Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Східноукраїнського Національного університету ім. Володимира Даля про стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та виплати середнього заробітку за час її затримки. Дана позовна заява мотивована тим, що 01.09.1988 року його прийнято, згідно наказу ректора Східноукраїнського Національного університету від 01.09.1998 року №379-01, на посаду молодшого наукового співробітника кафедри автомобілів, науково-дослідницької частини Луганського Східноукраїнського Державного університету, код ЄДРПОУ 02070714, що знаходився у м. Луганську. 01.07.2004 року позивач переведений на посаду доцента кафедри транспортних технологій, згідно з контрактом. 08.11.2010 року , кафедру транспортних технологій перейменовано на кафедру транспортних систем. З 01.09.2014 року, СНУ ім. В.[PERSON] проводить свою освітню діяльність у м. Сєвєродонецьку Луганської області, до завершення збройного конфлікту, згідно наказу [PERSON] науки та освіти України №1132 від 06.10.2014 року. 25.08.2016 року позивач звільнений з учбового закладу у звязку із закінченням строку трудового договору, за п. 2 ст. 36 К КЗпП України (наказ від 23.08.2016 року № 311к). На день звільнення з роботи 25.08.2016 року, відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористані 51 календарний день щорічної основної відпустки, а саме за 2008\\2009 роки - 25 календарних днів, за 2009\\2010 роки - 26 календарних днів. Наприкінці червня 2014 року, коли пішли чутки про переїзд університету до іншого міста, позивач особисто завернувся до відділу кадрів університету з вимогою щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки, на що йому повідомили, що вказана компенсація можлива лише при звільнені його з університету, та надано довідку про невикористані дні відпустки для гарантії їх виплати при звільненні. З 01.09.2014 року, університет переведено до м. Сєвєродонецька Луганської області і позивач продовжив у ньому свою трудову діяльність. Позивач звернувся до начальника відділу кадрів університету з метою пересвідчитись в тому, що при звільненні його з університету буде йому виплачена компенсація за невикористану відпустку. Однак, йому було повідомлено, що відповідно до розпорядження ректора університету від 27.02.2015 року № 13\\80 «Щодо складання графіку відпусток на 2015 рік» (зі змінами), виплати позивач зможе отримати тільки після закінчення збройного конфлікту, так як всі документи залишились в м. Луганську, а довідка, яка була видана йому раніше не береться до уваги. Відповідно до наказу ректора університету від 23 серпня 2016 року № 311к, «З особового складу Професорсько-викладацький склад», позивача було звільнено з посади доцента кафедри транспортних систем у звязку з закінченням строку трудового договору з 25.08.2016 року. Вважає, що відповідно до ст. 117 КЗпП України, з відповідача повинен бути стягнутий середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 25.08.2016 року по 25.06.2017 року у розмірі 24666,72 грн. Також, позивач вважає, що з відповідача на його користь необхідно стягнути грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку з 2008/2009 роки та 2009/2010 роки в розмірі 6048,09 грн. Крім того, позивач вважає, що з відповідача на його користь повинні бути стягнуті відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з серпня 2016 року по червень 2017 року у розмірі 4108,80 грн. та три відсотки річних від суми боргу у розмірі 767,87 грн. Відповідачем Східноукраїнським Національним університетом ім. Володимира Даля до суду надано заперечення на позовну заяву [PERSON], яке мотивоване тим, враховуючи складну суспільно-політичну ситуацію на сході України та продовження збройного конфлікту на території міста Луганськ, з метою збереження життя та здоровя громадян України, а також забезпечення конституційного права кожного на належні, безпечні і здорові умови і навчання згідно наказу [PERSON] освіти і науки України від 06.10.2014 року № 1132 «Про організацію освітнього процесу у Східноукраїнському національному університеті ім. Даля» до завершення збройного конфлікту на території м. Луганськ Східноукраїнський національний університет ім. В. [PERSON] проводить свою освітню діяльність за адресою м. Сєвєродонецьк, проспект Центральний, 59-А. На виконання зазначеного наказу МОН України внесені відповідні зміни до Статуту університету. Після відновлення діяльності та перереєстрації Університету за новою юридичною адресою постала необхідність у відновленні роботи відділу кадрів, у тому числі особових справ працівників. Окрім усних звернень до працівників, було видано розпорядження по Університету від 20.02.2015р. №11/80 «Про облік та зберігання трудових книжок» та від 27.02.2015р. №15/80 «Щодо відновлення кадрових документів». Таким чином, з 06 жовтня 2014 року Східноукраїнський національний університет проводить свою освітню діяльність на підконтрольній території у місті Сєвєродонецьк, Луганської області. Будівлі університету у м. Луганську опинились на території, не підконтрольній Україні разом з документами, доступу до яких немає. Серед них залишилися документи, що накопичені за всі роки існування університету та слугували підставою для кадрової, фінансової, організація діяльності. Як наслідок, з причини відсутності підтверджуючих первинних персональних облікових документів: особових карток працівників та наказів про надання відпусток при наданні щорічних та додаткових відпусток відлік робочого року ведеться з дати переїзду до м. Сєвєродонецька 01.09.2014 року. Надана копія довідки від 27.06.2014 р. №102/7 щодо кількості днів невикористаних відпусток за 2008-2010 роки, на жаль не може слугувати підставою для виплати компенсації. Компенсація за невикористані дні щорічних відпусток зазначених періодів буде виплачена після отримання доступу до підтверджуючих первинних документів. 25.08.2016 року позивач звільнений з посади доцента кафедри транспортних систем у звязку із закінченням строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. Компенсації за невикористану відпустку - немає. Розрахунок по заробітній платі [PERSON] при звільненні за період роботи з 01.09.2014 року по 25.08.2016 року проведено в повному обсязі. Твердження Позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки минулих років 2008-2010 років, та виплати середнього заробітку за час її затримки є необґрунтованими і безпідставними. В обґрунтування наявності заборгованості за невикористані відпустки [PERSON] надав копію довідки №102/7 від 27.06.2014 року в якій вказано: «[PERSON] є доцент транспортних систем, на 01.09.14 не використані відпустки за 08/09-25 кд. за 09/10-26 к.д.» видана за місцем вимоги, підпис начальника відділу кадрів [PERSON], старший інспектор - прізвище відсутнє, підпис. В шапці довідки вказано: «[PERSON] освіти і науки, молоді та спорту (закреслено) України Східноукраїнський національний університет імені [PERSON], що вказує на використання старого бланку зі старою назвою міністерства. Актом від 07.09.2017 року Головним бухгалтером [PERSON], заступником головного бухгалтера [PERSON], провідним бухгалтером [PERSON] перевірено копію наданої довідки №102/7 від 27.06.2014 року виявлені наступні помилки, а саме: прізвище вказано не вірно ([PERSON]). Вірне прізвище [PERSON]; підпис начальника відділу кадрів [PERSON] не знайомий і не відповідає дійсному. Оригінал підпису начальника відділу кадрів [PERSON] підтверджено документом що додається. У довідці виданої 27.06.2014 року невідповідність інформації: на момент видачі вказана інформація станом на 1 вересня 2014 року різниця в 2 місяці, що свідчить про те що дана поставлена заднім числом. Тому, що з 1 вересня 2014 року СНУ ім. В. [PERSON] вже здійснював діяльність у м. Сєвєродонецьку. Не вказано де працює доцент на (кафедрі, інституті, факультеті?). Не має розшифровки років, вказано (08/09, 09/10), не має можливості ідентифікувати за які роки виникла заборгованість. Тому є всі підстави вважати, що довідку №102/7 від 27.06.2014 року такою, що спростовує наявність у [PERSON] невикористаних відпусток за минулі роки, та фактично є нікчемним доказом. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобовязаний довести обставини щодо наявності факту невиплати відповідачем та наявності заборгованості із виплат за невикористані відпустки - подавши суду відповідні оригінали документів, що підтверджують наведені обставини, або їх належним чином засвідчені копії, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторони. Відповідач вважає, що позивач не довів наявність заборгованості грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за минулі роки з вини відповідача, не надав жодного документу щодо підтвердження заборгованості, тому єдиний доказ (довідку №102/7 від 27.0б.2014 року) неможливо вважати допустимим засобом доказування по справі, оскільки вона є недостовірною та сумнівною, тому з підстав передбачених ч. 2 ст. 185 ЦПК суд не повинен приймати її до уваги під час оцінки всіх доказів по справі. Відповідач вважає, що: 1. розрахунок середньоденної заробітної плати, для обчислення суми компенсації за невикористану відпустку - 118,59 грн.; 2. розрахунок суми відпускних за 51 к.д. - 6048,09 грн.; 3. розрахунок середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 25.08.2016 р. по 25.06.2017 р. - 24666,72 грн.; 4. розрахунок відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з серпня 2016 р. по червень 2017 р. - 4108,80 грн.; 5. розрахунок 3% річних від суми боргу - 767,87 грн. Всього: 35591,48 грн., безпідставно нарахованими, і не підлягає оплаті. Таким чином, вважають, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Надав до суду додаткові письмові пояснення, відповідно до яких помилки виявлені відповідачем у довідці є не його, це прояв недбалості відділу кадрів до ведення кадрових особових справ. [PERSON] освіти та науки України змінювалась за останні роки декілька разів, він працював в університеті при різних назвах, відділ кадрів використовував старі бланки. Помилка в написанні його прізвища це помилка перекладу прізвища з російської мови. Довідка підписана старшим інспектором відділу кадрів [PERSON], яка на той час мала право підпису за начальника відділу кадрів, що підтверджується печаткою відділу кадрів, та відомо співробітникам університету. Відпустка оформлюється за 3-5 днів до виходу у відпустку і відповідно завчасно розраховується, підписується завідувачем кафедри, деканом, планово-фінансовим відділом, відділом кадрів та першим проректором. Довідка була видана 27.06.2014 року коли відпустка 2013/2014 року була вже оформлена, тому надана в ній інформація дійсна з 01.09.2014 року після використання відпустки того року. Дні невикористаної відпустки завжди повідомлялися робітникам при оформленні відпускної, тобто завчасно, мабуть тому й довідку виписано так само. Тим більше в цьому немає суті, бо дні невикористаної відпустки відносяться до 2008-2010 навчальних років. Він працював на кафедрі «Транспортні системи» в складі інституту «Транспорту та логістики» Східноукраїнського національного університету імені [PERSON],що також відомо відповідачу. Облік робочого часу викладача ведеться не за календарними роками, а за навчальними, які починаються восени одного року, а закінчуються влітку наступного, вказана нумерація років є цілком відповідною. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі Довіреності № б/н від 06.10.2017 року, в судове засідання не зявився, відповідно до заяви від 09.10.2017 року, просив розглянути справу без представника відповідача, в позові просив відмовити у повному обсязі. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював у Східноукраїнському Національному університеті ім. Володимира Даля на різних посадах з 01.09.1998 року по 25.08.2016 року, звільнений з університету у звязку із закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з університету відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористані 51 календарний день щорічної основної відпустки, а саме за 2008\\2009 роки - 25 календарних днів, за 2009\\2010 роки - 26 календарних днів, станом на 01.09.2014 року, що відображено у довідці Східноукраїнського Національного університету ім. Володимира Даля № 102/7 від 27.06.2014 року. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд вважає зазначену довідку належним та допустимим доказом на підтвердження наявності невикористаної відпустки позивачем, оскільки вона містить печатку відділу кадрів Східноукраїнського Національного університету ім. Володимира Даля та підпис уповноваженої особи. Також, лише з 06 жовтня 2014 року Східноукраїнський національний університет проводить свою освітню діяльність на підконтрольній території у місті Сєвєродонецьк, Луганської області, згідно наказу [PERSON] освіти і науки України від 06.10.2014 року № 1132 «Про організацію освітнього процесу у Східноукраїнському національному університеті ім. В. [PERSON]», до завершення збройного конфлікту на території м. Луганськ. На виконання зазначеного наказу МОН України внесені відповідні зміни до Статуту університету. Крім того, відповідно до розпорядження Східноукраїнського національного університету ім. В. [PERSON] від 04.03.2015 року № 18/80 «Про внесення змін до п. 2.3 розпорядження № 13/80 від 27.02.2015 року «Щодо складання графіку відпусток на 2015 рік», у звязку з відсутністю підтверджуючих первинних персональних облікових документів (особових карток працівників, наказів про відпустки), які залишилися у м. Луганську, працюючим співробітникам при наданні щорічних та додаткових відпусток датою відліку робочого року вважати 01.09.2014 року. Невикористані дні щорічних та додаткових відпусток попередніх років буде надано працівникам після закінчення збройного конфлікту та надання доступу до підтверджуючих первинних документів. Посилання відповідача на те, що в довідці Східноукраїнського Національного університету ім. Володимира Даля № 102/7 від 27.06.2014 року невірно зазначена назва університету та прізвище позивача, не вказано де працює позивач, суд до уваги не приймає та вважає це використанням старого бланку та звичайною помилкою у перекладі з російської мови. Крім того зазначених інших відомостей у довідці ці помилки не спростовують та не впливають на зміст. Також відповідачем не надано доказів того, що довідку № 102/7 від 27.06.2014 року міг підписувати тільки начальник відділу кадрів [PERSON], а не інші працівників відділу кадрів. Суд не приймає до уваги також і посилання відповідача щодо невідповідності інформації у довідці від 27.06.2014 року в тій частині, що в довідці викладені відомості щодо кількості невикористаних днів відпустки станом на 01.09.2014 року, оскільки спір стосується відпусток за 2008-2010 навчальні роки. Крім того, відповідно до розпорядження Східноукраїнського національного університету ім. В. [PERSON] від 04.03.2015 року № 18/80 «Про внесення змін до п. 2.3 розпорядження № 13/80 від 27.02.2015 року «Щодо складання графіку відпусток на 2015 рік», датою відліку робочого часу для працівників Східноукраїнського національного університету ім. В. [PERSON], переведених у місто Сєвєродонецьк, вважається 01.09.2014 року. Отже, довідка, видана позивачу, саме на дату нового відліку відпусток. Також у довідці зазначені такі відомості, як 08/09, 09/10, які але на думку суду можливо ідентифікувати лише з роками, по яким виникла заборгованість. Доказів, які спростовують висновки суду відповідачем не надано. Також суд не приймає до уваги [PERSON] з наказу Східноукраїнського Національного університету ім. Володимира Даля № 311к від 23.08.2016 року та Довідку Східноукраїнського Національного університету ім. Володимира Даля № 149 від 07.09.2017 року, відповідно до яких компенсації за невикористану відпустку [PERSON] немає, та розрахунок по заробітній платі при звільненні за період роботи з 01.09.204 року по 25.08.2016 року проведено у повному обсязі, оскільки ці відомості також спростовуються розпорядженням Східноукраїнського національного університету ім. В. [PERSON] від 04.03.2015 року № 18/80 «Про внесення змін до п. 2.3 розпорядження № 13/80 від 27.02.2015 року «Щодо складання графіку відпусток на 2015 рік», відповідно до якого у відповідача немає можливості надати відомостей щодо невикористаних працівниками відпусток до 01.09.2014 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, як було встановлено раніше, при звільненні з університету відповідач не виплатив позивачу компенсацію за невикористані 51 календарний день щорічної основної відпустки, а саме за 2008\\2009 роки - 25 календарних днів, за 2009\\2010 роки - 26 календарних днів. Відповідно до ст.ст. 74, 75 КЗпП України, громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно вимог ч. 1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до п. 7 Постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до Довідки про заробітну плату за 2015-2016 роки № 92 від 09.06.2017 року, наданої Східноукраїнським Національним університетом ім. Володимира Даля, [PERSON] з вересня 2015 року по серпень 2016 року нарахована заробітна плата у розмірі 41666,24 грн. Згідно з додатком до листів [PERSON] соціальної політики України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» та від 20.07.2015 року № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», кількість робочих днів при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю у вересні 2015 року становить 22 дні, у жовтні 2015 року становить 22 дні, у листопаді 2015 року становить 21 день, у грудні 2015 року становить 23 дні, у січні 2016 року становить 19 днів, у лютому 2016 року становить 21 день, у березні 2016 року становить 22 дня, у квітні 2016 року становить 21 день, у травні 2016 року становить 19 днів, у червні 2016 року становить 20 днів, у липні 2016 року становить 21 день, у серпні 2016 року до дня звільнення 25.08.2016 року становить 18 днів, а всього становить 249 днів. Отже, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку за 2008/2009 роки та 2009/2010 роки в становить 8534,05 грн. ((41666,24 грн. / 249 днів) * 51 день), тому, вимога позивача про стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки підлягає задоволенню. При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, у станови, організації, провадиться в день звільнення. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, суд приймає до уваги факт проведення антитерористичної операції на сході України, визнає цю обставину загальновідомою та вважає, що зазначена обставина свідчить про відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки позивачу. Отже, приймаючи до уваги відсутність вини відповідача у несвоєчасному розрахунку по грошовій компенсації за невикористані щорічні відпустки, суд вважає за необхідне в задоволенні даної позовної вимоги відмовити. При вирішенні питання про стягнення індексу інфляції за період з 25.08.2016 року по 25.06.2017 року, суд виходить з наступного. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року. Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення. Відповідно до п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.03.2003 р. № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Індекси споживчих цін становлять - серпень 2016 року 99,7; вересень 2016 року 101,8; жовтень 2016 року 102,8; листопад 2016 року - 101,8; грудень 2016 року 100,9; січень 2017 року 101,1; лютий 2017 року 101,0; березень 2017 року 101,8; квітень 2017 року 100,9; травень 2017 року 101,3; червень 2017 року 101,6. Отже, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку з урахуванням індексу інфляції за час прострочення становить 9882,43 грн., з наступного розрахунку: 99,7 * 101,8 * 102,8 * 101,8 * 100,9 * 101,1 * 101,0 * 101,8 * 100,9 * 101,3 * 101,6 = 115,80 % *(індекс інфляції з серпня 2016 року по червень 2017 року)* 8534,05 грн. (сума боргу) / 100 %, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача трьох відсотків річних, суд приходить до висновку, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. В даному випадку йдеться мова про кредитні зобов'язання, до яких трудові спори не відносяться, а тому не має підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами трудових, а не договірних зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, на підставі ст. 88 ЦПК України, на користь позивача судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням. На підставі викладеного,

Outcome: partial