Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який з урахуванням уточнень позивач мотивує тим, що на підставі рішення загальних зборів членів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанське», що закріплено Протоколом від 28.03.11 №1/2011, укладено Договір завдатку від 28.03.2011 р. між [PERSON] і СТОВ «Бучанське», відповідно до п. 1 якого Продавець зобов'язався продати Покупцю нерухоме майно, а саме: столярну майстерню за адресою: [ADDRESS], контору за адресою: [ADDRESS] на суму 4 560 000,00 грн., а Покупець відповідно до п. 4 Договору вніс завдаток Продавцю у сумі 4 560 000,00 грн. в день підписання Договору завдатку. Також у власність покупця відповідно до Договору завдатку переходить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] площею 3,0926 га під столярною майстернею і земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 1,2091 га під конторою. Додатковою угодою від 26.12.2011 р. до договору завдатку від 26.02.2010 р. і договору завдатку від 28.03.2011 р. сторони узгодили, що виконання умов Договору завдатку від 26.02.2010 р. з боку Продавця відбувається протягом тридцяти днів з дати отримання СТОВ «Бучанське» державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій розташоване майно, а виконання умов Договору завдатку від 21.03.2011 р. з боку Продавця відбувається протягом тридцяти днів з дати отримання СТОВ «Бучанське» державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій розташоване майно. Свідоцтво на право власності на земельну ділянку під кадастровим номером 3210945900:01:070:0088 площею 1,0 га за адресою: [ADDRESS], на якій розташована контора відповідач отримав 30.04.2013 р., але не тільки не передав позивачу повністю оплачений товар, а взагалі на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31 07.2013 р. продав контору відповідачам [PERSON] і [PERSON] за ціною 184 258,00 грн. Вважає, що сплачена нею грошова сума як завдаток фактично є стовідсотковою сплатою за нерухоме майно, яка була встановлена за домовленістю сторін, а тому вона набула у повній мірі права покупця. Виходячи з цього, вважає, що необхідно визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.07.2013 р. і перевести права покупця на неї. Вказує, що у зв'язку з тим, що СТОВ «Бучанське» безперешкодно і безоплатно користувалось грошовими коштами у розмірі 4 560 000,00 грн., які були ним отримані від неї на виконання умов Договору завдатку, протягом 34 місяців, товариство повинно сплатити їй проценти за користування грошима. Крім того, вважає, що СТОВ «Бучанське» повинно спалити їй грошові кошти з урахуванням ринкової вартості нерухомого майна та подвійного розміру завдатку. Просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - контори від 31.07.2013 р., яка розташована у [ADDRESS], укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Бучанське» і [PERSON], [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 1203; Перевести права Покупця за договором купівлі-продажу нерухомого майна - контори від 31.07.203 3 року, яка розташована у [ADDRESS], укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Бучанське» і [PERSON], [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Іртиського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 1203 на [PERSON]; Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанське», ідентифікаційний код 30796323, на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], 6 928 248,00 грн., у тому числі подвійну суму за договором завдатку у сумі 6 650 848,00 грн. і проценти за користування грошовими коштами у сумі 277 400,00 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, підтвердили обставини, наведені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача СТОВ «Бучанське» в судовому засіданні позов не визнали, вказували, що товариство не отримувало кошти від позивачки по договору завдатку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позов визнали на умовах мирової угоди, що узгоджена між сторонами. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів членів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Бучанське», що закріплено Протоколом від 28.03.11 №1/2011 (а.с. 9-10), укладено Договір завдатку від 28.03.2011 р. (а.с. 11-13) між [PERSON] (а.с. 6)) і СТОВ «Бучанське». Відповідно до пп. 1, 5 якого СТОВ «Бучанське» зобов'язалось у майбутньому, не пізніше 01.07.2011 р., укласти із позивачкою договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: столярну майстерню за адресою: [ADDRESS] за ціною 1 560 000,00 грн. та контору за адресою: [ADDRESS] за ціною 3 000 000,00 грн. На виконання умов даного договору позивачка в день підписання Договору завдатку сплатила СТОВ «Бучанське» 4 560 000,00 грн., що підтверджується п. 4 Договору. Додатковою угодою від 26.12.2011 р. до договору завдатку від 26.02.2010 р. і договору завдатку від 28.03.2011 р. (а.с. 14-15) було внесено зміни до пп. 1, 5 Договору завдатку від 28.03.2011 р., визначено, що предметом продажу є контора за адресою: [ADDRESS] за ціною 4 560 000,00 грн., а договір купівлі-продажу буде укладено сторонами протягом тридцяти днів з дати отримання СТОВ «Бучанське» державного акту на право власності на земельну ділянку, на якій розташована контора. СТОВ «Бучанське» отримало Свідоцтво на право власності на земельну ділянку під кадастровим номером 3210945900:01:070:0088 площею 1,0 га за адресою: [ADDRESS], на якій розташована контора, 30.04.2013р. (а.с. 19). Судом також встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.07.2013 р. (а.с. 16-17) СТОВ «Бучанське» було продано зазначену вище контору відповідачам [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ст. 216 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Виходячи із встановлених судом обставин та зазначеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що укладений між позивачкою та СТОВ «Бучанське» договір завдатку від 28.03.2011 р. по суті є попереднім договором, оскільки в пунктах 1 і 5 договору сторонами було узгоджено укладання у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна. Оскільки сторонами цього договору не було дотримано вимог ст.ст. 635, 657 ЦК України щодо нотаріального посвідчення договору, суд з урахуванням ст. 220 ЦК України вважає такий договір нікчемним, а отже в силу ст. 216 ЦК України він не створює юридичних наслідків і позивачка не набула жодних прав по ньому. Враховуючи, що позивачка просить стягнути із СТОВ «Бучанське», в тому числі, кошти сплачені нею по цьому договору, суд, враховуючи, що договір є нікчемним, задовольняє такі вимоги частково, застосовує наслідки нікчемності договору, стягує на користь позивачки грошові кошти, які вона сплатила під час підписання договору застави, в розмірі 4 560 000,00грн. При цьому, суд не бере до уваги посилання представників СТОВ «Бучанське» на те, що товариство не отримувало від позивачки кошти, тому що таке твердження спростовується самим договором завдатку, де зазначено, що доказом отримання від позивача грошової суми в розмірі 4 560 000,00грн. є сам договір. Відмовляючи в решті позову, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання за договором може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Є безпідставним посилання позивача на те, що між нею та СТОВ «Бучанське» було укладено договір завдатку, а кошти, які вона сплатила є завдатком, оскільки забезпечуватись може зобов'язання по укладеному договору, але між сторонами нене було укладено договір купівлі-продажу спірного майна. Тому не можуть застосовуватись норми закону про повернення завдатку у подвійному розмірі. Не заслуговують також на увагу вимоги про стягнення процентів за користування коштами згідно ст. 693 ЦК України, оскільки між позивачкою та СТОВ «Бучанське» не укладався договір купівлі-продажу. Суд також вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 31.07.2013 р., укладений між відповідачами СТОВ «Бучанське» та [PERSON] і [PERSON], оскільки даним договором не порушено права позивача. Вимоги позивачки про переведення на неї прав покупця за договором купівлі-продажу від 31.07.2013 р. взагалі не ґрунтуються на вимогах закону. У зв'язку із частковим задоволенням позову суд стягує із відповідача СТОВ «Бучанське» на користь позивача судові витрати по справі пропорційно задоволеним вимогам. Суд відмовляє у визнанні мирової угоди, узгодженої між сторонами, оскільки вона суперечить зазначеним вище нормам закону.

Outcome: partial