Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 червня 2019 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 24 січня 2019 року відбулось залиття зазначеної квартири, причиною чого визначено протікання радіатора в вище розташованій квартирі № 20 . Розмір шкоди, заподіяної позивачу залиттям належної їй квартири, визначена експертним дослідженням в розмірі 7150 грн. Оскільки відповідач добровільно не бажає відшкодувати заподіяну шкоду, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і просила суд стягнути на її користь з відповідача спричинену матеріальну шкоду в розмірі 7150 грн., витрати за проведення оцінки завданої шкоди в розмірі 1200 грн. та понесені судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 червня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.61). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.62). До суду 21 червня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.63). Ухвалою суду від 24 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок залиття (а.с.64-65). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначила про відсутність належних доказів її вини у спричиненні позивачу матеріальної шкоди, тому просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач зазначає, що невідповідність акту про залиття встановленій формі, про що зазначає відповідач у відзиві на позов, не спростовує факту залиття квартири позивача і є належним доказом у цій справі, оскільки складений уповноваженими особами. Також, законом встановлений обов`язок власників квартир забезпечити належне утримання належних їм квартир (а.с. 94-96). В запереченнях на відповідь на відзив відповідач наполягає на тому, що акт про залиття є неналежним доказом (а.с. 101). У судовому засіданні відповідач також не визнала позовні вимоги, просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Суд, вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с. 4-5, 6-7). Згідно з актом про залиття, що трапилось на системі централізованого опалення від 24 січня 2019 року, складеного комісією ОСББ «Мандриківська 127», 24 січня 2019 року відбулось залиття квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Висновком комісії встановлено, що причиною залиття є протікання радіатора опалення в вище розташованій квартирі № 20 . Дана рекомендація власникам квартири №20 щодо самостійного усунення аварії. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 169478878 від 06 червня 2019 року вбачається, що квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 13). Висновком про оцінку вартості об`єкта: шкода, внаслідок залиття жилої квартири [ADDRESS] , складеного 28 січня 2019 року ТОВ «Центр оцінки майна», вартість шкоди визначена в розмірі 7150 грн. (а.с. 16-53). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 17 жовтня 2019 року пояснила суду, що працює старшим майстром Управління буд сервісу, 24 січня 2019 року виїжджала на виклик. На момент огляду радіатора квартири [ADDRESS] , вода вже були злита, проте на радіаторі була тріщина. На час огляду радіатора в квартирі № 20 були присутні чоловіки, викликані власницею квартири для усунення несправності. Окрім того, овідок [PERSON] пояснила, що нею на телефон були зроблені фотознімки тріщини на радіаторі в квартирі № 20 , однак за минуванням значного часу вони не зберіглися. Під радіатором була вода. На питання щодо відсутності відповідача при складанні акту про залиття пояснила суду, що її присутність не є обов`язковою. Допитана у судовому засіданні 17 жовтня 2019 року свідок [PERSON] , яка є майстром техдільниці, пояснила суду, що 24 січня 2019 року приїжджала на виклик про залиття квартири № 16 . На місці було встановлено, що залиття відбувається з верхнього поверху. Піднявшись до квартири № 20 вона побачила чоловіків, які вже на момент їх приходу злили воду з радіатора. Було виявлено тріщину в радіаторі, який знаходився на кухні, про що складено акт. На питання відповідача, яка заперечує факт перебування свідків в її квартирі 24 січня 2019 року, щодо обстановки у належній квартирі, свідки надали однакові пояснення. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до положень частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом. Частиною другою статті 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно з пунктом 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Kабінету Mіністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримуватись правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушенні, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відповідач не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз було заявлено вже після надання сторонами пояснень по суті, інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди. Акт про залиття квартири від 24 січня 2019 року, складений комісією у складі представників ОСББ «Мандриківська 127» і організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, холодного водопостачання, водовідведення цього будинку, є одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Крім того, указаний акт відповідачем не оскаржувався. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно п. 9 постанови № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Так, надані позивачем докази містять відповідну інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо наявності та розміру шкоди, завданої залиттям належної їй квартири, відповідач в свою чергу не спростувала факт відсутності її вини в завданні шкоди позивачам. Судом враховані покази свідків, попереджених про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення, надані під присягою, які, відповідаючи на питання відповідача щодо обставин залиття квартири позивача, причин такого залиття, надали однакові пояснення. Таким чином, суд приходить до висновку, що сукупністю доказів у справі було доведено те, що з вини відповідача відбувалось залиття квартири [ADDRESS] , чим була завдана матеріальна шкоди позивачу, розмір якої визначено оцінщиком при проведенні оцінки вартості матеріальної шкоди в розмірі 7150 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1200 грн. витрат, понесених на встановлення розміру спричиненої залиттям квартири шкоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial