Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», за яким просив суд стягнути з відповідача матеріальні збитки в сумі 11299, 59 грн.; зобов`язати відповідача розірвати договір про постачання електроенергії № 10664000 з [PERSON] ; стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,0 грн.; стягнути судові витрати, обґрунтовуючи свої вимоги такими обставинами. 03 червня 2014 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» в особі Центрального РЕМ до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення було задоволено та стягнуто на користь позивача 3393 грн. 76 коп. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. За місцем роботи позивача прийшов виконавчий лист у травні 2015 року. 27.05.2015 року позивачем було отримано вищезазначене заочне рішення. 05.06.2015 року позивач із заявою про розірвання договору № 10664000 про постачання електроенергії до квартири [ADDRESS] звернувся до Центрального РЕМ Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго». Згідно листа № ц/110/03-2191 ПАТ «Одесаобленерго» від 18.08.2015 року позивачу було відмовлено в розірванні вищевказаного договору. 02.11.2015 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси позовну заяву Публічного акціонерного товариства Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 5411,90 грн. 76 коп. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. задоволено та стягнуто в рахунок боргу вищезазначену суму. 17.12.2015 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси заяву ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» провадження у цивільній справі за позовом ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» до [PERSON] за заявою позивача закрито. 07.03.2018 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси заяву про перегляд заочного рішення задоволено частково. 16.03.2018 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси за заявою ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» провадження у цивільні справі за позовом ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» до [PERSON] за заявою позивача закрито. За твердженням позивача на підставі скасованих судових рішень ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» незаконно стягнула з нього грошові кошти в розмірі 4648,57 грн. Під час судових засідань було встановлено, що квартири [ADDRESS] на балансі взагалі не існує, а також відповідними документами підтверджено, що позивач там ніколи не проживав. Тобто за виконавчим провадженням з позивача стягнуто борг незаконно. Добровільно відшкодувати заподіяну шкоду відповідач відмовився. На даний час позивач поніс значні матеріальні витрати в сумі 11299,59 грн. Неправомірними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода. Був порушений його звичний ритм життя, який склався на протязі багатьох років. Він постійно звертався у різні інстанції, збирав докази та це відбилось у душевних стражданнях, позивач повинен втрачати свій час та доводити свою невинуватість. Моральну шкоду позивач оцінив в 10000,0 грн. На підставі викладених обставин, позивач, був вимушений звернутися до суду з означеним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, надав відзив на позов, посилаючись в обґрунтування своєї позиції на такі обставини. 03.06.2014 року Приморським районним судом м. Одеси задоволено позовну заяву ПАТ «Одесаобленерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за необліковану електричну енергію у розмірі 3393,76 грн. та 243,60 грн. судового збору. 09.09.2014 року направлено заяву про відкриття виконавчого провадження по справі №522/1694/14-ц. 17.11.2015 року рішення переглянуто та справу закрито, що відбулося вже після виконання рішення. 02.11.2015 року Приморським районним судом м. Одеси задоволено позовну заяву ПАТ «Одесаобленерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за необліковану електричну енергію у розмірі 5411,90 грн. та 243,60 грн. судового збору. 15.06.2017 року направлено заяву про відкриття виконавчого провадження по справі № 522/8592/15-ц. 07.03.2018 року заочне рішення скасовано та справу залишено без розгляду, що відбулося також вже після виконання рішення. Дії АТ «Одесаобленерго» були здійснені на підставі рішень, які вступили в законну силу та були направлені на стягнення існуючої заборгованості та вчинені у відповідності до вимог ЦПК України та інших норм чинного законодавства, а тому у вимозі про стягнення майнової шкоди має бути відмовлено. 13.07.2009 року між ВАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] укладено письмовий договір про користування електричною енергією саме за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого договір укладено на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Пунктом 24 Договору передбачено, що договір може бути розірваний достроково у разі зміни споживачем місця проживання і остаточного припинення користування електричною енергією та у разі неможливості виконувати свої зобов`язання по цьому договору з інших причин. Відповідно до п. 42 Правил користування електричною енергією для населення побутовий споживач зобов`язаний не пізніше ніж за 7 днів до припинення користування електричною енергією у квартирі або на іншому об`єкті письмово повідомити енергопостачальника про розірвання договору та розрахуватися за спожиту електричну енергію, включаючи день виїзду. Позивач зазначені вимоги не виконав станом на сьогоднішній день, що підтверджується також наступним. 15.10.2007 р. за адресою: [ADDRESS] представниками ВАТ «Одесаобленерго» у присутності позивача [PERSON] було виявлено порушення позивачем Правил користування електричною енергією для населення (мовою оригіналу): «самовольное подключение к сетям ОАО «Одессаобленерго» Электрический счетчик отсутствует», на підставі чого у відповідності до вимог п. 53 Правил був складений Акт про порушення № 0064221 від 15.10.2007 р. (надалі - Акт), позивачем підписаний. 15.10.2007 року між ВАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] укладено договір про погашення заборгованості № 933, за яким позивач по даній справі зобов`язався оплачувати поетапно заборгованість по акту № 0064221 від 15.10.2007 р. у розмірі 2973,14 грн., складеному за адресою: [ADDRESS] . Оплати по акту здійснені частково у розмірі 2021,81 грн. На сьогоднішній день заборгованість 943.33 грн. не оплачена. 05.06.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, розрахунок за спожиту електричну енергію не здійснив, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання розірвання договору про постачання електроенергії №10664000. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 10000 гривень, то відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, а тому необхідно з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. За положеннями ст. 1167 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне зобов`язання - це зобов`язання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобов`язання. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних правовідносинах. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. ст. 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» та Правилами (що діяли на момент виникнення спірних правовідносин) енергопостачальник, які не передбачають відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання з постачання електричної енергії. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Щодо стягнення грошових коштів за судовими рішеннями. 03.06.2014 року Приморським районним судом м. Одеси задоволено позовну заяву ПАТ «Одесаобленерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за необліковану електричну енергію у розмірі 3393,76 грн. та 243,60 грн. судового збору. 09.09.2014 року направлено заяву про відкриття виконавчого провадження по справі №522/1694/14-ц. 17.11.2015 року рішення переглянуто та справу закрито, що відбулося вже після виконання рішення. 02.11.2015 року Приморським районним судом м. Одеси задоволено позовну заяву ПАТ «Одесаобленерго» про стягнення з [PERSON] заборгованості за необліковану електричну енергію у розмірі 5411,90 грн. та 243,60 грн. судового збору. 15.06.2017 року направлено заяву про відкриття виконавчого провадження по справі № 522/8592/15-ц. 07.03.2018 року заочне рішення скасовано та справу залишено без розгляду, що відбулося також вже після виконання рішення. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України. Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення, як: шкода; протиправна поведінка її заподіювана; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; вина. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкоди заподіяно не з її вини. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна, набутого однією стороною (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Наведена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року по справі № 629/4628/16-ц (Провадження N 14-77цс18). Таким чином, хоча дії АТ «Одесаобленерго» були здійснені на підставі рішень, які вступили в законну силу та були направлені на стягнення існуючої заборгованості та вчинені у відповідності до вимог ЦПК України та інших норм чинного законодавства, але ці рішення були згодом скасовані, провадження по одному було закрито, по другому позовні вимоги залишені без розгляду, тобто підстави, на якими були стягнуті грошові кошти, згодом відпали. Питання про поворот виконання рішення суду не вирішувалося. За викладених обставин з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 9292,86 грн. (дев`ять тисяч двісті дев`яносто дві грн. 86 коп.), які складаються з: 3637,36 грн. (3393,76 грн. - стягнуті кошти + 243,60 грн. - судовий збір) за судовим рішенням від 03.06.2014 року та 5655,50 грн. (5411,90 грн. - стягнуті кошти + 243,60 грн. - судовий збір) за судовим рішенням від 02.11.2015 року. Щодо розірвання договору про користування електричною енергією. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. В силу положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 13.07.2009 року між ВАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] укладено письмовий договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого договір укладено на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Пунктом 24 Договору передбачено, що договір може бути розірваний достроково у разі зміни споживачем місця проживання і остаточного припинення користування електричною енергією та у разі неможливості виконувати свої зобов`язання по цьому договору з інших причин. Таким чином, сторони визначили виключні підстави для розірвання договору. 05.06.2015 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору №10664000 від 13.07.2009 року у зв`язку зі зміною споживачем місця проживання і остаточного припинення користування електричною енергією, фактом проживання в квартирі інших мешканців. Позивачу було відмовлено в розірванні договору оскільки він має заборгованість в сумі 943,33 грн., яка не оплачена. Вказана заборгованість виникла з тих підстав, що 15.10.2007 р. за адресою: [ADDRESS] представниками ВАТ «Одесаобленерго» у присутності позивача [PERSON] було виявлено порушення позивачем Правил користування електричною енергією для населення (мовою оригіналу): «самовольное подключение к сетям ОАО «Одессаобленерго» Электрический счетчик отсутствует», на підставі чого у відповідності до вимог п. 53 Правил був складений Акт про порушення № 0064221 від 15.10.2007 р., позивачем підписаний. 15.10.2007 року між ВАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] укладено договір про погашення заборгованості № 933, за яким позивач по даній справі зобов`язався оплачувати поетапно заборгованість по акту № 0064221 від 15.10.2007 р. у розмірі 2973,14 грн., складеному за адресою: [ADDRESS] . Оплати по акту здійснені частково у розмірі 2021,81 грн. На сьогоднішній день заборгованість 943,33 грн. не оплачена. Суд виходить з того, що зобов`язання по оплаті заборгованості виникли внаслідок встановлення порушення позивачем Правил користування електричною енергією для населення. Результатом врегулювання відносин між сторонами став укладений 15.10.2007 року між ВАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] договір про погашення заборгованості № 933, за яким позивач зобов`язався оплачувати поетапно заборгованість по акту № 0064221 від 15.10.2007 р. у розмірі 2973,14 грн., складеному за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір виконаний [PERSON] частково на суму 2021,81 грн., заборгованість складає 943,33 грн. Договір про користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] був укладений 13.07.2009 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що правовідсини з приводу наявності заборгованості виникли з підстав виявлення порушення позивачем Правил користування електричною енергією для населення за договором про погашення заборгованості № 933 від 15.10.2007 року, а не з договору про користування електричною енергією № 10664000 від 13.07.2009 року, а тому вимоги щодо розірвання договору про користування електричною енергією № 10664000 від 13.07.2009 року мають бути задоволені з підстав, визначених п. 24 цього договору. Вказане не позбавляє відповідача права на звернення до суду за захистом своїх прав на виконання позивачем зобов`язань за договором № 933 від 15.10.2007 року. Щодо стягення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених законом випадках на приватних виконавців. (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Позивачем не вказувалося в позовній заяві та не заявлялося в ході судового розгляду справи клопотання про залучення в якості співвідповідача органу державної виконавчої служби, а тому позовні вимоги в частині стягення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій пред`явлені до неналежного відповідача, а тому задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Так, за положеннями ст.1167 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання, є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобов`язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов`язань виникає з неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне зобов`язання - це зобов`язання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобов`язання. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов`язальних правовідносинах. Оскільки договором про користування електричною енергією № 10664000 від 13.07.2009 року не передбачено стягнення моральної шкоди, деліктних зобов`язань судом не встановлено, суд має в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 704,80 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial