Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 23 березня 2006 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт в розмірі 8000 гривень 00 копійок. АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав вимоги договору, надавши [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 09 липня 2019 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 17369,32\~грн., з яких: 7553,86 гривень (заборгованість за тілом кредиту); 2822,86 гривень (заборгованість за простроченим тілом кредиту); 5389,30 гривень (заборгованість за пенею); 300,00 гривень (заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.); 500,00 гривень (фіксована частина штрафу); 803,30 гривень (процентна частина штрафу). Зазначену суму позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явилась, хоча своєчасно і належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких пояснень щодо суті позову та відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 23.03.2006 р., укладеного в формі заяви, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку в розмірі 2200,00\~грн. з базовою процентною ставкою на момент підписання 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році (а.с. 12). Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Як зазначено вище, при підписанні заяви від 23 березня 2016 року позивач погодилась на процентну ставку в розмірі 3 % на місяць, тобто 36 % на рік. Будь-яких інших документів про узгодження сторонами зміни розміру процентної ставки матеріали справи не містять. Щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу (яку позивач розділяє на тіло кредиту та прострочене тіло кредиту), та нарахованих процентів, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до наданого розрахунку позовних вимог, який наданий позивачем у вигляді двох таблиць (з періодами розрахунку: з 30 березня 2006 року по 31 грудня 2015 року, та з 01 січня 2016 року по 09 липня 2019 року), який не спростований відповідачем та не ставився нею під сумнів, станом на 31 грудня 2015 року борг відповідача перед банком за тілом кредиту (основний борг) становив 6228,03 грн., а за процентами 210,99 грн. В даній частині розрахунку позивачем враховано всі суми грошових коштів, сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у вказаному періоді. Визначаючи суму заборгованості відповідача за тілом кредиту за період з 01 січня 2016 року по 09 липня 2019 року, суд виходить з відомостей, наданих позивачем у відповідній частині розрахунку, в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів», з якої вбачається, що за вказаний період відповідач [PERSON] кредитними коштами не користувалась. В той же час, за вказаний період відповідач [PERSON] сплатила на користь АТ КБ «Приватбанк» 13550 гривень 79 копійок, про що зазначено у відповідній графі розрахунку. Щодо нарахування процентів за кредитним договором, суд виходить з того, що за період до 31 грудня 2015 року розмір заборгованості за процентами вирахувано позивачем і він становить 210 гривень 99 копійок. Розрахунок нарахованих процентів за період з 01 січня 2016 року по 09 липня 2019 року позивачем фактично не наведено, а лише констатовано суму грошових коштів, перерахованих відповідачем на їх сплату та суму непогашених процентів. Здійснюючи перевірку обґрунтованості позовних вимог в цій частині, суд виходить: з узгодженої сторонами у справі процентної ставки в розмірі 3 % на місяць; періоду, за який підлягають нарахуванню проценти з 01 січня 2016 року по 09 липня 2019 року та з розміру боргу за тілом кредиту, що є базою для нарахування процентів 6228 гривень 03 копійки. Таким чином: 6228,03 грн. * 3 % * 42 місяці (по 30 червня 2019 року) = 7847 грн. 32 коп. За період з 01 по 09 липня 2019 року розмір процентів складає: 6228,03 грн. * 3 % / 30 днів * 9 днів = 56 гривень 05 копійок. Сума процентів за вказаний період: 7847,32 грн. + 56,05 грн. = 7903,37 грн. Сума процентів за весь період кредитування: 7903,37 грн. + 210,99 грн. = 8114,36 грн. Статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, відповідно до якої заборгованість з процентів сплачується у другу чергу, а заборгованість з основного боргу у третю. Таким чином, враховуючи сплату відповідачем грошових коштів за кредитним договором за період з 01 січня 2016 року по 09 липня 2019 року, суд констатує, що заборгованість відповідача з процентів нею погашена у повному обсязі: 13550,79 грн. 8114,36 грн. = 5436,43 грн. Вказана сума залишок грошових коштів, перерахованих позивачу відповідачем з урахуванням повного погашення заборгованості з процентів. Враховуючи те, що сума заборгованості за тілом кредиту, яка не спростована відповідачем, становить 6228,03 грн., суд, з урахуванням сплаченої відповідачем суми, приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості, а саме на суму: 6228,03 грн. 5436,43 грн. = 791,60 грн. Саме ця сума основного боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частина позовних вимог про стягнення процентів за кредитним договором задоволенню не підлягає, оскільки фактично погашена відповідачем до подання позову. Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог щодо стягнення заявлених сум пені та штрафів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. \~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~ Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В заяві від 23 березня 2006 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання\~у вигляді\~грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про\~погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути\~складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на\~Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку\~як\~невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці\~Витяг з Тарифів та Витяг з Умов\~розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 23 березня 2006 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі №\~342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що\~найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні\~запропоновані\~відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем\~Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил,\~чи можливості\~використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів не підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial