Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 09 вересня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (а. с. 2-3, 12-12 зворот). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 15 липня 2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 4100,00 доларів США та 30000,00 російських рублів, які зобовязався повернути до 16 липня 2010 року. Позивач не одноразово звертався на адресу відповідача з вимогою повернути борг, проте станом на день звернення до суду відповідач зазначені грошові кошти не повернув позивачу, у звязку з чим останній просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 100\~019,28 грн., 3% річних від суми боргу за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 15\~529,02 грн., інфляційні витрати у розмірі 91\~095,02 грн. та суму відсотків за користування коштами у розмірі 48\~009,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав, що грошові кошти за вказаним договором позики дійсно отримував, обіцяв повернути їх після отримання грошових коштів за пошкодження в ДПТ автомобіля, на який, в свою чергу, і позичав гроші. Проте на даний час грошових коштів для оплати боргу позивачеві не має, тому просив суд застосувати до даних вимог строк позовної давності (а. с. 24-25). Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення даних позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 4100,00 доларів США та 30000,00 російських рублів, які зобовязався повернути до 16 липня 2010 року (а. с. 13). Відповідно до п. 2 договору позики повернення зазначеної в цьому договорі суми може мати місце за бажанням Позичальника протягом вказаного строку різновеликими частками, однак останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 16 липня 2010 року під 4% на місяць на залишок суми. У судовому засіданні позивач пояснив суду, що після спливу строку для повернення відповідачем позики, [PERSON] неодноразово звертався на адресу [PERSON] з вимогами повернути грошові кошти, проте останній не зробив цього. Факт багаторазового звернення позивача до відповідача за період з липня 2010 року по серпень 2015 року з вимогами повернення грошових коштів підтвердив сам [PERSON] у судовому засіданні, а також зазначив, що намагався повернути борг позивачу, проте через потрапляння в ДТП, в наслідок якої був пошкоджений автотранспортний засіб, на який, власне, відповідач і позичав грошові кошти, [PERSON] був позбавлений можливості заробітку, чим обумовлюється затримка в поверненні позики. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням інфляційних витрат, 3-х % річних за прострочення виконання зобовязання та 4% на місяць за користування грошовими коштами, приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами відповідає вимогам ЦК України, відповідач свої зобовязання за договором не виконав, при цьому останній у судовому засіданні підтвердив свої намагання повернути борг, чим була перервана позовна давність, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог. Крім того, враховуючи, що [PERSON] просить суд стягнути з відповідача загальну суму боргу у розмірі 206\~643,23 грн., яка складається з суми боргу за договором позики від 15 липня 2009 року у розмірі 100\~019,28 грн., суми 3-х% річних від суми боргу за прострочення виконання зобовязань у розмірі 15\~529,02 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 91\~095,02 грн. тобто без врахування суми відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 48\~009,00 грн. (п. 2 договору) та на 09 копійок меншу за суму перелічених складових частин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у повному обсязі відповідно до прохальної частини позову, як і просив позивач у судовому засіданні, зменшивши розмір кожної зі складових загальної заборгованості на 03 копійки. Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що гривневий еквівалент грошових коштів у сумі 4 100,00 доларів США та 30 000,00 рос.рублів станом на день звернення позивача до суду з даним позовом становить 100\~019,02 грн., період прострочення виконання зобовязань становить 1889 днів, а сукупний індекс інфляції за період з липня 2010 по серпень 2015 роки складає 191,077. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2\~066,43 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved