Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що Головним управлінням ДФС у Донецькій області за 2019 рік відносно [PERSON] на підставі актів перевірок складено три протоколи про адміністративні правопорушення у сфері провадження господарської діяльності, а саме: провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. Дані протоколи розглянуті судом та винесені відповідні постанови суду. Крім того, ГУ ДФС у Донецькій області винесено відносно [PERSON] три податкових повідомлення-рішення за №0003584003 від 13 серпня 2019 року на суму штрафних санкцій - 1 грн.; № 0003564003 від 13 серпня 2019 року на суму - 510 грн.; та № 0003574003 від 13 серпня 2019 року на суму - 44000 грн. Податкове повідомлення-рішення за № 0003574003 на суму 44000 грн. оскаржено в судовому порядку через Донецький окружний адміністративний суд. Матеріали справи стосовно протоколу про адміністративне правопорушення № 0596 за ч. 1 ст. 164 КУпАП передано до Першотравневого районного суду Донецької області (суддя Чудопалова С.В., справа № 241/1453/19). Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року (справа № 241/1453/19) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 164 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Дана постанова суду у апеляційному порядку стороною ГУ ДФС у Донецькій області не оскаржувалася. 28 серпня 2019 року до Першотравневого районного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 618 від 21 серпня 2019 року за ч. 1 ст. 164 КУпАП, відповідно до якого за результатами проведеної перевірки встановлено, що [PERSON] здійснював господарську діяльність без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, а саме: здійснював роздрібну торгівлю алкогольними напоями. Крім того, 28 серпня 2019 року до Першотравневого районного суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення № 619 від 21 серпня 2019 року, відповідно до якого за результатами проведеної фактичної перевірки встановлено, що [PERSON] здійснював господарську діяльність, без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, а саме: здійснював роздрібну торгівлю тютюновими виробами. Матеріали за даними справами об`єднані в одне провадження (суддя Демочко Д.О., справа № 241/1804/19). Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 17 жовтня 2019 року (справа № 241/1804/19) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 164 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. Вищезазначена постанова від 17 жовтня 2019 року (справа № 241/1804/19) оскаржена [PERSON] в Донецькому апеляційному суді. Постановою Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2019 року (справа № 241/1804/19) апеляційну скаргу задоволено, постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 17 жовтня 2019 року скасовано, провадження у справі про адміністративні правопорушення стосовно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.164 КУпАП. Одночасно з оскарженням постанов про адміністративні правопорушення, в серпні 2019 року [PERSON] подано адміністративний позов до Донецького окружного адміністративного суду щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0003574003 від 13 серпня 2019 року на суму 44000 грн. (суддя Зеленов A.C., справа №200/10632/19-а). 11 грудня 2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/10632/19-а позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 серпня 2019 року № 0003574003 форми «С», яким до фізичної особи-підприємця [PERSON] застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у сумі 44000 грн. Використавши своє право на захист, [PERSON] звернувся до Маріупольської міської колегії адвокатів за наданням правової допомоги. [PERSON] було укладено договір з адвокатом Пудак О.І. про надання правової допомоги в Першотравневому районному суді Донецької області у справах № 241/1453/19 та № 241/1804/19 та в Донецькому окружному адміністративному суді у справі № 200/10632/19-а. [PERSON] та захисник Пудак О.І. особисто приймали участь у всіх судових засіданнях в Першотравневому районному суді Донецької області (пгт. Мангуш) та в Донецькому окружному адміністративному суді (м. Слов`янськ). За договором про надання правової допомоги [PERSON] було сплачено в якості гонорару адвокату - 20000 грн. Крім того, транспортні витрати [PERSON] за цей період, пов`язані з розглядом адміністративних справ у вищезазначених судах, складають 8517,77 грн. Через те, що [PERSON] неодноразово намагалися притягнути до адміністративної відповідальності, стосовно нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення та проводилися податкові перевірки, він зазнав моральних страждань, погіршився його стан здоров`я. Оскільки [PERSON] проживає в маленькому населеному пункті, де і проводилися перевірки стосовно нього, у нього ускладнились відносини з сусідами та знайомими, які почали вважати його порушником та злочинцем, таким чином, у нього порушились сталі соціальні зв`язки, через що він переживає глибокі душевні тривоги до теперішнього часу. Таким чином, через неправомірні дії співробітників Головного управління ДФС України в Донецькій області [PERSON] зазнав суттєві матеріальні витрати та моральну шкоду, яку він оцінює в 150000 грн. У зв`язку із чим позивач просить суд стягнути з держави України в особі Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України та Державної казначейської служби України на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 10850 грн.; стягнути з держави України в особі Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України та Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду 150000 грн., витрати на правничу допомогу та судові витрати. 01 жовтня 2020 року від представника відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України Цатуряна Е.В. надійшов відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на наступне. Контролюючі ограни мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні, невиїзні) та фактичні перевірки. У період з 16 липня 2019 року по 19 липня 2019 року співробітниками Головного управління ДФС у Донецькій області підставі наказу № 1291, виданого 10 липня 2019 року, проведена фактична перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання - фізичною особою - підприємцем [PERSON] вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено відповідний Акт № 0227/05-99-66-40/ [NUMBER] від 19 липня 2019 року. За висновками вказаного Акту перевірки встановлено здійснення позивачем через магазин « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , наступні порушення: роздрібна торгівля алкогольними напоями, а саме вино ігристе «Артемівське» ємкістю в 0,75 л., міцністю 10-13,5%, за ціною 120 грн., та алкогольного напою BEER МІХ ємкістю в 0,5 л., міцністю 2,5%, за ціною 22,0 грн., без наявної відповідної ліцензії, чим порушено ч. 20 ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями). Факт продажу підтверджено поясненнями покупця (наявні в матеріалах справи); роздрібна торгівля тютюновими виробами, а саме: сигаретами «Парламент Аква блю» однієї пачки за ціною 58 грн., (МРЦ марковано на пачці 47,62 грн. 15 травня 2019 року), без наявної відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, чим порушено ч. 20 ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про Державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями). Факт продажу підтверджено поясненнями покупця (наявні в матеріалах справи); продаж тютюнових виробів, а саме: сигарет «Парламент Акваблю» однієї пачки за ціною 58 грн., (МРЦ марковано на пачці 47,62 грн. 15 травня 2019 року). Гранична роздрібна ціна тютюнових виробів обчислюється наступним чином: МРЦ* 105/100; Тобто 47,62*105/100 = 50,0 ГрЦТВ. Таким чином, перевіркою встановлено здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами за цінами, вищими від максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких тютюнових виробів, чим порушено ст. 11-1 Закону України № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (із змінами та доповненнями). У ході перевірки на вимогу контролюючого органу позивачем не надані документи пов`язані з предметом перевірки, а саме: накладні на алкогольну продукцію та тютюнові вироби, товарно-транспортні накладні, книги обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки, видаткові накладні (або інші документи) на товар, який знаходився у реалізації, опис товару наведено у додатках №1-2 до акту, чим порушено п. 85.2 ст. 85 «Податкового кодексу України» № 2755-VI від 02 грудня 2010 року, про що складені відповідні акти про відмову від надання документів до перевірки. Проведення розрахункової операції за готівкові кошти на повну суму покупки без застосування зареєстрованого, опломбованого та приведеного у фіскальний режим роботи РРО, чим порушено п. 1, 2 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме: при реалізації алкогольних напоїв вино ігристе « Артемівське » ємкістю в 0,75 л., міцністю 10-13,5%, за ціною 120 грн., та алкогольного напою BEER МІХ ємкістю в 0,5 л., міцністю 2,5%, за ціною 22,0 грн., сигарет «Парламент Аква блю» однієї пачки за ціною 58 грн., загальна вартість продажу 200,0 грн. Покупцю розрахунковий документ не видано та розрахункову операцію за готівкові кошти на повну суму покупки проведено без застосування РРО. На підставі Акту перевірки складено податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2019 року № 0003584004 від 13 серпня 2019 року на суму штрафної санкції 1 грн., податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2019 року № 0003564003 на суму штрафної санкції 510 грн. та податкове повідомлення-рішення від 13 серпня 2019 року № 00035674003 на суму штрафної санкції 44000 грн. Щодо стягнення з Держави України в особі Головного управління ДПС у Донецькій області, ДПС України та Державної казначейської служби України матеріальної та моральної шкоди вказує наступне. Згідно зі статтею 23 Цивільного кодексу України відшкодування моральної шкоди полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Для застосування міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана шкоди та шкодою; вини. При цьому, відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє особу від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. Позивачем у якості протиправної поведінки відповідача зазначено, що були складені три податкові повідомлення-рішення та протокол про адміністративне правопорушення, але обов`язковий елемент як протиправна поведінка відповідача - Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України відсутня, оскільки вказані дії визначені Податковим кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення. Крім того, позивач має наступну думку, цитата з позовної заяви: «Через те, що [PERSON] неодноразово намагалися притягнути до адміністративної відповідальності, стосовно нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення та проводилися податкові перевірки, він зазнав моральних страждань, погіршився стан його здоров`я; Так як [PERSON] проживає в маленькому населеному пункті, де і проводилися перевірки стосовно нього, у нього ускладнились відносини з сусідами та знайомими, які почали вважати його порушником та злочинцем, таким чином у нього порушились сталі соціальні зв`язки, через що він переживає глибокі душевні тривоги до теперішнього часу». Позивач визначає спричинену йому моральну шкоду в розмірі 150000 грн. Просили суд звернути увагу на те, що в матеріалах справи та доданих до позовної заяви документах відсутні докази того, що позивачу заподіяна моральна шкода. Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Позивачем визначена спричинена йому матеріальна шкода у розмірі 10850,00 грн., але позивач не враховує, що дії відповідача визначені в межах Податкового кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення. Також на думку позивача витрати в розмірі 20000 грн. на правничу допомогу повинен сплачувати відповідач. Крім того позивач зазначає про транспортні витрати у розмірі 8517,77 грн. Акцентують, що дії Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України визначені в межах законодавства, а саме: Податкового кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення та Порядком надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 січня 2016 року за № 124/28254. У зв`язку з чим, зроблений позивачем на свій власний розсуд розрахунок моральної шкоди є абстрактним, на підставі нікому не відомих висновків та є лише власними міркуваннями та припущенням позивача, тоді як цивільний процес не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вважає, що наведені позивачем на свій власний розсуд розрахунки не відповідають вимогам закону та суперечать даним та доказам, які містяться у матеріалах справи. Таким чином, позивачем не надано докази в його розумінні спричинення матеріальної шкоди, тобто у даному випадку відсутній такий елемент складу цивільного правопорушення, як завдана шкода, пов`язана зі здійсненням повноважень, визначених ПКУ та КУпАП. Таким чином, у зв`язку з недоведеністю позивачем наявності взаємного зв`язку між цією неправомірною поведінкою та отриманою нібито позивачем шкодою, відсутністю вини для застосування такої міри відповідальності, як стягнення з Держави України справедливої сатисфакції за рахунок коштів бюджету України на відшкодування [PERSON] матеріальної шкоди, моральної шкоди, витрат на правничу допомогу та суми судового збору за рахунок коштів бюджету України, завданої протиправними рішеннями, діями органів державної влади, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. 14 грудня 2020 року від представника відповідача Головного управління ДФС у Донецькій області надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що позов повинен розглядатися за правилами КАС, оскільки позивач є фізичною особою-підприємцем, при цьому відсутні підстави для залучення співвідповідачем Головного управління ДФС у Донецькій області внаслідок реорганізації ДФС, територіальні органи ДПС визначені правонаступниками територіальних органів ДФС. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Представник Державної казначейської служби України не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 листопада 2020 року залучене Головне управління ДФС у Донецькій області до участі у справі у якості співвідповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України Цатуряна Е.В. про закриття провадження у справі відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України Петрова А.Г. про повернення позивачу позовної заяви відмовлено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 січня 2021 року закрито підготовче судове засідання та вказану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Фіксування судового процесу здійснювалося у відповідності до ч. 1 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник позивача уточнила, що у мотивувальній частині позову вказано про витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн., проте у резолютивній частині позивач не просить стягнути 20000 грн. як матеріальну шкоду. У межах даної цивільної справи просили стягнути у якості процесуальних витрат 10200 грн. на правову допомогу. Представники відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області Державної податкової служби України Цатурян Е.В. та Петров А.Г. у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просили відмовити. Представники відповідача Державної казначейської служби України та Головного управління ДФС у Донецькій області у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, та витребувані судом, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди. Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 03 жовтня 2019 року у справі № 241/1453/19 провадження щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Першотравневого районного суду Донецької області від 17 жовтня 2019 року у справі № 241/1804/19 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17000 грн. Постановою Донецької апеляційного суду від 02 грудня 2019 року постанову Першотравневого районного суду Донецької області від 17 жовтня 2019 року у справі № 241/1804/19 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. До позовної заяви [PERSON] долучені копії фіскальних чеків на придбання дизпалива за період з кінця 2019 року по травень 2020 року у розмірі 8517,77 грн., а також квитанцію на суму 393,69 грн. за послуги БТІ. Мотиви суду. Як визначено у ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч .ч. 3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Як визначено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Частиною 2 статті 23 ЦК України визначено що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та духовних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, з урахуванням інших обставин, які мають суттєве значення (ч. 3 ст. 23 ЦК України). А також: стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих обставинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо (п. 9 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду). Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. З огляду на статті 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), зокрема: а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вина заподіювача шкоди. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Враховуючи висновки ВП ВС, що викладені у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 20/715/17, належним відповідачем по цій справі є Держава Україна. Також, як зазначив ВС у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною першою статті 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Враховуючи викладені у позовній заяві обставини, позивач вважає, що йому завдана моральна шкода через те, що його неодноразово намагалися притягнути до адміністративної відповідальності, стосовно нього складалися протоколи про адміністративні правопорушення та проводилися податкові перевірки, він зазнав моральних страждань, погіршився стан його здоров`я. Оскільки [PERSON] проживає в маленькому населеному пункті, де і проводилися перевірки стосовно нього, у нього ускладнились відносини з сусідами та знайомими, які почали вважати його порушником та злочинцем, таким чином у нього порушились сталі соціальні зв`язки, через що він переживає глибокі душевні тривоги до теперішнього часу. На думку позивача, саме складання адміністративних протоколів, за наслідками розгляду яких провадження закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, складання повідомлень-рішень, які скасоване судом, свідчить про незаконність дій відповідачів, а участь у численних судових засіданнях у м. Маріуполі, м. Слов`янську, м. Краматорську заподіяло позивачу моральну шкоду. За текстом позовної заяви вказується, що позивач звертався з адміністративним позовом до Донецького окружного адміністративного суду щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0003574003 від 13 серпня 2019 року на суму 44000 грн. (справа №200/10632/19-а). 11 грудня 2019 року рішенням Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/10632/19-а позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 13 серпня 2019 року № 0003574003 форми «С», яким до фізичної особи-підприємця [PERSON] застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у сумі 44000 грн. Проте указане рішення не додане до позовної заяви і не долучене як під час підготовчого провадження, так і судового розгляду. При цьому слід зазначити, що у судовому засіданні з пояснень позивача встановлено, що при розгляді адміністративного позову у Донецькому окружному адміністративному суді щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень із вимогами про відшкодування будь-якої шкоди/витрат позивач не звертався, незважаючи на те, що з урахуванням положень пункту 10 частини 2 статті 16, статей 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана з вини Головного управління ДФС у Донецькій області відшкодовується державою лише у випадках визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. У даному випадку посилання на неправомірність винесеними контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, які скасовані та визнані протиправними, за своєю суттю не адміністративним стягненням, а є наслідком проведення податкової перевірки у спосіб, передбачений ПКУ, тому до цих правовідносин не може бути застосовано положення щодо відшкодуванням матеріальної чи моральної шкоди. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності дій відповідачів при складанні відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 164 КУпАП, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів у заподіянні моральної шкоди. Крім того, позивач не навів обґрунтування розміру шкоди та якими доказами це підтверджується. Постанови суду, якими провадження у справах про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП закриті за відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень, не є доказом на підтвердження неправомірності дій працівників ДФС чи ДПС, зокрема, що вони вийшли за межі наданих їм повноважень або діяли у непередбачений законом спосіб. Вирішуючи вимоги про стягнення транспортних витрат (придбання дизельного палива та газу), пов`язані з розглядом адміністративних справ, суд також не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на таке. Слід зазначити, що квитанції про придбання пального як доказ взагалі не підтверджують, що саме позивач це пальне придбав і використав для поїздок до суду, при цьому відсутнє вмотивоване обрахування обсягу витрат пального, витраченого на поїздки до суду. Крім того, транспортні витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України. Витрати, пов`язані з переїздом до суду у іншій справі, не входять до майнових збитків, питання про їх повернення у іншому проваджені вирішуватися не може (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 522/3427/17, а також у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 522/3428/17). Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не доведені належними, допустимими та переконливими доказами. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у позові, тому витрати, пов`язані із розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed