Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області 13.08.2018 року звернувся Виконавчий комітет Енергодарської міської ради, як орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей, який діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (далі - позивач) з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Енергодарський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, про позбавлення батьківських прав, з підстав визначених ст.ст.150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України (далі - СК України), ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», у спосіб захисту визначений ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (а.с.1-6). Після уточнення позову 29.11.2018 року (а.с.45-46), позивач зазначає на наступне. [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис від 05.05.2016 №193 Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. 19 липня 2018 року Енергодарським відділом поліції та службою у справах дітей Енергодарської міської ради малолітнього [PERSON], як дитину, що залишилася без батьківського піклування, було поміщено до дитячого відділення ДЗ «СМСЧ №1», у зв'язку з тим, що мати дитини - [PERSON] залишила його у своїй подруги [PERSON], у якої мешкала останні п'ять днів, а сама поїхала на заробітки в село, пообіцявши повернутися того ж дня, але зникла на дві доби. Зв'язку з тим, що [PERSON] не змогла зв'язатися з [PERSON], вона віддала малолітнього [PERSON] іншій приятельці, яка, у свою чергу, передала дитину поліції. Оскільки місце знаходження матері дитини - [PERSON] було невідоме, а батько дитини - [PERSON] знаходився в своїй квартирі в стані сильного алкогольного сп'яніння. 20.07.2018 року до служби у справах дітей Енергодарської міської ради звернулася мати малолітньої дитини - [PERSON] з проханням повернути їй дитину, пояснивши, що вона власного житла не має, з батьком дитини проживати не може, тому що її не пускають до квартири власники житла: [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим, вона деякий час планує проживати у своєї матері - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З метою з'ясування обставин та підготовки висновку про доцільність повернення дитини батькам, спеціалістами служби у справах дітей міської ради спільно з фахівцями Енергодарського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було 23 липня 2018 року обстежено житлово-побутові умови [PERSON] за місцем її тимчасового проживання: [ADDRESS] та з'ясовано, що дана квартира однокімнатна, фактично в ній мешкають троє дорослих осіб, та на час відвідування в квартирі знаходилася також і [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO]. В даній квартирі недостатньо місця для проживання шести осіб, відсутні спальні місця, меблі та речі в занедбаному стані, житло потребує ремонту, санітарно-гігієнічний стан не відповідає нормі, для проживання малолітньої дитини не створено жодних умов. [PERSON] було вказано на необхідність створення належних житлово-побутових умов, забезпечення дитини продуктами харчування, необхідними речами, приладдям та надано для цього термін до 30 липня 2018 року. Однак, 30 липня 2018 року [PERSON] повідомила, що повернулася проживати до батька малолітньої дитини - [PERSON] на адресу: [ADDRESS]. Було проведено обстеження зазначеної квартири та встановлено, що санітарно - гігієнічний стан житла незадовільний, усі наявні меблі поломані, вхідні двері не зачиняються через відсутність в них замка. На час обстеження, в квартирі знаходились: батько малолітньої дитини - [PERSON], який в стані сильного алкогольного сп'яніння спав на балконі, та його мати [PERSON], яка розповіла, що в даній квартирі не проживає через те, що до її сина щодня приходять приятелі, розпивають там алкогольні напої, вживають наркотики, б'ються між собою, часто залишаються спати. Що вона є співвласником даного житла, але через такі обставини вимушена проживати у своєї онуки. До квартири приходить рідко, приносить синові поїсти та ліки. Самої ж [PERSON] - в помешканні не було. Зважаючи на те, що станом на 30 липня 2018 рік батьки малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], не забезпечили їй належних житлово-побутових умов для повернення їм дитини, не мають матеріального доходу, оскільки не працюють, систематично вживають алкогольні напої та психостимулятори, не цікавляться долею свого сина [PERSON], службою у справах дітей Енергодарської міської ради 31 липня 2018 року було складено висновок про недоцільність повернення дитини батькам, а малолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано в сім'ю родичів. [INFO], батько малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] - помер, про що зроблено відповідний актовий запис №518 від 24 листопада 2018 року Енергодарським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області та видано свідоцтво про смерть. Також, позивач зазначає, що в ході проведення роботи, було з'ясовано, що [PERSON] є матір'ю і малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис від 16 серпня 2012 року №411 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області. [PERSON] разом з чоловіком - [PERSON] та його батьками: [PERSON], [PERSON] та сином [PERSON] мешкали за адресою: [ADDRESS] Батько даної дитини - [PERSON], помер [INFO], про що 19.11.2013 складено відповідний актовий запис №430 ВДРАЦС РС Енергодарського МУЮ у Запорізькій області. Після смерті чоловіка, [PERSON], почала періодично залишати дитину без свого нагляду, а з жовтня 2014 року взагалі залишила сина на бабусю - [PERSON] та пішла жити до своєї матері. До червня 2017 року інколи провідувала сина [PERSON], ходила з ним на прогулянку, але матеріально дитину не утримувала, не купувала одяг, взуття, іграшки чи будь-які інші речі, хоча отримувала та до теперішнього часу отримує державну допомогу по втраті годувальника. З 18 червня 2017 року [PERSON] жодного разу не відвідала свого сина [PERSON], не цікавилася його успіхами, станом здоров'я, тощо. Під час обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання малолітнього [PERSON], було з'ясовано, що в трикімнатній квартирі [PERSON] займає окрему кімнату, де створено комфортні умови для проживання та всебічного розвитку дитини. В квартирі також проживають бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON]. Стосунки між бабусею, дідусем та онуком лагідні, турботливі, довірливі. 09 серпня 2018 року, під час бесіди з дитиною стало відомо, що хлопчик не пам'ятає, коли останній раз бачив маму, хоча сумує за нею. В бесіді [PERSON] наголосив, що вчора (08серпня 2018 року) йому виповнилося 6 років, але мама його не привітала і навіть не прийшла провідати. За інформацією, наданою адміністрацією Енергодарського ДНЗ №16, який [PERSON] відвідував впродовж чотирьох років, зазначено, що мати [PERSON] не приходила до закладу жодного разу та не цікавилася успіхами свого сина. Зазначені вище факти свідчать про систематичне свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим, просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її дітей: сина - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]; - передати Виконавчому комітету Енергодарської міської ради, як органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради (вул.Курчатова, буд.11, м.Енергодар, Запорізька область, Україна) - малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], для подальшого влаштування. Ухвалою суду від 30 серпня 2018 року провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання (а.с.29). Ухвалою суду від 18 жовтня 2018 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.40). Ухвалою суду від 30 листопада 2018 року було прийнято до провадження уточнену позову заяву (а.с.49). В судовому засідання представник позивача: Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, як органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей - Ситник Л.І., яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.36), надала пояснення, які фактично збігаються із змістом первинного та уточненого позовів та зауважуючи, що зі сторони матері малолітніх дітей - відповідача по справі [PERSON] відсутні будь-які намагання щодо виправлення своєї поведінки відносно дітей, покрашень у відношенні до них не спостерігається, [PERSON] самоусунулась від їх виховання та утриманню, у зв'язку з чим, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 05 грудня 2018 року з розгляду питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей, рекомендовано та визнано за доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей. Просить суд уточнені вимоги позову задовольнити, надавши також висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 10 грудня 2018 року № 01-01-40/5088. Представник третьої особи: Енергодарського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді - Шапкіна І.О., яка діє на підставі письмової довіреності (а.с.60), в судовому засіданні зазначивши на те, що бесіди щодо зміни ставлення відповідача до малолітніх дітей, залишились поза увагою [PERSON] Вважає позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дітей та не заперечує щодо задоволення уточнених вимог позову. В судове засідання відповідач [PERSON] - не з'явилась повторно, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, заяв про зміну місця проживання, відзиву або заперечень на позовну заяву - не надала. Викликалися до суду судовими повістками відправленими рекомендованою поштовою кореспонденцією «Укрпошти», як за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання зазначеного у довідці з Благовіщенської сільської ради (а.с.27) та і за місцем проживання зазначеного у позові (а.с.1, 45), однак до суду повернулися поштові конверти з відповідною відміткою «Укрпошти», які свідчать про їх неотримання відповідачкою (а.с.33, 42, 56, 59). Дані про місце роботи, або електронна поштова скринька відповідача - суду не відомі. Відповідно до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Враховуючи приписи ст.ст.13, 128, 131, 223, 280 ЦПК України, а також те, що відповідач повідомлена належним чином про розгляд справи, відсутність клопотань про відкладення слухання справи, наявність згоди представника позивача та представника третьої особи про розгляд справи у відсутності відповідача та постановлення заочного рішення, суд, ухвалив: провести розгляд справи за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наданих доказів. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість наданих доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Судом встановлено, що батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 05 травня 2016 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізької області (а.с.7). Відповідно до Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, 19 липня 2018 року було виявлено малолітню дитину [PERSON], який залишився без батьківського піклування, якого було поміщено до дитячого відділення ДЗ «СМСЧ №1» (а.с.13). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24 липня 2018 року, за зверненням відповідача [PERSON] про повернення їй малолітньої дитини [PERSON] (а.с.14), було встановлена наявність несприятливих умов для проживання малолітньої дитини, а саме: відсутність ліжка, іграшок, дитячого одягу, продуктів харчування (а.с.14). Відсутність умов для проживання дитини, а отже і невиконання батьками малолітнього [PERSON] рекомендації служби у справах дітей щодо необхідності забезпечення дитині належних умов для проживання, повторно була встановлена Актом обстеження умов проживання від 31 серпня 2018 року (а.с.15) та Службою у справах дітей було складено висновок про недоцільність повернення дитини [PERSON] її батькам від 31 серпня 018 року №01-35/523 при цьому зазначено, що сам батько дитини - [PERSON] до служби у справах дітей не звертався про повернення дитини не заявляв, батьками малолітнього не створено умов для проживання дитини, вони зловживають спиртними напоями та психотропними стимуляторами, не працюють (а.с.21), у зв'язку з чим малолітнього [PERSON] було тимчасово влаштовано у іншу родину, що підтверджується Актом про факт передачі дитини (а.с.16). Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON], [INFO] - помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізької області (а.с.47), у зв'язку з чим, позивачем було змінено позовні вимоги та питання щодо позбавлення батьківських прав померлого батька не ставиться. Доказів зміни у поведінці відповідача [PERSON] відносно своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO] - матеріали справи не містять, судом таких доказів не встановлено. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] також має малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.8), батьком якого був [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до інформаційного повідомлення від директора Дошкільного навчального закладу «Сопілочка» №16 від 07 серпня 2018 року, малолітній [PERSON] [INFO], відвідував зазначений дошкільний заклад з 06 жовтня 2014 року по 19 червня 2018 рік, виховується бабусею - [PERSON] та дідусем - [PERSON], які постійно цікавились життям дитини у закладі, не мали заборгованості по батьківській платі, мити дитини - [PERSON] (відповідач по справі) дошкільний заклад не відвідувала, життям дитини не цікавилась (а.с.18). В судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO], зазначивши, що є матір'ю померлого батька малолітнього [PERSON] - [PERSON], тобто бабусею малолітнього [PERSON], пояснила, що після смерті її сина у 2013 році, мати малолітньої дитини - [PERSON] своїм сином не цікавиться, дитина весь час проживає з ними: нею - бабусею та його дідусем - [PERSON] Вони турбуються про його виховання, забезпечують дитину всім необхідним. Зі змісту наданого Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради Висновку від 10 грудня 2018 року №01-01-40/5088, який відповідно до частин 5, 6 статті 19 СК України, носить для суду рекомендований характер, встановлено ігнорування [PERSON] (відповідачем по справі) вимог та рекомендації спеціалістів щодо зміни ставлення до малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], забезпечення належних умов для їх проживання, налагодження з дітьми стосунків (а.с.61-63). А також, у Висновку зазначено про систематичне свідоме ухилення та самоусунення [PERSON] (відповідача по справі) від виконання її батьківських обов'язків відносно дитини та зазначено про доцільність позбавлення їх батьківських прав стосовно малолітніх дітей та, відповідно заключення у даному висновку, Виконавчим комітетом встановлено про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON]. Статтею 165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стаття 170 СК України надає право органу опіки і піклування звернутись до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками та на піклування батьків. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, відповідно до ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав за наступних підстав: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягає розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Про виключність, такої міри, як позбавлення батьківських прав, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини зазначено і у статті 166 СК України. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного і психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Згідно ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно змісту статті 20 Конвенції про права дитини, передбачено, що дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надається державою. Держави-учасниці у відповідності зі своїми національними законами забезпечують зміну догляду за дитиною. Під час розгляду варіантів зміни необхідно належним чином враховувати бажаність наступництва виховання дитини та її етнічне походження, релігійну і культурну належність і рідну мову. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа ЄСПЛ «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, §100). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з'ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення від 18 грудня 2008 року, §50). У будь-якому разі, передання дитини під державну опіку, слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення від 18 грудня 2008 року, §52). Заналізу досліджених доказів, з'ясованих обставини та вимог законодавства, судом встановлено, що мати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - відповідач [PERSON], попереджувалась про необхідність змінити свого ставлення до виховання дітей та наслідків у вигляді позбавлення її батьківських прав в разі ігнорування цього обов'язку, однак, відповідачка не скористалась наданою їй можливістю, позитивних змін у її поведінці щодо малолітніх дітей не відбулося, відповідач, як мати, не виконує своїх обов'язків, порушує права дітей визначені як національним так і міжнародним законодавством, щодо забезпечення дітям рівня життя необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, права на освіту та медичне лікування, постійно допускаючи їх порушення, повноцінно не піклуються та не виховує дітей, байдуже та недбало до них ставиться, фактично самоусунулась від їх виховання та піклування. Отже, з урахуванням зазначеного вище та вважаючи також, що на даний час, неможливим є зміна поведінки матері малолітніх дітей - відповідача по справі [PERSON] у кращу сторону, яка б гарантувала забезпечення прав малолітніх дітей та виконання нею своїх обов'язків, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, на даний час, відповідає та буде як найкраще для інтересів малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та передачу їх, для подальшого влаштування, виконавчому комітету Енергодарської міської ради, як органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради. При цьому, суд зауважує, що згідно приписів ст.169 СК України, мати позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Також, відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved