Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулося КП «Теплоенерго» та прохали ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію та підігрів води в сумі 7335грн. 06 коп. та судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що між відповідачем та КП «Теплоенерго» було укладено угоду №252 від 11.09.2012 року про погашення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг(за споживання опалення та гарячої води). Відповідно до даної угоди споживач забовяз*аний протягом 6 місяців сплатити заборгованість в сумі 6856,50 грн., в т.ч. перший місяць 800 грн. та надалі щомісяця 550,59 грн. і проводити поточні платежі. Боржник [PERSON] умови на сьогоднішній день не виконав, заборгованість на 01.08.2014 р. складає 7335,06 грн.,яка не сплачена до цього часу. В добровільному порядку сплатити борг відмовляється , тому вони вимушені звернутися до суду для вирішення спору в судовому порядку. В судове засідання позивач не з*явився, направив клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Прохав суд позов задовольнити, стягнути з відповідача 7335грн. 06коп. заборгованості за надані послуги та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином з дотриманням вимог ст. 76 ЦПК України, про причини не явки суду не повідомив. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України. Визнавши подані представником позивача докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є власником житла за адресою [ADDRESS] . За рішенням Кременчуцької міської ради № 879 від 16.08.2002р. КП «Теплоенерго» визначено виконавцем послуг з гарячого водопостачання та теплопостачання. Між позивачем КП «Теплоенерго» та відповідачем виникли цивільно-правові відносини, які породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату на комунальні послуги. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Судовим розглядом встановлено, що сторони не полягають в договірних відносинах, однак як встановлено позивач скоїв на користь іншої сторони певні дії ,а саме постачав теплову енергію ,а відповідач користувався цією енергією, а тому згідно з вимогами ч.2 ст.509 ЦК України кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено в договорі або в законі. Докази, які б спростували зобов'язання відповідачів проводити оплату за спожиті послуги в матеріалах справи відсутні. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. На підставі вище наведеного, суд вважає, що згідно доказів наданих позивачем і не спростованих відповідачем, заборгованість відповідача складає 7335 грн.06 коп. яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути судові витрати.

Outcome: approved