Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що між [PERSON], [PERSON] 23.11.1998 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 502, за умовами якого [PERSON], [PERSON] придбали у [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS]. На виконання укладеного договору позивачу були передані ключі від квартири, а відповідачі в свою чергу звільнили її. Оскільки зазначений договір не був посвідчений нотаріально, однак був зареєстрований на Одеській Універсальній біржі товарів та послуг відповідно до діючого на час укладення договору законодавства, просить визнати договір дійсним. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, у звязку з неявкою відповідачів, просила розглянути справу у заочному порядку. Відповідачі та третя особа у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою відповідачів, враховуючи надані обґрунтування позивача, суд вважає за можливе ухвалити про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON] купили квартиру [ADDRESS], загальною площею 40,8 кв.м., яка складається з двох кімнат. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є дублікат №13 договору купівлі-продажу № 502 від 25.11.1988 року, укладений на Одеський універсальній товарній біржі «Центр», без наступного нотаріального посвідчення, з реєстрацією його в „Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер № 502 від 25.11.1988 року. Підтвердженням факту виникнення права власності у [PERSON], [PERSON] на вищезазначену квартиру є реєстрація квартири [ADDRESS] в КП «ОМБТІ та РОН» на праві приватної власності за № 88 стр. 54 кн. 411 пр., що підтверджується дублікатом договором купівлі-продажу № 502 від 25.11.1998 року. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, [PERSON], [PERSON] передали відповідачам обумовлену в п. 3 Договору купівлі-продажу грошову суму, а відповідачі [PERSON], [PERSON] ключі від спірної квартири, після чого позивач вселився до зазначеної квартири. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним відсутні.

Outcome: approved