Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира звернулася [PERSON] із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь за прострочку виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 09.07.2013 р. № 296/2941/12-ц 2/296/470/13, інфляційних нарахувань за період з 01.08.2013 р. по 01.18.2016 р, - в сумі 16800 грн. основного боргу, 17114.51 грн. інфляційних нарахувань, три відсотки річних в сумі 1747.00 грн., всього: 35661,51 грн. 51 коп. на мою користь, та 10000 грн. завданої мені моральної шкоди. Посилаючись на те, що між сторонами укладено договір позики, однак [PERSON] свої зобов'язання не виконала та не повернула грошові кошти. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09.07.2013 року з [PERSON] стягнуто заборгованість за договором у розмірі 16800 грн. Вказане рішення суду не виконано. У зв'язку з цим, відповідачем не виконано зобов'язання перед позивачем на загальну суму 16800 грн. Тому, позивач просить стягнути з відповідача пеню, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання у період з 01.08.2013р. по 01.11.2016р. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 224 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 09.07.2013 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 16800 грн. (а.с.5). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Як зазначено в абз. 1, 2 п. 17. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.2 ст.1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно з п.22 ст. 1 цього Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуги згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Правову позицію з цього приводу викладено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», де у п.20 зазначено, що пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. У зазначеній постанові Пленуму також вказується, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з вищенаведеною нормою, якою передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню визначений законом індекс інфляції за прострочення виплати боргу за договором вкладу за період з 01.08.2013 р. по 01.11.2016 р. складає 17114.51 грн. Також з відповідача підлягає стягненню сума пені за період з 01.08.2013 р. по 01.11.2016 складає 1747 грн. Ст.23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо мене самої, членів моєї сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості розуміється, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.3 Постанови Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих завязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пункт 9 наголошує розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що відповідачем була заподіяна позивачу моральна шкода в результаті невиконання рішення суду. Враховуючи усі встановлені судом по справі обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не надала жодного доказу того, що в неї відсутня заборгованість за укладеним договором, тому суд позбавлений врахувати інші докази ніж ті, які є в матеріалах справи. Оскільки, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання передбачені договором вкладу, в добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, тому суд вважає, за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved