Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 11 жовтня 2011 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином Алжиру [PERSON], який заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. З часу народження дитини відповідач проявляв до неї байдужість, не виявляв турботи та любові, не працював та не забезпечував родину матеріально. Шлюбно-сімейні відносини сторін припинилися ще до розірвання шлюбу, в червні 2012 року, а в серпні 2012 року [PERSON] покинув родину та виїхав проживати до Алжиру. З вказаного часу відповідач жодного разу не дзвонив та не надсилав матеріальної допомоги на утримання дитини, не вітав доньку з днем народження та іншими святами, дарунків та речей не передавав, проблем дитини не вирішував. За час відвідування донькою дитячого садку відповідач у вказаному навчальному закладі не з'являвся, ніякої участі у вихованні дитини не приймав, ніколи не приводив та не забирав доньку з дитячого закладу, з вихователями не спілкувався, успіхами дитини ніколи не цікавився. Також [PERSON] ніколи не займався підтримкою задовільного стану здоров'я дитини, ніколи не навідував з нею лікаря. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, не приділяє їй необхідної уваги, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, проявляючи до доньки байдужість. Всупереч вимогам чинного сімейного законодавства України відповідач не виконував та продовжує не виконувати своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини. Вихованням доньки, окрім позивача, займається [PERSON], з яким [PERSON] зареєструвала шлюб 28 жовтня 2016 року. Позивач вказує, що її теперішній чоловік також приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, до якої відноситься як до рідної. У зв'язку з чим позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Від третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської радинадійшла заява про розгляд справи без участі представника Управління, в якій вони також просять при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 56). Відповідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області відповідач не значиться зареєстрованим, у зв'язку з чим, згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України викликався до суду через оголошення у пресі. Оголошення про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 08.02.2017, було опубліковано в газеті «Слобідський край» (а.с. 55). Таким чином, відповідач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 9 ст. 74, ст. 224 ЦПК України. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача та її представника ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так , заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року по справі № 639/7874/14-ц, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). 28.10.2016 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] в Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 2591, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 13). [PERSON], [INFO], відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 6 комбінованого типу Харківської міської ради» з 01.09.2014 по теперішній час. Зі слів вихователя групи № 2 дитину приводить і забирає із закладу тільки мати. Спілкується з вихователем, відвідує всі батьківські збори та свята мати [PERSON], яка завжди цікавиться станом здоров'я дівчинки та її поведінкою впродовж дня. За період відвідування дитиною КЗ «ДЕЗ № 6» батько [PERSON] не приходив жодного разу до закладу, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла садок) № 6 комбінованого типу Харківської міської ради» № 01-43/174 від 15.11.2016 та пояснювальною запискою вихователя групи № 2 КЗ «ДЕЗ № 6» [PERSON] від 14.11.2016 (а.с. 14, 15). Як вбачається з відповіді дільничного педіатру КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 2» від 06.01.2017, дитина [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку і спостерігається за адресою: [ADDRESS]. При відвідуванні дитини вдома та у дитячій поліклініці дівчина завжди знаходилась у супроводі матері, яка виховує та піклується про здоров'я дитини з самого народження та по теперішній час. Батька [PERSON] ніколи не бачила (а.с. 59). Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 118 від 07.02.2017, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 57-58). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що коли позивач завагітніла, то відносини між сторонами почали погіршуватись, а коли у подружжя народилася донька, відповідач не бажав допомагати [PERSON].у вихованні та утриманні доньки. Зі слів позивачки їй відомо, що влітку 2012 року відповідач виїхав до Алжиру . Після чого свідок жодного разу його у квартирі позивача не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідача він знає з 2011 року, коли останній приїхав з Алжиру. Свідкові відомо, що сторони уклали шлюб, потім у них народилася донька, проте відповідач не працював, був постійно знервований, ніякої уваги та турботи до доньки не проявляв, позивач самостійно утримувала дитину та відповідача. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батькинесуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. У частині 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, аналізуючи вищенаведені обставини по справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO], оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний , моральний та матеріальний стан. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Позивачем сплачено 551 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 2).

Outcome: approved