Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , в якому просив стягнути з КДНВП «Кварсит» на його користь нараховану, але невиплачену заробітну плату за період з 01 березня 2015 року по 01 травня 2015 року в сумі 11971,04 грн., середній заробіток за періоди затримки розрахунку при звільнені з 08.05.2015 р. до винесення рішення у справі у розмірі 427493,64 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 02 серпня 1999 року позивач працював на Костянтинівському державному науково-виробничому підприємстві «Кварсит». 08 травня 2015 року позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП України. На день його звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01 березня 2015 року по 01 травня 2015 року у розмірі 11971,01 грн. Оскільки затримка розрахунку по заробітній платі під час звільнення сталась з вини роботодавця, з нього необхідно стягнути на користь працівника середній заробіток за весь час такої затримки, розмір якого станом на час подання позову до суду складає 427493,64 грн. Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, а саме: в частині заборгованості по заробітній платі в розмірі 11971,04 грн. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнав, посилаючись на те, що вказана заборгованість виникла через форс-мажорні обставини, а отже вина роботодавця за затримку розрахунку при звільненні відсутня, що своєю чергою виключає можливість притягнути роботодавця до відповідальності, передбаченої трудовим законодавством. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх обґрунтування, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працював на посаді шліфувальника скловиробів 5 розряду на ділянці механічної обробки виробів відділу з виробництва радіотехнічних виробів в КДНВП «Кварсит» та був звільнений наказом № 29-к від 08.05.2015 р. за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Частиною 1 статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно з довідкою Костянтинівського ДНВП «Кварсит» № 1-193 від 16 липня 2019 року заборгованість по заробітні платі [PERSON] за період з 01 березня 2015 року по 01 травня 2015 року після відрахування податків та зборів склала 11971,04 грн., податки та збори на нараховану заробітну плату [PERSON] були виплачені підприємством в період 2015-2016 р.р. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] складає 11971,04 грн., а отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі під час звільнення необхідно зазначити таке. Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Верховний Суду України у постанові № 6-365цс16 від 23 березня 2016 року виклав правовий висновок про те, що до трудових правовідносин, врегульованих ст. 116, 117 КЗпП України, застосовується положення ст. 617 ЦК України. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТППУ). Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 27.05.2014 р. невиконання зобов`язань КДНВП «Кварсит» в другому кварталі 2014 року по контракту №147/113 ві 10.10.2013 року відбулось в період дії антитерористичної операції на території Донецької області, за наявності фактів збройних зіткнень на вказаній території, блокування органів влади та інше та за своїм характером не залежало від волевиявлення сторін і третіх осіб, обставини є форс-мажорними для КДНВП «Кварсит», тобто непередбачуваними, знаходяться поза контролем та перешкоджають своєчасному виконанню договірних та податкових зобов`язань. В постанові Верховного Суду у справі № 233/3523/17 від 10 квітня 2019 року звернуто увагу судів про необхідність надати оцінку чи наявність обставин форс-мажору за певним договором може свідчить про неможливість повного виконання відповідачем фінансово-економічних зобов`язань підприємства в цілому, та що підприємство позбавлене можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбачені умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами. Судом було перевірено наявність вказаних обставин та встановлено, що внаслідок неможливості подальшого виконання контракту від 10.10.2013 року КДНВП «Кварсит» призупинило відвантаження виробів військового та подвійного призначення до Російської Федерації, в зв`язку з чим було позбавлене основного джерела фінансування і наразі підприємство знаходиться в стані простою, що свідчить про те, що вказана форс-мажорна обставина вплинула на можливість виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо виплати заробітної плати своїм робітникам, в т.ч. [PERSON] . Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність вини КДНВП «Кварсит» у затримці виплати [PERSON] належних при звільненні сум у строки визначені статтею 116 КЗпП України. А отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки судом встановлено, що відповідач добровільно виплатив у період 2015-2016 р.р. податки та збори, які підлягають сплаті роботодавцем під час виплати заробітної плати [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2015 року по 01 травня 2015 року у розмірі 11971 грн. 04 коп. без подальшого утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів, а в іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial