Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або «Позивач») до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 29 січня 2014 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт в розмірі 10000 гривень 00 копійок. АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01 січня 2019 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 23255,20 грн., з яких: 7753,88 гривень (заборгованість за тілом кредиту) 6607,25 гривень (заборгованість з відсотків за користування кредитом); 7310,49 гривні (заборгованість за пенею); 500,00 гривень (фіксована частина штрафу); 1083,58 гривень (процентна частина штрафу). Зазначену суму позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явилась, надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Відзив обґрунтовано наступним. При отриманні кредитної картки, вона не підписувала жодних документів, окрім заяви на отримання кредиту. Посилання позивача на Умови та правила, додані до позовної заяви, є необґрунтованими, оскільки ці документи нею не підписувались та, відповідно, сторонами договору не було досягнуто згоди щодо умов кредитування та відповідальності за порушення зобов`язань. Фактично - договору кредитування не існує. Крім того, законом заборонено стягнення основної суми заборгованості за період, більший ніж три роки, а штрафи - за період, більший за рік. На підставі відзиву на позовну заяву відповідач [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та застосувати строк позовної давності. В наданій відповіді на відзив від 16 квітня 2019 року позивач заперечив проти доводів відзиву відповідача та зазначив, що укладення договору у вигляді заяви позичальника про отримання кредиту, в якій є посилання на інші документи, відповідає вимогам закону. Умови та правила надання банківських послуг в Приватбанку, на які є посилання в позовній заяві, є невід`ємною частиною укладеного кредитного договору, що повністю відповідає вимогам статті 634 ЦК України. Відповідно, пеня та проценти нараховані вірно, оскільки обумовлені Умовами та правилами, з якими була ознайомлена відповідач [PERSON] при підписанні заяви. Також позивач заперечив проти застосування позовної давності, оскільки відповідно до практики Верховного Суду України, строком повного погашення кредитної заборгованості є строк дії картки, який в даному випадку спливає в останній день квітня 2021 року. Враховуючи наведене, позивач просив відхилити доводи відзиву на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 29.01.2014 р., укладеного в формі анкети-заяви, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі, визначеними тарифами банку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою частину позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості з тіла кредиту в розмірі 7753,88 гривень, оскільки ця сума підтверджена розрахунком суми позовних вимог, з якої вбачається, що при користуванні кредитною карткою [PERSON] отримала грошові кошти на загальну суму 13737,87 гривень (графа розрахунку: «витрати клієнтом грошових коштів»). В той же час, за період дії кредитного договору відповідач сплатила певну суму коштів, яка відображена в графі розрахунку «сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості». Відповідно до вказаних відомостей, [PERSON] протягом дії кредитного договору сплатила на користь позивача 5983,99 грн. Різниця між цими сумами становить: 13737,87 грн. - 5983,99 грн. = 7753,88 грн., що відповідає здійсненому розрахунку. Застосування позовної давності до основного боргу [PERSON] перед банком в даному випадку є неможливим, оскільки перша сума кредитних коштів, як вбачається з розрахунку заборгованості, отримана відповідачем 27 липня 2017 року (на суму 2054,97 грн.), тобто - в межах трирічного строку до дня звернення з позовом до суду, що не спростовано відповідачем (а.с. 6). Таким чином, частина позовних вимог про стягнення суми основного боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог щодо стягнення заявлених сум процентів, пені та штрафів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 29.01.2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/ як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.01.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду та з доводами відзиву на позовну заяву в цій частині. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в розмірі суми основного боргу. Інша частина позовних вимог є необґрунтованою та не підлягає до задоволення. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial