Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

До суду 25 жовтня 2016 року надійшла позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], третя особа [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 146-1-:146-5 в літ. «А-9» загальною площею 44,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 35/81, що належать на праві власності [PERSON]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за умовами кредитного договору № ML 700/254/2005 від 09.09.2005 р., укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON], [PERSON] отримала кредит на покупку нерухомого майна у розмірі 31250,00доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00% річних, та зобовязалась повернути кредит і сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання за договором. Остаточною датою повернення кредиту є 09.09.2020 р. Крім того, 09.09.2005 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] укладено договір іпотеки № РML 700/254/2005, відповідно до п.1.1. якого для забезпечення виконання іпотекодавцем боргових зобовязань, визначених у кредитному договорі № ML 700/254/2005 від 09.09.2005 р., іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2005 р. На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 25.02.2011 та договору про відступлення права вимоги від 25.02.2011 р. банк відступив , а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, укладеним між банком і [PERSON] За рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 року з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором в розмірі 196225,52 грн. З провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стало відомо, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки № РML 700/254/2005 відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя. На теперішній час постанова про визнання ФОП [PERSON] банкрутом по справі № Б-39/141-10 скасована. Квартира, розташована за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 35/81, що була предметом іпотеки за договором іпотеки, на теперішній час переобладнана в нежитлові приміщення, та згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.01.2016 року, вищезазначені нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 146-1-:146-5 в літ. «А-9» загальною площею 44,2 кв.м. належать на праві власності [PERSON] 23.02.2017 року представником відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.39), подані письмові заперечення проти позову, в яких представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надані докази набуття ним статусу іпотекодержателя за договором іпотеки (а.с.54-56). 05.12.2017 року представником відповідача [PERSON] подана письмова заява про застосування строків позовної давності, оскільки право позивача задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у звязку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту у повному обсязі, та коли в 2010 році банк предявив вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, то змінив строк виконання основного зобовязання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.98), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреності (а.с.39), в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили у задоволенні позову відмовити через пропущення позивачем строку позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 09.09.2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ML 700/254/2005, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 31250,00 доларів США на купівлю нерухомого майна зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,00% річних, на строк по 09.09.2020 року (а.с.8-11). В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором 09.09.2005 р. між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № РML 700/254/2005, відповідно до умов якого для забезпечення виконання іпотекодавцем боргових зобовязань, визначених у кредитному договорі № ML 700/254/2005 від 09.09.2005 р., іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно квартиру [ADDRESS], що належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 09.09.2005 р. (а.с.12-14). Правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» є ПАТ «ОТП Банк», що підтверджується статутом ЗАТ «ОТП Банк», затвердженим Рішенням Загальних зборів Акціонерів від 07.03.2008 р., зареєстрованим у Державному реєстрі 31.01.2008 р., та статутом ПАТ «ОТП Банк», затвердженим рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 23.04.2009 р., зареєстрованим у Державному реєстрі 30.06.2009 р. (а.с.26, 68-69). 12.11.2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, відповідно до умов яких ПАТ «ОТП Банк» передало ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, включаючи право звертати стягнення на заставлене майно, у тому числі і за кредитним договором № ML 700/254/2005 від 09.09.2005 р. та договором іпотеки № РML 700/254/2005 від 09.09.2005 р., що укладені між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] (а.с.70-80). Вищезазначені зміни до договору іпотеки № РML 700/254/2005 від 09.09.2005 р. були зареєстровані у Державному реєстрі, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 30.10.2017 р. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. В звязку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору у 2010 році ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 р. у справі № 2-1530/2011 з [PERSON] стягнута на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML 700/254/2005 від 09.09.2005 р. у розмірі 196225,52 грн. (а.с.16). Квартира № 146, розташована за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 35/81, що була предметом іпотеки за договором іпотеки № РML 700/254/2005 від 09.09.2005 р., була відчужена арбітражним керуючим, та була переобладнана в нежитлові приміщення. Згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 27.12.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО, Витягу про державну реєстрації прав та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 19.01.2016 року, нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 146-1-:146-5 в літ. «А-9» загальною площею 44,2 кв.м. належать на праві власності [PERSON] Відповідно до положень ст. ст. 1048, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. ст. 526, 530, 610, 612 ч.1 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним з видів порушення зобовязання є невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до положень ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодавець має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову заяву про усунення порушення, де зазначає стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу). У 2010 році іпотекодержатель ПАТ «ОТП БАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, та рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.01.2011 р. позовні вимоги банку були задоволені. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після виникнення права на захист. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Предявивши у 2010 році позов про дострокове стягнення кредиту та відсотків за користування ним, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й мав звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки упродовж трьох років від дати, коли він дізнався про порушення свого права дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання. В звязку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню в звязку з пропуском строку позовної давності. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.11.2016 року в порядку забезпечення позову за заявою позивача накладено заборону відчуження на нежитлові приміщення 1-го поверху №№ 146-1-:146-5 в літ. «А-9» загальною площею 44,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Блюхера, 35/81, що належать на праві власності [PERSON] (а.с.29). Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. На підстави викладеного, суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову.

Outcome: dismissed