Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 30.06.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] в с. Балабанівка Оратівського району Вінницької області померла баба позивача [PERSON] , яка на ім`я позивача залишила заповіт посвідчений 20.08.2001 року Балабанівською сільською Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області реєстровий номер 78, згідно якого заповіла йому житловий будинок, розташований в с. Балабанівка Оратівського району Вінницької області, а також сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0422894 розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах. При цьому, заповіт не змінено та не скасовано, оciб, які мають право на обов`язкову долю у спадщині, передбачених ст. 535 ЦК УРСР 1963 року, після смерті спадкодавця немає. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з права на земельну частку (пай) розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах та з права власності на 0,094 відсотків пайового фонду майна АКПП «Золота нива», яке позивач оформив в нотаріальному порядку. Також спадкове майно після смерті [PERSON] складається з житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . За заявою позивача 01.08.2003 року відкрито спадкову справу № 295/2003 до майна померлої [INFO] [PERSON] у Оратівській державній нотаріальній конторі. Однак, оформити спадщину в нотаріальній конторі на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] позивач [PERSON] не має змоги, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. В підтвердження неможливості оформлення спадщини в нотаріальній конторі надав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що й стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 21.05.2021 року відкрито провадження у справі № 141/408/20 та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 24.06.2021 року. Ухвалою суду від 24.06.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 141/408/20 на тридцять днів, оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні та призначено справу до розгляду на 03.08.2021 р. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Сапонов О.В., будучи належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи в підготовче судове засідання, призначене на 03.08.2021 року не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач Балабанівська сільська рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 23.06.2021 року до суду надійшла заява Оратівської селищного голови Лошак Г.В. (Вх.№ 1974/21-Вх), яка на підставі рішення, прийнятого 15.12.2020 року Оратівською селищною радою Вінницької області 2 сесією 8 скликання «Про реорганізацію Балабанівської сільської ради» на час реорганізації здійснює повноваження Балабанівської сільської ради, правонаступником якої вважається Оратівська селищна рада. У вказаній заяві просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст.\~200\~ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що 21.12.2002 року виконкомом Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області складено відповідний актовий запис № 31. Як вбачається з заповіту від 20.08.2001 року, посвідченого секретарем Балабанівської сільської Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за № 78, [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі і належний їй житловий будинок, розташований в с. Балабанівка Оратівського району Вінницької області, а також сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0422894 розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах заповіла [PERSON] . В довідці № 27 від 08.06.2017 року, виданій виконавчим комітетом Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області зазначено, що за даними господарської книги № 6, особовий рахунок № [NUMBER] , в [ADDRESS] була зареєстрована та проживала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами , розташованого в [ADDRESS] , виготовленого станом на 18.06.2021 року, замовником технічної інвентаризації зазначений [PERSON] . Як вбачається із спадкової справи № 295/2003 до майна померлої [INFO] [PERSON] , справу розпочато 01.08.2003 року за заявою [PERSON] . Відповідно до заяв , що знаходяться в матеріалах спадкової справи № 295/2003, [PERSON] та [PERSON] , сини спадкодавця, а також [PERSON] , дочка спадкодавця, повідомляють Оратівську державну нотаріальну контору про ознайомлення зі змістом заповіту, посвідченого 20.08.2001 року за реєстровим № 78 Балабанівської сільською радю Вінницької області від імені їх матері [PERSON] , померлої [INFO] , за яким вона усе своє майно заповіла [PERSON] . Від отримання обов`язкової частки у спадщині відмовляються, спадщину, що залишилася після смерті [PERSON] вони не прийняли, на неї не претендують та претендувати не будуть. Справжність підписів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] засвідчено секретарем Балабанівської сільської ради Оратівського району Вінницької області Картовою Н.Я. та зареєстровано в реєстрі за № 52, № 54, № 62. В свідоцтвах про право на спадщину за заповітом від 01.08.2003 року, виданих державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області Волинець І.І., вказано, що спадщина, на яку видано ці свідоцтва, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Золота Нива» розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, та з права власності на 0,094 відсотків пайового фонду майна АКПП «Золота нива». Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначене спадкове майна видано гр. [PERSON] . Однак, постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори Манус В.В. № 437/02-31 від 14.07.2017 року відмовлено [PERSON] у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , належний померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовставлюючого документа на житловий будинок. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41\~Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної \~Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30.05.2008\~«Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою статті\~549\~ЦК УРСР\~1963\~року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560\~ЦК УРСР\~1963\~року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 561\~ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). При цьому ЦК УРСР\~1963\~року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР 1963 р., прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року, згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Зокрема, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4\~Закону України\~від 25\~грудня 1974\~року «Про\~державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] своєї баби [PERSON] на спадкове майно, а саме на право на земельну частку (пай) розміром 3,49 в умовних кадастрових гектарах; на право власності на 0,094 відсотків пайового фонду майна АКПП «Золота нива»; та на житловий будинок що розташований в [ADDRESS] . При цьому, частину спадкового майна, а саме право на\~земельну частку\~(пай)\~у землі,\~яка перебуває\~у колективній\~власності КСП\~«Золота Нива»\~ розміром\~3,49\~в умовних\~кадастрових гектарах\~без визначення\~меж цієї\~частки в\~натурі,\~та право\~власності \~на 0,094\~відсотків пайового\~фонду майна\~АКПП «Золота\~нива» позивач оформив нотаріальним шляхом, про що державним нотаріусом Оратівської ДНК було видано свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстрові номера 1565 та 1567 по спадковій справі № 295/2003. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на частину спадкового майна, а саме на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори № 437/02-31 від 14.07.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] , а саме у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] При цьому, спадкоємці за законом, діти спадкодавця [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовились, відповідач згідно поданої заяви від 23.06.2021 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя на законних підставах володіла та користувалася спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встигла здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved