Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування 3/100 частинами домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що її чоловік - [PERSON] , є власником 3/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1993 р. за реєстровим №3-10868 нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори. Як вказує позивач, за вищевказаною адресою, зареєстрований один із колишніх співвласників - [PERSON] . Позивач зазначила, що при укладенні угоди купівлі-продажу відповідач обіцяв в короткий термін подати заяву про скасування своєї реєстрації проживання, однак, до тепер з не відомих причин - цього не зробив. Зв`язку з відповідачем позивач не має, тому не може без звернення до суду вирішити це питання. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Третя особа, в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що, відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 28.12.1993р. за реєстровим №3-10868, нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] на праві власності належить 3/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 5-6) Згідно Довідки/виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку № 224 від 28.02.2019 року, виданої КП ЖКС «Черьомушки», відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7) Як вбачається з акту про не проживання від 01.03.2019 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідченого Начальником дільниці № 7 КП ЖКС «Черьомушки», [PERSON] не проживає за місцем реєстрації в квартирі під [ADDRESS] з грудня 1993 року. (а.с. 8) Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позивач - [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 23 квітня 1977 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, 01.03.2002 року (повторно). (а.с. 10) Оскільки будинок придбано у період шлюбу, згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, [PERSON] є співвласником 3/100 частинами домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачів порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає, ця квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, його має бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права, у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved