Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], просить стягнути з відповідача борг за договором позики. Позов обґрунтовує тим, що він 01 серпня 2016 року уклав з [PERSON] договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 50000 гривень строком на місяць, які той зобовязався повернути до 01.09.2016 року. На підтвердження укладеного договору позики грошових коштів останнім була надана розписка від 01.08.2016 року. У встановлений договором строк позичальник кошти позикодавцю не повернув. Покликаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 50000,00 гривень заборгованості за договором позики та судові витрати повязані із сплатою судового збору в розмірі 640,00 грн. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила позов задовольнити, звернула увагу суду на те, що свідок повідомив місце фактичної передачі коштів та назвав купюри, які отримав [PERSON] від [PERSON] Відповідач вимоги не визнав, повідомив суду, що не писав текст розписки та текст договору позики представлені суду позивачем і підпис не його на зазначених документах. В подальшому змінив свою позицію, після висновку експерта повідомив, що підпис в розписці його, а на момент дачі показань не памятав повністю подію, окрім цього отримав юридичну допомогу, тому стверджує, що дати в розписці виконані не його рукою - вони дописані іншим почерком. Доповнив, що фактично розписка написана ним, але гроші не передавались, а ця розписка писалась у звязку з виконанням ним трудових обовязків у фірмі «Бакалія» м. Хмельницького з метою запобігти розтратам. Такі розписки писали всі працівники. Представник відповідача стверджувала, що не мав місце договір позики, оскільки кошти не передавались відповідачу, а дати ставились в договорі позики і в розписці іншою особою. Правовідносини, що склались між позивачем і відповідачем не регулюються договором позики, оскільки виникають із трудового права. Зазначила, що в даному випадку угода не відповідає вимога закону, оскільки договір позики не посвідчений нотаріально. Згідно чинного законодавства обовязковою умовою угоди за договором позики на суму 50000,00 грн. є посвідчення правочину нотаріусом, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до cт.1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України) Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова\~позиція висловлена\~в постанові\~Верховного Суду\~України від\~18.09.2013\~року №6-63цс13. Згідно ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України позичальник\~зобовязаний повернути\~позикодавцеві позику\~(грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що в 2016 році між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у письмовій формі, за яким останній отримав від позивача грошові кошти в сумі 50000,00 гривень. Відповідно до п. 3 Договору позики, цей договір вважається укладеним з моменту передачі грошей позичальнику, а саме - [PERSON], про що складається розписка, яка знаходиться у позикодавця. Позикодавець [PERSON] представив суду оригінал розписки, відповідно до змісту якої [PERSON] отримав кошти в розмірі 50000,00 грн. Як встановлено висновком експерта і визнано відповідачем, підписи в договорі позики і в розписці виконані [PERSON] Експертним висновком також встановлено, що дати в договорі позики виконані не [PERSON], а іншою особою. Проте ця обставина не впливає на зміст та форму договору позики а також на правовідносини за цим договором, оскільки відповідач не оспорює, а свідки підтверджують що договір позики був складений в 2016 році. Вимога повернути кошти предявлена до відповідача в січні 2017 року (а.с. 10). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Цей термін сплив, тому предявлено позов. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, що розписка і договір позики несуть на собі правовідносини, повязані із трудовим законодавством, оскільки це не підтверджено доказами. Показання свідка [PERSON] про те, що всі писали розписки, хто працював у фірмі «Бакалія» і це було умовою працевлаштування, суд приймає як доказ, який не може бути покладений в противагу договору позики, оскільки договір позики не може оспорюватись на підставі показань свідка. Така угода укладається у письмовій формі, а форма угоди дотримана по даному договору і відповідає вимогам ч. 1 ст. 10147 ЦК України. Відповідно до ст. 77 ч. 4 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. В даному випадку не беруться судом показання свідків, оскільки предметом доказування слугують представлені розписка та договір, які виконані у письмовій формі і відповідають проаналізованим вище правовим нормам. Окрім цього,\~відповідно до\~ч.2\~ст.\~1051\~ЦК України\~якщо договір\~позики має\~бути укладений\~у письмовій\~формі,\~рішення суду\~не може\~ґрунтуватися на\~свідченнях свідків\~для підтвердження\~того,\~що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Стороною позивача не доведено, що угоду відповідач укладав внаслідок неправомірних дій, під впливом тяжких обставин, обману, насильства, погроз, тощо. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором позики, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості ґрунтуються на приписах закону, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією Приватбанку від 11.05.2017 року, за правилами ст.141\~ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 640,00 гривень.

Outcome: approved