Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

До суду 14.05.2015 року із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням звернувся [PERSON] посилається на таке. Він зареєстрований за адресою [INFO], б. 20 кв.7 з 20.02.1996 року та є основним квартиронаймачем. Також, в зазначеній квартирі зареєстрований його син [PERSON], [INFO] та син його колишньої дружини [PERSON], [INFO]. [PERSON] не є членом його родини, не проживає в цій квартирі більше 10 років, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію, його особистих речей в квартирі не має, він квартирою не користується. Місце знаходження відповідача йому невідоме. На підставі ст.. 71, 72 ЖК України позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі 7 б. 20 по вул.. Новокузнецькій в м. Запоріжжя. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце сповіщався повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою реєстрації. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], в судове засідання не зявився. Заслухавши представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З довідки №1059 від 30.06.2015 р. виданої Центром обслуговування абонентів №11 Єдиної абонентської служби вбачається, що основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], також в цій квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно копії акту від 22.04.2015 року складеного молодшими спеціалістами ЦОА ГКП «Основаніє» в результаті обстеження квартири [ADDRESS] встановлено, що в цій квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], який не проживає з моменту реєстрації з 1994 року, що підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON] Суд не може прийняти в якості доказу зазначений акт, оскільки громадяни [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні в якості свідків не допитувались, крім того, в акті зазначено, що [PERSON] не проживав в квартирі за адресою м. Запоріжжя, вул.. Новокузнецька, б. 20 кв.7 з 1994 року, а з позову та копії паспорту позивача вбачається, що сам позивач зареєстрований в цій квартирі тільки з 1996 року, тобто в акті вказані відомості, які не відповідають дійсності. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача з 2011 року, відповідач в квартирі не проживав, між позивачем та відповідачем склалися негативні відносини, під час похорон матері відповідача між ними сталася бійка, після того, коли відповідач приходить до них додому за адресою м. Запоріжжя, вул.. Новокузнецька, б. 20 кв.7 у стані алкогольного спяніння, а позивач його не пускає. Останній раз відповідач приходив півроку тому. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Якщо наймач або члени його сім ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Зазначене узгоджується із ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1383-ІV від 11.12.2003 року, яким встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Позивачем не надано обґрунтованих та переконливих доказів того, що відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин більше 6-ти місяців. Навпаки, з показань свідка вбачається, що між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, саме позивач вигоняв відповідача під час його приходів, що свідчить про існування підстав для непроживання відповідача за адресою своєї реєстрації. Як вбачається з довіреності на представника позивача, їй позивачем надані повноваження приватизувати квартиру [ADDRESS], отже, позивач має намір в майбутньому приватизувати цю квартиру. Визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою призведе до втрати ним права на приватизацію часки оспорюваної квартири.

Outcome: dismissed