Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

До Кузнецовського міського суду звернулось ПАТ «КБ «Приватбанк» з вимогою стягнути з [PERSON] 12187,27 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 07.09.2010 року, а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору від 07.09.10 р., відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, позичальник [PERSON] не виконав умов договору щодо повернення кредиту на умовах і в порядку, передбачених договором, що стало підставою для пред'явлення позову. В судове засідання викликались сторони. Представник позивача до суду не з'явився, не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення у справі. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча у передбаченому ст.ст.128, 130 ЦПК України порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням думки представника позивача судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що 07.04.10 р. відповідач [PERSON] шляхом заповнення та підписання анкети-заяви прийняв Умови та Правила надання банківських послуг та [PERSON], уклавши таким чином з позивачем кредитний договір, за умовами якого отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії на картковий рахунок з кредитним лімітом 300,00 грн. на умовах сплати відсотків за користування кредитними коштами по процентній ставці 2,9 % на місяць на умовах повернення, встановлених Умовами та Правилами кредитування. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 04.01.18 р. заборгованість [PERSON] по поверненню тіла кредиту складає 4533,17 грн., по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 1917,23 грн., по пені 4680,33 грн., по штрафам 1056,54 грн. З огляду на положення ст.ст.526, 634,1054 ЦК України, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості по поверненню тіла кредиту та процентів за користування ним за період з 01.08.15 р. по 04.01.18 р. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення неустойки, суд враховує наступне. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов′язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов′язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, пунктом 2.1.1.12.6.1Умов та Правил надання банківських послуг,передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язань на суму від 100,00 грн. згідно з формулою за кожний день прострочення. У той же час, згідно зп.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов′язань більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф (фіксовану та процентну складову). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача подвійної відповідальності за прострочення виконання грошових зобов′язань, а тому вимогу позивача в частині стягнення з [PERSON] штрафу вважає такою, що не підлягає до задоволення, через необґрунтованість. Таким чином, загальна сума боргу [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», визнана судом обґрунтованою, складає 11 130,73 грн. (4533,17 грн. заборгованості за тілом кредиту + 1917,23 грн. заборгованості по сплаті відсотків + 4680,33 грн. пені). Суд вбачає правові підстави для стягнення цих коштів. Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову. Враховуючи викладене,

Outcome: partial