Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява (а. с. 3-4), в обґрунтування якої позивачі посилались на те, що на праві приватної власності володіють та користується квартирою [ADDRESS]. Проте у реалізації прав власників даною нерухомістю позивачам заважає наявність реєстрації [PERSON] в зазначеній квартирі, яка є племінницею [PERSON], проте у вказаній квартирі не проживала жодного дня, місце перебування її не відомо, речей відповідачки в кварті немає. Тому позивачі просили суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою та усунути перешкоди у користуванні даною власністю шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за цією адресою. Позивачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки у судове засідання суду не повідомили. Від позивача [PERSON] та від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли клопотання про розгляд даної цивільної справи без їхньої участі, в клопотаннях вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просили суд їх задовольнити (а. с. 31, 33). Відповідач у судове засідання не з'явилась про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена за адресою реєстрації, тому суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, для участь в розгляді даної цивільної справи не з'явився, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, при вирішенні даного спору поклався на розсуд суду (а. с. 29). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо неможливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на житло від 16 січня 1995 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а. с. 6) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2013 року, виданого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори (а. с. 9), є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до копії довідки про склад сім'ї № 140932 від 17 червня 2014 року за адресою квартири [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 14). Згідно з актом складеним мешканцями будинку [ADDRESS], підписи яких були завірені КП «ЖЕП № 2» Дніпропетровської міської ради, [PERSON] не мешкає в квартирі № 145 даного будинку з лютого 2012 року (а. с. 15). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач відсутня за адресою: [ADDRESS] понад строки встановлені частиною 1 статті 71 ЖК України. У зв'язку з чим, відповідач відповідно до статті 72 ЖК України може бути визнана такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Так, згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved