Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 18.01.2021 надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі заяви б/н від 03.02.2011 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 30.11.2020 виникла заборгованість у розмірі 14638,57 грн., яка складається з наступного: 11117,43 грн. - заборгованість за простроченим тілом; 3521,14 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.04.2021 постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н від 03.02.2011, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Договір складається із Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис [PERSON] в Анкеті-заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що станом на 30.11.2020 позивач визначив заборгованість [PERSON] за простроченим тілом кредиту у сумі 11117,43 грн. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, вказував, що заявою відповідача підтверджується і той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були їй надані для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження додано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.02.2011, яка підписана сторонами. При дослідженні вказаної Анкети-заяви встановлено, що [PERSON] виявила бажання отримати платіжну картку Кредитка «Універсальна». Дані про номер, розмір кредитного ліміту та строк дії кредитної картки відсутні. З тексту Анкети-заяви, підписаної відповідачем, не вбачається, що відповідач ознайомився з умовами надання саме цієї кредитної картки. Крім того, самі Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем, а тому відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між ними кредитного договору. Надані позивачем Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не містять доказів, що відповідач ознайомилася і погодилася саме з ними. Також відсутні докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивач на підтвердження своїх вимог надає розрахунки заборгованості відповідача за договором від 03.02.2011 станом на 31.05.2015 (за період 03.02.2011-31.05.2015), станом на 31.10.2019 (за період 01.06.2015-31.10.2019) та станом на 30.11.2020 (за період 01.12.2019-30.11.2020). Відповідно до відомостей з розрахунку станом на 31.05.2015 за відповідачем обліковується заборгованість за нарахованими відсотками у сумі 94,67 грн. Відповідно до відомостей з розрахунку станом на 31.10.2019 відповідачем погашено заборгованість по пені у сумі 1850,00 грн. Відповідно до відомостей з розрахунку станом на 30.11.2020 відповідачем погашено заборгованість по пені у сумі 3271,02 грн., а заборгованість за тілом кредиту складає 11117,43 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що між сторонами не було погоджено розмір пені та відсотків за користування кредитними коштами, суд вважає, що позивачем безпідставно стягнуто з відповідача нараховані відсотки та пеню на загальну суму 5215,69 грн. (94,67 грн. + 1850,00 грн. + 3271,02 грн.). Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 в справі № 342/180/17. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Частиною другою ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.02.2011, заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту становить 11117,43 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що позивачем було безпідставно стягнуто з відповідача нараховані відсотки та пеню на загальну суму 5215,69 грн., суд вважає за необхідне зменшити заборгованість за тілом кредиту на вказану суму. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 5901,74 грн. (11117,43 грн. - 5215,69 грн.). У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.02.2011 на суму 5901,74 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 11117,43 грн., з яких судом задоволено 5901,74 грн., що складає 53,09 % від загальної суми позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1205,14 грн., що дорівнює 53,09 % від сплаченого судового збору. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial