Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулись [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] та [PERSON] зазначили, що позивач [PERSON] проживає на першому поверсі в квартирі [ADDRESS], яка розташована на першому поверсі, а відповідач працює двірником, та кожен ранок о 05.00 годині голосно при прибиранні висловлюється, здійснює шум навкруги, чим заважає їй відпочивати. 08 вересня 2014 року, вона особисто попросила відповідача не шуміти, а у відповідь почула образи, та звинувачення, що внаслідок неналежного догляду з її сторони та зі сторони її сестри, [PERSON], померла їх мати. В подальшому відповідач почала розповсюджувати цю інформацію серед сусідів, що внаслідок неналежного опікування та турботи, померла їх мати, [PERSON]. Стверджували, що їх мати була інвалідом першої групи, яка самостійно не могла пересуватись, хворіла на сахарний діабет, та вони як могли піклувались нею, надавали їй допомогу у всьому. Однак, саме внаслідок захворювання [PERSON] пішла з життя у 1987 році. Зазначають, що діями відповідача їм також спричинена і моральна шкода. Просять суд зобов'язати відповідача публічно попросити вибачення, спростувати свої висловлювання шляхом відвідування кожної квартири в [ADDRESS], зобов'язати відповідача дотримуватись тиші з 22.00 години до 08.00, стягнути з відповідача на їх користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та сплачений судовий збір. В судові засідання з'являлись позивачі, підтвердили викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09 лютого 2015 року не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, в зв'язку з чим, суд, враховуючи заяву позивачів, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний [PERSON], який надав пояснення, що дійсно 08 вересня 2014 року відповідач [PERSON] висловлювалась в адресу його дружини [PERSON] нецензурно, стверджуючи при цьому, що в смерті матері винна вона та її сестра [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплює право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Разом із цим, ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності,честі чи ділової репутації. Згідно зі ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. За змістом ч ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. В ході судового розгляду справи встановлено, що непорозуміння між сторонами виникли внаслідок неприязних відносин, в тому числі у зв'язку із виконанням своїх трудових обов'язків відповідачем внаслідок чого, як зазначалась позивачем створювались умови, які доставляли їй негативні емоції та порушували спокій. Так, в ході одного з конфліктів 08 вересня 2014 року відповідач висловила свою думку, припущення позивачу [PERSON] щодо смерті її матері [PERSON] Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Оцінюючи надані позивачами пояснення по суті заявлених вимог щодо характеру висловлювань відповідачки, суд дійшов до висновку про те, що вказані висловлювання є критичними висловлюваннями, суб'єктивною оцінкою дій позивачів відповідачем, тобто, оціночними судженнями. Крім цього, позивачами не доведено, що висловлювання відповідача, взагалі були поширені іншим суб'єктам та спосіб їх поширення. Отже, позивачами не доведено, та судом не встановлено, що відповідачем була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивачів, Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В судовому засіданні не було надано доказів, які б підтверджували доводи позивачів щодо завдання відповідачем [PERSON] моральної шкоди. При вирішенні позовних вимог щодо зобов'язання відповідача не порушувати тишу в період з 08.00 до 22.00 години, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку, передбачені главою 14 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В даному випадку позивачі звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача не порушувати тишу в період з 22.00 години до 08.00 години обрали неналежний спосіб захисту прав, та у випадках, вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, позивачі мають право звернутись до органів внутрішніх справ з відповідною заявою. Враховуючи встановлені вище обставини та положення закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed