Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 12.10.2015 року звернулася позивач [PERSON] із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 08.07.2011 року між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за яким позивач передала у власність відповідача квартиру [ADDRESS], а відповідач зобовязався забезпечити позивача утриманням довічно, а при втраті здоровя також довічним доглядом. У звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе обовязків рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2014 року договір розірвано. Позивач звернулась до державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори [PERSON] з проханням видати свідоцтво про право власності на квартиру на її імя та зняти заборону, яка була накладена при укладенні договору, на що отримала відмову. Крім того, відповідач [PERSON] без згоди позивача зареєстрував у вказаній квартирі [PERSON], який фактично жодного дня не проживав в даній квартирі. В ході розгляду справи позивач надала до суду заяву, з якої вбачається, що відповідач державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори [PERSON] всі заявлені вимоги позивача задовольнила, а саме внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані щодо права власності позивача на квартиру [ADDRESS], знято заборону з даної квартири. Таким чином, заявлені вимоги щодо позбавлення права власності відповідача [PERSON] на вказану квартиру та вимога повернути документи на квартиру втратили правовий сенс. Позивач просила залишити позовні вимоги, заявлені до [PERSON] та [PERSON], без розгляду, про що суд 23.05.2016 року виніс ухвалу. Враховуючи, що до цього часу відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі належній позивачу, чим порушує її права як власника, остання просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку. У судове засідання представник позивача [PERSON] за довіреністю від 04.12.2015 року не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Представник третьої особи ГУ ДМС в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та місце повідомлений належним чином. У звязку з неявкою відповідача, зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.07.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за яким позивач передала у власність відповідача квартиру [ADDRESS], а відповідач зобовязався забезпечити позивача утриманням довічно, а при втраті здоровя також довічним доглядом. У звязку з невиконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе обовязків рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2014 року договір розірвано. Згідно довідки №1710 від 15.12.2015 року, виданої КП «ЖКС Порто-Франківський» в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] з 20.06.2012 року, тобто реєстрація здійснена в період, коли дана квартира належала [PERSON] на підставі договору довічного утримання та без відома нинішнього власника, тобто позивача. Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, реєстрація відповідача в даній квартирі позбавляє позивача повноправно здійснювати свої права власника. До того ж, оскільки право власності [PERSON] на квартиру припинено за рішенням суду, то відпала правова підстава, на якій останній прописав відповідача [PERSON], внаслідок чого порушуються права нинішнього власника квартири. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть та ін. Суд погоджується з доводами позивача щодо порушення його прав як власника квартири шляхом реєстрації в ній відповідача, що не відповідає волі позивача та вбачає підстави для задоволення позову.

Outcome: approved