Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання про прийняття спадщини. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що позивачу у вересні 2019 року стало відомо, що її батько [PERSON] помер [INFO] . 28 березня 2018 року у зв`язку зі смертю батька позивача відкрилась спадщина на належне йому майно. Позивач дізналась про смерть батька перебуваюсь на кладовищі, на якому розташована могила померлого діда. 25 листопада 2019 року позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Рогача В.В. з метою відкриття спадкової справи та подання заяви про прийняття спадщини. Проте позивачу Постановою № 115/02-31 від 25 листопада 2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропущенням строків для прийняття спадщини. Позивач звертає увагу суду на тому, що вона жодним чином не підтримувала контакти та спілкування із батьком, у зв`язку із тим, що після розірвання шлюбу він самостійно змінив своє місце проживання без повідомлення матері позивача та безпосередньо позивача. Позивач та її батько не брали жодним чином участі у житті один одного , не спілкувались, не бачились, зв`язок між собою не підтримували, тощо. Представником відповідача КМР було подано відзив на позовну заяву в якому просили суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення та слухати справу у відсутність їхнього представника. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволені позову з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. В поданому відзиві просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 14 липня 2020 року представником відповідача КМР було подано відзив на позовну заяву. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення третьої особи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З пояснень та матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис №606) (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме на ј частину квартири [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності. (а.с.10-10 звор, 11) Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с. 6, 7). 25 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса КМНО Рогача В.В. із заявою про відкриття спадкової справи. Постановою приватного нотаріуса КМНО Рогача В.В. від 25 листопада 2019 року позивачу відмовлено у відкритті спадкової справи у зв`язку із пропущенням строків для прийняття спадщини (а.с. 13). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. На обґрунтування поважності пропущеного строку позивач зазначає, що на час відкриття спадщини вона не спілкувалася зі своїм батьком з 2012 року у зв`язку із тим, що мати позивача та батько розлучилися. Після розлучення батько самостійно змінив своє місце проживання та в подальшому батько не брав участі у житті позивача. Крім того, [INFO] у позивача народилася донька - [PERSON] та була зайнята доглядом за дитиною. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Покази свідків на підставі ст.76 ЦПК України є доказами по справі, на підставі яких встановлюються наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач не спілкувалась з батьком та дізналася про його смерть коли прибирала на могилі у свого діда. Після цього отримала свідоцтво про смерть батька. Свідок [PERSON] пояснила, що вона колишня жінка померлого [PERSON] . Зазначила, що померлий вживав алкогольні напої та після розлучення ні вона, ні позивач не спілкувалися із ним. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд приймає до уваги покази свідків, які підтвердили, що позивач зі своїм батьком не спілкувалась на протязі декількох останніх років та дійсно не могла знати про смерть батька та звернутися до нотаріуса із заявою у встановлений строк. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті [PERSON] у визначені законом строки ніким не прийнята, пропущений позивачем строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Враховуючи наведене та

Outcome: approved