Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення на підставі договору купівлі - продажу, укладеного між нею та [PERSON] . [PERSON] є членом сім`ї продавця. На підставі вказаного договору відповідачі втратили право користуватися житловим проте не були зняті з реєстрації свого місця проживання за адресою спірного житлового приміщення, що перешкоджає власнику користуватися ним. Судові витрати просила віднести на власний рахунок. Позивач, представник позивача в підготовче засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялися належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце його проведення повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не надали. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 05 березня 2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області Землянським В.І., реєстр. № 207, на підставі якого позивач [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 8 вказаного договору купівлі - продажу квартири однією з умов вказаного договору було, зокрема, зобов`язання продавця та члена її сім`ї [PERSON] знятися з реєстраційного обліку у термін до 07 березня 2020 року. Відповідно до повідомлень відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 09.04.2020 р. за №№ 1256/09 та 1255/09, довідки Житбудкооп «Новинка» № 77 від 11.03.2020 р., копій витягів з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1442-842868-2017 від 20.09.2017 р., № 1442-2079213-2018 від 04.10.2018 р сім`я [PERSON] складається з дочки [PERSON] , які мають зареєстроване місце проживання за адресою: квартира [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14 було викладено висновок про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки судом встановлено, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинилось внаслідок укладання договору купівлі - продажу квартири, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника, втратили право користування вищевказаною квартирою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок.

Outcome: approved