Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

До Куйбишевського районного суду 17 квітня 2018 року звернувся [PERSON] (далі позивач) в особі представника [PERSON] з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про позбавлення права користування житловим будинком. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу №38 від 21.03.1992 є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: Запорізька область, Більмацький (Куйбишевський) район, смт. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 222. У 2000 році відповідач виїхав до м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, де фактично проживає і сьогодні. 24.10.2012 відповідач був зареєстрований в даному житловому приміщенні. У звязку з анексією Автономної Республіки Крим у 2014 році, будь-які звязки між позивачем і відповідачем були втрачені. Відповідач не заперечував проти зняття його з реєстрації у с. Благовіщенка, проте самостійно прибути для добровільного зняття з реєстрації він відмовився. На даний час позивач позбавлений можливості звязатись з відповідачем. Відповідач жодної участі в утриманні будинку не бере, разом з позивачем не проживає, спільного господарства не веде, повертатись на підконтрольну територію України не бажає та має на меті постійно проживати у м. Сімферополь. Факт відсутності [PERSON] за місцем проживання понад один рік підтверджується актом обстеження проживання, складеним комісією Комиш-Зорянської селищної ради Запорізької області №02-124/21105 від 20.03.2018. Висновком комісії підтверджено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований, але фактично з 2000 року за адресою: с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 222, не проживає. Позивач має намір продати житловий будинок, проте через неможливість здійснити зняття з реєстрації [PERSON], він обмежений у реалізації свого права розпоряджатися майном через відмову покупців купувати будинок, в якому зареєстровані треті особи. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року відкрите провадження у справі та призначено судовий розгляд на 08 годину 45 хвилин 22 травня 2018 року. В судове засідання 22.05.2018 позивач, його представник не зявилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку. До суду надійшла заява відповідача про визнання позову. Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №38 від 21.03.1992, укладеного між ним та [PERSON], що діяв за дорученням дирекції птахофабрики «Куйбишевська», та посвідченого секретарем Благовіщенської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: Запорізька область, Більмацький (Куйбишевський) район, с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 222. У 2000 році відповідач виїхав до м. Сімферополь Автономної Республіки Крим, де фактично проживає і сьогодні. За місцем реєстрації він зявлявся лише з метою відвідати рідних та впорядкувати документи. 24.10.2012 відповідач був зареєстрований в даному житловому приміщенні. У 2014 році у звязку з анексією Автономної Республіки Крим, будь-які звязки між позивачем і відповідачем були втрачені. Відповідач жодної участі в утриманні будинку не бере, разом з позивачем не проживає, спільного господарства не веде, повертатись на підконтрольну територію України не бажає та має на меті постійно проживати у м. Сімферополь. Актом обстеження проживання, складеним комісією Комиш-Зорянської селищної ради Запорізької області №02-124/21105 від 20.03.2018 та засвідчено підписами сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено, що за адресою: Запорізька область, Більмацький район, с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 222 зареєстровані та проживають: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За даною адресою зареєстровані, але не проживають їхні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який фактично з 2000 року за вказаною адресою не проживає. Відповідно до довідки, виданої Комиш-Зорянською селищною радою Більмацького району Запорізької області № 02-123/594 від 25.04.2018 встановлено, що згідно погосподарських книг по селу Благовіщенка (№3 за 2016-2020 роки) [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично з 2012 року за цією адресою не проживає. Відомостями щодо його місця проживання селищна рада не володіє. Позивач має намір реалізувати житловий будинок, проте через відмову [PERSON] здійснити зняття з реєстрації добровільно, він обмежений у реалізації свого права розпоряджатися майном через те, що покупці відмовляються купувати будинок, в якому зареєстровані треті особи. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 (№688/63/15-ц). Реєстрація відповідача порушує (обмежує) право користування власністю позивача, у звязку з чим вимоги останнього є обґрунтованими підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи не проживання тривалий час відповідача у будинку, власником якого є позивач, суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування даним житловим будинком, розташованим за адресою: Запорізька обл., Більмацький район, с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 222. Більш того, позивач як власник має право вимагати від відповідача усунення порушення свого права власності в будь-який час. Тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Визнання позову відповідачем не порушує будь-яких прав та інтересів третіх осіб. У відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved