Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов цивільний позов ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON], [PERSON] «Про стягнення заборгованості ». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], 21.05.2008 року, було укладено кредитний договір № 700007213. Відповідно до умов Кредитного договору Відповідачу було надано кредит у розмірі - 14028,77 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання між Позивачем та [PERSON], було укладено Договір поруки № 700007213-П. Представник позивача надав заяву, вказав що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності, та проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомили, заперечень на позов не надали. Правом участі представника у судовому засіданні не скористались. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлено: Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], 21.05.2008 року, було укладено кредитний договір № 700007213. Відповідно до умов Кредитного договору Відповідачу було надано кредит у розмірі - 14028,77 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання між Позивачем та [PERSON], було укладено Договір поруки № 700007213-П. Установлено, що умови Кредитного договору Відповідачами не виконуються належним чином, тому станом на 22.04.2017 року сума боргу за кредитом становить 3347,53 доларів США. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов'язань визначено моментом пред'явлення вимог кредитор має право вимагати їх виконання у будь-який час. Відповідно до статті 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив грошове зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо законом або договором не було встановлено інший розмір процентів. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України справі № 6-5426св08 від 27 травня 2009 р. та постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року по справі №6-1680-цс, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України та ч.2 ст.1050 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до практики Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню: якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, тому суд стягує з Відповідачів заборгованості, на день ухвалення рішення суду: за кредитом у розмірі 5105,14 доларів США, що становить за курсом НБУ - 135 393 грн. 90 коп.; суми кредиту - 3347, 53 Доларів США, що становить за курсом НБУ - 88 780 грн. 16 коп. оскільки індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні у зв'язку з чим суд стягує з Відповідачів заборгованості за відсотками у розмірі 46 613 грн. 74 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1977 грн. 42 коп., слід стягнути на користь Позивача з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial