Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 травня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі [PERSON]А.) до Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі Соборний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) про зняття арешту з нерухомого майна, яку згідно із протоколом від 05 травня 2017 року передано для розгляду судді Ходаківському М.П. Представник позивача [PERSON] у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що під час оформлення [PERSON] спадщини після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 03 жовтня 2016 року, було зясовано, що на належний за життя останньому житловий будинок № 16 по вулиці Червона Балка у місті Дніпрі постановою Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ (назву якого було змінено на Соборний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) від 15 серпня 2000 року було накладено арешт. Скасувати зазначений арешт відповідач відмовився у звязку із знищенням відповідного виконавчого провадження. За викладених обставин позивач просила зняти арешт та оголошення заборони на відчуження, що були накладені на будинок № 16 по вулиці Червона Балка у місті Дніпрі постановою Соборного ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 15 серпня 2000 року. Представник позивача надала заяву, в якій просила здійснити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору від 07 серпня 1992 року набув право власності на житловий будинок № 16 по вулиці Червона Балка у місті Дніпрі (26-27). 12 червня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради міста Дніпропетровська було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище якої було змінено внаслідок укладення шлюбу на «Брижицька» (а.с. 8). [PERSON] помер 03 жовтня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 701711, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 9). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 70676771 від 18 жовтня 2016 року вбачається, що постановою без номера від 15 серпня 2000 року Першою дніпропетровською нотконторою та виконавчою службою Жовтневого району було накладено арешт на майно [PERSON], а саме на житловий будинок № 16 по вулиці Червона Балка у місті Дніпрі; реєстраційний номер обтяження 4787346 (а.с. 11-12). Листом від 14 листопада 2016 року за вихідним номером 19124/15 Жовтневий ВДВС міста Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повідомив [PERSON] про неможливість зняття арешту з житлового будинку № 16 по вулиці Червона Балка у місті Дніпрі, який належав [PERSON], у звязку із знищенням виконавчих проваджень (а.с. 10). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений\~ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2\~ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник може вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном, в тому числі вимагати виключення майна з опису та звільнення його з-під арешту у випадку безпідставного вжиття таких обмежень у звязку з зобовязаннями іншої особи боржника. Положеннями ч. 1 ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 чт. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 9.10 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25 грудня 2008 року завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Наприклад, виконавчі провадження з трирічним строком зберігання, завершені у 2009 році, можуть включатися в акт, що буде складений не раніше 1 січня 2013 року. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Частинами 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що [PERSON] як дружина померлого 03 жовтня 2016 року [PERSON] має право на спадкування належного за життя її чоловіку майна, в тому числі будинку № 16 по вулиці Червона Балка у місті Дніпрі, на який відповідачем було накладено арешт постановою від 15 серпня 2000 року, а відповідне виконавче провадження було знищено без зняття арешту з зазначеного будинку, чим порушуються права позивача як спадкоємця, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та зняти арешт із вказаного будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved