Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на боці відповідача Магдалинівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач в позові посилається на те, що 09 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNM0GA00005443, відповідно до якого «Банк» зобов`язувався надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом на строк з 09.10.2007 р. по 09.10.2027 р. включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 745 714,30 грн. на наступні цілі: 600 000 гри - споживчі цілі, 145 714,30 грн. - на оплату страхових платежів. Пунктом 7.3 «Кредитного договору» визначено, що забезпеченням виконання «Позичальником» зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 328,88 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 09.10.2007 року між «Банком» («Іпотекодержатель) та позивачем [PERSON] («Іпотекодавець») було укладено договір іпотеки домоволодіння № DNM0GA00005444, який посвідчено приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу Кудрявцевим О.Р. (зареєстрований в реєстрі за № 2618). Предметом цього Договору є надання «Іпотекодавцем» в іпотеку нерухомого майна - будинок загальною площею 328,88 кв. м., який належить [PERSON] на праві власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в забезпечення виконання зобов`язань «Позичальника» [PERSON] перед «Банком» («Іпотекодержателем») за «Кредитним договором» від 09.10.2007 р. № DNM0GA00005444. Способи реалізації «Іпотекодержателем» його права звернення стягаення на «Предмет іпотеки» визначені пунктом 24 «Договору іпотеки». Так, зазначеним пунктом встановлено: «Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього Договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі...». Таким чином, зі змісту умови пункту 24 «Договору іпотеки» вбачається, що «Іпотекодержатель» може обрати лише один із перелічених способів реалізації свого права звернення на «Предмет іпотеки» - або на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. У липні 2013 року «Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на «Предмет іпотеки», а також про виселення відповідача та інших осіб із вказаного житлового будинку й про стягнення з відповідача судових витрат. Зазначений позов було розглянуто судом і заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2013 року у цивільній справі № 179/1354/13-ц, яке набрало законної сили, звернено стягнення на «Предмет іпотеки» на підставі договору іпотеки № DNM0GA00005444 від 09.10.2007 року. Таким чином «Банк» реалізував своє право звернути стягнення на «Предмет іпотеки» у спосіб, визначений пунктом 24 «Договору іпотеки» - на підставі рішення суду. На виконання означеного судового рішення 25 листопада 2013 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист по справі № 179/1354/13-ц про звернення стягнення на нерухоме майно та виконавчий лист про стягнення судового збору. Зі сплином понад 6 років з моменту набрання законної сили рішенням суду по справі №179/1354/13-ц й видачі судом виконавчого листа про звернення стягнення на «Предмет іпотеки», позивачеві стало відомо про те, що за заявою «Банку» державним виконавцем Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно- Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Михайлінчик В.М. 03.06.2020 р. відкрито виконавче провадження ВП № 62256877 з примусового виконання виконавчого напису № 246, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про звернення стягнення заборгованості на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] за кредитним зобов`язанням у розмірі 8 253 093, 25 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 246, є таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Пунктом 7.3 Кредитного договору № DNM0GA00005443 від 09.10.2007 р., визначено, що забезпеченням виконання «Позичальником» зобов`язань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 328,88 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З пункту 35.3 Договору іпотеки № DNM0GA00005444 від 09.10.2007 р. вбачається, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором «Іпотекодавець» [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно («Предмет іпотеки»), а саме: будинок загальною площею 328,88 кв.м., житлова площа 107,45 кв.м; місцезнаходження «Предмету іпотеки» - селище міського типу [ADDRESS] . У той же час, згідно з виконавчим написом № 246 від 14.04.2020 р. на підставі Договору іпотеки від 09.10.2007 р. № DNMOGA00005444 запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Таким чином, приватним нотаріусом вчинено нотаріальну дію - здійснено виконавчий напис стосовно звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, який не є предметом іпотеки за «Кредитним договором» та «Договором іпотеки». Зважаючи на умови «Договору іпотеки» та наявність судового рішення по цивільній справі № 179/1354/13-ц, яким здійснено судовий захист прав «Банку» за «Кредитним договором» у періоді, протягом якого мало місце порушення зобов`язання (по 28.05.2013 р.), виключається можливість застосування досудової процедури звернення стягнення на «Предмет іпотеки» з метою задоволення вимог «Банку» («Іпотекодержателя») у загальному розмірі 8 249 593,25 грн., у вигляді вчинення виконавчого напису, яким визначено строк, за який провадиться стягнення, - з 09.10.2007 р, по 03.03.2020 р. (12 років 4 місяці 23 дні). Таким чином, «Банк», звернувшись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, з визначенням \~ \~ \~ \~зазначеного вище строку, за який провадиться стягнення, діяв недобросовісно, зловживаючи правами кредитора. Крім того, подані «Банком» нотаріусу документи не могли підтверджувати безспірність заборгованості за кредитним договором № DNM0GA00005444 від 09.10.2007 р., у розмірі 8 249 593,25 грн., оскільки кредитному договору від 09.10.2007 р., сторонами присвоєно номер DNM0GA00005443, що вбачається з титульної сторінки цього договору, і в підтвердження безспірності заборгованості «Банк» не міг надати нотаріусу кредитний договір № DNM0GA00005444 від 09.10.2007 р., заборгованості за кредитом, саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі (8 249 593,25 грн.), не існує та не могло існувати станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Окрім факту непідтвердження безспірності заборгованості «Позичальника», перешкодою до вчинення оспорюваного виконавчого напису є і пропуск строку давності, оскільки з дня виникнення у «Банку» права вимоги до «Позичальника» щодо сплати певних платежів минуло більше трьох років. У виконавчому написі, який оспорюється, встановлено строк, за який провадиться стягнення - 12 років 4 місяці 23 дні, а саме з 09.10.2007 р. по 03.03.2020 р., що вказує на те, що заборгованість за кредитним договором» розрахована поза межами трирічного строку давності для вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотками. У зв`язку із наведеними обставинами, позивач прохає визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що виконавчий напис нотаріуса вчинено на підставі іпотечного договору за яким судовим рішенням звернуто стягнення на нерухоме майно. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі. Представник третьої особи - Магдалинівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом\~\~Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис № 246, про звернення стягнення заборгованості на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] за кредитним зобов`язанням у розмірі 8 253 093, 25 грн. (а. с. 23). Заочним рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2013 року у цивільній справі № 179/1354/13-ц, звернено стягнення на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору іпотеки № DNM0GA00005444 від 09.10.2007 року (а. с. 25). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з пунктом 18.8.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на Предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов`язань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно з пунктом 24 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.9 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Пунктом 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або шляхом продажу іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Законом України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. Отже, у нотаріуса були наявні підстави для відмови у вчиненні виконавчого напису, виходячи з обставин того, що відповідач реалізував своє право звернути стягнення на нерухоме майно у спосіб, визначений пунктом 24 «Договору іпотеки» - на підставі рішення суду. Згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. П. 3.5 Глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У даному випадку не можна говорити про безспірність звернення стягнення на нерухоме майно на користь АТ КБ «Приватбанк», адже наведена у виконавчому написі нотаріуса грошова сума кредитної заборгованості\~утворилася поза межами строку позовної давності, оскільки строк за який проводиться стягнення становить 12 років 4 місяці 23 дні, а саме з 09.10.2007 року по 03.03.2020 року. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на звернення стягнення на нерухоме майно. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88\~Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає позовні вимоги\~про та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. У відповідності\~до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved