Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

До Ленінського районного суду міста Харкова звернулась [PERSON] через свого представника адвоката [PERSON] із позовною заявою до ПАТ «Укрзалізниця» в особі структурного підрозділу «Центральний Будинок науки і техніки Харківської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу № 1/зс від 15 січня 2018 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності, стягнення судових витрат. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідачем було прийнято наказ № 1/зс від 15 січня 2018 року за підписом директора структурного підрозділу «Центральний Будинок науки і техніки Харківської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану. Позивач вважає, що наказ № 1/зс від 15 січня 2018 року є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку, будь-яких порушень трудової дисципліни з боку позивача не було, а оголошення догани не має законного підґрунтя і є наслідком стосунків,\~\~що склалися між позивачем та її безпосереднім керівництвом. Пунктом 1 оскаржуваного наказу визначено, що позивачем не виконано п.2 протоколу оперативної наради при директору ЦБНТ від 23.10.2017, а саме перегляд посадової інструкції інженера 2 категорії відділу НТІ [PERSON] На думку Позивача, жодним пунктом її посадової інструкції не встановлений обовязок переглядати посадові інструкції, більше того, це - виключно прерогатива керівника директора [PERSON], позивач має право тільки підготувати свої пропозиції щодо внесення змін та доповнень до посадової інструкції інженера відділу, про що в оскаржуваному наказі відсутнє жодне посилання. Також позивач стверджує про те, що пунктом 2 оскаржуваного наказу вказано, що вона підготувала та відправила електронний документ по системі СКЕДО самовільно, скориставшись електронним підписом директора ЦБНТ без погодження в паперовому вигляді (реєстраційний №\~ЦБНТ\~\~20/5).Стверджує також, що ніяким документом не визначено порядок підготовки та відправки електронного документа по системі СКЕДО по структурному підрозділу «Центральний Будинок науки і техніки Харківської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», не вказано, яке саме порушення посадових обовязків допустив позивач, при яких обставинах, яким пунктом посадової інструкції визначений такий обовязок позивача. Як зазначав представник позивача у судовому засіданні, вона особисто даної дії не вчиняла, хто і на якій підставі передав електронний підпис керівника і кому не зазначено. Також, позивач наголошує про те, що пунктом 3 оскаржуваного наказу зазначено, що вона 05.01.2018 з 13-00 по 13-50 була відсутня без поважних причин на робочому місці, у журналі виходу працівників ЦБНТ за межі підрозділу за особливими обставинами не зареєструвалась, про що був складений комісійний акт, таким чином порушила вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку ЦБНТ в частині додержання вимог розділу 3, пункту 3.4 і повинна нести відповідальність згідно п.4.1 Посадової інструкції в частині виконання правил внутрішнього трудового розпорядку. Позивач вважає таке посилання в оскаржуваному наказі на п.3.4 Правил не є правомірним по наступним підставам: зазначений пункт правил визначає необхідність отримання дозволу безпосереднього керівника залишити в робочий час приміщення ЦБНТ у разі виникнення виробничої потреби, а в даному випадку залишення приміщення ЦБНТ відбулось за особистою потребою в звязку з погіршенням стану здоровя та необхідністю придбання ліків. Питання щодо порядку залишення приміщення ЦБНТ працівниками з будь-яких інших причин Правилами не визначені. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали подану позовну заяву та просили її задовільнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, виклавши свою позицію у відзиві на позовну заяву та заявивши клопотання про допит свідка. Представник відповідача зазначав, що догану позивачу оголосили виключно за відсутність на робочому місці протягом 50 хвилин, пункти 1,2,4 наказу № 1/зс від 15 січня 2018 року зазначені на виконанні вимог частини 3 статті 149 Кодексу законів про працю України. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працює у відповідача на посаді завідувача відділу науково-технічної інформації. Наказом № 1/зс від 15 січня 2018 року позивачу оголошено догану за порушення пункту 4.1. посадових обовязків, проте надана посадова інструкція завідувача відділу науково-технічної інформації від 15 січня 2016 року в пункті 4.1 містить інформацію про відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обовязків, а також за невикористання або неповне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку. В чому саме полягало не виконання позивачем посадових обовязків, з тексту наказу не вбачається. Частина 3 статті 149 Кодексу законів про працю України визначає, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Згідно\~\~ст. ст.\~\~139,\~\~140,\~\~142 КЗпП України\~\~порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення працівником трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. Представником відповідача не заперечувались доводи позивача відносно пунктів 1, 2 та 4 оскаржуваного наказу, тому суд приймає до уваги зазначену позицію відповідача. Представник відповідача також зазначав, що догану було оголошено виключно з підстав, вказаних в пункті 3 оскаржуваного наказу, проте жодних доказів того що позивач надала неправдиву інформацію про стан здоровя, про її та про необхідність придбання ліків, що вона не відвідувала аптеку відповідачем не надано. Свідок заступник директора ЦБНТ [PERSON] при наданні свідчень неодноразово зазначала, що позивач з посадовими обовязками не справляється, проте доказів притягнення до дисциплінарної відповідальності за конкретне невиконання своїх посадових обовязків не надано. Свідок зазначала, що позивач була відсутня на робочому місці протягом 50 хвилин і як тільки позивач зявилась на робочому місці [PERSON] відібрала пояснення у позивача. Проте, свідок, як безпосередній керівник позивача за її свідченнями, не здійснила жодних дій щодо встановлення місцезнаходження позивача. Суд вважає, що відлучення з роботи протягом нетривалого робочого часу до аптеки є поважною причиною відсутності на робочому місці, а пояснення свідка містять упереджене ставлення свідка, як керівника до позивача. Суд вважає, що такі дії позивача не мають ознак таких дисциплінарного проступку, як наявність шкідливого наслідку та причинно-наслідкового зв'язку між ним і діями працівника. Відповідно до\~ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно зі ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до ч.1\~ст.147 КЗпП України, догана - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника саме за порушення трудової дисципліни. Відповідно до\~ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~ст.147-149 КЗпП України, правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, попередня робота працівника, тощо. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, аби факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. При виданні оскаржуваного наказу про притягнення працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Таким чином, керівник установи або уповноважений ним орган має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов'язків, які обумовлені між ними і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності вини, з урахуванням характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв'язку між правопорушенням та шкідливими наслідками. Як передбачено статтею 4 Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, повязаних зі здібностями або поведінкою. За змістом ст. 7 Міжнародної Конвенції № 158, трудові відносини з працівником не припиняються через його поведінку до тих пір, поки йому не дадуть можливість захищатися в звязку з висунутими проти нього обвинуваченнями. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника. Аналізуючи оскаржуваний наказ, судом встановлено, що у наказі № 1/зс від 15 січня 2018 року відповідач не зазначив, якими саме конкретними діями позивача було допущене порушення трудової дисципліни, в чому саме проявилося порушення, та не вказано (і не вбачається) в чому саме складається провина позивача, відсутній причинно-наслідковий зв'язок між обставинами порушення та визначенням винних дій і конкретного порушення у вигляді дисциплінарного проступку. Крім того, суд приходить до висновку, що позивач була відсутня на робочому місці 05.01.2018 з 13-00 по 13-50 з поважних причин. Наявність зазначених поважних причин свідчить про відсутність вини позивача у порушенні трудової дисципліни. Крім того відсутність позивача на роботі не потягла за собою жодних негативних наслідків, що не заперечував під час розгляду справи представник відповідача. В той же час, в обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідачем не надано жодного належного доказу в спростування твердження та позиції позивача. Водночас, суд вважає доведеними та погоджується з доводами позивача, що будь-яких фактів та доказів неналежного виконання позивачем службових обов'язків оскаржуваний наказ не містить, крім того, він носить узагальнений, невизначений характер, що суперечить чинному трудовому законодавству України. Всі викладені факти у сукупності, з огляду на їх ступінь тяжкості, попередню роботу позивача, відсутність будь-яких наслідків для відповідача та враховуючи положення\~ст. 149 КЗпП України, на думку суду не можуть бути визнані достатніми для застосування виду дисциплінарного стягнення оголошення догани. Відносно заявлених витрат на правничу допомогу, згідно\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу . Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Визначення окремим процесуальним діям наведеним у вищевказаному Законі за які відшкодовуються витрати на правову допомогу у Цивільному процесі дав ВССУ у своїй постанові №10 від 17.10.2014. Відповідно до п.48 Постанови пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем було укладено договір від 29.01.2018 №29/01 про надання правової допомоги з Адвокатом [PERSON]. Позивачу була надана правова допомога, що підтверджується звітом про виконану роботу адвокатом. Позивачем було надано розрахунок вартості послуг, де визначено обсяг необхідної правової допомоги та гонорар адвоката. Загальна вартість наданих послуг з правової допомоги складає 5\~440,00 грн. Позивач сплатив 320,00 грн. на користь Адвоката, що підтверджується довідкою про оплату №6-д від 30.01.2018 р., позивач сплатив 3 120,00 грн. на користь Адвоката, що підтверджується довідкою про оплату №24-д від 12.03.2018 р., та 2000,00 грн., на підставі довідки про оплату №25-д від 13.03.2018 року. Зазначені витрати позивачем документально підтверджені та доведені, є співмірними у відповідності до ч. 4\~ст. 137 ЦПК України, тому дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 259 ЦПК України\~суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та обєктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний звязок у сукупності, зясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved