Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

До Корольовського районного суду м.Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить [PERSON] визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та знати його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , в якій зареєстрований відповідач. Тривалий час [PERSON] не проживає у вказаному житловому приміщенні і це перешкоджає їй вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 01.04.2019 було прийнято до провадження позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 11.04.2019 до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій свої позовні вимоги вона підтримує повністю і не заперечує проти розгляду справи за відсутності інших сторін у справі. 17.02.2020 до суду від Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, який є безпідставний та необґрунтований. Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. [PERSON] у судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Від представника Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради 20.05.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якому [PERSON] вказує, що позов не підлягає задоволенню з підстав викладених у відзиві. З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі договору дарування квартири від 11.01.2007, належить квартира [ADDRESS] , яка (а.с.5-6). Згідно наданих 19.03.2019 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с.15) відомостей та копії довідки ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» за №906 від 07.07.2018 (а.с.7) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з копій акту ТОВ «КК`КомЕнерго-Житомир» від 01.03.2019 (а.с.12), відповідач за вказаною адресою з 05.08.2008 житло не займає, у зв`язку з чим, за користування приміщенням та комунальні послуги грошові кошти не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про усунення позивачу перешкод у користуванні [ADDRESS] ґрунтуються на вимогах Закону. Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою суд виходить з наступного. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Процедура зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, передбачає попереднє звернення особи до відповідного органу спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації або наявності остаточного рішення суду. З огляду на це, суд вважає, що зняття відповідача з реєстраційного обліку додаткового судового застереження не потребує, а тому, у задоволенні цієї вимоги відмовляє за передчасністю.

Outcome: partial