Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.01.2016 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що в архіві КП «Міське агенство по приватизації житла» міститься свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 06.01.1994 року на імя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на 396/1000 частин квартири, що складає 79,58 кв.м. Однак, в архіві КП «ОМБТІ та РОН» зберігається копія свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 06.01.1994 року на імя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на 365/1000 частин квартири, що становить 84,76 кв.м. Позивач вважає, що обидва свідоцтва видано з порушенням п. 2 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» чим порушено її майнові права та права держави як власника незаконно приватизованого комунального майна, у звязку з чим просить визнати свідоцтва про право власності недійсними. У судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В письмових поясненнях зазначив, що позов не визнає, однак просить винести рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В письмових поясненнях зазначила, що будь-які правові підстави для задоволення позову відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується копією довідки №1627 від 04.03.2013 року, виданої КП «ЖКС «Порто-Франківський». На імя позивача відкрито особовий рахунок. Згідно листа Управління житлово-комунального господарства від 17.10.2006 року встановлено, що в архіві КП «Міське агентство по приватизації житла» міститься свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] від 06.01.1994 року на імя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на 396/1000 частин квартири, що складає 79,58 кв.м. Однак, в архіві КП «ОМБТІ та РОН» зберігається копія свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 06.01.1994 року на імя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на 365/1000 частин квартири, що становить 84,76 кв.м. До того ж, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1994 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 06.01.1994 року №32608, згідно якого [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частках 365/1000 частин квартири [ADDRESS] від 06.01.1994 року, що становить 84,76 кв.м. Однак згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1994 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 06.01.1994 року №32608, згідно якого [PERSON] та [PERSON] належить в рівних частках 396/1000 частин квартири [ADDRESS] від 06.01.1994 року, що становить 79,58 кв.м. Згідно відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» від 01.09.2006 року №2441-01 в архіві міськагенства зберігається архівна справа на приватизацію 396/1000 частин квартири, яка складається із: свідоцтва про право власності №11-2014 від 06.01.1994 року на 396/1000 частин квартири, що становить 79,58 кв.м. загальної площі на імя [PERSON] та [PERSON] в рівних частках; розпорядження органу приватизації №32608 від 06.01.1994 року; заяви на приватизацію від 20.09.1993 року; довідки про склад сімї та розрахунку часток. Судом встановлено, що [PERSON] померла 28.03.1996 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №098523 від 28.03.1996 року. Спадкоємцем належної їй частини майна (365/1000 частини квартири) став її син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕА №148587 від 10.12.2001 року. Право власності на спадщину за законом зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за №465. 13.10.2013 року [PERSON] помер та спадщину після нього, яка складається із 365/1000 частин квартири [ADDRESS], отримала дружина [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2013 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності на 365/1000 частки вищезазначеної квартири, що складає 84,76 кв.м., зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Судом також встановлено, що спір стосовно житлових прав між мешканцями квартири №19 та квартири [ADDRESS] вже неодноразово розглядався судами. Так, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], УЖКГ Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва, відшкодування шкоди відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.07.2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси залишено в силі. При розгляді зазначеної справи судами встановлено, що в 1980 році у загальній квартирі [ADDRESS] звільнилась кімната площею 18 кв.м. 04.01.1981 року Жовтневий райвиконком м. Одеси прийняв рішення, згідно якого вивільнену кімнату зняли з оплати та передали під підсобне приміщення [PERSON] -мешканці квартири №19 іншого флігелю будинку №1 по пров. Воронцовському в м. Одесі, яка використовувала підсобне приміщення, як житлове зі згоди мешканців квартири. У 1994 році усі наймачі квартири №9 вирішили її приватизувати та 06.01.1994 року згідно з розпорядженням органу приватизації №32606, Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видало усім мешканцям цієї квартири свідоцтво про право власності на житло. У 1998 році [PERSON] померла, у підсобне приміщення де вона мешкала, самовільно вселився її син [PERSON], який мешкав та був зареєстрований у квартирі №19. Суд звертає увагу, що вирішивши по суті справу, апеляційним судом в мотивувальній частині рішення зазначено, що у [PERSON] відсутні будь-які правові підстави вимагати спірне нежитлове приміщення площею 18 кв.м. та він не є належним позивачем по справі. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, обовязковою умовою для здійснення судом правозахисної функції є наявність порушеного права чи інтересу позивача зі сторони відповідача. Однак, позивачем не надано жодних доказів порушення її майнового права у звязку із видачею свідоцтв про право власності, які містять розбіжності в частках та площах квартири №9. Судом встановлено, що позивач забезпечена житловою площею в квартирі №19 іншого флігелю будинку №1 по пров. Воронцовському в м. Одесі та жодного відношення щодо видачі свідоцтв про право власності на квартиру [ADDRESS] не має. До того ж, судом встановлено, що на теперішній час право власності на 365/1000 частки вищезазначеної квартири, що складає 84,76 кв.м., зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно вимог чинного законодавства. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у звязку з відсутністю ознак порушення прав позивача.

Outcome: dismissed