Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. Позивач у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд визнати за ним право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, буд. 35; визнати за ним право власності на 38/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Уральська, буд.14. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином. Причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 114 ЦПК України). Однією з позовних вимог позивача є визнання права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, буд. 35, а тому відповідно до ст. 114 ЦПК України справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору дарування 23/100 частини домоволодіння від 28 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №830 позивач [PERSON], є власником 23/100 частин домоволодіння №14, що знаходиться у м. Дніпропетровську по вул. Уральській. Позивач здійснив реконструкцію належного йому на праві приватної власності 23/100 частини домоволодіння, також побудував нежитлову будівлю, у зв'язку із чим ідеальні частки співвласників даного домоволодіння змінились, а саме: згідно акту ідеальних часток від 11.09.2015 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться 38/100 частин домоволодіння, у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться 22/100 частин домоволодіння, у фактичному користуванні [PERSON] і [PERSON] знаходиться 40/100 частин домоволодіння. Згідно договору оренди №01/2015 від 26 серпня 2015 року, позивач передав відповідачу у користування домоволодіння №14, що розташоване у м. Дніпропетровську по вул. Уральській та домоволодіння у Дніпропетровській області, Дніпропетровському районі, м. Підгороднє, вул. Перемоги 35. Відповідно до п.5.1.2. вказаного договору, позивач [PERSON] зобов'язувався надати відповідачу [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на зазначені вище об'єкти оренди. Однак, оскільки домоволодіння у Дніпропетровській області, Дніпропетровському районі, м. Підгороднє по вул. Перемоги, 35 позивач придбав за домашньою угодою та у домоволодінні №14, що знаходиться у м. Дніпропетровську по вул. Уральській позивач побудував нежитлову будівлю та здійснив реконструкцію - він позбавлений можливості надати правовстановлюючі документи та змушений звернутися з позовом до суду. Нормами спи 41 Конституції України та спи 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно положень ст. 41 Конституції України та ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч.2 ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч,5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно технічного паспорту від 28 серпня 2015 року 38/100 частин домоволодіння №14 по вул. Уральській у м. Дніпропетровську складаються з: частини нежитлової будівлі літ. А-1 (поз. 1-2) загальною площею 5,9 кв.м., нежитлової прибудови літ. А1-1 (поз. 1-1) загальною площею 59,7 кв.м., літньої кухні літ. В,в,в1, вбиральні літ. И, ворот №1, (в спільному користуванні по 1/3 ч.) За таких обставин позовні вимоги у частині визнання права власності на 38/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Уральська, буд.14, знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, м. Підгороднє, вул. Перемоги, буд. 35, що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 1 000 грн.

Outcome: partial