Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Калініченко А.В., про встановлення факту смерті [PERSON] , заінтересована особа Центральний районний у м. Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. На обґрунтування заяви заявник посилається на те, що [INFO] в м.\~Донецьк померла\~її тітка\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~довідкою про\~причину смерті.\~Після поховання\~вона звернулася\~до Центрального\~районного у\~місті Маріуполі\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Донецькій\~області з\~проханням зареєструвати\~смерть [PERSON] \~та видати\~їй відповідне\~свідоцтво про\~смерть.\~Однак,\~у зв`язку\~з невідповідністю\~форми вказаних\~документів,\~визначеній законодавством\~України,\~заявнику відмовлено\~у проведенні\~державної реєстрації\~смерті на\~підставі пред`явлених\~документів.\~Посилаючись на\~вказані обставини,\~а також\~на те,\~що встановлення\~факту,\~що має\~юридичне значення\~необхідне для\~реєстрації смерті\~її тітки\~ [PERSON] ,\~заявник просить\~суд встановити\~факт смерті\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27 вересня 2019\~року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено до розгляду. Заявник у заяві просила суд розглядати справу за її відсутності, в якій вимоги заяви підтримала у повному обсязі. Від заінтересованої особи Центрального районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника та вирішення питання за заявленими вимогами на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася заявник, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . 02 [INFO] 1950 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 1974 року зареєстрували шлюб. За заповітом від 02 серпня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу АРК Черкасовою І.М., [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку №\~ [NUMBER] , площею 0,0421 га, кадастровий № 0111200000:01:013:0874. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20\~травня 2019 року №\~1411-5000127875/52689 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Так, заявником подано копію довідки про причину смерті від 18 червня 2019\~року, видану Центром первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Донецька, відповідно до якої [PERSON] померла [INFO] , причина смерті: атеросклеротична хвороба серця з гіпертонічною хворобою. Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] на підставі пред`явлених нею документів, оскільки форма таких не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08\~серпня 2006\~року №\~545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 25\~жовтня 2006 року № 1150/13024. Приписами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 цього Кодексу. За змістом ч. ч. 1, 2 статті 317 цього Кодексу заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. За змістом розпорядження Кабінету Міністрів України від 07\~листопада 2014\~року №\~1085-р м.\~Донецьк входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. За змістом\~наказу Міністерства\~юстиції України\~від 17\~червня 2014\~року №\~953/5\~«Про невідкладні\~заходи щодо\~захисту прав\~громадян на\~території проведення\~антитерористичної операції»\~тимчасово призупинено\~проведення державної\~реєстрації актів\~цивільного стану,\~внесення змін\~до актових\~записів цивільного\~стану,\~їх поновлення\~та анулювання\~деякими відділами\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану,\~що знаходяться\~на території\~Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно з ч. 2 ст. 219 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Як роз`яснено у п. п. 13, 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. За положеннями ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. На даний час копія довідки про причину смерті, виданої органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України, не визнається на території України та не може бути підставою для реєстрації смерті на території України. Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Оцінюючи довідку про причину смерті, видану органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України. Положеннями ст. ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Калініченко А.В., про встановлення факту смерті її тітки [PERSON] , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявнику реалізувати питання виникнення, зміни або припинення майнових чи немайнових прав як її, так і померлої фізичної особи громадянина України, які за своє суттю є подіями та діями, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і припиняють його можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: approved