Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

До суду 10 березня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] міської ради про встановлення факту, спільного проживання однією сімєю неї з [PERSON], факту ведення спільного господарства побуту та бюджету з 1999 року по 19.06.2016 року; та про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.06.2016 р. помер [PERSON] у віці 47 років. З 1999 року вони з [PERSON] проживали однією сімєю у цивільному шлюбі, без реєстрації, під час перебування у фактичних шлюбних відносинах вони мали спільний бюджет, побут, спільно придбали майно, вели спільне господарство. 21.03.2011 р. за договором дарування [PERSON] подарувала їй та [PERSON] трьохкімнатну квартиру житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 63, 1 кв.м., корисною площею 61 кв.м., по 1/2 частині кожному. Під час хвороби [PERSON] вона опікувалась над ним, а після його смерті займалась похованням та несла матеріальні витрати. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS]. У прийнятті заяви про прийняття спадщини їй було відмовлено. 25 квітня 2017 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача [PERSON] міської ради, в яких відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити через недоведеність позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не надала доказів її звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій; доказів сумісного проживання та ведення спільного господарства, спільного бюджету; доказів про реєстрацію права власності на спірну квартиру (а.с.23-26). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив, в звязку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідків, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 12.03.2001 р. [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар в рівних частинах кожний квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 14.11.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 18.09.2002 року, її син [PERSON], з 01.10.2002 р. та [PERSON] з 18.02.2004 р., який знятий з реєстрації 23.07.2016 р. (а.с.5). Отже, [PERSON] та [PERSON] постійно разом проживали у подарованій ним квартирі разом з сином позивача [PERSON] Після смерті [PERSON] [PERSON] займалась його похованням та несла повязані з цим витрати (а.с.38,39). Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які показали, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сімєю з 1999 року по день смерті [PERSON] 19.06.2016 р., вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, опікувались один про одного. Крім того, в судовому засіданні була допитана [PERSON], яка як свідок, показала, що вона та померлий 19.06.2016 р. [PERSON] з 1999 року по день смерті [PERSON] проживали однією сімєю, мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство, крім того, померлий не мав власних дітей та виховував її сина [PERSON] від першого шлюбу, батьки [PERSON] померли ще до його смерті. Факт спільного проживання однією сімєю та ведення спільного господарства, побуту, бюджету [PERSON] та [PERSON] з 1999 року та по день смерті [PERSON] по 19.06.2016 р. підтверджується зібраними по справі доказами та показами свідків. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для прийняття спадщини після смерті [PERSON] [PERSON] помер 19 червня 2016 року у віці 47 років, причина смерті крововилив у головний мозок (а.с.7,37). Квартира [ADDRESS] житловою площею 41,2 кв.м., загальною площею 63,1 кв.м., корисною площею 61,0 кв.м. зареєстрована на праві власності за [PERSON] та [PERSON], по 1/2 частині кожному, на підставі договору дарування квартири від 12.03.2001 року. Право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» за р. № П-5-36537 (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у виді 1/2 частини квартири [ADDRESS], що належала йому на праві приватної власності. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовяжи, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш пяти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Згідно листів Одинадцятої ХДНК та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину), після померлого 19.06.2016 р. [PERSON], який мешкав [ADDRESS], заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини не надходило, спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Оскільки позивач проживала разом з спадкодавцем [PERSON] однією сімєю більше пяти років з часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем за законом четвертої черги на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, доведені та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved