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. Згідно із ст. 26, з п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду, а державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно із п. 2 постанови №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606- XIV «Про виконавче провадження». В зв`язку зі смертю боржника у виконавчому провадження (що саме і було підставою для накладання арешту на спадкове мано) виникла ситуація, при якій неможливо усунути обставини, які стали підставою для накладання арешту на спадкове майно, тобто неможливо стягнути борг з боржника в зв`язку з його смертю і в даному випадку це є перешкодою для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту, накладеного на спадкове майно, спадкоємець померлого позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої спадкові права з метою подальшого користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку немає підстав для оскарження дій державного виконавця і тому позивачем правильно обраний спосіб захисту , що відповідає положенням ст. 15, 16 ЦПК України та позиції Верховного Суду України, якій в своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі № 399/142/16-ц зазначив, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). До цього ж суд також зазначає, що підстави для зняття арешту визначені положеннями ЗУ «Про виконавче провадження» і може бути знятий за рішенням суду і певних випадках ( ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження») Вирішуючи позов таким чином, суд також застосовує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, що передбачено положеннями ст. 10 ЦПК України. Вирішуючи даний позов, суд також враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст.13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (№ 38722/02, п.75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст.13 Конвенції) повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. А тому, оскільки іншого способу захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна у позивача не має, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку суд вважає правильним, таким що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні, таким, що не суперечить закону, в зв`язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. Вимоги в частині стягнення судових витрат з відділу державної виконавчої служби задоволенню не підлягають, оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а вказана юридична особа не є стороною у справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved