Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовом звернулась [PERSON] із вимогою про визнання за нею права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачу належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням ЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів 12 січня 1998 року, зареєстрованого 28 січня в КП «ОМБТІ та РОН» за № 345-стр80- кн254пр. В зазначеній квартирі позивач мешкає та зареєстрована з 1991 року. В 1998 році квартира була приватизована на підставі розпорядження № 110766 від 12 січня 1998 року [PERSON], [PERSON], та [PERSON] в рівних частках. [PERSON], 1994 року народження, яка є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], в 2000 році була усиновлена [PERSON] та [PERSON], змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]» та по-батькові «[PERSON]» на «[PERSON]», і в 2001 році переїхала на постійне місце проживання в Німеччину, де мешкає до цього часу. [INFO] [PERSON] померла, у зв'язку із чим відкрилась спадщина, а саме на 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] (двоюрідна бабка позивача, тітка її матері) позивач добросовісно заволоділа спадковим майном померлої, оскільки інші спадкоємці відсутні, та одноособово проживає в спірній квартирі, підтримує її в належному стані, сплачує комунальні послуги, здійснюю капітальні та поточні ремонти в квартирі, тощо. Відповідачка [PERSON] з 2001 року в квартирі не проживає, проте до цього часу із реєстрації в квартирі не знялася. Оскільки починаючи з 2001 року [PERSON] фактично добросовісно, відкрито, безперервно, більше десяти років володіла та користувалася чужим майном, що належала [PERSON], тому позивач набула право власності згідно ст. 344 ЦК України спірне майно. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю та відсутністю представника, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. Відповідач [PERSON], громадянка Федеративної республіки Німеччини, яка проживає у [ADDRESS], надала до суду нотаріально завірену заяву про визнання позову у повному обсязі та визнання за [PERSON] право власності за набувальною давністю на 1/3 частку квартири [ADDRESS], а також на реєстрацію права власності за нею. Представник відповідача Одеської міської ради позов не визнав, в подальшому в судове засідання не з'явився, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 12 січня 1998 року, зареєстрованого та записано в реєстраційну книгу за №3-11114, виданого згідно розпорядження від 12 січня 1998 року за №110766, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, належать на праві приватної власності квартира [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 28 січня 1998 року за №345-стр80- кн254пр. Квартира [ADDRESS], загальною площею 43,2 кв. м., житловою площею 27,8 кв. м., що складається з житлових кімнат площами 10,7 кв. м., 17,1 кв. м., кухні площею 5,8 кв. м., вбиральні площею 2,7 кв. м., коридору площею 5,9 кв. м., вбудованої шафи площею 0,3 кв. м., балкону площею 0,7 кв. м., згідно технічного паспорту на квартиру, виданого на ім'я [PERSON]. Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 19 травня 2014 року за № 591 в квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані: з 12 червня 1991 року [PERSON] (основний), з 19 квітня 1994 року [PERSON]. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2000 року, наданий дозвіл [PERSON] та [PERSON] усиновити [PERSON], [INFO], зазначити їх батьками дитини та зобов'язано відділ РАГС внести зміни в актовий запис про народження [PERSON], змінивши її прізвище на «[PERSON]», по-батькові на «[PERSON]». Згідно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 липня 2000 року, запис № 243, [PERSON], [INFO], батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 23 вересня 2000 року, запис №8864, у зв'язку із чим відкрилась спадщина, яке складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], померлої [INFO], [PERSON] добросовісно заволоділа спадковим майном та одноособово проживає в спірній квартирі, підтримує її в належному стані, сплачую комунальні послуги, здійснюю капітальні та поточні ремонти в квартирі, що підтверджується технічним паспортом, який виданий на ім'я [PERSON] та договору № 10971 власника квартири багатоквартирного будинку про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 19 січня 1998 року та довідкою (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 19 травня 2014 року за № 591. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Згідно із п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року (п. 1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 01 січня 2011 року. Оскільки починаючи з 2001 року [PERSON] фактично добросовісно, відкрито, безперервно, більше десяти років володіла та користувалася чужим майном, а саме: 1/3 частиною квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], суд вважає, що позивач набула право власності згідно ст. 344 ЦК України на спірне майно. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За викладених обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав всіх суб'єктів права власності. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved