Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , від імені та інтересах якої на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 073 від 18 червня 2020 року та ордеру серії ДН № 113073 від 18 червня 2020 року, діє адвокат Мезін В. В., доПросянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, в якому представник позивача просить встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , зі спадкодавцем [PERSON] , однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто смерті останнього [INFO] . Позовна заява обґрунтовується тим, що [INFO] помер [PERSON] , який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя померлий [PERSON] рішенням Київського районного суду міста Харкова був визнаний недієздатним й над ним була встановлена опіка, опікуном призначено [PERSON] , яка товаришувала з матір`ю померлого - [PERSON] . Як зазначив позивач, [PERSON] хворіла онкологічним захворюванням і не могла піклуватися своїм сином [PERSON] , який був хворою людиною, інвалідом з дитинства. Починаючи з 2007 року, коли стан здоров`я [PERSON] погіршився, [PERSON] вимушена була переїхати проживати до неї, щоб доглядати за її хворим сином. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] позивач залишилась мешкати разом з [PERSON] та його батьком [PERSON] , який також хворів хронічним захворюванням та помер [INFO] . Згодом позивач продала квартиру та купила будинок в [ADDRESS] , який зареєструвала по Ѕ частині за собою та [PERSON] , з яким [PERSON] фактично продовжувала проживати однією сім`єю, піклуватись про нього, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. [INFO] [PERSON] помер. Звернувшись до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] , [PERSON] отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність родинних відносин з померлим та не підтвердження у встановленому законом порядку факту проживання однією сім`єю із спадкодавця протягом останніх п`яти років. Посилаючись на вказані обставини, представник позивач просив встановити факту сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 червня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 серпня 2020 року за клопотанням сторони позивача витребувано відНововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про наявні відкриті спадкові справи та заповіти, складені [PERSON] , який помер [INFO] та, в разі наявності, належним чином завірену копію відкритої спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . 10 вересня 2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи за позовом [PERSON] до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до судового розгляду. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 січня 2021 року замінено відповідача по цивільній справі за позовом [PERSON] до Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області на Нововодолазьку селищну раду Харківської області. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом[PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області про становлення факту сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини судом не вживалось. [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові. При цьому позивач зазначила, що починаючи з 2007 року вона постійно проживала однією сім`єю разом із [PERSON] , до дня смерті останнього, оскільки той був інвалідом з дитинства та через свої психічні та фізичні вади не міг обходитись без сторонньої допомоги, що змусило позивача після смерті батьків останнього продати квартиру у Харкові та перевезти [PERSON] до села Новопросянське Нововодолазького району Харківської області, де позивач продовжувала з ним мешкати та доглядати до дня смерті останнього. Представник позивача - адвокат Мезін В. В. у судовому засіданні повністю підтримав позовну заяву [PERSON] та просив її задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові.Представник позивача наголосив, що окрім як звернення до суду з даним позовом позивач не може реалізувати свої спадкові права, оскільки не являється, в установленому законом порядку, родичем померлого [PERSON] , у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. В подальшому позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, проте через канцелярію суду представник позивача - адвокат Мезін В. В. надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1996/21-вх від 12 квітня 2021 року, відповідно до якої просив надалі розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Харківської області у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Про причини неявки суд не повідомили, однакчерез канцелярію суду селищний голова О. Єсін надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 826/21-вх від 12 лютого 2021 року, відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без участі представника Нововодолазької селищної ради Харківської області, зазначивши, що не мають заперечень проти задоволення позову [PERSON] . З цього приводу слід зазначити, що положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у учасників процесу свідчать їх відповідні заяви, подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, а позивач та її представник їх у попередньому судовому засіданні вже надали, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторін. Вислухавши пояснення й доводи позивача та її представника, покази свідків, здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, що були надані учасниками справи та безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). Отже у ході розгляду справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 20 років у селі Комсомольське, Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , про що Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 14 від 02 квітня 2013 року та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 61595544, сформованої 09 вересня 2020 року о 13 годині 09 хвилин та наданою завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелько листом від 09 вересня 2020 року № 600/02-14 вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіти та спадкові договори, складені за життя [PERSON] . Разом із тим, з інформаційної довідки із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 61595510, сформованої 09 вересня 2020 року о 13 годині 07 хвилин та наданою завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелько листом від 09 вересня 2020 року № 600/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 20 травня 2020 року була заведена спадкова справа, номер у нотаріуса 63/2020, номер у спадковому реєстрі - 65846715. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 травня 2020 року, винесеної державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області В. Агасян, вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підтвердження родинного зв`язку зі спадкодавцем [PERSON] та факту сумісного проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Перевіривши матеріали спадкової справи № 63/2020 (номер у Спадковому реєстрі № 65846715, дата заведення 20 травня 2020 року), що направлені на адресу суду завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Т. Козелько листом від 09 вересня 2020 року № 600/02-14 встановлено, що позивач - [PERSON] звернулась до нотаріуса з завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вказана заява була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 156 від 20 травня 2020 року о 10 годині 23 хвилин. Інформації щодо інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Також з копій матеріалів спадкової справи убачається, що померлий [PERSON] , [INFO] , з 17 липня 2012 року та по день смерті - [INFO] був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із [PERSON] , 1956 року народження, яка там зареєстрована та мешкає з 17 липня 2012 року й по теперішній час, що підтверджується довідкою, виданою за підписом голови Просянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 144 від 13 травня 2020 року. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 травня 1992 року Палацом новонароджених міста Харкова встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у місті Харкові, про що зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації актів про народження за № 2482; батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . У судовому засіданні із пояснень позивача та свідків встановлено, що [PERSON] починаючи з 2007 року почала проживати разом із померлим [PERSON] та його батьками - [PERSON] та [PERSON] у [ADDRESS] , які потребували сторонньої допомоги. Згідно до відомостей, що містяться у картці стану здоров`я і розвитку дитини, виданої Комунальним закладом охорони здоров`я «Міська дитяча поліклініка № 23 Київського району», [PERSON] , [INFO] , мовному та продуктивному контакту не доступний, звернення не розуміє, але доступний візуальному контакту та реагує на голос, проте довго увагу не концентрує, інтересу до спілкування не проявляє, інструкції не виконує, мову не продукцирує, самостійно не встає, не сидить та не ходить, має діагноз F 73. Відповідно до копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ№ 196515, виданої Міжрайонною спеціалізованою психіатричною медико - соціальною експертною комісією № 1 Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико - соціальної експертизи» 28 січня 2013 року на підставі акту № 173, [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю першої групи «А» з дитинства та потребує постійного стороннього догляду та допомоги. [INFO] у віці 46 років у місті Харкові померла мати спадкодавця - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 02 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 42. Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22 лютого 2000 року, вбачається, що [PERSON] 07 травня 2010 року уклала шлюб з [PERSON] , 1933 року народження, про що було зроблено відповідний актовий запис № 156. [INFO] у віці 77 років у місті Харкові помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1724. Рішенням Київського районного суду міста Харкова, ухваленого 14 квітня 2011 року у справі № 2-о/8/11/15, [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , визнано недієздатним, встановлено над недієздатним [PERSON] опіку та призначено опікуна [PERSON] . Згідно з копії договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого 08 червня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А, зареєстрованого у реєстрі за № 3511, [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та діє за себе особисто та від імені недієздатного [PERSON] , згідно з Рішенням Виконкому Харківської міської ради від 30 травня 2012 року за № 308, який зареєстрований там же, придбали у власність в рівних частинах кожний житловий будинок за [ADDRESS] . Відповідно до відмітки у паспорті громадянина України [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого Фрунзенським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 22 лютого 2000 року, встановлено, що позивач з 17 липня 2012 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Аналогічні відомості містяться у довідці, виданої Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області за № 144 від 15 травня 2020 року. У судовому засіданні, що відбулося 10 березня 2021 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] та [PERSON] , підтвердили факт проживання однією родиною позивача, [PERSON] , та померлого [PERSON] , які з 2007 року разом проживали спочатку в одній квартирі у [ADDRESS] ), а потім в будинку за адресою: [ADDRESS] . Як вказала свідок [PERSON] вона знає родину померлого [PERSON] з 1990 років, його матір [PERSON] та батько [PERSON] були хворими людьми, а тому [PERSON] на їх проханням, починаючи з 2005 - 2007 років переїхала до них жити та почала допомагати, оскільки їх син [PERSON] був інвалідом І групи та через свої психічні та фізичні вади не міг самостійно себе обслуговувати. Після смерті [PERSON] та [PERSON] , позивач залишилась жити з хлопцем, повністю його утримувала та доглядала за ним, готувала їжу, годувала його, вели спільне господарство. Зі слів свідка, коли [PERSON] виповнилось 18 років, [PERSON] призначили його опікуном та вони переїхали жити до села Новопросянське, Нововодолазького району Харківської області, де мешкали до дня смерті останнього. Похованням [PERSON] займалась позивач, оскільки інших близьких родичів у дитини не лишилось. Аналогічні покази надала свідок [PERSON] та повідомила, що вона з 2007 року працювала соціальним працівником в єврейському благодійному фонді «Хесед» та була закріплена за родиною померлого [PERSON] , до яких приходила декілька разів на тиждень для допомоги. Як відомо свідку, [PERSON] постійно мешкала разом із померлим, який потребував постійної сторонньої допомоги, та його батьками. Спочатку вони усі разом проживали у місті Харкові, а потім після смерті батьків [PERSON] , позивач перевезла хлопця ближче до природи у село Новопросянське, Нововодолазького району Харківської області, де свідок періодично провідувала їх. За показами свідка позивач постійно мешкала разом із спадкодавцем та його батьками однією сім`єю, вели спільне господарство, [PERSON] доглядала за померлим, надавала йому необхідну допомогу. Таким чином, судом встановлено, що позивач - [PERSON] та померлий [PERSON] проживали однією родиною понад п`ять років до смерті останнього, який помер [INFO] . Як зазначив позивач у судовому засіданні та його представник, встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] понад п`яти років, необхідне позивачу для оформлення спадкових прав. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно зі статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Приписами частин 1 - 3 статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 23 своєї постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів . Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абзацу 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області про становлення факту сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщинине порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved