Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 08.09.2020. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З кінця 2020 року шлюбне життя сторін не склалося, сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють йому утримувати свого малолітнього сина. Інших дітей у відповідача немає. З огляду на викладене позивач у позові просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. на місяць, які підлягають індексації відповідно до закону, до його повноліття. До початку розгляду справи по суті від позивача надійшла заява, у якій вона зазначала про зменшення розміру позовних вимог, а саме просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 2500,00 грн. щомісячно. Від відповідача у справі надійшла заява, у якій він визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 2500,00 грн. Про дату, час та місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином. Через канцелярію суду до матеріалів справи надійшли заяви від позивача та відповідача, у яких вони просять судовий розгляд здійснювати у їхню відсутність. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Між [PERSON] та [PERSON] 08.09.2020 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 2). У шлюбі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Корсунь-Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Матір`ю дитини вказана [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.07.2021 № 1/5535, виданої Виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради, позивач та її син зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). З позовної заяви вбачається, що відповідач ухиляється від покладеного на нього відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України обов`язку щодо утримання дитини. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України(далі -СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення СК України. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви, з урахуванням уточнень, позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. на місяць, які підлягають індексації відповідно до закону, до повноліття дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою, відомостей щодо наявності інших осіб на його утриманні матеріали справи не містять, як і доказів на підтвердження наявності підстав для звільнення його від обов`язку утримувати свою малолітню дитину. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. на місяць. Відповідно до частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулася до суду 28.07.2021, отже аліменти підлягають стягненню з цієї дати і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні, в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Позивач звільнена від сплати судового збору з цим позовом. Ураховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, з відповідача на користь державного бюджету необхідно стягнути судовий збір у розмірі 50% ставки судового збору, а саме в сумі 454,00 грн. В іншій частині, а саме у сумі 454,00 грн судовий збір має бути віднесений за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved