Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси\~звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в будинку, що належить їй на праві приватної спільно часткової власності за адресою: [ADDRESS] . Як вказала позивач, разом із нею зареєстровані донька [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] та колишній чоловік доньки [PERSON] , [INFO] . Крім того зазначила, що відповідач з 04.09.2018 року по день звернення до суду за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в будинку не має і взагалі будинком він не цікавиться. Враховуючи те, що відповідач за вказаною адресою не проживає протягом тривалого часу, позивач, як власник будинку, звернулась з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 29, 32, 35). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. На підставі\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, від 06.06.2015 року, позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 49/100 частина будинку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5). Зі змісту Довідки з будинкової книги про склад сім`ї № 168, від 14.02.2020 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.11.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що 20.11.2018 року складено відповідний актовий запис № 351 (а. с. 10). У відповідності до акту про не проживання, від 28.02.2020 року та 15.05.2020 року, які складено сусідами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] з 04.09.2018 року (а. с. 4). Відповідно до\~ст. 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові Верховного Суду України, від 27 травня 2015 року, у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення\~ст. 391 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Як вже було зазначено судом, відповідно до частини першої\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до положень ч. 1, 5 статті \~403, ч. 2 ст.\~406 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут не позбавляє власника майна щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, Верховний Суд України у Постанові, від 15 травня 2017 року, справа № 734/387/15-ц, вказав, що «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2\~ст. 406 Цивільного кодексу України». Згідно з ч. 2 ст. 405 ст. ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 6\~ст. 3 Закону України, від 11.12.2003 року, №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України, від 11.12.2003 року, №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, права користування житловим приміщенням. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Такого висновку, зокрема, дійшов Верховний Суд України у своїй постанові, від 30.06.2015 року (справа № 21-1438а15). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, так як судом встановлено, що відповідач не являється власником квартири, яка належить на праві приватної спільної часткової власності позивачу, між сторонами відсутній договір щодо права та порядку користування відповідачем спірною квартирою, відповідач не проживає разом із позивачем більше одного року без поважних на те причин, що, відповідно, порушує право власності позивача, який має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб, будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. На підставі викладеного та

Outcome: approved