Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02.04.2020р. надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ЕП» про стягнення коштів за договором позики в сумі 600 000 грн. з посиланням на те, що 26.03.2020р. позивач уклав із відповідачем договір позики №2603/1, за умовами якого передав відповідачу в особі директора Бажана М.І., грошові кошти у сумі 600 000 грн., а відповідач отримав їх та зобов`язався повернути надані кошти не пізніше 31.03.2020р. Відповідач в порушення п. 3 та п. 4 укладеного договору, отримавши відповідні грошові кошти, суму боргу 31.03.2020р. не повернув, пославшись на відсутність у нього грошових коштів. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 06.04.2020р. відкрито провадження по справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. № 20). Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Біжко Ю.О. (діє на підставі ордеру від 15.05.2020р. - а.с. № 27) в ході підготовчого засідання позовні вимоги визнала, зазначивши, що сплатити зазначену у позові суму відповідач наразі не має можливості у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем. На невиконання зі сторони ТОВ «ЕП» зобов,язань за договором позики, мала вплив і складна економічна ситуація в державі, обумовлена карантинними заходами, введеними постановою КМУ № 11 від 11.03.2020р. Отже товариство не заперечує проти задоволення позову та стягнення боргу на користь позивача за рішенням суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 247 ЦПК України при розгляді справи 15.05.2020р. здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами. Оскільки представником відповідача 15.05.2020р. визнано позовні вимоги, то у відповідності до положень ч.3 ст.200 ЦПК України наявні підстави для винесення рішення суду в підготовчому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доказам відповідно до положень ст.89 ЦПК України в сукупності з наданими письмовими доказами та положеннями законодавчих актів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 26.03.2020р. [PERSON] згідно договору позики грошових коштів надав у власність ТОВ «ЕП» грошові кошти у розмірі 600 000 грн., які, підписавший договір позики директор товариства, зобов`язався повернути до 31.03.2020р. (включно) у зазначеному вище розмірі в гривневому еквіваленті (а.с. № 10). Про передачу коштів головним бухгалтером та касиром ТОВ «ЕП» видана квитанція до прибуткового ордеру № 2 від 26.03.2020р. (а.с. № 11). Договір позики з боку позичальника було підписано директором ТОВ «ЕП» - [PERSON] , який діяв на підставі статуту та рішення одноосібного засновника № 2 від 26.03.2020р. (а.с. № 12). В обумовлений пунктом 4 договору позики строк, а саме 31.03.2020р., відповідач грошові кошти на виконання укладеного договору позики не повернув. Повернення позичальником, отриманих у власність згідно цього договору грошових коштів у розмірі 600 000грн., повинно було бути здійснено шляхом передачі позикодавцю зазначеної суми грошових коштів в гривневому еквівалентів (п. 3 договору). Між тим, сума боргу за договором позики не сплачена навіть і станом на дату розгляду справи судом 15.05.2020р. Згідно з п. 7 договору позики, у разі, коли позичальник не поверне суму позики до 31.03.2020р., позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як передбачено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, позичальник зобов`язаний виконувати договір у відповідності до його умов та вимог закону. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається, як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. У постанові Верховного Суду України від 24.02.2016р. у справі № 6-50цс16 зазначено, що письмова форма договору є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми. При прийнятті судом рішення прийнято до уваги, що представником відповідача в ході підготовчого засідання 15.05.2020р. визнано факт отримання грошових коштів, отже ці обставини в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не потребують доказуванню. Отже, оскільки відповідачем своєчасно не було виконано його обов`язку повернути суму позики у строк до 31.03.2020р., суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення суми боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Обговорюючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 6 000 грн., сплачений при подачі позову (а.с. № 2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved