Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 7 червня 2016 року звернулася [PERSON] в інтересах [PERSON] (далі - позивач) із позовом до Миронівської районної державної адміністрації, Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі, Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Коритище» (далі - відповідачі) про визнання права власності земельну ділянку (пай) у порядку спадкування, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] помер дід позивача [PERSON]. Після його смерті спадщину як спадкоємець за заповітом прийняла його дочка (мати позивача) [PERSON]. Проте [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, єдиним спадкоємцем після її смерті є позивач - [PERSON]. За життя дід позивача - [PERSON] був включений до списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія КВ від 27 жовтня 1995 року, який видано КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів віл 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю під № 14, проте не отримав сертифікату на земельну частку (пай). На базі Колгоспу ім. Стрільця с. Коритище Миронівського району Київської області створене акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище» згідно Протоколу № 1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року, АТСП «Коритище» згідно протоколу № 1 загальних зборів від 24 лютого 2000 року реорганізовано в СТОВ «Коритище», яке є правонаступником усіх попередніх організацій. При зверненні до державного нотаріуса П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за адресою: Київська область Миронівський район на території Коритищенської сільської ради позивач отримав лист, яким нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку, які повинні бути зареєстровані за законодавством на момент виникнення права власності, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, посилаючись на норми Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року №122 та норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також на норми ст. 529, 549 ЦК УРСР (що були чинні на час виникнення права на спадщину) позивач вважає, що його право відповідачами порушено і просить суд визнати за ним право на земельну ділянку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області розміром 4.76 в умовних кадастрових гектарах, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території Коритищенської сільської ради Миронівського району Київської області. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримують з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві. Представник Миронівської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Представник Коритищенської сільської ради у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позову не заперечує. Представник СТОВ «Коритище» у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (яка була чинна на момент виникнення у позивача права на спадщину) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належать також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Коритище Миронівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 18 травня 1996 року Коритищенською сільською радою Миронівського району Київської області /а.с. 7/. Після його смерті все належне майно успадкувала його дочка (матір позивача) [PERSON], що підтверджується заповітом від 9 квітня 1996 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів Чуєнко Н.І., заповіт не змінено та не відмінено /а.с.23, 54/, копіями матеріалів спадкової справи №269 до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] /а.с. 102-106/, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом зареєстрованим в реєстрі за №С-155 /а.с. 107/. Доказом родинних звязків між позивачем та спадкодавцями є свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER], свідоцтво про народження [PERSON] серія [NUMBER] та свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] /а.с.9-10/. [INFO] в м. Київ померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 3 квітня 2003 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві /а.с. 8/. Проте за життя померла належним чином не оформила своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] в частині оформлення права власності на земельну ділянку частку (пай). Єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері є позивач [PERSON]. Той факт, що позивач є сином померлої [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданим 18 червня 1981 року відділом ГАЦС Московського району /а.с.9/. У встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк позивач звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на вказану земельну ділянку /а.с.12/. [PERSON] є таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи № 823/2010, копія якої містяться у матеріалах справи /а.с. 52-119/. У підтвердження права на вказану земельну частку (пай) суду надано копію рішення Кортищенської сільської Ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання згідно якого було виготовлено державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. Зазначений державний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №14 /а.с.15-21/. Судом встановлено, що за життя [PERSON] був включений до списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який видано КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів віл 24 лютого 1995 року №3 ХХІІ скликання та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 14, проте а життя не отримав сертифікату на земельну частку (пай), що підтверджується копіями акту та додатку до нього наявними в матеріалах справи. Відповідно до довідки СТОВ «Коритище» № 23 від 11 листопада 2015 року згідно протоколу №1 загальних зборів від 17 лютого 1996 року колгосп ім. Стрільця реорганізовано у Акціонерне товариство сільськогосподарського підприємства «Коритище». Відповідно до протоколу № 1 від 24 лютого 2000 року АТСП «Коритище» реорганізовано у СТОВ «Коритище», яке є правонаступником всіх попередніх організацій /а.с. 13/. Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», починаючи із 1995 року в Україні розпочалося розпаювання земель, що перебували у колективній власності. Згідно списку громадян-членів сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серія [NUMBER] від 27 жовтня 1995 року, який був виданий КСП ім. Стрільця села Коритище Миронівського району Київської області на підставі рішення Коритищенської сільської ради народних депутатів від 24 лютого 1995 року №3 ХІІ скликання, та зареєстрований в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №14, [PERSON] було включено до даного додатку за №38 /а.с. 20/. Проте до дня смерті [PERSON] не одержав сертифікату на право на земельну частку (пай). Листом №27-1021-0.4-2599/2-15 від 21.10.2015 Відділ Держземагенства у Миронівському районі Київської області повідомив, що згідно Проекту роздержавлення земель колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Стрільця з виготовлення державних актів на право колективної власності на землю, площа резервного фонду склдвє 70,0000 га, вказані земельні ділянки не виділялися в натурі як земельні частки (паї) /а.с. 14/. Після звернення позивача до Миронівської районної державної адміністрації з приводу вирішення питання про можливість видачі сертифікату на право власності на земельну частку (пай), Миронівська РДА Київської області фактично відмовила позивачеві у задоволенні його заяви та рекомендувала звернутися до суду. Також листом від 15 січня 2016 року за №01-29/38 Відділ Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області повідомив позивача, що згідно листа Держгеокадастру України від 11.01.2016 №6-28-0.22-201/2-16 та коефіцієнта 1,756 згідно Постанови КМУ від 31.10.2011 року №1185 ,вартість земельної частки (паю) КСП ім. Стрільця по Коритищенській сільській раді складає 179 629 грн. за пай. Середньо кадастрвий розмір земельної частки (паю) становить 4,76 ум.кад.га /а.с.24/ Будучи особою, яка має право на отримання у спадщину земельної частки (паю), позивач не може це зробити у спосіб інакший, як через звернення до суду. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини щодо набуття права на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві та регулюються нормами Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122 та норми Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». А правовідносини, щодо набуття права на спадщину регулюються нормами ЦК УРСР в редакції чинній на момент виникнення таких правовідносин. Згідно із п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 1 вказаного Указу паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно із п. 5 зазначеного Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Право особи на земельну частку може бути визнано в судовому порядку, рішення суду за вимогами зазначеного закону є документом, що посвідчує таке право. Згідно із ст. 5 вказаного закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Згідно із п. 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2004 року № 122. У разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай) посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв). На підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада або райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про: коригування проекту землевпорядною організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). У разі неприйняття сільською, селищною міською радою чи райдержадміністрацією рішення (розпорядження) щодо коригування проекту або надання таких ділянок із земель запасу чи резервного фонду питання вирішується у судовому порядку. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2014 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України у тому числі й у випадку коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно із п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкові права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує право. Є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту на колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкоємців на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, відповідні норми Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Таким чином, означені норми права та судова практика свідчить про безумовне право особи на земельну частку (пай) пов'язуючи виникнення такого права лише з фактом наявності особи у додатку до акту на право колективної власності на землю. Оскільки на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] мала право успадкувати земельну ділянку частку (пай), право на яку мав [PERSON] і це право не припинилося внаслідок її смерті, то таке право може бути успадковане позивачем. З огляду на викладене право позивача порушене та підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у виді права на земельну частку (пай) позивач не взмозі з тих підстав, що померла за життя не отримала правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 вказаної статті визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки позивач успадкував право на земельну частку (пай), що належало його дідові [PERSON] та у встановленому порядку не може одержати правовстановлюючий документ на вказане спадкове майно, то успадковане право позивача підлягає захисту в судовому порядку, рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на спадкове майно. Визнання права на земельну частку (пай) в землях, які були розпайовані, зачіпає права інших учасників паювання, тому право позивача має бути захищено у спосіб, якщо земельна ділянка в рахунок земельної частки (паю) буде надана не за рахунок розпайованих земель, а за рахунок земель запасу та резервного фонду, який відповідно до ст. 5 ЗК України в редакції 1992 року, відповідно до якої були утворені масиви земель резервного фонду, спеціально призначений для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням. Земельна частка (пай) являє собою умовну частку сільськогосподарських земель, розмір якої визначений як середній по господарству в умовних кадастрових гектарах. На відміну від земельної ділянки, яка має чітко визначені межі й розмір у фізичних гектарах, місцезнаходження та межі земельної частки (паю) є невизначеними. Згідно положень ч. 7 ст. 25 Земельного кодексу України вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними. Розмір земельної частки у колективному сільськогосподарському підприємстві імені Стрільця складає 4,76 умовних кадастрових гектари, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області № 012-29/38 від 16 січня 2016 року. Член господарства, якому надавалася земельна частка (пай), отримував державний документ, що посвідчує право на таку частку, сертифікат на право на земельну частку (пай). В сертифікаті зазначалися розмір частки в умовних кадастрових гектарах та вартість у грошовому вираженні, інших відомостей сертифікат не містив. З огляду на вказані правила вимоги позивача щодо зазначення у рішенні призначення земельної частки (паю) не підлягають задоволенню.

Outcome: partial