Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в якій позивач просить: зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власницею ј частини квартири [ADDRESS] , співвласниками якої є: матір позивача - [PERSON] , брат позивача - [PERSON] та син - [PERSON] , які з позивачем проживають у вищевказаній квартирі. На початку 2012 року до позивача звернувся відповідач з проханням зареєструвати його в даній квартирі. За згодою всіх співвласників квартири 03 березня 2012 року відповідач [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі. Позивач зазначає, що відповідач гарантував, що буде сплачувати необхідні комунальні платежі та збори, що будуть нараховуватись у зв`язку з його реєстрацією в квартирі, проте позивач свої зобов`язання не виконав. Відповідач проживав у спірній квартирі з 03 березня 2012 року до початку 2016 року, з 2017 року місце проживання відповідача позивачу не відоме, телефонний зв`язок між сторонами відсутній. Для зменшення сплати комунальних платежів позивач має намір звернутись до компетентних органів для оформленням субсидії та не має можливості це зробити, у зв`язку з реєстрацією відповідача. Оскільки позивач несе додаткові витрати за комунальні послуги та наявні перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним майном, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 18 жовтня 2019 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується відстеженням поштового відправлення. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем [PERSON] отримано не було, конверт з надісланими документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін був повідомлений належним чином: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання та оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади. Представником третьої особи - Дніпровська районна у м.Києві державна адміністрація в особі Управління (Центр) надання адміністративних послуг копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 03 жовтня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Третьою особою [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження у справі не отримано з «інших причин», що підтверджується відстеженням поштового відправлення. Третьою особою [PERSON] копію ухвали суду про відкриття провадження у справі також не отримано, конверт з надісланими документами повернувся до суду з відміткою поштового відділення «пов.к -105». Третя особа [PERSON] отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі 18 жовтня 2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. 15 жовтня 2019 року від представника третьої особи Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в особі Управління (Центр) надання адміністративних послуг до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Управління (Центр) надання адміністративних послуг Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації не є учасником правовідносин що виникли між позивачем та відповідачем. 23 жовтня 2019 року від третіх осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надійшли заяви про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У рішенні Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») від 03.06.1999 р. у справі №1-8/99 №5-рп/99, зазначено, що щодо поняття «член сім`ї» Конституційний Суд України виходить з об`єктивної відмінності його змісту від галузі законодавства, підкреслюючи при цьому, що навіть міжнародно-правовими актами не встановлено єдиних критеріїв чи поосібного переліку членів сім`ї. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною у м.Києві державною адміністрацією 10 жовтня 2002 року (а.с.8). За відомостями електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Як убачається з витягу з реєстру територіальної громади м.Києва [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі з 13 березня 2012 року (а.с. 9). Як убачається зі змісту позовної заяви, звертаючись з вимогою про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] , позивач стверджує, що відповідач перешкоджає їй вільно користуватися квартирою, саме тому у відповідності до статей 3, 15, 16 ЦК України вона змушена звернутися до суду за захистом свої прав. Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Проте позивачем не подано до суду жодного доказу в розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження викладених в позовній заяві тверджень про те, що відповідачем чиняться перешкоди позивачеві в користуванні належною їй на праві власності частиною квартири, зважаючи на те, що в позовній заяві стверджується, що відповідач з 2016 року в квартирі не проживає, його речі в квартирі відсутні. Отже дана вимога позову не підлягає задоволенню, у зв`язку з її недоведеністю. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним господарством, мають взаємні права та обов`язки. Згідно частин 2 та 3 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як зазначає позивач, [PERSON] є її знайомим, на початку 2012 року звернувся до неї з проханням реєстрації місця проживання в м.Києві для подальшого працевлаштування, гарантував їй та її сім`ї сплату всіх необхідних платежів та зборів, однак обіцянку не виконав, а з 2017 року на зв`язок не виходить та уникає спілкування. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї позивача в розумінні діючого законодавства України. Як убачається із свідчень сусідів [PERSON] , [PERSON] від 16 серпня 2019 року, засвідчених начальником ЖЕД - 408 Касяновим В.А. , [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час (а.с.11). Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом, тим більше, що відповідач не є членом сім`ї позивача в розумінні діючого законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст. 141 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у вищевказаному розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: partial