Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

До Дубенського міськрайонного суду Рівненської області звернулась з позовом [PERSON] до Іванівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, треті особи на стороні відповідача: [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно після смерті чоловіка та на частку в спільному майні подружжя. [INFO] [PERSON] померла. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області 23 листопада 2015 року замінено первісного позивача [PERSON] її правонаступником [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з [PERSON] перебувала в шлюбі, зареєстрованому 06 травня 1962 року Владиславівською сільською радою Млинівського району Рівненської області, актовий запис №07. [INFO] [PERSON] помер. Під час спільного подружнього життя спільно побудовано житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходяться в [ADDRESS]. Всі документи на домоволодіння були оформлені на ім'я чоловіка. Проте, відповідно до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР (КпШС CP), що діяла на момент смерті чоловіка, майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Частки кожного із подружжя є рівними (ст.28 КпШС УРСР). Отже, їй та чоловікові належить по 1/2 вище зазначеного домоволодіння. Відповідно до норм ст.525 ЦК УРСР, що діяли на момент смерті [PERSON], часом відкриття спадщини визначається, зокрема, день смерті спадкодавця. Аналогічні норми в ЦК України в редакції 2003 року. Отже, у день смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла ? частина житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться по [ADDRESS]. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги за законом є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР - ст.1261 ЦК України). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: його дружина [PERSON], та двоє спільних дочок: [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Її правонаступником є її дочка [PERSON]. Вона своєчасно прийняла спадщину після смерті спадкодавця шляхом вступу у володіння спадковим майном. Постійно проживала разом із спадкодавцем у вище зазначеному житловому будинку. І після смерті [PERSON] залишилися проживати в цьому будинку. Згідно положень ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. [PERSON] та [PERSON] своєчасно не прийняли спадщину після смерті свого батька; не звернулися на протязі шести місяців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і не вступили в управління або володіння спадковим майном. Хоча вона своєчасно і прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте до сьогодні не отримала в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. Не отримала також свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Для отримання таких свідоцтв повинна надати нотаріусу свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок. Такий документ у неї відсутній, так як її чоловік при житті не оформив належний чином свої права на спірний житловий будинок. Після його смерті також не має можливості отримати свідоцтво про право власності на домоволодіння. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник дали пояснення згідно поданої позовної заяви. В судовому засіданні відповідачка та її представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі, у зв»язку з безпідставністю, оскільки, вважає, що має право на частку у спадковому майні. Представник Іванівської сільської ради в зал судового засідання не з»явився, хоча про день та час слухання справи повідомлявся належним чином судовою повісткою, про що свідчать судові розписки. Свідки [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що 2008-2009 роках проводився ремонт в будинку [ADDRESS], за ремонтні роботи розраховувались [PERSON] та [PERSON] На момент проведення ремонтних робіт в будинку [ADDRESS] проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 06 травня 1962 року Владиславівською сільською радою Млинівського району Рівненської області, актовий запис №07 (а.с.3). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Іванівською сільською радою Дубенського району Рівненської області 03 червня 2003 року, запис за номером №19 (а.с.5). Житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться в [ADDRESS], рахується за [PERSON], у відповідності до довідки виконкому Іваннівської сільської ради №919 від 05.08.2013 року та технічного паспорту на домоволодіння (а.с.7, 8-11). Позивачка [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем у вище зазначеному житловому будинку та після його смерті, що підтверджується довідкою Іванівської сільської ради Дубенського району Рівненської області за №942 від 20.08.2013 (а.с.6). Згідно положень ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні зазначеної категорії справ суд вважає, що позивачем повинні бути надані такі документи: виписки із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві; технічний паспорт на будинок; висновки спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; відмова виконкому місцевої ради в оформленні права власності; постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, позивачем не в повному обсязі представлено суду документи. У відповідності до ч.1 ст.22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ч.1 ст.28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У відповідності до посилання позивачки [PERSON], [PERSON] за життя не виробив правовстановлюючі документи на житловий будинок [ADDRESS], за таких обставин суд вважає, що відсутні підстави вважати вказаний будинок спільною сумісносною власністю, так як нерухомого майна юридично не існує, натомість в якості об'єктів цивільних прав, щодо яких можливо вирішувати спір, існують лише будівельні матеріали, обладнання та утворені ними конструктивні елементи. Відповідно ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Проте, ні первісною позивачкою [PERSON], ні її правонаступником позивачкою [PERSON] заяви про зміну підстав позову не надходило. За змістом ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах позовних вимог. Таким чином, суд розцінює критично твердження представника позивача [PERSON], що фактично підставою звернення до суду є оспорювання права власності на спірний житловий будинок [PERSON], відповідачки по справі. З урахування вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставним та до задоволення не підлягають у повному обсязі.

Outcome: dismissed