Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

До канцелярії Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 01.06.2018 року, вхід. № 19079/18-Вх. надійшов цивільний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради (Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради) «Про зміну порядку участі у вихованні дитини та зобовязання не чинити перешкоди» (т.1 а.с 1,2). Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви наданої до суду 19.10.2018 року за № 37389/18 вх., прохає: 1.Змінити спосіб його участі у вихованні сина [PERSON], [INFO], визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2017р., та визначити наступний графік його спілкування з дитиною без присутності матері, з можливістю відвідувати з дитиною місце проживання позивача, різноманітні громадські заклади і установи: -щовівторка з 16-00 години до 8-00 години середи, з можливістю забрати дитину зі школи або іншого місця у вівторок о 16-00 годині та супроводити дитину до школи до 8-00 години середи; -щочетверга з 16-00 години до 20-00 години; -перша, третя субота кожного місяця, починаючи з 17-00 години до 20- 00 години; -друга, четверта неділя кожного місяця, починаючи з 17-00 години до 20-00 години; -в день народження сина (21 травня) - з 10-00 до 15-00 години; -кожний парний рік у період шкільних осінніх канікул - першу половину канікул, починаючи з 9-00 годин першого дня першої половини канікул і до 20-00 години останнього дня першої половини канікул; -кожний непарний рік у період шкільних осінніх канікул - другу половину канікул, починаючи з 9-00 годин першого дня другої половини канікул і до 20-00 години останнього дня другої половини канікул; -кожний парний рік у період шкільних зимових канікул - другу половину канікул, починаючи з 9-00 годин першого дня другої половини канікул і до 20-00 години останнього дня другої половини канікул; -кожний непарний рік у період шкільних зимових канікул - першу половину канікул, починаючи з 9-00 годин першого дня першої половини канікул і до 20-00 години останнього дня першої половини канікул; -кожний парний рік у період шкільних весінніх канікул - першу половину канікул, починаючи з 9-00 годин першого дня першої половини канікул і до 20-00 години останнього дня першої половини канікул; -кожний непарний рік у період шкільних весінніх канікул - другу половину канікул, починаючи з 9-00 годин першого дня другої половини канікул і до 20-00 години останнього дня другої половини канікул; -кожний парний рік у період шкільних літніх канікул: з 9-00 годин 01 червня по 20-00 годин 15 червня, з 9-00 годин 04 липня по 20-00 годин 19 липня, з 9-00 годин 01 серпня по 20-00 годин 15 серпня; -кожний непарний рік у період шкільних літніх канікул: з 9-00 годин 15 червня по 20-00 годин 30 червня, з 9-00 годин 16 липня по 20-00 годин 31 липня, з 9-00 годин 15 серпня по 20-00 годин 30 серпня; -в період хвороби дитини - протягом однієї години з 9-00 години до 20- 00 години за місцем знаходження дитини. Позовна заява мотивована тим, що на початку 2010 року Позивач познайомився з [PERSON], з вересня 2011 стали проживати разом за адресою: м.Харків, пров. Колодязний, буд. 17. 21.05.2012 року народився син [PERSON], в свідоцтві про народження якого Позивач записаний батьком. З лютого 2013р. стосунки між ним і [PERSON] стали носити формальний характер і підтримувались лише заради дитини. Незважаючи припинення стосунків з [PERSON], Позивач сплачував за комунальні послуги за місцем проживання дитини, повністю матеріально забезпечував дитину, придбаваючи їжу, одежу, ліки, оплачуючи гуртки, літній відпочинок. [PERSON] зазначив, що 05.08.2015 р. одружився з [PERSON], внаслідок чого відношення з [PERSON] значно погіршилось. Незважаючи на те, що він всіма силами намагався матеріально забезпечувати сина і приймати участь у його вихованні, [PERSON] постійно находила нові причини для того, щоб зустрічі або не відбувались взагалі, або відбувались у мінімальній кількості. У звязку з чим 06.12.2016 року він звернувся до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про встановлення порядку участі у вихованні сина. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2017р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017р., позов був задоволений частково. Визначений спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина за наступним графіком: перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 19.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері, [PERSON] Зазначив, що незважаючи на набуття рішення суду чинності, [PERSON] неодноразово не виконувала його вимоги, внаслідок чого Позивач неодноразово не зміг побачити дитину. У звязку з чим вважає, що в інтересах дитини слід змінити спосіб спілкування з сином та встановити більш тривалі періоди побачень, без присутності матері, з можливістю ночівель дитини за місцем проживання позивача. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 17.07.2018 року провадження по справі відкрито, розгляд справи призначено у загальному позовному провадження (т. 1 а.с.130-134). Позивач та представник позивача - адвокат [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, прохали задовольнити. Позивач надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково зазначив, що він любить свого єдиного сина і радіє їх зустрічам, під час яких він з сином відвідує дитячі майданчики, парки, театри. При зустрічах він грається з дитиною та іншими дітьми, навчає сина їздити на велосипеді, грати у футбол, долати перешкоди на дитячих майданчиках, плавати; розяснює йому значення, призначення речей, предметів, явищ, установ; навчаю загальновизнаним нормам моралі, поведінки, взаємодії з однолітками і людьми взагалі. Формує у сина уяву по дружбу, товариськість, взаємодопомогу, про повагу до всіх членів родини та значимість сімї для кожної людини; що він цікавиться інтересами сина, його уподобаннями, тривогами, страхами, навиками, бажаннями. Вказав, що він обізнаний з правилами догляду за дитиною, графіком дня і правилами спілкування з сином, орієнтується у життєвих потребах дитини, здійснював догляд за сином протягом закордонних поїздок без участі матері. На запитання Суду відповів, що в апеляційному порядку рішення суду від 13.09.2017 року він не оскаржував, а оскаржувала [PERSON]; що в касаційному порядку рішення судів не оскаржувалися; що за рішенням суду від 13.09.2017 року він [PERSON], отримав виконавчі листи у жовтні 2018 року але не здавав до ДВС; що рішення суду від 13.09.2017 року виконується задовільно. Відповідач та представник відповідача адвокат [PERSON], проти задоволення позову заперечували. [PERSON] пояснила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у справі № 644/9713/16-ц позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення графіку спілкування дитиною та зобов'язання не чинити перешкод - задоволено частково, а саме: визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO], - перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години, друга, четверта неділя місця з 16.00 до 19.00 години, щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері [PERSON] В іншій частині позовних вимог судом відмовлено. Під час судового розгляду доводи позивача [PERSON] про наявність перешкод у його спілкуванні з сином з боку її [PERSON] не підтвердилось. Суд відмовив в зобов'язанні не чинити перешкоди. У судовому рішення зазначено, що у суду не має підстав зважати, що після встановленого судом способу участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина, [PERSON] буду чинити перешкоди. Оскільки [PERSON] не оскаржив зазначене рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, то він погодився з висновками суду та визначеним графіком зустрічей. Зазначила, що, як до ухвалення вищезазначених рішень суду, так і після - вона не чинила жодних перешкод [PERSON] у його спілкуванні з дитиною. Натомість, [PERSON], здебільшого, не дотримувався встановленого судом графіку спілкування, як-то відмовлявся від зустрічей з сином, забирав раніше встановленого часу, повертав дитину з запізненням, що порушувало ритм дня та сну дитини, не погоджував місце передачі дитині, а ставив перед фактом про необхідність забрати дитину в обумовленому ним місці, свідомо розуміючи про те, що за невеликий проміжок часу вона не встигне доїхати, не враховував потреби дитини та час, який необхідно витрачати, щоб можна було добратися додому, на зауваження не реагував, продовжував штучно створювати конфліктні ситуації. Далі пояснила, що гонитві за задоволенням власних амбіцій Позивач фактично продовжував нехтувати інтересами та потребами дитини. Так, Позивач за власним бажанням відмовився від зустрічей з сином: 16.11.2017, 23.11.2017, 25.11.2017, 09.12.2017, у період з 14.12.2017 по 27.12.2017, у період з 25.01.2018 по 07.02.2018, 25.02.2018, 01.03.2018, 03.03.2018, 17.03.2018, 25.03.2018, 27.03.2018, 22.04.2018, 24.04.2018, у період з 01.05.2018 по 13.05.2018, 05.07.2018, 07.07.2018,12.07.2018, 22.07.2018. Отже, у період з середини вересня 2017 року по 01.08.2018 Позивач з власної ініціативи не зустрічався з сином у 10 з 19 субот, у 6 з 19 неділь, у 8 з 45 вівторків та 8 з 47 четвергів. Така статистика дуже яскраво свідчить про бажання та намагання батька спілкуватись із сином навіть у встановлені судом часи побачень. Тому підстав вважати, що Позивачу недостатньо часу для спілкування з сином, як стверджує позивач, за таких обставин неможна. Посилання на те, що Позивачу встановлений не зручний для нього графік побачень з сином, не може його виправдати у відмові від такої кількості побачень, не є підставою для зміни графіку спілкування, оскільки у сина є також свій графік, свої потреби та інтереси. Наголосила, про те. що з її боку відсутні перешкод у спілкуванні Позивача з сном, оскільки, перш за все, вона діє в інтересах сина. Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради [PERSON], підтримала Висновок наданий, щодо зміні встановленого порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO] (т.2 а.с 75-76) Допитані у судовому засіданні: 1. свідки Позивача: [PERSON] [PERSON] пояснила, що [PERSON] хотів би більше часу проводити з дитиною, син завжди радіє їх зустрічам з батьком і, навіть коли вже приходить час їхати додому, бували випадки, що [PERSON] ховався і не хотів їхати. На запитання Суду пояснила, що в неї є донька 10 років Єва. Єва і [PERSON] завжди грають разом коли є час, Єва сприймає його як молодшого брата. [PERSON] пояснив, що знає [PERSON], це його зять, як дбайливого батька. Вказав про те, що коли три роки тому вони всі разом із сімєю та [PERSON] відпочивали в Турції, то [PERSON] не відходив від дитини ні на крок, враховуючи, що [PERSON] досить активна дитина. [PERSON], пояснила, що син, [PERSON], лише бажає більше часу проводити з сином [PERSON], оскільки останнього він дуже любить. 2. свідок Відповідача: [PERSON] пояснила, що треба діяти в інтересах неповнолітньої дитини. [PERSON] викликав співробітників поліції з приводу того, що її донька [PERSON] не надає можливості йому бачити сина. В свою чергу, повідомила, що [PERSON] сам дуже багато разів відмовлявся від зустрічей з сином, мотивуючи це тим, що він зайнятий на конференції, у відряджені по роботі чи з інших причин. [PERSON] часто порушував графік зустрічей з дитиною, повертаючи [PERSON] занадто пізно, в наслідок чого, дитина, не маючи нормального сну, в денний час повинна була засипати пізно. Це призводило до того, що зранку [PERSON] не висипався. бо потрібно було йти до садику. Зазначила, що батько - [PERSON], любить сина, проте, особливою любовю ігоістичною, ставлячи на перше місце свої потреби, а не дитини. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, матеріали справи, показання свідків, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 21 травня 2012 року народився [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 417055 ( т. 1 а.с. 13). Як вбачається зі свідоцтва про народження дитини, батьками дитини є: [PERSON] та [PERSON] ( т. 1 а.с. 13). Дитина на теперішній час постійно мешкає разом з відповідачем [PERSON]. У відповідності до ст.153Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно ст.157 Сімейного Кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При наявності спору чи таких стосунків між батьками, що не уможливлюють укладення договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обовязків тим із них, хто проживає окремо від дитини, в порядку ст.158 СК України за заявою мати або батька дитини орган опіки і піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Як встановлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до виникнення сварок та конфліктів, що також ставало приводом для звернення до органів поліції та Органу опіки та піклування, що підтверджується відповідними письмовими доказами. Таким чином, стосунки батьків значно вплинули на їх можливість домовитися щодо визначення місця проживання сина, а також щодо участі кожного з них і вихованні дитини, що змусило їх звернутися до суду. На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 13.09.2017 року, справа № 644/9713/16-ц, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29.11.2017 року, позов [PERSON]В до [PERSON] про встановлення порядку участі у вихованні сина був задоволений частково. Визначений спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина за наступним графіком: перша, третя субота місяця з 9.00 до 13.00 години; друга, четверта неділя місяця з 16.00 до 19.00 години; щовівторка та щочетверга з 18.00 до 20.00 години без присутності матері, [PERSON] (т.1 а.с. 40-42, 43-48). Відповідно до ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані Сімейним Кодексом України, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі статтями 11, 15 Закону Україну «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити\~\~\~\~Конституції України\~\~(стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року\~\~\~\~(статті\~\~\~\~8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини,\~\~\~\~Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.\~\~Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доводи Позивача про те, що Відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином є безпідставними з огляду на те, що порушене відповідачем цивільне право позивача на участь у спілкуванні та вихованні дитини захищене Судом відповідно до встановленого законодавством механізму захисту такого права - шляхом визначення способу його участі у вихованні сина. Крім того, Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що Відповідачем виконується рішення Суду щодо встановлення порядку участі батька у вихованні дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага («Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992 року, п.90, «Хант проти України», п.54), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. На законодавчому рівні не визначений «кількісний» показник терміну «зловживання», однак такий випадок беззаперечно має вплив на загальну характеристику особи. Таким чином, при остаточному визначенні порядку участі Позивача у вихованні та в спілкуванні з сином, Судом за основу береться той порядок, який був визначений рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2017 року. Підстав для його зміни в бік збільшення часу зустрічей Суд на даний час не вбачає. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, обставини справи і враховуючи малолітній вік [PERSON], [INFO], вікові особливості його психоемоційного розвитку, те, що дитина тривалий час проживає з матір'ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, та дотриманий розумний баланс на участь у вихованні дитини між батьками, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, врахувавши, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 13 вересня 2017 року, вже визначений порядок участі батька у вихованні дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст. 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідност.15ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертоюст..62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності дост.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представник Відповідача, адвокат [PERSON] та Відповідач [PERSON] не надали до суду доказів у підтвердження витрат на правову допомогу, належних доказів їх внесення, обґрунтування і розрахунок таких витрат. Враховуючи вищевикладене, Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні стягнення судових витрат за клопотанням представника Відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed