Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 16.05.2016 року звернувся позивач із вищезазначеним позовом, зазначаючи, що 18.06.2008 року відповідачем було видано направлення на ім'я позивача на навчання у Київському національному авіаційному університеті, у зв'язку з чим, 30.07.2008 року між позивачем, відповідачем та Національним авіаційний університетом було укладено договір № 21 про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційний рівнем «Бакалавр», за освітнім напрямом «Безпека інформаційних і комунікаційних систем». 20.07.2012 року між позивачем, відповідачем та третьою особою було укладено договір № 28 по підготовку фахівця, предметом якого вже було надання послуг третьою особою із підготовки студента за освітньо-кваліфікаційним рівнем «Магістр» за напрямом «Безпека інформаційних і комунікаційний систем». Позивач зазначає, що згідно зазначених договорів, відповідач зобов'язався працевлаштувати позивача відповідно до спеціальності та кваліфікації в системі Пенсійного фонду України в Одеській області, в свою чергу позивач зобов'язався після завершення навчання в університеті прибути до відповідача для працевлаштування. Після закінчення Національного авіаційного університету та отримання повної вищої освіти, позивач здобув кваліфікацію наукового співробітника з інформаційної безпеки, професіонала з організації інформаційної безпеки та одержав диплом магістра державного зразка [NUMBER]. Позивач посилається на ту обставину, що відповідач, враховуючи існуючі договірні зобов'язання зобов'язаний був довести до відома третьої особи відомості про працевлаштування позивача за спеціальністю «Безпека інформаційних і комунікаційних систем, а Національний авіаційний університет зобов'язаний був запропонувати позивачеві посаду, зарезервовану відповідачем згідно зі спеціальністю випускника та оформити картку працевлаштування, яка в подальшому слугує підставою для видачі направлення на роботу. Проте, відповідачем, всупереч взятих на себе зобов'язань із працевлаштування позивача за фахом, а саме «безпека інформаційних і комунікаційних систем», не було належним чином виконано вимоги законодавства в частині завчасного направлення інформації про зарезервоване місце роботи випускника та не підтверджено інформацію про актуальність працевлаштування за два місця до дати закінчення навчання. Позивач зазначає, що єдиною підставою для прибуття за місцем майбутньої роботи та укладення трудового договору із замовником навчання є направлення на роботу, яке оформлюється вищим навчальним закладом за домовленістю із замовником навчання. Після отримання направлення на роботу, відповідач направив позивача лист-пропозицію про проходження конкурсу на заброньовані посади головного спеціалісту відділу з призначення пенсій; головного спеціалісту з виплати пенсій, головного спеціалісту по контрольно-перевірочній роботи за нарахуванням та сплатою платежів. Вказаний лист було отримано лише 20.09.2013 року, та з якого вбачається, що для отримання вказаної посади, позивачу необхідно пройти відповідний конкурс. Позивач зазначає, що до цього часу позивачеві так і не було запропоновано відповідачем місця роботи та не вжито жодних заходів із працевлаштування позивача за фаховою спеціальністю. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просив визнати право [PERSON] на зупинення свого обов'язку із відпрацювання в системі Пенсійного фонду України до моменту працевлаштування ГУ ПФУ в Одеській області [PERSON] за спеціальністю «Безпека інформаційних і комунікаційних систем». У судових засіданнях, представники позивача за довіреностями:[PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, зазначили що дії відповідача є протиправними та незаконними, а відтак просили захистити порушене право обраним позивачем засобом У судове засідання призначене на 01.11.2016 року представники позивача не з'явились, надали суду заяву, згідно якої просили розглянути справу за їх відсутністю. Представник відповідача ГУ ПФУ України в Одеській області заперечував проти задоволення позову, про що надав відповідні письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких зазначив, що під час розгляду цивільної справи № 495/842/14-ц, судом встановлено, що позивач жодного разу не звертався до ГУ ПФУ України в Одеській області з приводу працевлаштування, а навпаки ще в червні 2013 року надав до університету довідку про підприємство де він бажав працювати. Судами встановлено, що [PERSON] взагалі на мав наміру працевлаштовуватись в органах Пенсійного фонду. Управлінням був направлений лист про необхідність явки до управління в термін до 26.09.2013 року для проходження конкурсу на зайняття вакантних посад державних службовців та подальшого працевлаштування, проте [PERSON] у порушення умов договору не прибув до управління для вирішення питання щодо його працевлаштування, та не відпрацював в органах пенсійного фонду протягом трьох років. Крім того, відповідач зазначив, що працевлаштування [PERSON] в органах Пенсійного фонду України позбавить його обов'язку виконання рішення Білгород-дністровського районного суду Одеської області від 18.09.2014 року Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] заперечував проти задоволення позову з вищезазначених мотивів. У судове засідання, призначене на 01.11.2016 року представник відповідача не з'явився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник третьої особи до суду не з'явився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за відсутністю представник третьої особи. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню. Згідно направлення № 149/11 від 18.06.2008 року, ГУ ПФУ України в Одеській області направило [PERSON] на навчання у Київський національний авіаційний університет по спеціальності безпека інформаційних і комунікаційних систем на денну форму навчання. Судом встановлено, 30.07.2008 року між [PERSON] (студент), Національним авіаційним університетом (виконавець) та ГУ ПФУ України в Одеській області (замовник) був укладений договір № 21 про підготовку фахівця, за умовами якого, виконавець зобов'язався надати студенту освітні послуги на рівні державних стандартів освіти. Відповідно до п.2.2.2 вищезазначеного договору, замовник зобов'язується працевлаштувати студента відповідно до спеціальності та кваліфікації в системі Пенсійного фонду України в Одеській області. Згідно п. 2.3.5. договору, студент зобов'язується після завершення навчання в університеті прибути до головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області для працевлаштування. Відповідно до п. 2.3.6. після завершення навчання, студент зобов'язується відпрацювати в системі Пенсійного фонду України не менше трьох років. Судом встановлено, що 20.07.2012 року між тими ж особами, був укладений договір № 38 про підготовку фахівця, який містить тотожні з договором № 21 умови. Після завершення позивачем навчання, 18.09.2013 року, Управління Пенсійного фонду в м. Білгороді-Дністровському та Білгород-Дністровському районі Одеської області 18.09.2013 року направило позивачу лист № 9103\\09, згідно якого повідомило позивача про необхідність з'явитись у термін до 26.09.2013 року до управління для надання особистих документів, проходження конкурсу на зайняття вакантних посад державних службовців. Згідно наведеного листа, вбачається, що позивача проінформовано про факт бронювання декількох робочих місць для випускників, а також повідомлено про необхідність виконання вимог договору в частині прибуття до ГУ ПФУ в Одеській області. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року ухваленого за позовом ГУ ПФУ в Одеській області до [PERSON] та залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04.12.2014 року, з [PERSON] була стягнута на користь держави сума витрат на навчання у розмірі 119392 гривні 42 копійки, був встановлений факт неприбуття до Управління в термін до 26.09.2013 року для проходження конкурсу на зайняття вакантних посад державних службовців та подальшого працевлаштування. Так, суд зазначив, що невиконання [PERSON] умов договору в частині обов'язку після завершення навчання в університеті прибути до управління для працевлаштування та відпрацювання в системі ПФ України не менше трьох років, надало ГУ ПФУ в Одеській області право вимагати виконання обов'язку щодо повернення державних коштів, що були витрачені державною на його навчання. Вищезазначеними рішеннями судів було встановлено, що [PERSON] жодного разу не звертався до позивача з приводу працевлаштування, а навпаки, ще в червні 2013 року надав університету довідку про підприємство де він би бажав працювати до якої і був направлений. Суд встановив, що [PERSON] взагалі не мав наміру працевлаштовуватись. Відмовляючи в задоволенні позову, суд насамперед виходить з необґрунтованості позовної заяви. Так, на момент розгляду вищезазначеної справи, ухвала апеляційного суду Одеської області 04.12.2014 року набрала законної сили, а відтак позивач взагалі не зобов'язаний працювати в органах Пенсійного фонду України оскільки за рішенням суду зобов'язаний сплатити вартість навчання. Таким чином, позивачем не обґрунтував на відновлення якого саме право спрямована вимога про визнання права на зупинення обов'язку із відпрацювання, враховуючи що такий обов'язок на момент пред'явлення позову у позивача вже й так відсутній. Вищенаведене свідчить про те, що метою поданого позову є не відновлення порушеного права, а судова констатація певних юридичних фактів. Таким чином, аналізуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області та ухвалу апеляційного суду Одеської області, суд дійшов до висновку, що подана позовна заява спрямована не на реальний захист порушеного права шляхом зупинення обов'язку, а на скасування вищезазначених рішень суду за нововиявленими обставинами. Суд вважає, що обраний позивачем засіб захисту порушеного права у вигляді визнання права на зупинення обов'язку не передбачений діючим законодавством, оскільки не спрямований на реальний захист порушеного права. Крім того, згідно позовної заяви, позивач зазначив, що під час спілкування з співробітниками відповідача неодноразово наголошував на тому, що готовий працювати в системі органів ПФУ. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу прибуття до органів пенсійного фонду на виконання вищезазначених договорів. Крім того, факт неприбуття до управління був встановлений рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2014 року. Відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходить з його безпідставності. Так, позивач зазначає, що Національний авіаційний університет не запропонував позивачеві посаду, зарезервовану відповідачем згідно зі спеціальністю випускника та не оформив картку працевлаштування, яка в подальшому слугує підставою для видачі направлення на роботу. Згідно п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» керівництво вищого навчального закладу не пізніше ніж за рік до закінчення навчання пропонує випускнику посаду відповідно до укладеної угоди. При цьому вищим навчальним закладом оформляється картка працевлаштування випускника (додаток N 2) у двох примірниках на кожну особу. Перший примірник зберігається у вищому навчальному закладі, другий - надсилається замовникові. Дійсно, третьою особою до суду не надано доказів підготування картки працевлаштування випускника. Крім того, згідно відповіді НАУ від 18.04.2016 року, в університеті відсутні внутрішньо-розпорядчі документи, які регламентують правила-порядок видачі направлення на роботу для студентів-випускників університету. Разом з тим, позовна заява була заявлена не до вищого учбового закладу, який на думку позивача порушив вимоги Постанови № 992, а до ПФУ, який, як замовник зобов'язаний не пізніше ніж за два місяці до закінчення навчання на підставі одержаної картки працевлаштування підтвердити вищому навчальному закладу достовірність надісланого ним переліку місць працевлаштування випускників. Крім того, суд зазначає, що згідно п. 4 Постанови № 992 керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком N 1. Згідно додатку № 1 до постанови № 992, яка викладена у формі угоди, студент зобов'язаний прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; Таким чином, обов'язок негайного прибуття до місця направлення є абсолютним, таким, що випливає як з вимог договору, так й Постанови Кабінету Міністрів № 992 і не може бути поставлений в залежність від дій інших осіб. Суд вважає, що невиконання вказаного обов'язку унеможливило реалізацію відповідних обов'язків з боку відповідача. Враховуючи вищенаведені обставини у своєї сукупності, суд ухвалив відмовити в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed