Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 22.07.2019 року звернулась [PERSON] із вказаною позовною заявою та просить суд: -визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №2/7-76 від 16.12.2013 року, за яким ТОВ «Добробут ЛТД» продало [PERSON] майнові права на квартиру під будівельним номером [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58,9 кв.м., житловою площею - 16,9 кв.м.; -витребувати із чужого незаконного володіння на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] усунути та не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою, виселення [PERSON] та вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS] ; -стягнути з відповідачів судові витрати в розмірі 5995,13 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2008 року між ТОВ «Паралелі», що діяло від імені та в інтересах ТОВ «Компанія з управління активами «Юг-Інвест», що в свою чергу діяло від імені та в інтересах та за рахунок пайового закритого не диверсифікованого венчурного Інвестиційного фонду «Перспективний» ТОВ «КУА «Юг-Інвест» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Добробут ЛТД» «Б-230/03;182-П, згідно умов якого ТОВ «КУА «Юг-Інвест» зобов`язалось передати у власність [PERSON] облігацію, а [PERSON] зобов`язалось оплатити облігацію та прийняти її у власність на умовах цього договору. Позивач взяті на себе зобов`язання виконала в повному обсязі та сплатила на користь ТОВ «КУА «Юг-Інвест» ціну облігації в розмірі 407 412,98 грн., вказана облігація була зарахована на рахунок [PERSON] у цінних паперах. Окрім цього, 28.03.2008 року між ТОВ «Добробут ЛТД» та [PERSON] було укладено договір про пайову участь у будівництві нерухомого майна №Г1/Д-179, за умовами якого ТОВ «Добробут ЛТД» зобов`язалось передати у власність [PERSON] пай (безумовне майнове право на квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов`язалась прийняти пай і передати ТОВ «Добробуд ЛТД» в обмін на пай облігацію у власність. Згідно п.п. 3.2.-3.3. облігація передається в обмін на пай за номінальною вартістю, що становить 113 578,20 гривень, а пай передається в обмін на облігацію за вартістю 113 578,20 грн., у т.ч. ПДВ 20%. Оскільки підприємство є емітентом облігації, то укладаючи цей договір і отримуючи облігацію у власність на умовах цього договору, підприємство здійснює її викуп. Відповідно до пункту 4.3. договору про пайову участь у будівництві, орієнтовний строк закінчення будівництва і прийняття Об`єкту будівництва в експлуатацію було встановлено 4-й квартал 2008 року. Згідно вимог п.5.4. договору про пайову участь у будівництві, протягом десяти днів після письмового повідомлення ТОВ «Добробут ЛТД» [PERSON] про прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію [PERSON] зобов`язалась передати облігацію ТОВ «Добробуд ЛТД» у власність, у тому числі здійснити всі дії, необхідні для переказу зберігачем облігації з рахунку у цінних паперах [PERSON] та зарахування облігації на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробуд ЛІД» та надати зберігачу наказ про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах [PERSON] на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробуд ЛТД». Разом з тим, ТОВ «Добробут ЛТД» не виконало взяті на себе зобов`язання в частині введення об`єкту будівництва в експлуатацію в заявлений строк та листом від 25.04.2013 року повідомило позивача про готовність більшої частини будівельних робіт. В свою чергу, 01.04.2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю України був виданий ТОВ «Добробуд ЛТД» сертифікат № ІУ 165140910394, відповідно до якого багатоповерховий житловий комплекс з паркінгом за адресою: [ADDRESS] був визнаний таким, що відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правилам та готовий до експлуатації. Разом з тим, станом на день подання позову відповідач не повідомив позивача про введення будинку в експлуатацію, а позивач не видала наказ про на користь ТОВ «Добробут ЛТД». Окрім цього, 16.12.2013 року між ТОВ «Добробут ЛТД» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №2/7-76, відповідно до умов якого ТОВ «Добробут ЛТД» передало у власність [PERSON] квартиру під будівельним [ADDRESS] (нині [ADDRESS]), яка в подальшому у встановленому законом порядку зареєструвала право власності на вказану квартиру. Разом з тим позивач зазначає, що квартира під будівельним [ADDRESS] (нині [ADDRESS]) є квартирою під [ADDRESS] , у зв`язку з чим ТОВ «Добробут ЛТД» здійснило відчуження майнових прав на квартиру, які належали [PERSON] , без її згоди та поза її волею, чим порушено її права як власника, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року витребувано докази на підставі клопотання позивача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник ТОВ «Добробут ЛТД» проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначила, що позивачем не було виконано взяті на себе обов`язки щодо видання наказу про переказ цінних паперів на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробут ЛТД», а відповідно до п. 6.1 договору №Г1/Д-179 від 28.03.2008 року зобов`язання ТОВ «Добробут ЛТД» щодо передачі паю виникають лише після виконання пайовиком своїх зобов`язань щодо передачі облігації підприємству. Окрім того, облігація, яка на даний час є у позивача, не може бути засобом оплати за договором про пайову участь у будівництві у зв`язку з тим, що її обіг у цивільному обороті припинився. До того ж, представник відповідача заявляє про застосування наслідків спливу строків позовної давності, зазначаючи, що порушення прав позивача відбулось ще у ІІ кварталі 2008 року, а до суду позивач звернулась лише в 2019 році із значним порушенням строків позовної давності. Представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що позивачем не доведено, що майно, яке відчужувалось за договором, укладеним між відповідачами 16.12.2013 року, є ідентичним майну, зазначеному в договорі про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна №Г1/Д-179 від 28.03.2008 року, укладеному з позивачем. Окрім цього, позивачем не доведено підстав недійсності оспорюваного правочину, а також обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 28.03.2008 року між ТОВ «Паралелі», що діяло від імені та в інтересах ТОВ «Компанія з управління активами «Юг-Інвест», що в свою чергу діяло від імені, в інтересах та за рахунок пайового закритого не диверсифікованого венчурного Інвестиційного фонду «Перспективний» ТОВ «КУА «Юг-Інвест» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу облігацій ТОВ «Добробут ЛТД» «Б-230/03;182-П, згідно умов якого ТОВ «КУА «Юг-Інвест» зобов`язалось передати у власність [PERSON] облігацію, а [PERSON] зобов`язалось оплатити облігацію та прийняти її у власність на умовах цього договору. Позивач взяті на себе зобов`язання виконала в повному обсязі та сплатила на користь ТОВ «КУА «Юг-Інвест» ціну облігації в розмірі 407 412,98 грн., а саме 28.03.2008 року в сумі 8148,25 грн., що підтверджується квитанцією №120-1305S/1 та 21.04.2008 року в сумі 399 264,73 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22 від 21.04.2008 року. Таким чином, [PERSON] набула право власності на вказану облігацію, яка була зарахована на її рахунок у цінних паперах. Окрім цього, 28.03.2008 року між ТОВ «Добробут ЛТД» та [PERSON] було укладено договір про пайову участь у будівництві нерухомого майна №Г1/Д-179, за умовами якого ТОВ «Добробут ЛТД» зобов`язалось передати у власність [PERSON] пай (безумовне майнове право на квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов`язалась прийняти пай і передати ТОВ «Добробуд ЛТД» в обмін на пай облігацію у власність. Згідно до п.п. 3.2.-3.3. облігація передається в обмін на пай за номінальною вартістю, що становить 113 578,20 гривень, а пай передається в обмін на облігацію за вартістю 113 578,20 грн., у т.ч. ПДВ 20%. Оскільки підприємство є емітентом облігації, то укладаючи цей договір і отримуючи облігацію у власність на умовах цього договору, підприємство здійснює її викуп. Відповідно до пункту 4.3. договору про пайову участь у будівництві, орієнтовний строк закінчення будівництва і прийняття Об`єкту будівництва в експлуатацію було встановлено 4-й квартал 2008 року. Згідно вимог м.5.4. договору про пайову участь у будівництві, протягом десяти днів після письмового повідомлення ТОВ «Добробут ЛТД» [PERSON] про прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію [PERSON] зобов`язується передати облігацію ТОВ «Добробуд ЛТД» у власність, у тому числі здійснити всі дії, необхідні для переказу зберігачем облігації з рахунку у цінних паперах [PERSON] та зарахування облігації на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробуд ЛІД» та надати зберігачу наказ про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах [PERSON] на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробуд ЛТД». Відповідачем на запит позивача була видана довідка №1385/04 від 25.04.2013 року про стан готовності житлового будинку, з якої вбачається, що в квітні 2013 року більша частина всіх будівельних робіт (але не всі) вже була виконана. Листом №1395/04 від 30.04.2013 року ТОВ «Добробуд ЛІД» повідомило [PERSON] про те, що площа, яка зайнята внутрішньо квартирними перегородками, встановленими в квартирі [ADDRESS], складає 2.7 кв.м. Згідно довідки ТОВ «Добробуд ЛТД» №1526/05 від 22.05.2013 року, [PERSON] було повідомлено, що квартира будівельний номер [ADDRESS] , згідно технічного паспорту БТІ на весь об`єкт будівництва в цілому, - відповідає квартирі [ADDRESS] . 01.04.2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю України був виданий ТОВ «Добробуд ЛТД» сертифікат № ІУ 165140910394, відповідно до якого багатоповерховий житловий комплекс з паркінгом за адресою: [ADDRESS] був визнаний таким, що відповідає проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил та готовий до експлуатації. Тобто, судом встановлено, що фактично виконання ТОВ «Добробут ЛТД» взятих на себе обов`язків з введення об`єкта будівництва в експлуатацію відбулось з порушенням встановлених в договорі строків. Разом з тим, порядок та строки погашення іменних безпроцентних (цільових) облігацій ТОВ «Добробуд ЛТД» був встановлений Розділом 13 Інформації про випуск іменних безпроцентних (цільових) облігацій ТОВ «Добробуд ЛІД» із змінами, затвердженими загальними зборами учасників ТОВ «Добробуд ЛТД» протоколом №20 від 10.10.2006 року (далі по тексту - Інформація про випуск облігацій). Згідно пункту 13.2 Інформації про випуск облігацій, погашення облігацій відбувається після закінчення будівництва Об`єкта будівництва та введення його в експлуатацію у визначені цією інформацією про випуск строки на підставі зведеного облікового реєстру власників облігацій Емітента після перерахування власником облігацій на рахунок Емітента. Зведений обліковий реєстр складається на кінець дня, що передує даті погашення облігацій та надається на дату початку погашення облігацій. Окрім цього, згідно п. 12.3 бюлетеню про випуск іменних безпроцентних (цільових) облігацій встановлено термін їх обігу, а саме: дата початку обігу 20.11.2006 року, дата закінчення обігу - 21.01.2010 року. Згідно ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» тривалість періоду, на який можуть бути продовжені строки обігу та погашення облігацій підприємств, не може перевищувати тривалості періоду, визначеного проспектом або рішенням про емісію цінних паперів. Разом з тим, судом встановлено, що у встановлений строк позивач не надала зберігачу наказ про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах [PERSON] на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробуд ЛТД». Лише 06.10.2015 року позивач звернулась до Голови Правління ПАТ «Марфін Банк» із заявою про видання наказу про переказ цінних паперів на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробут ЛТД», у відповідь на яку листом від 09.10.2015 року позивачу повідомлено, що Банк здійснить депозитарну облікову операцію та надасть виписку з рахунку у цінних паперах тільки після одержання повідомлення про проведення операції та/або довідки з рахунку в цінних паперах від Центрального депозитарію. Листом від 12.11.2015 року Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку повідомила, що здійснення переведення цінних паперів з рахунку власника на рахунок емітента, зокрема ТОВ «Добробут ЛТД» можливе за умови дотримання емітентом вимог п. 17 глави 5 розділу 5 положення 735 та вимог Регламенту провадження депозитарної діяльності Центрального депозитарію цінних паперів, затвердженого рішенням Правління ПАТ «Національний депозитарій України». Так, зазначаючи про причини невиконання вимог п. 5.4 договору про пайову участь в будівництві та непред`явлення облігації протягом встановленого строку її обігу, позивач посилається на невиконання ТОВ «Добробут ЛТД» обов`язку із введення будинку в експлуатацію. Суд звертає увагу, що невиконання ТОВ «Добробут ЛТД» взятого на себе обов`язку не є підставою для пролонгації терміну обігу облігації, у зв`язку з чим облігація, за якою термін погашення сплинув, втрачає свою здатність обертатися на ринку як товар, а позивач втратила право на отримання у власність об`єкта будівництва. Судом також встановлено, що 16.12.2013 року між ТОВ «Добробут ЛТД» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №2/7-76. Згідно п. 3 договору у порядку, передбаченому цим договором, підприємство зобов`язується передати у власність інвестора об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язується прийняти об`єкт інвестування та сплатити за нього підприємству інвестицію. Згідно п. 2 договору новозбудованим майном є квартира [ADDRESS] , на момент підписання цього Договору розрахунковою площею - 60,80 кв.м., розташована на 7-му поверсі жилого будинку [ADDRESS] об`єкта будівництва. Позивач зазначає, що укладення зазначеного договору порушує її права як власника оскільки квартира, що є предметом договору від 16.12.2013 року, є тим самим майном, щодо якого між нею та ТОВ «Добробут ЛТД» було укладеного договір про пайову участь у будівництві нерухомого майна №Г1/Д-179, що, на думку позивача, є підставою для визнання договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №2/7-76 від 16.12.2013 року недійсним. Досліджуючи доводи позивача в цій частині, судом встановлено, що згідно договору про пайову участь у будівництві нерухомого майна №Г1/Д-179 від 28.03.2008 року, укладеного між ТОВ «Добробут ЛТД» та [PERSON] , ТОВ «Добробут ЛТД» зобов`язалось передати у власність [PERSON] майнове право на квартиру [ADDRESS] . Згідно довідки ТОВ «Добробуд ЛТД» №1526/05 від 22.05.2013 року, [PERSON] було повідомлено, що квартира під будівельним номером [ADDRESS], згідно технічного паспорту БТІ на весь об`єкт будівництва в цілому, - відповідає квартирі [ADDRESS] . Згідно листа №1395/04 від 30.04.2013 року площа перегородок, що займають площу квартири, складає 2,7 кв.м. При цьому, зміни до договору в частині будівельного номера об`єкта внесені не були. Разом з тим, згідно п. 2 договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №2/7-76, укладеного 16.12.2013 року між ТОВ «Добробут ЛТД» та [PERSON] , новозбудованим майном є квартира [ADDRESS] , на момент підписання цього Договору розрахунковою площею - 60,80 кв.м., розташована на 7-му поверсі жилого будинку [ADDRESS] об`єкта будівництва. 16.06.2014 року Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №343 багатоповерховому житловому комплексу з паркінгом, який розташований в [ADDRESS], загальною площею 70088,5 кв.м., замовником будівництва якого є ТОВ «Добробуд ЛТД», було присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] . Згідно акту прийому-передачі №442 від 29.12.2014 року встановлено, що загальна площа квартири за адресою: [ADDRESS], складає 58,90 кв.м. (розрахункова площа відповідно до Договору - 61,60 кв.м.). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №172561168 від 04.07.2019 року, спірна квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав на новозбудоване майно №2/7-76 від 16.12.2013 року: угоди про внесення змін до договору №»2/7-76 від 16.12.2013 року без номеру від 29.12.2014 року; акту приймання-передачі нерухомого майна №422 від 29.12.2014 року. Таким чином, суд приходить до висновку щодо недоведеності посилань позивача щодо тотожності квартири під будівельним номером [ADDRESS], розрахунковою площею 51,17 кв.м. квартирі під будівельний номером [ADDRESS] ( номер після реєстрації прав - [ADDRESS]), загальною площею 58,90 кв.м. (розрахункова площа відповідно до Договору - 61,60 кв.м.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості посилань позивача на порушення її прав у зв`язку з укладенням ТОВ «Добробут ЛТД» спірного договору купівлі-продажу майнових прав з [PERSON] . Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Разом з тим, позивачем не доведено, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам встановленим ст. 203 ЦК України, іншим вимогам закону або порушує її законні права та інтереси. Щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за позивачем, витребування майна із чужого незаконного володіння, виселення відповідача та вселення позивача у спірне житло, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Згідно п. 1 договору №Г1/Д-179 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 28.03.2008 року, за своїм правовим змістом цей договір є договором міни майнових прав на цінні папери (облігацію) відповідно до Цивільного кодексу України. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством. Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України). Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів. Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація. При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі - самостійно визначати момент переходу права власності. Так, для отримання позивачем права власності на новозбудоване майно необхідна наявність ряду правопороджуючих факторів. Зокрема, згідно п. 6.2, 6.3 Договору №Г1/Д-179 такими фактами є: договір, акт приймання-передачі паю та відповідне рішення (розпорядження) місцевих органів влади про затвердження акта Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Факт підписання відповідного акта приймання-передачі об`єкта будівництва та новоствореного майна мав підтвердити належне виконання сторонами умов договору про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 331 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення. Отже, порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Беручи до уваги, що моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірну квартиру у встановленому законом та договором порядку не набуте, вимоги [PERSON] щодо визнання її власником квартири не ґрунтуються на законі. З огляду на те, що позивач не є і не була власником квартири, на яку просить визнати право власності, не надала доказів, що є власником майнових прав на цю квартиру, враховуючи, що набуття права власності регулюється окремими нормами, а позов заявлений формально не для визнання, а для набуття права власності, відсутні підставі для задоволення позовних вимог в цій частині. Крім того, судом зазначає, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов). При цьому, суд звертає увагу на неможливість одночасного пред`явлення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (оскільки віндикація - це позов неволодіючого власника про витребування майна від володіючого не власника) і про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (оскільки негаторний позов - це позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння). Отже, віндикаційний і негаторний позови є взаємовиключними. При цьому одна з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову - відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. При цьому, як вже зазначалося вище - індивідуальні ознаки (загальна розрахункова площа, поверхи, планування), якими наділена квартира із будівельним номером [ADDRESS] , яка зазначена у договорі, укладеному з [PERSON] , не відповідають індивідуальним ознакам притаманним квартирі під будівельним номером [ADDRESS] (нині квартира [ADDRESS] ). Крім того, відповідно до позовної заяви, позивач вважає, що її права та інтереси порушені саме невиконанням ТОВ «Добробуд ЛТД» своїх зобов`язань за договором від 28.03.2008 року, які стосуються передання їй новозбудованого майна та документів необхідних для реєстрації за нею права власності на нього. Отже, з огляду на те, що позивач стверджує про перебування із ТОВ «Добробуд ЛТД» у зобов`язальних відносинах, то права позивача повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд в постанові від 18.12.2019 року, провадження №14-270цс19. Враховуючи заяву відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд зазначає, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, суд не вбачає правових підстав для відшкодування позивачу понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed