Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна набутого під час шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2001 року. У зв'язку з неможливістю у подальшому зберегти шлюбні відносини, цей шлюб 25 січня 2011 року було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка змінила своє прізвище на [PERSON]. За час шлюбу ними було набуто майно. Відносно частини майна - автомобілів, будівельних матеріалів, земельних ділянок, та інших речей побутового значення вони досягли згоди про його поділ, а про наступне майно, яке він вважає є сумісною власністю подружжя, згоди про його поділ вони не досягли та воно підлягає поділу у судовому порядку. Це є наступне майно: -комплекс будівель та споруд (промзону) розташований за адресою - [ADDRESS]. Вказаний комплекс позивач оцінює у 10 000 гривень; -житлове приміщення (квартира) [ADDRESS]. Вказану квартиру позивач оцінює у 10 000 гривень. Вартість вказаного майна оцінює виходячи з того, що відповідачка по справі погоджувалась з цією вартістю. До такого висновку позивач дійшов у зв'язку з тим, що справу раніш вже було розглянуту Мар'їнським районним судом у заочному порядку. При цьому відповідачка по справі, подаючи заяву про скасування цього заочного рішення, у своїх заперечень проти позову не ставила питання про вартість майна, а тільки вказувала про спір яке майно буде кому належати. На цих підставах він наполягає на вартості майна яке є їх спільній власності. Крім цього, у позові не ставиться питання про сплату грошової компенсації, а документи які підтверджують вартість майна знаходяться у відповідача по справі, що дає підстави заявляти вимоги про їх витребування. У добровільному порядку відповідачка по справі не бажає розділити майно яке є сумісною власністю подружжя. Причому, відповідачка по справі визнає що вказане майно є сумісною власністю подружжя набутого за час шлюбу та вказує це у договорі про розподіл майна. Вказаний договір, відповідачка пропонувала підписати позивачу, на не вигідних для нього умовах. Але з тексту цього договору можливо зробити висновок про наявність майна яке є у їх спільній власності. Посилання на ці обставини обумовлюється тим, що відповідачка по справі не надає позивачу документи на вказане майно що дає підстави для витребування цих документів у відповідачки по справі. Позивач до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимог наполягає та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явилась, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, заперечень проти вимог позивача не висунула. Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно паспорту громадянина України [NUMBER] [PERSON], [INFO] року народження, 27.10.2001 року зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 25.03.2011 року, актовий запис № 10, її прізвище після реєстрації розірвання шлюбу - [PERSON] (а.с.5). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 16.03.2016р. за [PERSON] в період перебування у шлюбі з [PERSON] зареєстровано наступне майно: 1. Квартира трикімнатна загальною площею 114,5 кв.м., житловою- 57,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу р-р № 772, 10.06.2009, посвідченого приватним нотаріусом Мар'їнського райнотокругу. 2. Комплекс будівель та спруд, розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі довогору купівлі-продажу р-р № 1776, 18.09.2004р. посвідченого приватним нотаріусом Мар'їнського районного нотаріального округу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Відповідно до п. 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 3 статті 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України в постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд доходить висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватної власністю чоловіка або дружини, оскільки придбане за договорами купівлі-продажу, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, чи шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Відповідачка не з'явившись до судового засідання не скористалась своїм правом висловити заперечення на позовні вимоги. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна набутого під час шлюбу обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Підлягає стягнення з відповідачки понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір в сумі 487,20 гривень. На підставі ст. ст. 68-71 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved