Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з вказаним позовом, в якому просить: визнати порушеним право [PERSON] як споживача фінансових послуг при укладенні кредитного договору №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року за ПАТ КБ «Надра»; визнати недійсним кредитний договір №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» як укладений під впливом обману з боку ПАТ КБ «Надра»; зобовязати ПАТ КБ «Надра» зарахувати в рахунок повернення коштів за кредитним договором №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року отримані від [PERSON] кошти у вигляді комісії в сумі 1042,84 доларів США та сплачених [PERSON] як суми повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, пені чи інших платежів за цим кредитним договором у загальній сумі 24252,10 доларів США; стягнути на користь [PERSON] з ПАТ КБ «Надра» кошти у сумі 8003,54 доларів США, що станом на день подання позову за офіційним курсом НБУ складає 206852,68, як різницю між виданими на виконання кредитного договору №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року [PERSON] кредитними коштами та отриманими від нього коштами в якості платежів за цим кредитним договором. В обґрунтування позову вказує, що 10 жовтня 2008 року позивач та відповідач (далі Банк) уклали кредитний договір №10/10/10/2008/840-H/134 (далі кредитний договір), згідно якого відповідач надав позивачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 25294,94 доларів США строком на 10 років. Пунктом 1.3.1 кредитного договору встановлено, що відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 16,09% на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. У пункті 3.3.1 кредитного договору сторони встановили розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу, який позичальник повинен сплачувати протягом всього строку дії договору (120 місяців), і який становить 429,16 доларів США. Таким чином, позичальник повинен сплатити Банку 51499,32 доларів США, що викладено також в графіку погашення заборгованості. Встановивши обовязок для позичальника щомісячної виплати однаковими сумами на весь період кредитування, банк застосував ануїтетну схему погашення кредиту. При розрахунку ануїтетного платежу відповідно до умов кредитного договору розмір щомісячного платежу вираховується в сумі 425,21 доларів США, що на 3,95 доларів США менше, встановленого графіком погашення заборгованості. Таким чином, позивач вважає, що це є порушенням права на достовірну інформацію та порушенням принципу добросовісності. Також позивач вказує, що при укладенні кредитного договору Банк не надав позичальникові інформацію про можливість погашення кредиту іншими класичним способом, при якому в кінцевому випадку позичальник сплатив би на 5390,42 доларів США, аніж при застосуванні ануїтетної схеми. Позивач вказує, що цим Банк порушив Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині обовязкового надання інформації. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, при ухваленні рішення просить врахувати письмові пояснення. Представник позивача у своїх письмових поясненнях вказує, що згідно висновку №3 судово-економічної експертизи від 27 жовтня 2016 року, розмір щомісячного платежу в сумі 429,16 доларів США, встановлений в додатку №1 до кредитного договору №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року та в пункті 3.3.1 цього договору, не відповідає умовам надання кредиту, встановленим в Розділі 1 цього договору. Цей платіж є завищеним на 4,02 доларів США, ніж розмір щомісячного платежу, встановлений в Розділі 1 цього договору. Таким чином, кредитний договір містить несправедливі умови, які дають можливість банку отримувати додатковий, необґрунтований, не передбачений договором дохід за рахунок коштів позивача, який в свою чергу вимушений нести додаткові витрати за користування кредитними коштами. У даному випадку в діях банку має місце нечесна підприємницька практика, що згідно ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання договору недійсним. Під час укладення кредитного договору відповідач приховав від позивача повну та обєктивну інформацію про форми кредитування, варіанти повернення кредиту, їх переваги та недоліки, кінцеву сукупну вартість кредиту, вказав у договорі занижене значення показників суттєвих умов договору, чим фактичного ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би банку, погашаючи кредит класичним способом, а не ануїтет ним платежем. Таке приховування важливої, обєктивної та необхідної інформації банком перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановлених між сторонами в договорі умов до фактично встановлених з метою встановлення завищених відсотків за користування за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, безумовно свідчить про наявність умислу в діях відповідача. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, заперечує проти позовних вимог з підстав, наведених в запереченнях на позовну заяву. Експертом допущено помилку при розрахунку щомісячної сплати відсотків в першому періоді. Сума відсотків у розмірі 339,16 доларів США, яка зазначена у висновку, розрахована виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом 30 днів, однак фактична кількість днів у першому періоді становить 33 дні. Отже, сума щомісячної сплати відсотків в першому періоді має складати 373,08 доларів США, що на 33,92 доларів США більше, ніж в графіку, зазначеному в експертному висновку. У письмових запереченнях на позов про захист прав споживача представник відповідача вказує, що згідно пунктів 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно у сумі мінімально необхідного платежу у розмірі 429,16 доларів США до 10 числа поточного місяця. У забезпечення грошових зобовязань за кредитним договором позивач згідно договору іпотеки від 10 жовтня 2008 року передав банку нерухоме майно та майнові права: квартиру загальною площею 43,2кв.м, що знаходить за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, в забезпечення виконання умов кредитного договору 10 жовтня 2008 року були укладені договори поруки з [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до анкети-заяви на отримання кредиту від 17 вересня 2008 року [PERSON] із основними умовами надання кредиту ознайомлений, про що свідчить його підпис. 10 жовтня 2008 року позивачу була надана памятка клієнту по умовам оформлення кредитного пакета «Житлові рішення». Підпис позивача свідчить про те, що з умовами кредитування останній ознайомлений. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач виконав повністю, що не заперечується позивачем в позовній заяві. Кредитний договір №10/10/10/2008/840-Н/134 від 10 жовтня 2008 року між позивачем та банком укладений в письмовій формі, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види (способи) забезпечення зобовязань позичальника, відсоткова ставка, порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Тому, підписуючи договір та отримуючи грошові кошти у сумі 24252,10 доларів США, позивач усвідомлював свої дії та передбачав їх наслідки. Враховуючи визнання позивачем факту укладення ним кредитного договору, що свідчить про погодження останнім умов даного договору, та факт ознайомлення з умовами отримання кредиту, про що свідчить анкета-заява на отримання кредиту від 17 вересня 2008 року та Памятка клієнту по умовам оформлення кредитного пакета «Житлові рішення» від 10 жовтня 2008 року, підписані самим позивачем, кредитний договір №10/10/10/2008/840-H/134 від 10 жовтня 2008 року, укладений між банком та [PERSON], відповідає всім вимогам чинного законодавства. Також представник відповідача посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки договір укладено 10 жовтня 2008 року, а позовну заяву подано у березні 2016 року. Тому представник відповідача просить відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності звернення до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 жовтня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10/10/10/2008/840-Н/134 /а.с.6-7/. Відповідно до розділу 1 вказаного кредитного договору Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 25294,94 доларів США в порядку і на умовах, визначених Договором за програмою «30/100». Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 16,09% відсотків на рік. Нарахування відсотків за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Банк надає позичальнику кредит строком до 05 жовтня 2018 року. Відповідно до розділу 2 даного кредитного договору в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки на будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також банк укладає в день укладання цього договору з [PERSON] та [PERSON] договір поруки. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №10/10/10/2008/840-Н/134 від 10 жовтня 2008 року (Графіку погашення заборгованості по кредиту та процентів по ньому) щомісячна сума до сплати становить 429,16 доларів США /а.с.8-9/. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема відповідно до частин 1, 3 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки , ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. За правилами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (чинної на час виникнення спірних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. 10 жовтня 2008 року [PERSON] було підписано памятку клієнту по умовам оформлення кредитного пакета «Житлові рішення», де зазначена вищевказана інформація /а.с.40/. Також позивачем 17 вересня 2008 року підписано анкету-заяву на отримання кредиту, де зазначено, що останній ознайомлений із основними умовами надання кредиту /а.с.29/. Позивачу під час укладення кредитного договору було надано можливість обирати варіанти погашення кредиту та відсотків між стандартним та ануїтетом. Відповідно до висновку №3 судово-економічної експертизи №3, складеного 27 жовтня 2016 року, у результаті проведеного дослідження визначено, що розмір щомісячного платежу в сумі 429,16 доларів США, встановлений в Додатку №1 до кредитного договору договір №10/10/10/2008/840-Н/134 від 10 жовтня 2008 року та в пункті 3.3.1 цього договору, є більшим на 4,02 доларів США, ніж розмір щомісячного платежу встановлений в Розділі 1 цього договору. Експерт у своєму висновку зазначає, що на момент проведення Національним банком України не видано жодного нормативного документу з описом особливостей застосування ануїтету при здійсненні кредитних операцій. Єдиною державною установою, якою визначені особливості застосування ануїтету при наданні кредитів, є Державна іпотечна установа України (ДІУУ). Рішенням Наглядової ради ДІУУ від 11 вересня 2008 року №31, затверджені нові Стандарти надання, рефінансування та обслуговування іпотечних житлових кредитів. Стандартом визначено, що нарахування відсотків здійснюється починаючи з дня списання коштів із позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Відсотки нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з кількості 30 днів у місяці та\~360 днів у році. Таким чином, суд приходить до висновку, що при розрахунку Графіка погашення заборгованості у відповідності до умов розділу 1 Договору, представленому у таблиці №1, експертом застосовано метод «30/360» для визначення кількості днів, однак пунктом 1.3.1 кредитного договору визначено, що нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), тобто застосовано метод «факт/360». Таким чином, вказаний висновок експерта не підтверджує введення в оману позивача щодо розміру щомісячного платежу. Суд також враховує обставину, що позивач добровільно виконував умови договору, а також не оспорює отримання кредитних коштів /а.с.32/. Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. За змістом статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що дії банку свідчать про нечесну підприємницьку діяльність та під час укладення кредитного договору позивача було введено в оману. Судом не встановлено, що з боку відповідача існувало свідоме приховування таких обставин, як реальний розмір відсоткової ставки, сукупної вартості кредитного договору, вартості всіх сукупних послуг, інших фінансових зобов'язань споживача, порядку сплати кредиту.

Outcome: dismissed