Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 19.04.2016р. звернувся [PERSON] з позовної заявою до Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14.11.2003р. між Дніпропетровською міською радою та ним було укладено договір оренди частки (0,71%) земельної ділянки, площею 0,7852 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, кадастровий номер 1210100000:03:263:0024, для фактичного розміщення нежитлових приміщень, строком на 13 років. 28.02.2013р. на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дніпро Рент», позивач здійснив відчуження належного йому нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, на користь ТОВ «Дніпро Рент», шляхом внесення нерухомості до статутного капіталу вищезазначеного товариства. Згідно свідоцтва про право власності з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, 0,08414 частки, будівлі літ. А-7, площею 722,6 кв.м. перейшло до ТОВ «Дніпро Рент». Таким чином, з моменту переходу права власності на об'єкт нерухомості, що розташований на відведеній за спірним договором земельній ділянці, позивач не використовує останню. Листом б/н від 29.02.2016р. позивачем було запропоновано відповідачу розірвати договір оренди земельної ділянки від 14.11.2003p., але відповіді на цей лист отримано не було. Враховуючи, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснюють нові власники, позивач добровільно відмовляється від права користування земельною ділянкою, наданою йому за договором від 14.11.2003р. Представник позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності від 19.07.2013р. а.с. № 27) в судове засідання не зявився, надав до суду заяву від 07.07.2016р., в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутністю представника позивача та без фіксування судового процесу технічними засобами. Проти заочного розгляду справи судом не заперечував (а.с. № 26). Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради в судові засідання 07.06.2016р. та 07.07.2016р. повторно не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками про вручення (а.с. № 19, 25). За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.11.2003р. між Дніпропетровською міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди частки (0,71%) земельної ділянки, площею 0,7852 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, кадастровий номер 1210100000:03:263:0024, для фактичного розміщення нежитлових приміщень, строком на 13 років (а.с. № 5 8). 28.02.2013р. на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Дніпро Рент», позивач здійснив відчуження належного йому нежитлового приміщення, яке розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, на користь ТОВ «Дніпро Рент», шляхом внесення нерухомості до статутного капіталу вищезазначеного товариства (а.с. № 11 13). Згідно свідоцтва про право власності з Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, 0,08414 частки, будівлі літ. А-7, площею 722,6 кв.м. від позивача перейшло до ТОВ «Дніпро Рент» (а.с. № 9 10). Таким чином, з моменту переходу права власності на об'єкт нерухомості, що розташований на відведеній за спірним договором земельній ділянці, позивач не використовує останню. Листом б/н від 29.02.2016р. позивачем було запропоновано відповідачу розірвати договір оренди земельної ділянки від 14.11.2003p., але відповіді на цей лист отримано не було (а.с. № 14). Враховуючи, що фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснюють нові власники, позивач добровільно відмовляється від права користування земельною ділянкою, наданою йому за договором від 14.11.2003р. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст.ст. 598, 653 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема в разі розірвання договору; припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Загальні підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст.ст. 651, 652 ЦК України. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Пунктами «а», «е» статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, між іншим, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом (ст. 31 Закону України «Про оренду землі»). Разом з тим, стаття 32 Закону України «Про оренду землі» передбачає такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору. Крім того, згідно ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною 1 статті 377 ЦК України також передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, виходячи із вищенаведених норм законодавства, у разі переходу права власності на обєкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу права власності або права користування. З огляду на те, що фактичне користування зазначеною земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснюють її нові власники, позивач добровільно відмовився від права користування спірною земельною ділянкою, законодавством та умовами договору передбачена можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору, а відтак наявні всі підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, про день, час та місце розгляду якої був повідомлений належним чином, заперечення на позовну заяву суду не надав. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання вчинити певні дії, приймаючи до уваги, що право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка є предметом укладеного між сторонами спірного договору оренди земельної ділянки від 14.11.2003р., від [PERSON] перейшло до ТОВ «Дніпро Рент», враховуючи положення зазначених вище правових актів, зокрема, п.п. «а», «е» ст. 141 Земельного кодексу України, якими визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова орендаря від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При винесені судом рішення у цій справі, судом також враховано, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2016р. (під головуванням судді Черновського Г.В.) у справі № 201/16926/15ц з тих самих правових підстав задоволені позовні вимоги [PERSON] та розірвано договір оренди земельної ділянки (0, 71% або 0,0056 га, кадастровий номер 1210100000:03:263:0024, площею 0,7852 га, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17), укладений між [PERSON] та Дніпропетровською міською радою 14.11.2003р. (а.с. № 28-30). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі та тих обставин, що представник позивача в заяві до суду від 07.07.2016р. зазначив, що він не наполягає на стягненні судового збору з відповідача на користь позивача, суд вважає за можливе віднести на рахунок позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 551грн. 20коп. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved