Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

До суду звернувся позивач з вищевказаним позовом, вказавши, що 15 січня 2013 року уклав договір позики з [PERSON], відповідно до якого передав останньому у власність 600 доларів США. Відповідно до даного договору [PERSON] зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 20 серпня 2013 року. Це підтверджується розпискою від 15 січня 2013 року. 20 січня 2013 року позивач знову уклав з відповідачем договір позики, відповідно до якого передав останньому у власність грошові кошти у розмірі 1400 доларів США, а [PERSON] зобовязався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів у вересні 2013 року. Сторони домовилися, що на вказаний борг буде нараховуватися і виплачуватися відсотки за його користування в розмірі 2% починаючи з лютого 2013 року. Однак, відповідач у вказаний строк й до часу предявлення позову вказані зобовязання не виконав, кошти у сумі 2000 доларів США не повернув. Позивач вказує, що станом на 15 грудня 2015 року сума боргу з відсотками складає 3384,43 долари США, що становить 80588 гривень 76 копійок. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість. Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до копії розписки від 15 січня 2013 року [PERSON] взяв у [PERSON] 600 доларів США, що становило на 15 січня 2013 року 4878 гривень під 2% в місяць. Проценти відповідач зобовязався виплачувати щомісячно, суму боргу - повернути 20 серпня 2013 року. Згідно копії розписки від 20 січня 2013 року [PERSON] взяв у [PERSON] 1400 доларів США та зобовязався повернути в вересні місяці 2013 року з щомісячною виплатою 2% починаючи з лютого місяця 2913 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу заборгованість станом на 15 грудня 2015 року становить 3384,43 долари США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 80588 гривень 76 копійок. Позивачем було направлено відповідачу вимогу від 26 жовтня 2015 року про повернення заборгованості разом з відсотками. Відповідно до сайту Національного банку України станом на 15 грудня 2015 року було встановлено курс гривні до долара США - 2381,1620 гривні за 100 доларів США (http://www.bank.gov.ua/). Згідно положень ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимогами даного кодексу у встановлений строк. Цивільним кодексом України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням процентів річних ґрунтуються на вимогах закону, доведені позивачем та підлягають до задоволення. Суд, відповідно до положень статті 88 ЦПК України та з урахуванням меж заявлених вимог стягує з відповідача на користь держави 805 гривень 89 копійок судового збору. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1046-1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд

Outcome: approved