Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] із вимогою про визнання недійсним договору № 1/90/13 купівлі-продажу двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці № [NUMBER], на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , укладений 01 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] , обґрунтовуючи свої вимоги таким. 01 вересня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу №1-90/13. Предметом договору виступало рухоме майно - два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці [NUMBER] на території сектора №2. по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу «Промтоварний ринок» за адресою: Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область, між [PERSON] та [PERSON] , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. Підставою позову було те, що нібито [PERSON] отримавши 100% передоплату не передав ці контейнери відповідачу. Ціна продажу контейнерів - 20000,0 грн. У січні 2014 року відповідач звернувся до суду до чоловіка позивачки [PERSON] , з позовом про визнання права власності, усунення перешкод та витребування майна. Представник чоловіка позивачки, який знаходився у той час при смерті, подав заяву про визнання позову та просив суд розглядати справу у його відсутності. 31 січня 2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі №509/338/14-ц в якому, визнано право власності на ці контейнери за відповідачем. Дізнавшись, про рішення суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу про скасування цього рішення та ухвалення нового, через те, що були порушені її права як співвласника. Ухвалою від 11 грудня 2014 року рішення першої інстанції було залишено в силі. Також позивач зверталась до ВССУ з касаційною скаргою та Ухвалою від 16 вересня 2015 року позивачці було відмовлено та залишено в силі рішення суду першої інстанції. Однією з підстав відхилення її скарг було те, що спірний договір купівлі-продажу контейнерів є дійсним, в судовому порядку не оскаржувався. Іншою підставою те, що її чоловік - [PERSON] був фізичною особою підприємцем. Оскільки позивач є вдовою померлого [PERSON] , майно, а саме контейнери, які були придбані під час перебування у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки згоди на продаж зазначених контейнерів позивач своєму чоловіку не надавала, повноважень на продаж її частки майна він не мав, то позивач вважає, що договір купівлі-продажу №1-90/13, предметом якого виступали два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці [NUMBER] на території сектора №2. по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу «Промтоварний ринок» є недійсним. Ѕ частини двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці [NUMBER] на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу ТОВ «Промтоварний ринок» належать позивачці на праві спільної сумісної власності, так як були придбані під час проживання у шлюбі з [PERSON] , а договір купівлі-продажу двох металевих контейнерів є недійсним, так як він був укладений без згоди позивача. 14 січня 2014 року [PERSON] було складено заповіт, де усе майно заповідається [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є зацікавленою особою, рішення суду може вплинути на її права та обов`язки. На підставі викладених обставин, з метою захисту своїх прав та інтересів, позивач вимушена звернутись до суду з означеним позовом. У наступному судовому засіданні позивачем було уточнені позовні вимоги, де вона просила визнати недійсним договір №1/90/13 купівлі-продажу двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці [NUMBER], на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард. Овідіопольський р -н, Одеська область, укладений 01 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частини двох двадцяти фунтових металевих контейнерів, на торговому місці [NUMBER] на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський р-н. Одеська область, як на спільно нажите майно подружжя. Представник відповідача надав до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на таке. Позивач вже зверталася до Апеляційного суду Одеської області (апеляційне провадження 22-ц/785/9188/14) за апеляційною скаргою до відповідача [PERSON] про скасування рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про визнання права власності на два спірних контейнери, придбаних за договором купівлі-продажу між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем, за [PERSON] недійсним з підстав того, що Ѕ цього майна є власністю позивачки, як дружини відчужувана. У своїй апеляційній скарзі від 08 вересня 2014 року на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2014 року [PERSON] просила суд також, як і у цьому провадженні недійсним, посилаючись на те, що відповідач не є власником об`єкту продажу так як це майно було придбано у шлюбі на власні кошти подружжя, та яке не належить особисто останньому на жодних правових підставах, а тому він навіть фактично не міг укласти жодного договору щодо продажу цього майна. Вказані вище обставини не були судом першої інстанції належним чином встановлені, хоча мають суттєве значення для розгляду справи. З цього приводу просила скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2014 року. В ухвалі апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 р. (провадження № 22- ц/785/9188/14) були встановлені наступні преюдиційні факти, які наступному окремому доказуванню не підлягають. В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що контейнери є спільним майном подружжя та вона, як дружина відповідача, має право на Ѕ частину контейнерів. Одночасно посилалась на те, що згоди на їх відчуження не надавала. Результатом наділення юридичних осіб, приватних підприємств та фізичних осіб-підприємців свободою господарської діяльності та підприємництва є застосування ними цивільно-правових договорів як правової форми їх діяльності. Встановлено, що [PERSON] був приватним підприємцем, цей факт підтверджують наступні докази: - свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП [PERSON] від 14 лютого 2006 року; - свідоцтвом платника єдиного податку [PERSON] від 01 січня 2012 року. Цей факт також підтверджується тим, що спірні контейнери є майном для ведення підприємницький діяльності, а володіти цим майном та переоформити його, а у подальшому укласти договір про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності з ТОВ «Промтоварний ринок» може тільки юридична особа. Вищенаведений факт також підтверджується договорами про надання послуг по здійсненню торгівельної діяльності між ФОП [PERSON] та ТОВ «Промтоварний ринок», яким останній надавав підприємцю торгове місце для встановлення двох двадцяти футових контейнерів і здійснення з них торгівельної діяльності. Виходячи з вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню так як спірні контейнери належали фізичній особі-підприємцю [PERSON] , були за життя відчужені ним за договором купівлі-продажу та актом прийому-передачі та оплати Товару від 20 вересня 2013 року, та вони не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В ухвалі ВССУ від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1584св15) були встановлені наступні преюдиційні факти, які наступному окремому доказу не підлягають. Відхиляючи апеляційну скаргу [PERSON] та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що спірне майно не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та відповідача [PERSON] ), оскільки відповідно до оцінених судом доказів воно належало фізичній особі-підприємцю [PERSON] , який використовував його у підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку. Висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи та правовому висновку Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року (справа № 6-79цс13). Тому, ухвала апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року (провадження 22- ц/785/9188/14) та ухвала ВССУ від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1584св15) встановили преюдиційний факт того, що: - [PERSON] є приватним підприємцем; - спірне майно (два двадцяти футових металевих контейнера, на торговому місці № [NUMBER], на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) належали фізичній особі - підприємцю [PERSON] , як майно придбане та використане в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку; - це спірне майно (два двадцяти-футових металевих контейнера, на торговому місці № [NUMBER], на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Ці факти не можуть бути повторно доводитися чи оспорюватися. Тому доводи та обґрунтування позивачки спростовуються преюдиційними фактами. Тому, необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] у справі № 521/11694/16-ц у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду доповнення до заперечень на позовну заяву, в яких зазначив, що позивачка посилається на існування копії Договору на обслуговування та охорону контейнера датованого 2000 роком, але вона не надала суду хоча б для огляду оригінал цього договору від 2000 року. Тому, згідно до вищенаведеного, вважаємо цей доказ, на який посилається позивачка неналежним та недопустимим. [INFO] [PERSON] померла, а єдиним спадкоємцем за законом, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини є її дочка - [PERSON] , що підтверджується листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в Одеській області Гуляєвої Наталії Василівни від 04 листопада 2019 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2019 року залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача [PERSON] - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . 25 лютого 2020 року [PERSON] як правонаступник позивача надала до суду уточнену позовну заяву, за якою просила суду визнати недійсним договір №1/90/13 купівлі-продажу двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці [NUMBER], на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський р- н, Одеська область, укладений 01 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину двох двадцяти футових металевих контейнерів, на торговому місці [NUMBER] на території сектора №2, по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: вул. Базова, 20, смт. Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник відповідача просив врахувати подані раніше заперечення проти позову як відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заслухавши позиції сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 01 вересня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу №1-90/13. Предметом договору виступало рухоме майно - два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці [NUMBER] на території сектора №2. по вулиці Синій, ТСК №1 комплексу «Промтоварний ринок» за адресою: Авангард, Овідіопольський р-н, Одеська область, між [PERSON] та [PERSON] , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. Підставою позову було те, що нібито [PERSON] отримавши 100% передоплату не передав ці контейнери відповідачу. Ціна продажу контейнерів - 20000,0 грн. У січні 2014 року відповідач звернувся до суду до чоловіка позивачки [PERSON] , з позовом про визнання права власності, усунення перешкод та витребування майна. 31 січня 2014 року Овідіопольським районним судом Одеської області було винесено рішення по справі №509/338/14-ц за яким визнано право власності на ці контейнери за відповідачем. Дізнавшись, про рішення суду першої інстанції позивачем було подано апеляційну скаргу про скасування цього рішення та ухвалення нового, через те, що були порушені її права як співвласника. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції залишено в силі. Ухвалою касаційної інстанції від 16 вересня 2015 року позивачу було відмовлено та залишено в силі рішення суду першої інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року (провадження 22- ц/785/9188/14) та ухвалою ВССУ від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-1584св15) встановлено факт того, що: - [PERSON] є приватним підприємцем; - спірне майно (два двадцяти футових металевих контейнера, на торговому місці № [NUMBER], на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) належали фізичній особі - підприємцю [PERSON] , як майно придбане та використане в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку; - це спірне майно (два двадцяти-футових металевих контейнера, на торговому місці № [NUMBER], на території сектора № 2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 ) не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Необхідно зазначити, що [PERSON] за життя самостійно розпорядився належним йому майном як приватному підприємцю у спосіб, що передбачений діючим законодавством України. За позицією представника позивача суди при винесенні ухвали Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 р. та ухвали ВССУ від 16.09.2015 року по справі №509/338/14-ц не врахували дуже суттєвої обставини. Зокрема, судами достовірно встановлено, що [PERSON] був підприємцем. Це підтверджено Свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП від 14.02.2006 року. Отже, статус підприємця [PERSON] набув 14 лютого 2006 року. В свою чергу у матеріалах справи №509/338/14-ц наявний Договір на обслуговування та охорону контейнера датований 2000 роком, укладений між ТОВ «Промтоварний ринок» та [PERSON] . При чому, в цьому договорі [PERSON] не зазначений як підприємець, а значиться як володілець контейнера. Також у ньому зазначено, що він виданий замість договору 1998 року. Це підтверджує, що [PERSON] , мав у власності контейнер ще задовго до того, як набув статусу підприємця. В свою чергу, факт придбання [PERSON] контейнерів у 1998 році підтверджено, ще в процесі розгляду справи №509/338/14-ц, яка знаходилась на розгляді Овідіопольського районного суду Одеської області. Зокрема, про це зазначено в запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] . Ця обставина повністю спростовує висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 11.12.2014 р. та ухвалі ВССУ від 16.09.2015 року по справі №509/338/14-ц , та доводить, що думка суду (правова позиція) була помилковою. Суд не погоджується з позицією представника позивача, оскільки предметом спору є визнання недійсним договору саме договору купівлі-продажу №1-90/13 від 01 вересня 2013 року, за яким [PERSON] виступав як фізична особа-підприємець. Відповідно до ч. 1.ч 2 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч . ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду даної справи ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року накладено арешт на два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці [NUMBER], на території сектора №2 по вулиці Синій, ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , що належить на праві приватної власності [PERSON] , заборонивши її відчуження до рішення суду. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року внесено виправлення в ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2016 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання договору недійсним, виправивши адресу розташування майна на « Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 », виклавши резолютивну частину ухвали суду в такому формулюванні: «Заяву про забезпечення позову - задовольнити. Накласти арешт на два двадцяти футові металеві контейнери, на торговому місці [NUMBER], на території сектора №2 по вулиці Синій , ТСК №1, ТОВ «Промтоварний ринок» за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20 , що належить на праві приватної власності [PERSON] , заборонивши її відчуження до рішення суду». Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження су справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed