Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

До суду звернувся Департамент комунальної власності Одеської міської ради з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи - [PERSON], Одеська міська рада, в якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу б/н підвального приміщення загальною площею 111,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] від 18.12.2007 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л. 18.12.2007 р. та зареєстрований в реєстрі за № 1061, витребувати від [PERSON] ([NUMBER] від 27.12.1995, ідентифікаційний код [NUMBER]) приміщення підвалу загальною площею 111,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, рахунок № 37326027001909 МФО 828011 в ГУ ДКСУ в Одеській області, код ЄДРПОУ 26302595), усунути перешкоду в користуванні майном шляхом виселення [PERSON] ([NUMBER] від 27.12.1995, ідентифікаційний код [NUMBER]) з приміщення підвалу загальною площею 111,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, рахунок № 37326027001909 МФО 828011 в ГУ ДКСУ в Одеській області, код ЄДРПОУ 26302595), посилаючись на те, що вказане нежитлове приміщення підвалу є комунальною власністю територіальної громади та незаконно вибуло з власності громади без її відома та волі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутністю та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі та треті особи у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю Одеської міської ради згідно рішення Одеської обласної ради народних депутатів УРСР від 25.11.1991 р. № 266-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області», та відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.06.2007 року №554 внесено до переліку об'єктів нежитлового фонду комунальної власності. Відповідно до рішення Одеської міської ради від 27.06.2006 р. № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси», єдиним органом, що здійснює управління комунальною власністю Одеської міської ради є Представництво по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, правонаступником якого є Департамент комунальної власності Одеської міської ради. Між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та ПП «Фірма Мейбах» було укладено договір оренди № 15/Р від 11.07.2006 року щодо зазначеного приміщення. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2007 року по справі № 2-7768/07 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS], позов [PERSON] було задоволено в повному обсязі. Згідно з Договором купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. 21 березня 2008 року був укладений Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили вищезазначене нежитлове підвальне приміщення. 05 вересня 2008 року був укладений Договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив вищевказане нежитлове підвальне приміщення. 25.12.2012 року [PERSON] продав а [PERSON] купив нежиле підвальне приміщення, загальною площею 111,4 кв. м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2010 року вказане рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2007 року по справі № 2-7768/07 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на нежитлове підвальне приміщення було скасовано, та справу направлено на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суддів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2011 року зазначену позовну заяву [PERSON] було залишено без розгляду (справа № 1522-1474/11). Таким чином, з вищенаведених письмових доказів вбачається, що спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, та вибувши з її власності без її відома та волі, було неодноразово перепродано іншим особам. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка не бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Закону, а згідно ч. 1 ст. 203 правочин не може суперечити законодавству.

Outcome: approved