Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON], зацікавлена особа - Сьома Одеська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та просила суд, згідно останній уточнень, встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу від 03.10.1991р., посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори за реєстровим № 99 22.06.2007р., укладеного між [PERSON] та [PERSON]. У своїй заяві [PERSON] посилається, на те, що згідно дублікату договору купівлі-продажу від 03.10.1991р., посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори за реєстровим № 99 22.06.2007р., який видано замість втраченого, їй належить 33/50 частини житлового будинку [ADDRESS] У зазначеному документі її прізвище зазначено як «[PERSON]», однак в паспорті громадянина України її прізвище зазначено «[PERSON]». Заявник в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Зацікавлена особа в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, причини не явки не повідомляв. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON]. Судом встановлено, що відповідно до дублікату договору купівлі-продажу від 03.10.1991 року, який посвідчено приватним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 99, 22.06.2007р., який видано замість втраченого, [PERSON] належить 33/50 частини житлового будинку [ADDRESS] в якому її прізвище зазначено як «[PERSON]» (а.с. 9) Згідно паспорту громадянина України [PERSON], [INFO], прізвище заявника зазначено як «[PERSON]». (а.с. 6) Однак в дублікаті договору купівлі-продажу від 03.10.1991 року, прізвище [PERSON], зазначено, як «[PERSON]». Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначене роз'яснення у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» кореспондується з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, відповідно до якої у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного, суд вважає, що розбіжність у написанні прізвища, виникла в результаті описки (граматичної помилки) під час перекладу з російської на українську мову. Доводи заявника щодо зазначеного правовстановлюючого документу не викликають у суду будь-яких сумнівів. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved