Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивачі є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у вказаному будинку не проживає більше року з 1994 року. Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] усунути позивачам перешкоди в здійсненні права користування вказаним приміщенням. Позивачі в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява позивачів щодо слухання справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.03.2019 року позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом від 11.04.2019 року відповідач [PERSON] не проживає з 1994 року за вказаною адресою. Ст. 41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачам у здійсненні права користування та розпорядження належної на праві власності квартири, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved