Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яку передано у провадження судді Дмитрієвої М.М. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. З 05 лютого 1983 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей. Спільне життя між сторонами не склалося. Шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2014 року через сімейні сварки та зловживання відповідачем спиртними напоями. Фактично, шлюбні відносини носять формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім з відповідачем інтересам. Спору про поділ майна немає. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином, не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, судовий збір просила покласти на неї, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Куріцина», на фіксування судового процесу не наполягає. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає, на фіксуванні судового процесу не наполягає. У звязку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи, згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2\~ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~ \~ Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 05 лютого 1983 року позивач [PERSON] (до шлюбу Собченко) Л.В. перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІ ЛЮ № 389642, виданим Відділом ЗАЦС м. Ельск Гомельського району, актовий запис № 7. Згідно із ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки відповідач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, у відповідності до ст. 110 СК України, яка передбачає можливість пред'явлення одним з подружжя позову про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що родина розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки позивач просить судовий збір з відповідача не стягувати, а покласти на неї, то судовий збір з відповідача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved