Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. З 12 квітня 2003 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 23 грудня 2008 року розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з відповідача на її користь на утримання доньки стягуються аліменти у розмірі 350 грн. щомісячно. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться життям доньки, її фізичним розвитком та здоров`ям понад 8 років, веде аморальний спосіб життя, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, аліменти не сплачує, у з`язку із чим станом на 31 травня 2017 року має заборгованість у розмірі 35 000 грн. Ухвалою суду від 19 вересня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 21 лютого 2019 року ухвалою суду клопотання третьої особи - органу опіки та піклування ЗМР по Комунарському району задоволено, до участі у справі у якості третьої особи залучено Орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району. 11 квітня 2019 року до суду відповідачем [PERSON] надано заяву про визнання позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , одночасно просив розглядати справу за його відсутністю. У підготовче засідання учасники справи, повідомлені своєчасно та належним чином, не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. У з`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 12 квітня 2003 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ 23 грудня 2008 року, розірвано. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , виданому 30 жовтня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 807, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 листопада 2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 350 грн., починаючи з 28 серпня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 11 серпня 2010 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що на 31 травня 2017 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів складає 26 950 грн., станом на 01 вересня 2018 року - 32 550 грн. За відомостями ЗОШ № 15 від 18 жовтня 2018 року, [PERSON] навчається у 9-б класі. Батько дитини - [PERSON] , батьківські збори не відвідує, успіхами в навчанні не цікавиться, з класним керівником та вчителями не спілкується. Мати дитини - [PERSON] з питань заборони спілкування батька з дитиною до адміністрації школи не зверталася. Відповідно до акту обстеження умов проживання [PERSON] , складеного спеціалістами відділу по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей ЗМР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Поштова, буд. 171, кв. 19, [PERSON] проживає за вказаною адресою спільно із [PERSON] - матір`ю, [PERSON] - бабусею, [PERSON] , 2014 року народження, - донькою [PERSON] , [PERSON] , 2016 року народження, - сином [PERSON] Зі слів [PERSON] стосунки у родині добрі, дружні, довірливі. [PERSON] повідомила, що обізнана про звернення матері до суду із позовною заявою щодо позбавлення батьківських прав батька, проти чого вона не заперечує, оскільки тривалий час вона з батьком не спілкується, останній їй не дзвонить, її вихованням не займається. За висновком районної адміністрації запорізької міської ради по Комунарському району щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав, то районна адміністрація вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . З наведеного вбачається, що батько дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками: не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує доньці достатній життєвий рівень, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчанням. На підставі викладеного, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, беручи до уваги, що батько дитини - відповідач, позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав визнав, суд вважає, що вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Згідно зі ч. 6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , місцем реєстрації вказано Відділ реєстрації актів громадянського стану Комунанарського районного управління юстиції, м. Запоріжжя, то копію рішення, після набрання ним законної сили, необхідно направити до вказаного відділу. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Враховуючи, що позов задоволено, то з відповідача на користь позивача відповідного до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути сплачений нею при подачі судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved