Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Миколаївської міської ради Донецької області, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, яка мотивована тим, що 21.09.2016 року померла бабуся позивача [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачеві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Спадщину позивач прийняв у встановлений законодавством термін. Постановою нотаріуса від 15.06.2017 року позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що позивачем не був наданий правовстановлюючий документ на квартиру на імя спадкодавця. Просить суд визнати за ним право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON], та його представник, [PERSON], не зявилися, надали суду заяви, відповідно до яких просили розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача, Миколаївської міської ради Донецької області, [PERSON], відповідно до наданої заяви просив розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа, [PERSON], надав заяву про розгляд справи без своєї участі, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-НО № 960114 від 22.09.2016 року, виданого виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області, [PERSON] померла 21.09.2016 року у м. Миколаївка Донецької області. Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла квартира №92 в житловому будинку №12 по вул. Мира в м. Миколаївка Донецької області. Частинами 1,2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області від 09.10.2009 року за №2432, згідно з яким усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і на що вона за законом матиме право, вона заповіла [PERSON] Спадкова справа до майна померлої 21.09.2016 року [PERSON] заведена державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори Донецької області, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №45262297 від 29.09.2016 року. До державної нотаріальної контори надійшло дві заяви: про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] від 29.09.2016 року, та заява про прийняття спадщини за законом [PERSON] від 21.03.2017 року. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, що врегульовано нормами ст. 1235 ЦК України. Спадкоємець за законом, [PERSON], залучений в якості третьої особи по справі, не заперечував проти задоволення позову та визнання права власності на спірну квартиру за [PERSON] Інших спадкоємців, які згідно з ст. 1241 ЦК України, мають право на обовязкову частку у спадщині, немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2017 року. Дана відмова нотаріуса обґрунтована тим, що спадкоємцем [PERSON] не надано нотаріусу правовстановлюючих документів на квартиру на імя спадкодавця. Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5\~(зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на дану квартиру за позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно з довідкою КП «БТІ» м. Словянська від 09.08.2017 року станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на 2/3 частки на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Словянською державною районною електростанцією 26.05.1997 року та свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Словянською державною нотаріальною конторою 16.06.1999 року та [PERSON] на 1/3 частку на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Словянською державною районною електростанцією 26.05.1997 року. Відповідно до Інформаційної довідки від 27.07.2017 року [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири від 20.01.2015 року належить право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Таким чином, на теперішній час оригінали правовстановлюючих документів на квартиру на імя спадкодавця втрачено, проте відомості про зареєстроване право власності на дану квартиру містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою від 27.07.2017 року. Дана обставина унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру. На думку суду, вказаних документів достатньо для висновку про те, що [PERSON] дійсно на час смерті належала квартира за адресою: [ADDRESS], а отже права спадкоємця останньої, [PERSON], підлягають захисту шляхом визнання права власності на це майно. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved