Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23466 гривень 60 копійок. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до укладеної [PERSON] угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 29.10.2013 відповідач отримав кредит у розмірі 8120 гривень 42 копійки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у такому порядку починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 03.04.2017 утворилася вищевказана заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви позичальника від 22.11.2006 ЗАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку /а.с.5/. З метою приведення у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» змінено найменування Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», який є його правонаступником, що підтверджується копією статуту ПАТ КБ «ПриватБанк», копією довідки з ЄДРПОУ серії АА №241170 та банківською ліцензією №22 від 05 жовтня 2011 року. 29.10.2013 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було підписано [PERSON] угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. [PERSON] угода укладена з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №DNH4KP55050537 від 22.11.2006, а також приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до пункту 2.1 даної [PERSON] угоди банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 8120 гривень 42 копійки на строк 6 місяців з 29.10.2013 по 30.04.2014 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 8120 гривень 42 копійки, в обмін на зобовязання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 0,001% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у встановлені в заяві, Умовах та правилах строки. Дата останнього погашення заборгованості за кредитом не може бути 30.04.2014 /а.с.6/. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 03.04.2017 складає 23466 гривень 60 копійок, а саме: 4720 гривень 62 копійки - заборгованість за кредитом, 1 гривня 51 копійка - заборгованість за процентами за користування кредитом, 5664 гривні 60 копійок - заборгованість за пенею та комісією, 13079 гривень 87 копійок - штрафу відповідно до пункту 2.2 [PERSON] угоди /а.с.4/. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи викладене, та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, висловивши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 у справі № 6-100цс14 є правовий висновок, що частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Тому, за рішенням суду може бути зменшений розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, що передбачено ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України. Отже, суд вважає за можливе відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні його вимог в частині стягнення штрафу та зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач, до суми заборгованості за кредитом, тому з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» належить стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 9442 гривні 75 копійок. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених вимог у розмірі 643 гривні 82 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: partial