Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 19.07. 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] третя особа [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини. Позивач обґрунтував позовні вимоги наступним: 28 жовтня 2010 року між нею та [PERSON] Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб за актовим записом № 1003, що підтверджено рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.04.2016 року. Наприкінці 2014 року позивач виїхала з м.Маріуполя до м.Малина Житомирської області та отримала статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою управління праці та соціального захисту населення № 182900158 від 19.02.2016 року. З 2015 року почала проживати у цивільному шлюбі з [PERSON] . 26.04.2016 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/618/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. [INFO] у позивачки народився син [PERSON] , оскільки дитина була народженна до спливу 10 місяців після припинення шлюбу, то її батьком у відповідності до вимог ст. 122 Сімейного кодексу України був записаний відповідач [PERSON] . Фактично біологічним батьком народженої позивачем [INFO] дитини, сина [PERSON] , є інший чоловік - [PERSON] , з яким вона почала проживати однією сім`єю після припинення шлюбних відносин з відповідачем по справі та переїзду до м. Малина. Відповідач не скористалась своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, призначено підготовчі судові засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Позивач - надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Третя особа [PERSON] надав заяву та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі оскільки він визнає себе біологічним батьком дитини [PERSON] . Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що 19 серпня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області був зареєстрований шлюб за актовим записом № 1003, що підтверджено рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 26.04.2016 року. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі № 283/618/16-ц шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Малиньвським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . За змістом ст. 136 Сімейного кодексу України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оскаржених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дитини. Як передбачено ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини i до досягнення нею повноліття. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження( ч. 2 ст. 136 СК України). При цьому, як убачається із заяви відповідача, остання визнала позовні вимоги, а тому кровне споріднення між дитиною та позивачем виключається. З наведеного, вбачається, що відсутні підстави проведення молекулярно-генетичної експертизи у справі. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 і127 цього Кодекс, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення судового рішення у справі. Щодо вимог про стягнення витрати на надання професійної правової допомоги, суд враховую наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 1 - 4, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналіз наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що розмір витрат на правничу допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає таку допомогу. Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження факту понесення позивачем витрат на правову допомогу доказів суду не надано. Зміст статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, однак доказів на підтвердження факту укладення договору між ним та позивачем про надання правової допомоги у вказаній цивільній справі не представлено, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат задоволенню не підлягає. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Разом із тим, позивач у своїй заяві не просив стягувати з відповідача сплачений ним судовий збір, тому суд не стягує такий із відповідача. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved