Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі. Мають двох спільних дітей. З відповідачем проживають окремо. Добровільної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. У зв'язку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення кожною дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про одруження [NUMBER] виданого 28.08.2004 року Новодружеською міською радою м. Лисичанська Луганської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 серпня 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис №15, прізвища після одруження присвоєні чоловіку [PERSON], дружині - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06 жовтня 2008 року Привільською міською радою м. Лисичанська Луганської області, [PERSON], народилась [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 57. Батьком записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 лютого 2012 року виконавчим комітетом Привільською міською радою м. Лисичанська Луганської області, [PERSON], народився [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 5. Батьком записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно довідки №296/10-02 від 20.01.2017 року, наданої відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з позовної заяви, відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей, а позивач потребує такої допомоги. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. В ході розгляду справи відповідач позов визнав, про що надав письмову заяву. Згідно приписів ч.ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи . У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд зазначає, що визнання позову в даній справі не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved