Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені за невиконання рішення суду. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради здійснити нарахування та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2012 рік у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат. Відповідач рішення суду не виконує, у зв'язку із чим порушує виконання грошового зобов'язання. Станом на 01.08.2015 року відповідач повинен сплатити заборгованість у розмірі 4 168, 52 грн., яка складається із: інфляційних втрат у розмірі 3 161, 85 грн.; із трьох процентів річних у розмірі 280, 97 грн.; із пені в розмірі 725, 7 грн. Посилаючись на ст. ст. 321, 509, 526, 598, 599, 625 ЦК України просить суд стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради на його користь суму заборгованості у розмірі 3 161, 85 грн. В судові засідання позивач не з'являвся, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позовну заяву. Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача через канцелярію суду надав також письмові заперечення в яких зазначив, що в їх діях відсутнє порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки вони діяли в межах наділених повноважень та здійснювали усі можливі заходи з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенції з державного бюджету України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Постановою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті ради здійснити нарахування та виплатити [PERSON] щорічну допомогу на оздоровлення за 2012 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі п'яти мінімальних заробітних плат, з урахуванням раніше виплачених сум. Частиною 2 ст. 625 ЦК України дійсно передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, при вирішенні питання застосування передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення грошового зобов'язання слід чітко визначити, на які зобов'язання поширюється ця норма Закону. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, а також з рішення суду. Крім того, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. В даному випадку невиконання відповідачем постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2013 року про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії не є підставою для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки ця норма Закону застосовується лише щодо зобов'язальних правовідносин, які виникли до рішення суду. Крім того, за правилами ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Тобто, відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на адміністративні правовідносини з приводу заборгованості із соціальних виплат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed