Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому просить зобов'язати відповідачів [PERSON] та [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS], 1/3 частка якої належить йому на праві приватної власності, та вселити його у вказану квартиру. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що будучи співвласником вказаної квартири він не має можливості вільно розпоряджатися своїм майном, оскільки відповідачі не впускають його до спірної квартири, замикаючи двері на внутрішні засови. [PERSON] неодноразово намагався потрапити до квартири, але замки вхідних дверей відповідачі змінили, ключі йому не дали, будь-які спробу увійти до квартири завершуються скандалами. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, але при цьому пояснили, що вони не проти того, щоб позивач проживав в спірній квартирі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Іллічівської міської ради Одеської області 09 грудня 2006 року (а.с.11), позивач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 2/3 частини вказаної квартири належать на праві приватної власності відповідачу [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.9). Згідно довідки про склад сім'ї від 09 липня 2014 року, крім власників у квартирі також зареєстрований та проживає брат позивача [PERSON] (а.с.11). Як було з'ясовано судом і не спростовано сторонами в квартирі постійно проживають відповідачі і користуються усіма приміщеннями, а позивач мешкає окремо. Щодо неправомірних дій відповідачів, які перешкоджають позивачу проживати та користуватися спірною квартирою, [PERSON] звертався із заявою до правоохоронних органів (а.с.16-18), але йому було відмовлено з посиланням на цивільно-правових характер спору. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. 3 ст. 358 ЦК України). Відповідно ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено ст.319, ст.391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод щодо здійснення ним права користування своїм майном. Відповідно до вимог ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди. В судовому засіданні знайшло своє підтвердження перешкоджання в проживанні позивачу в спірній квартирі, оскільки відповідачі, погоджуючись з правом власності [PERSON], заперечували проти його вселення. Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку про цілком законні вимоги позивача, право власності якого підлягає захисту, тому [PERSON] підлягає вселенню в квартиру, а відповідачів слід зобов'язати не перешкоджати позивачу в користуванні власністю. Враховуючи викладене,

Outcome: approved