Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою, згідно якої він просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 15 листопада 2003 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 577. Вказує, що з 15 листопада 2003 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, на протязі останнього часу їх подружнього життя між сторонами немає взаєморозуміння та поваги, постійні конфліктні ситуації. З січня 2015 року фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинено, майнового спору між ними немає. Як вказує позивач, примирення з відповідачем неможливе, та оскільки подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе, тому вказані обставини стали причиною для звернення до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не з'явився. Разом з тим, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в тому числі через оголошення у пресі (газета «Урядовий кур'єр» випуск № 86 від 12.05.2017), в судове засідання не з'явилася. Разом з тим, телефонограмою повідомила про те, що про час та місце розгляду справи їй відомо, не заперечує проти задоволення позовних вимог, не заперечує проти розірвання шлюбу, прізвище просила залишити «[PERSON]», неповнолітні діти будуть проживати разом з нею (а.с.30). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності відповідача. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає можливими проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 листопада 2003 року, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 28.02.2017 року, згідно якого [PERSON], [INFO], зареєстрував шлюб з [PERSON], [INFO], після реєстрації шлюбу [PERSON], про що складений відповідний актовий запис № 577 (а.с.6). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23.11.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.7) та [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області (а.с.8). Шлюбні відносини на момент розгляду справи припинені подружжям, що підтверджується позовною заявою. Ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов'язки. Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України). Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя [PERSON] шлюбно-сімейні відносини не підтримує довгий час, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя [PERSON], оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, він не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], будуть проживати разом з матір'ю. Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Outcome: approved