Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Слов`янський курорт», про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у період з 25 лютого 2020 року до 22 липня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Слов`янський курорт». 22 липня 2020 року [PERSON] звільнений відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України та на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Однак, в день звільнення позивача, 22 липня 2020 року, відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належним коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. 01 лютого 2021 року Слов`янським міськрайонним судом у справі № 2/243/312/2021 ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Слов`янський курорт» задоволено та стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 52536,20 гривень. Відповідно до наказу № 7/п від 25 лютого 2020 року ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт», оклад позивача становив 15000 гривень на місяць. Отже, середня заробітна плата, виходячи з виплат за останні два календарні місяці становить 15000,00 гривень (15000 гривень х 2 місяці : 43 робочих дні), а середні заробіток за один робочий день становить 697,67 гривень. Тому, просить стягнути з ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт» суму середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 140929,34 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, у яких також на заявлених вимогах наполягали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт», будучи повідомленою у встановленому законом порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилась, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт», про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, підлягають задоволенню з наступних підстав. У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища (ст. 2). Згідно зі статтею 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, всі особи є рівними перед судами і трибуналами. Це основоположні міжнародні правові норми з питань рівності прав людини, на які орієнтується всі правові держави світу. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював у ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт». Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2021 року, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт», про стягнення грошових коштів виплачених при звільненні, задоволено. Стягнуто з ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 52536,20 гривень. Вказане рішення суду набуло законної сили 04 березня 2021 року та на його підставі виконавчий лист № 243/9657/20. Отже, станом на теперішній час рішення суду у справі № 243/9657/20 від 01 лютого 2021 року, яким позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт», про стягнення грошових коштів виплачених при звільненні, - залишається невиконаним, що вказує на не проведення відповідачем повного розрахунку із позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку проводиться у відповідності до положень «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Так, пунктом 2 зазначеного Порядку встановлено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. За змістом пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації. Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його, до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За текстом рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, ухваленого у цивільній справі № 243/9657/20 від 01 лютого 2021 року, відповідно до наказу від 25 лютого 2020 року № 7/П [PERSON] прийнято за сумісництвом на посаду генерального директора ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт» з 25 лютого 2020 року, з окладом 15000,00 гривень. Затримка розрахунку по заробітній платі становить 202 дні, виходячи з тривалості періоду з 23 липня 2020 року до 13 травня 2021 року (дати пред`явлення даного позову до суду). Враховуючи наведене, розмір суми середнього заробітку становить 140929,34 гривень, виходячи з розрахунку: 697,67 гривень х 202 дня. Таким чином, суд встановивши наявність порушень з боку відповідача, які виразились у не проведенні повного розрахунку з позивачем, приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з ТОВ «Санаторій «Слов`янський курорт» суми середнього заробітку у розмірі 140929,34 гривень. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до частини 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved