Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено попередній договір від 14.03.2019 р., відповідно до умов якого сторони зобов`язались у майбутньому укластидоговір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] . На виконання вимог п. 5.1 попереднього договору вона сплатила 14.03.2019 р. відповідачу забезпечувальний платіж, в розмірі 621 736,00 грн. Пізніше, 28.10.2019 р., сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання попереднього договору № 42, згідно якого відповідач зобов?язався повернути їй кошти в сумі 24 869,44 доларів США протягом 6 місяців з дати укладення додаткової угоди. Однак, станом на час звернення до суду з позовом відповідач кошти не повернув. Вважаючи, що такі кошти відповідач набув без відповідних правових підстав, просить суд стягнути з відповідача на її користь 24 869,44 грн. еквівалентно національній валюті гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на день ухвалення судового рішення. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, підтвердили обставини, зазначені в позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи. Просили стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 24 869,44 доларів США в національній валюті за офіційним курсом НБУ на день прийняття судом рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини його неявки не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Тому суд з урахуванням думки позивача вирішив розглянути справу заочно, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] у звичайній письмовій формі було укладено Попередній договір від 14.03.19 № 42 (а.с. 13-16), відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого сторони зобов?язались в майбутньому, не пізніше 3 місяців після здачі будинку в експлуатацію, укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно з п. 5.1 попереднього договору [PERSON] на підтвердження намірів про наступне укладання основного договору в день підписання цього договору зобов?язалась в якості гарантійних забезпечувальних коштів передати [PERSON] 621 736,00 грн. На виконання цієї вимоги [PERSON] передала [PERSON] 621 736,00 грн., про що свідчить Акт приймання-передачі коштів від 14.03.2019 р. В подальшому, 28.10.2019 р., сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання попереднього договору № 42 (а.с. 12), згідно якої за взаємною згодою сторін зазначений попередній договір було розірвано, а [PERSON] зобов?язався повернути [PERSON] кошти в сумі 24 869,44 доларів США, що еквівалентно 621 736,00 грн. протягом 6 місяців з дати укладення додаткової угоди. Однак, станом на час звернення до суду з позовом відповідач кошти не повернув. Відносини щодо предмету позову регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення (ч. 3 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Отже, враховуючи, що згідно попереднього договору від 14.03.19 № 42 сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу квартири, то попередній договір підлягав нотаріальному посвідченню. Такій же формі повинна відповідати і додаткова угода до попереднього договору. Оскільки цього не відбулось, попередній договір та додаткова угода до нього вважаються неукладеними, а грошові кошти, отриманні на виконання такого договору, є безпідставно отриманим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, в зв`язку з тим, що сторони не уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, відповідач безпідставно отримав від позивачки грошові кошти на суму 621 736,00грн., які підлягають поверненню позивачці. Однак, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тому суд, задовольняючи позов в межах позовних вимог, стягує з [PERSON] на користь [PERSON] 24 869,44 грн. Суд не приймає до розгляду заяву представника позивача про збільшення розміру позовних вимог, заявлену усно під час розгляду справи, враховуючи наступне. Відповідно до п. 2 ч. 2, ч. 5 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду. Таким чином, враховуючи, що позивачем до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання не було надано суду заяву про збільшення позовних вимог та доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів відповідачу, суд не приймає до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалюючи рішення по справі, суд також враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю. У зв?язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в найменшому розмірі, передбаченому законом. Враховуючи наведене та те, що позивачем при подачі позову до суду, було сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, суд вважає за доцільне повернути позивачу надмірно сплачену частину судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved