Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

До суду 12 жовтня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення на його користь з його батька [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку та доходу щомісячно на період його навчання в Полтавському національному педагогічному університеті ім.. [PERSON], до 31.12.2018 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є студентом першого курсу другого (магістерського) рівня денного відділення факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка, був зарахований на навчання з 01.09.2017 року згідно з наказом № 99-ст/пл. від 10.08.2017 р. Він самостійно не може оплачувати навчання, у тому числі гуртожиток, оскільки майже всі гроші витрачає своє на лікування, його мати, яка офіційно не працює, допомагає йому як може. Батько, відповідач у справі, жодної участі в його житті не приймав та не приймає. 23 січня 2018 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, де відповідач зазначає, що він згоден сплачувати на утримання свого повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на те, що він є інвалідом ІІ групи, є учасником бойових дій на території Республіки Афганістан, неодноразово проходив лікування та тривалий час був непрацездатним, та ці обставини свідчать про незадовільний стан його здоровя, що він потребує постійного медичного нагляду та прийому ліків. Крім того, на його утриманні знаходиться його мати похилого віку [PERSON], [INFO], яка хворіє на цукровий діабет ІІ типу, інсулінозалежна, також часто хворіє та потребує лікування, та за якою він доглядає, купує їй ліки та продукти харчування. Як зазначає відповідач, мати позивача є працездатною особою та також за законом має рівні обовязки з утримання повнолітнього сина, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому у позові розмірі (а.с.47-51). Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.20), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, провести судовий розгляд без його участі, про що зазначив у письмовій заяві (а.с.123). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судове засідання, призначене на 08.02.2018 р., було відкладено в звязку з неявкою відповідача, та причину неявки відповідача, а саме, його хворобу, було визнано поважною. 02.03.2018 р. відповідач подав до суду письмову заяву про відкладення судового засідання в звязку з хворобою його матері (а.с.119). Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідач подав відзив на позовну заяву, повторно не зявився в судове засідання, та причина його неявки не є поважною, в звязку з чим суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних і доказів. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.08.2015 р. у справі № 643/19246/14-ц. яке набрало законної сили ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28.10.2015 р., з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітків і доходів, починаючи з 02.12.2014 р. до припинення навчання [PERSON]О.в Полтавському національному педагогічному університеті ім. В.Г. Короленка, тобто 30.06.2017 р. [PERSON] є студентом першого курсу другого (магістерського) рівня денного відділення комерційної форми навчання факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка, зарахований на навчання з 01.09.2017 р. згідно з наказом № 99-ст/пл. від 10.08.2017 р., закінчує навчання 31.12.2018 року, що підтверджується довідкою № 128-03 (а.с.9). Згідно ст. 199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі договору №02-45/064 від 11.08.2017 р. загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання [PERSON] з 01.09.2017 р. по 31.12.2018 р. на денному відділенні комерційної форми навчання факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка становить 14\~533,33 грн., по 908, 33 грн. щомісячно (а.с.10). На підставі договору № 196/4 від 01.09.2017 р. за користування житлом у гуртожитку університету з 01.09.2017 р. по 30.06.2018 р. позивач зобовязаний сплатити 4400,00 грн., та така оплата підтверджується відповідною квитанцією (а.с.11,12). Крім того, позивач є студентом Полтавського університету економіки і торгівлі та навчається заочно на контрактній формі (а.с.4043) Відповідач з 17.10.2017 року є інвалідом ІІ групи та йому протипоказана тяжка фізична праця на висоті, у відкритого вогню та механізмів, що рухаються, інвалідність встановлена на строк до 01.11.2018 р. (а.с.52, 53). В якості доказів відповідач надав виписки з медичних карток та копії чеків на придбання лікарських препаратів (а.с.55-108). Як на підставу своїх заперечень проти позову відповідач посилається на відсутність в нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період його навчання у розмірі, зазначеному у позові, у звязку з витратами на своє лікування, на лікування та догляд своєї матері, проте, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не довів, що він не має можливості надавати таку матеріальну допомогу сину на період його навчання, відомостей щодо розміру і джерел свого доходу та розміру своєї пенсії та пенсії своєї матері суду не надав. Як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позовних вимог. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач звільнений від сплати судового збору як інвалід на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до положень ч.6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved