Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася позивачка [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними обґрунтовуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. На день його смерті залишилось спадкове майно у вигляді ? частки домоволодіння [ADDRESS]. ? частки вказаного домоволодіння належало матері батька та її бабусі [PERSON], 1927 року народження. Вона в установлений законом строк від свого імені та від імені онуки [PERSON] звернулася із відповідними заявами до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідачка, яка зареєструвала шлюб з батьком у 2011 році також звернулася із відповідною заявою до нотаріуса, крім того, їй стало відомо, що [PERSON] відмовилася від своєї частки спадщини після смерті сина на користь невістки - відповідачки [PERSON] Таким чином, з частки батька їй та неповнолітній племінниці належить по 1/16 частки вказаного будинку. Через деякий час [INFO] помирає її бабуся [PERSON]. В установлений законом строк вона знову звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], але з'ясувалося, що [PERSON] залишила заповіт на все своє майно на користь відповідачки [PERSON] Вона впевнена, що бабуся не могла в силу свого фізичного та психічного стану залишити такий заповіт на користь чужої людини, це було не її волевиявленням, вона звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним в зв'язку з тим, що в момент його засвідчення [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. 15 жовтня 2012 року по справі була проведена експертиза, яка встановила, що покійна дійсно страждала органічним розладом особистості, однак ступінь її розладу не полишало її можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. Але в момент засвідчення заповіту вона страждала певними захворюванням, вказаними в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи, що лишало її можливості ознайомитися з заповітом, тобто особисто прочитати його вголос. Той факт, що заповіт замість померлої оголосив нотаріус підтвердили відповідачка та її представник в письмових запереченнях до позову за іншою справою. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01.11.2012 року їй було відмовлено в позовних вимогах про визнання заповіту недійсним, бо судом не встановлена нездатність [PERSON] розуміти свої дії та керувати ними в момент засвідчення заповіту. Вважає, що судом встановлено, що заповіт було оголошено нотаріусом, з порушенням вимог закону. Хвороба померлої перешкоджала їй достовірно знати смисл заповіту, який вона не могла самостійно прочитати. Свідки при засвідченні заповіту не були присутні, таким чином, заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Якщо заповіт складений з порушенням закону, не може бути дійсним свідоцтво про право спадщини за заповітом, що було видане 06 лютого 2013 року на ім'я відповідача. Просить суд визнати недійсним заповіт, складений 14.01.2012 року на користь [PERSON] у зв'язку з порушенням його форми, посвідчення та волевиявлення спадкодавця. Стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити повністю та пояснила, що у нотаріуса вона узнала, що батько зареєстрував шлюб з відповідачкою. Вважає, що оскаржувальний заповіт складено не вірно з порушенням закону. Померла була у віці 85 років в момент складання заповіту, останній час вона хворіла, погано бачила та говорила, важко перенесла смерть сина, її стан був дуже поганим. Померла дуже любила читати, але останнім часом вже нічого не читала. Вона не може сказати, що відносини між померлою та відповідачкою були погані. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги повністю, просила їх задовольнити та пояснила, що при складанні заповіту нотаріусом порушено вимоги закону. Із іншої справи вбачається, що заповіт було прочитано нотаріусом, що не потребує доказуванню, але свідків не було. Померла самостійно не бачила та не могла прочитати текст заповіту, що підтверджується актом посмертної судово-психіатричної експертизи в якій проаналізовано всі медичні документи померлої, описані її хвороби, та з яких вбачається, що померла фізично не могла читати. Вважає, що померла бажала скласти заповіт на ім'я свого сина. Заповіт було складено з порушення вимог до форми, засвідчення та волевиявлення. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив повністю та пояснив, що він не був присутнім при складанні заповіту, не був свідком, а тому його пояснення не можуть розцінюватися як докази, суд не встановлював факту оголошення заповіту нотаріусом. Посмертна судово-психіатрична експертиза встановила, що хвороби померлої не позбавляли здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними та не встановлювала факту, що померла не могла писати, читати. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, повно та всебічно з'ясував обставини справи, допитавши свідків та безпосередньо дослідивши надані суду письмові докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Допитана в судовому засіданні в якості свідка нотаріус [PERSON] ([PERSON]) пояснила, що до неї звернулася Солонина з приводу складання заповіту. Вона виїхала за місцем мешкання [PERSON] у зв'язку з її похилим віком. Вона поспілкувалася з бабусею, впевнилася, що вона добре себе почуває, не страждає психічними захворюваннями, з'ясувала що вона бажає, з'ясувала коло її родичів, пояснила наслідки заповіту, впевнилася, що вона вміє писати та читати, бабуся їй пояснила, що хоче оформити заповіт на свою невістку, яка її доглядає. Підготувала проект, повернулася та оформила заповіт. При складанні заповіту вони були вдвох, бо це нотаріальна таємниця. Бабуся самостійно прочитала заповіт та його одобрила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що померла є її тіткою. Вона була старою та хворою. Вона фізично не могла себе обслуговувати, не орієнтувалася в часі та просторі, не могла за собою слідкувати, не розуміла, що її син помер, не могла вголос прочитати заповіт, погано бачила. Він приходив до тітки за проханням відповідачки 1 раз у тиждень. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що бабуся самостійно не могла прочитати заповіт, бо коли вона її провідувала після похорон сина, бабся вже не читала, не писала, нічого не розуміла. Перед смертю померлу доглядали позивачка та відповідачка. Вона один раз була у померлої після похорон її сина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що померла не впізнала свого сина на похоронах. Вона не розуміла те що відбувалося, була до всього байдужа, не могла читати, писати, ходити, вставати, одягатися. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона працює психологом та робила дослідження по справі. Вона вивчила акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи на [PERSON], яку їй представила позивачка та яка була проведена в процесі розгляду іншої цивільної справи, та прийшла до висновків, що померла не розуміла суті того, що відбувалося, в неї було органічне ураження мозку, це психо-фізична вада, та це можна вважати фізичною вадою. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON], який є батьком позивачки [PERSON] та дідусем неповнолітньої [PERSON], піклувальником якої призначена позивачка (а.с.10-15) Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану, [INFO] померла [PERSON], 1927 року народження (а.с.20-21), яка є матір'ю померлого [PERSON] (а.с.147) Відповідно до копії заповіту від 14 січня 2012 року, [PERSON], [INFO], заповіла все своє майно [PERSON], [INFO] (а.с.154), в цей же день [PERSON] відмовилася від спадкового майна, яке на день смерті залишилося після її сина [PERSON], померлого [INFO], на користь дружини померлого [PERSON] (а.с.145) 06 лютого 2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 12/16 часток будинку [ADDRESS] Відповідно до акту посмертної амбулаторної судово-психіатричної експертизи №140 від 15.10.2012 року, аналіз медичної документації, амбулаторної та стаціонарної, свідчить про те, що у [PERSON] превалює судинно-кардіальна патологія. В статусі не відмічається наявність інтелектуально-мнестичних порушень, галюцінаторно-бредових розладів, явищ деменції, превалює астенічна судинна церебральна патологія, тобто початкові форми судинно-мозкової недостатності, які не здатні повіяти на інтелектуально-мнестичні функції людини. Висновок: [PERSON] в момент складання заповіту 14.01.2012 року страждала органічним розладом особистості. Ступінь виявлення органічних змін особистості, яка проявлялася астенічними розладами, не полишала її здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними при підписанні заповіту 14.01.2012 року (а.с.159-162) Відповідно до рішення Краматорського міського суду Донецької області від 01.11.2012 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, бо [PERSON] дійсно була слабка, хворіла, але на серцево-судинну хворобу, потребувала стороннього догляду, але психічних порушень у неї не було, за психіатричною допомогою ніколи не зверталася, можливість встановити нездатність [PERSON] в момент складання заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, відсутня. (а.с.164-165) Відповідно до ст.1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Відповідно до ч.1,2 ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, враховуючи, що заповіт складено в письмовій формі та засвідчений нотаріально, не має підстав вважати його нікчемним у зв'язку з порушенням вимог щодо його форми. Позивачка та її представник не представили жодного належного доказу наявності у померлої на день складання заповіту фізичної вади. На питання головуючого про наявність довідки, іншої медичної документації, що свідчать про фізичні вади у померлої, представник позивача послався на акт посмертної судово-психіатричної експертизи, яка не містить інформації про фізичні вади у померлої (наприклад сліпоту, глухоту, німоту інше). Таким чином, відсутні підстави вважати заповіт нікчемним у зв'язку з порушенням вимог його посвідчення, без присутності двох свідків. Нікчемний правочин не потребує визнання його недійсним, а отже фізичні вади у заповідача повинні бути явними. Таких фізичних вад у померлої [PERSON] в судовому засіданні не встановлено. Також позивач стверджує, що померла хворіла, а тому її волевиявлення не відповідало її волі. Разом з тим, в судовому засіданні не представлено жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив, що заповіт було складено з порушення волі: а саме під впливом помилки, або обману, або насильства, або у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою, або під впливом тяжкої обставини. Допитані в судовому засіданні свідки (крім нотаріуса) не були присутні в момент складання заповіту, сам факт тяжкої хвороби, яка не полишала померлу розуміти значення своїх дій та керувати ними, не доводить, що заповіт складений з порушення волі. Висновок психолога [PERSON], яка не є судовим експертом, не має юридичної освіти, але при цьому містить правові висновки, на підставі ст.59 ЦПК України є недопустимим доказом. Крім того, вказаний висновок спростовується актом посмертної судово-психіатричної експертизи та допитом нотаріуса у якості свідка. Таким чином, підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом також не має. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Таким чином, пояснення представника відповідачки, які він дав за іншою цивільною справою про те, що нотаріус прочитала заповіт, не є доказом того, що був порушений порядок посвідчення заповіту. Як пояснив представник відповідача в судовому засіданні він не був присутнім при складанні заповіту, не був очевидцем цих подій, не допитувався як свідок, а тому його пояснення нічого не доводять. Обставини проголошення нотаріусом заповіту по іншій цивільній справі не встановлювалися, як помилково посилаються позивач та її представник. На підставі ст.215 ЦПК України, в описовій частині рішення суду повинно міститися узагальнений виклад позиції відповідача, що і міститься у рішенні суду від 01.11.2012 року. Таким чином, суд прийшов до висновку, по позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю у зв'язку з їх недоведеністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed