Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 08.09.2017 року звернулась [PERSON] із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що є власником квартири [ADDRESS] відповідно до Свідоцтва про право власності від 13.08.2007 року. В вищевказаній квартирі зареєстрований [PERSON] [INFO], який з 2014 року в даній квартирі не проживає та не з'являється, у зв'язку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила визнати [PERSON] [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, тому суд вважає за можливе розглядати справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, на підставі Свідоцтва про право власності від 13 серпня 2007 року, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач на вказаній житловій прощі не проживає. Жодної домовленості щодо збереженні за відповідачем права на житло між сторонами не було. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника квартири втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленні строки, проводиться в судовому порядку. Так, п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на житлову площу. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», знаття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи. Рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть та ін. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не має правових підстав користування вказаним житлом, і відтак є таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved