Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

До суду 13.11.2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про встановлення факту недійсності паспорту громадянки України у певний період, застосування правових наслідків нікчемних правочинів, в якому позивач просить встановити факт, а саме - недійсність паспорту серії [NUMBER] громадянки України [PERSON], [INFO], виданого 22 червня 1999 року Московського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області в період з 17 вересня 1999 року по 28 листопада 2007 року та застосувати правові наслідки до нікчемних правочинів - договору від 01 листопада 2007 року розподілу часток спільної сумісної власності квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та договір дарування від 02 листопада 2007 року за яким [PERSON] передає в дар належну ії на праві власності 1\\3 частину вказаної вище квартири, у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON], а саме визнати спільну сумісну власність на квартиру за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав вказаних в ньому та просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та просив його задовольнити у повному обсязі Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Третя особа; приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з*явилася, про час та місце слухання справи була заздалегідь повідомлена, подала до суду заперечення, в яких просила в задоволені позову відмовити з підстав вказаних в них та просила слухати справу в ії відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача [PERSON] дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 серпня 1999 року Центром приватизації державного житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради у відповідності до розпорядження № 46067 від 26 серпня 1999 року, реєстраційний № 5А-99-193965, копія якого є в матеріалах справи, належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. 01.11.2007 року між сторонами у справі укладено договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності. За вказаним договором сторони дійшли згоди, що спірна квартира належить їм в рівних частках, а саме по 1\\3 частині кожному. Вказаний договір складений письмово та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 02.11.2007 року вказаний договір зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» відповідно до вимог ст. 182 ЦК України. 02.11.2007 року між сторонами у справі укладено договір дарування належної позивачу 1\\3 частини квартири [ADDRESS], яку вона подарувала відповідачам у справі. Вказаний договір, посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ». Судом встановлено, що предметом позову [PERSON] є встановлення факту недійсності паспорту України у певний період Згідно з положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав це не що інше як передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, але за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов'язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини поділяються на юридично значимі та юридично байдужі, з якими право не зв'язує будь-яких юридичних наслідків . Таким чином, не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі чи в силу будь-яких особливих властивостей, а в результаті визнання їх такими державою та закріплення у законі. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов'язано з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту або заявник не має можливості одержати (відновити) загублений (знищений) документ, який посвідчує необхідний факт; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети. Заявник просить встановити факт недійсності паспорту України у певний час, однак відповідно до п.1, п.8 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» від 26 червня 1992 року N 2503-XII, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєна таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним, тому суд вважає, що даний факт, і так встановлений законодавством, та не потребує підтвердження в судовому порядку, позивач не надав суду доказів, що даний факт хтось оспорює чи не визнає. Стосовно вимог позивача про застосування правових наслідків до нікчемних правочинів - договору від 01 листопада 2007 року розподілу часток спільної сумісної власності квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та договору дарування від 02 листопада 2007 року. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених Цивільним Кодексом, нікчемний правочин може бути визнано судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин). Договір договору розподілу часток та дарування квартири [ADDRESS] були вчинені в письмовій формі та посвідчені нотаріально, їх нікчемність прямо не встановлена законом, тому припускаються дійсними, дані договори по своїй правовій природі є оспорюванними правочинами, а не нікчемними, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і не підлягають задоволенню. Крім того суд звертає увагу позивача, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.04.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON], ВАТ Банк « Фінанси та Кредит», КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації, про захист прав і інтересів, визнання недійсними правочинів - договорів розподілу часток спільної сумісної власності та дарування, застосування правових наслідків нікчемних правочинів - відмовлено в повному обсязі, і однією з підстав недійсності даних договорів вказаних позивачем по даній справі було вказано, що на момент укладення оспорюваних правочинів [PERSON] не мала повної цивільної дієздатності, оскільки до ії паспорту громадянина України не була вклеєна фотокартка у 45 років і суд дав своє судження по даному факту. Дане рішення не було оскаржено та на даний час набрало законної сили. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: dismissed