Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 10.08.2016 року звернулась [PERSON] із вищезазначеною заявою, зазначаючи, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року, ухваленого по справі № 522/17366/13-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] з відповідачів була стягнута заборгованість в загальному розмірі 2504246,95 гривень. Разом з тим, при ознайомленні 09.08.2016 року з матеріалами справи № 2-2658/11 за позовом ПАТ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості виявилось, що частина вказаної заборгованості вже була стягнута рішенням суду від 09.02.2011 року в справі №2-2658/11, у зв'язку з чим відповідач в заяві від 23.08.2017 року просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року по цивільній справі №522/17366/13-ц та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в частині стягнення пені в розмірі 9 655,27 грн. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] - [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити частково. Представник позивача у судовому засіданні - [PERSON] надала заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду та задоволення позовної заяви в частині стягнення пені в розмірі 1 965 686,68 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши учасників процесу, суд вважає, що подана заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.07.2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою про стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-502/081/2007 від 27.12.2007 року в розмірі 313 305,01 доларів США, що всього за курсом НБУ станом на 01.07.2013 року становить 2504246,95 гривень. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року, з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» була стягнута заборгованість за кредитним договором № ML -502/081/2007 від 27.12.2007 року, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 54210,42 долари США, суми відсотків за користування кредитом в розмірі 13168,57 доларів США, суми пені за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 245926,02 долари США, в загальному розмірі 2504246,95 гривень. Ухвалою від 14.07.2014 року внесено виправлення до резолютивної частини рішення суду та зазначено, що вірним є період нарахування пені з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 07.09.2016 року заяву [PERSON] задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року, ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2015 року в частині вимог до поручителя [PERSON] скасовано, в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Судом під час розгляду заяви про перегляд рішення були витребувані для огляду матеріали цивільної справи №2-2658/11, з яких встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-2658/11 з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» була стягнута заборгованість за кредитним договором № ML -502/081/2007 від 27.12.2007 року в розмірі 559 815,62 гривні. При цьому, в мотивувальній частині рішення зазначено, що заборгованість складається з заборгованості за кредитом в розмірі 54210,42 доларів США, суми відсотків в розмірі 13166,57 доларів США, суми заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3315,49 доларів США, штрафних санкцій в розмірі 525 гривень. Судом встановлено, вказана позовна заява була розглянута без участі відповідача [PERSON] та доказів щодо отримання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси матеріали справи не містять. Згідно розписки представника [PERSON], копія вказаного судового рішення отримана лише 09.08.2016 року. Відхиляючи заперечення позивача, суд зазначає, що факт повідомлення про дату час і місце судового засідання не є тотожнім факту повідомлення про ухвалення заочного рішення, а відтак заявник дійсно дізнався про обставини ухвалення рішення лише 09.08.2016 року. Згідно належним чином посвідченої копії заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого по справі № 2-2658/11, рішення набрало чинності 22.08.2016 року. Таким чином, судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси ухваленого по справі № 2-2658/11 та рішенням Приморського районного суду м. Одеси ухваленого по справі № 522/17366/13-ц стягнута заборгованість за кредитним договором № ML -502/081/2007, при цьому розмір та сума заборгованості за кредитом та процентами є тотожною. Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд вважає, що з огляду на те, що заявник дізнався про факт ухвалення заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси лише 19.08.2016 року, обставини ухвалення заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси є нововиявленими, а відтак суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення поданої заяви. Згідно ст. 361 ЦПК України, рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. Суд вважає, що обставина щодо попереднього стягнення вказаної заборгованості є істотною, оскільки її неврахування призводить до порушення прав відповідача [PERSON] в частині безпідставного стягнення заборгованості за кредитним договором, яка вже була стягнута судом. За таких обставин судом встановлена наявність підстав для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2014 року та ухвалення у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Так, факт укладення кредитного договору № ML -502/081/2007 від 27.12.2007 року, наявність заборгованості та вирішення питання щодо сум, які підлягають стягненню, встановлено заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2011 року, яке набрало законної сили 22.08.2016 року, тож дані обставини не потребують додаткового встановлення при розгляді даної справи. Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 54210,42 доларів США та відсотках у сумі 13 168,57 доларів США, суд виходить з того, що Банк вже реалізував передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України право на дострокове стягнення заборгованості, що виключає можливість звернення до суду з аналогічною вимогою повторно. До того ж, представником позивача в судовому засіданні подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором. Суд зазначає, що чинним ЦПК України не передбачено право позивача на зменшення позовних вимог під час розгляду питання щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами, оскільки суд першої інстанції не вправі задовольняти клопотання осіб, що стосуються предмету спору, до вирішення питання про скасування рішення суду, яке набрало законної сили. Однак, суд при ухваленні рішення за результатами розгляду заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами враховує позицію позивача з цього приводу. Вирішуючи питання щодо стягнення пені за простроченння виконання зобов'язання, судом встановлено, що згідно п. 4.1. кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день просрочки. З розрахунку заборгованості, який було надано до позовної заяви, вбачається, що сума пені за період з 01.07.2012 року по 01.07.2013 року становить 245 926,02 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 1 965 686,68 грн. З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2014 року [PERSON] було подано апеляційну скаргу на рішення, що переглядається, з якої вбачається, що відповідач вже оскаржувала нарахований розмір нарахованої пені та просила суд скасувати рішення саме в частині стягнення пені в розмірі 1 965 686,68 грн. За наслідками розгляду апеляційної скарги, суд в ухвалі від 11.03.2015 року прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги та зазначив, що задовольняючи вимоги про стягнення розміру пені, суд обгрунтовано виходив з умов договору та розрахунку суми. Зазначена ухвала апеляційного суду переглядалось в касаційному порядку та Верховним Судом України та є скасованою лише в частині вимог щодо [PERSON], разом з тим судами не встановлено підстав для скасування рішення в частині стягнення пені з підстав її неправомірного нарахування. До того ж, слід зазначити, що вирішуючи справу на підставі нововиявлених обставин, суд вирішує питання по суті позовних вимог, які мають безпосередній взаємозв'язок з нововиявленими обставинами. Разом з тим, суд не вбачає взаємозв'язку між нововиявленими обставинами та розміром нарахованої пені, а тому відхиляє будь-які заперечення заявника в цій частині. Враховуючи викладене,

Outcome: approved