Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільним майном подружжя та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.08.1984 року між позивачкою, [PERSON], та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАЦС міськвиконкому м. Запоріжжя, актовий запис №1582, про що видано свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу, позивач з відповідачем стали проживати у квартирі [ADDRESS], в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] - з 14.11.1984 року, [PERSON] з 14.11.1979 року та - [PERSON] з 14.11.1984 року. Зазначена квартира знаходиться у кооперативному будинку, відповідач [PERSON] виплатив кооперативний пай за квартиру в 1979 року. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано [PERSON] 28.02.2012 року на підставі рішення суду від 31.10.2011 року, винесеного Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» було зроблено відповідний запис про державну реєстрацію права на нерухому власність, запис №34925 в книзі 189 від 28.02.2013 року. З 1984 року позивачка з відповідачем ведуть спільне господарство, позивачка несе усі витрати пов'язані з облаштування побуту родини, у зазначеній квартирі було проведено ремонт за кошти отримані позивачкою від здійснення трудової діяльності, витрати з утримання квартири, а саме сплату комунальних платежів та витрат з оплати квартплати несе позивачка, про що свідчать наявні у неї оригінали квитанції про оплату комунальних послуг та квартплати. Позивачка постійно працювала з 16.09.1977 року по 13.04.2011 року, про що містяться записи у трудовій книжці, на теперішній час позивачка є приватним підприємцем, перебуває на обліку в податковій службі, та веде підприємницьку діяльність, має постійний та стабільний дохід. Відповідач з 31.12.1992 року не працює, що підтверджується копією трудової книжки, та фактично перебуває на утриманні позивачки. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги той факт, що за рахунок позивачки вартість спірної квартири збільшилась в чотири рази, позивачка просить суд визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], та 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, зазначив, що квартира [ADDRESS], була отримана відповідачем до вступу до шлюбу, але оскільки за час перебування у шлюбі вартість спірної квартири значно збільшилася, саме за рахунок коштів отриманих позивачкою від здійснення нею трудової діяльності, відповідач фактично перебуває на утриманні позивачки, та не здійснює жодної фінансової участі в утриманні спірної квартири. Вважає, що за таких обставин квартира [ADDRESS] є спільно нажитим майном подружжя, та просив суд визнати квартиру [ADDRESS] спільним майном подружжя та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, підтвердив, той факт, що фактично він з 31.12.1992 року не працює, перебуває на утриманні дружини, жодної участі в утриманні спірної квартири не приймає, та вважає за можливе визнати спірну квартиру спільним майном подружжя, розділити спірну квартиру, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], про що долучив до матеріалів справи письмову заяву. Дослідивши матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що позивачка та відповідач з 10.08.1984 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії II-ЖС №326012, актовий запис №1582. Як вбачається з матеріалів справи, після реєстрації шлюбу, позивач та відповідач стали проживати у квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира знаходиться у кооперативному будинку, відповідач [PERSON] виплатив кооперативний пай за квартиру в 1979 року. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано [PERSON] 28.02.2012 року на підставі рішення суду від 31.10.2011 року, винесеного Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» було зроблено відповідний запис про державну реєстрацію права на нерухому власність, запис №34925 в книзі 189 від 28.02.2013 року, про що свідчить рішення суду з відміткою про реєстрацію права власності в ТОВ «ОП ЗМБТІ». Відповідно до долученої до матеріалів справи копії трудової книжки [PERSON], позивачка постійно працювала з 16.09.1977 року по 13.04.2011 року, на теперішній час позивачка зареєстрована як фізична особа підприємець та веде підприємницьку діяльність, перебуває на обліку в податковій службі, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію фізичної особи підприємця. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 31.12.1992 року не працює, що підтверджується трудовою книжкою, на обліку в службі зайнятості не перебуває та фактично перебуває на утриманні позивачки. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні норми передбачені ст.22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до технічного паспорту вартість квартири [ADDRESS] складала 55433 (п'ятдесят п'ять тисяч чотириста тридцять три) грн. 00 коп. На даний час згідно до звіту про оцінку майна суб'єкту оціночної діяльності СПД-ФО «ФОП [PERSON]» від 28.10.2013 року, вартість квартири [ADDRESS] становить 205500 (двісті п'ять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. Збільшення вартості зазначеної квартири відбулося в зв'язку із здійсненням ремонту та переобладнання квартири за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, фактично за кошти, які були зароблені особисто позивачкою від ведення трудової та підприємницької діяльності що було підтверджено в судовому засіданні представником позивачки та визнав в судовому засіданні відповідач. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.23 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного мана подружжя» майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.11 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Outcome: approved