Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 28.09.2015 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] міської ради про визнання часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 17.03.2015 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру №6 по вул. Ген. Петрова, у м. Одесі, яка належала спадкодавцю за життя на праві власності. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями стали: матір позивача [PERSON], та позивач [PERSON] Як спадкоємець, [PERSON], у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Однак держаним нотаріусом Сьомої [PERSON] нотаріальної контори, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, в зв'язку з тим, що право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про права власності на житло, не зареєстроване. Окрім того, частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка належить співвласникам [PERSON], [PERSON] та належала померлому [PERSON], не визначені. В звязку з чим позивач за уточненими позовними вимогами просить суд, ухвалити рішення яким визначити частки в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], померлому 17.03.2015 року по 1/3 частці кожному, а також визнати за позивачем право власності на 1/3 частку трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 34.5 кв.м, що належала, [PERSON], померлому 17.03.2015 року в порядку спадкування за законом. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримала, про що надала суду відповідну заяву, згідно якої просила розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] міської ради за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явився однак, надав до суду заяву згідно якої, просив суд розглянути справу за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], згідно до свідоцтва про народження, виданного Іллічівським РАЦС м. Одеси від 13.05.1971 року, є сином [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби одеського міського управління юстиції, 17.03.2015 року, вбачається, що [PERSON], помер 17.03.2015 року. Згідно розпорядження органу приватизації №56275 від 09.03.1995 року, на прохання наймача [PERSON], квартира [ADDRESS], була передана у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 09.03.1995 року, виданим Управлінням житлово комунального господарства виконкому [PERSON] міської Ради народних депутатів, та зареєстрованим і записаним у реєстрову книгу за №3-6115. Згідно до ст. 112 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Статтею 115 ЦК Української РСР (ред.1963 р.) встановлено, що кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Враховуючи те, що за життя [PERSON] його дружина [PERSON] та їх син позивач [PERSON], набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], у встановленому законом порядку, суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір часток в спільній сумісні власності на квартиру [ADDRESS], а саме по 1/3 частині кожному із її співвласників. Судом встановлено, що згідно довідки КП «БТІ» за вих.№2041/02-04 від 06.05.2015 року, право власності на квартиру [ADDRESS], не зареєстровано. Позивач [PERSON], 18.09.2015 року звернувся до Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою для прийняття спадщини за законом після смерті батька, що підтверджується матеріалами спадкової справи №326/2015 до майна [PERSON], померлого 17.03.2015 року. Спадкоємець [PERSON] подала до Сьомої [PERSON] державної нотаріальної контори нотаріально посвідчену відмову від належної її частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] на користь позивача [PERSON] Інші спадкоємці, згідно наданої суду спадкової справи у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який належним чином прийняв спадщину, є його син позивач [PERSON] З досліджених доказів судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державного нотаріуса Сьомої [PERSON] нотаріальної контори від 19.09.2015 року, вбачається, що відсутність реєстрації правовстановлюючих документів на 1/3 квартири [ADDRESS], на ім'я спадкодавця [PERSON], позбавляє [PERSON], можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на це нерухоме майно. Визначаючи обсяг спадкової маси після смерті [PERSON], суд вважає, що спадкодавець за життя в установленому законом порядку на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1995 року, набув право власності на 1/3 частини квартири [ADDRESS], однак, за життя не зареєстрував свій правовстановлюючий документ в органі реєстрації речових прав, тому суд вважає, що нерухоме майно, яке на підставі вказаного свідоцтва про право власності на житло за життя належало спадкодавцю [PERSON] - є обєктом спадкування. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, суд задовольняє позов, та визнає за [PERSON] право власності на спадкове майно 1/3 частку трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 51,7 кв.м., житловою площею 34.5 кв.м. - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 17.03.2015 року. В зв'язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved