Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право проживання та користування житлом, в якому зазначає, що йому на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 21.08.2002 року йому належить житловий будинок по [ADDRESS]. В даному будинку 21.02.2012 зареєстрована відповідач по справі, його дочка [PERSON] Відповідач ще з квітня 2015 року не проживає в даному будинку, не приймає участі в роботах по утриманню будинку. Тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки відповідач створює йому перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій справу просить розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Заперечень суду не надала. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав. Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 21.08.2002 року (а.с.6) судом встановлено, що [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON], який помер [INFO] року житловий будинок по [ADDRESS]. Із копії довідки Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької обалсті за №713 від 10.07.2018 р. (а.с.11) судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована дочка [PERSON], [INFO], яка з квітня 2015 року фактично не проживає. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутністі наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлового будинку по [ADDRESS] і відповідач [PERSON] більше року не проживає за вищезазначеною адресою, а тому вважається такою, що втратила право на проживання та користування в зазначеному будинку.

Outcome: approved