Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Вараської міської ради, у якій з урахуванням уточнень просить встановити позивачу, власнику земельної ділянки за кадастровим номером 5610700000:01:001:0078, земельний сервітут, який полягає у праві безоплатного, постійного, безособового та вільного проходу та проїзду на велосипеді і будь-якому транспортному засобі (в тому числі вантажному, великогабаритному) з вулиці до її земельної ділянки і у зворотному напрямку через одну або одразу декілька земельних ділянок з кадастровими номерами 5610700000:01:001:0142, 5610700000:01:001:0160, 5610700000:01:001:0141, 5610700000:01:001, які розташовані по [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії РВ №00228, виданого 18.02.1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №107, позивач є власником земельної ділянки загальною площею 0,10 гектарів, яка розташована на території м. Вараш Рівненської області. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5610700000:01:001:0078. Однак із земельної ділянки позивача відсутній будь-який прохід чи проїзд до земель загального користування (вулиці, проїзду) в зв`язку з тим, що з усіх боків по периметру конфігурації зареєстровано право власності на суміжні земельні ділянки, без доступу проходу чи проїзду до неї. Разом з тим земельна ділянка позивача розташована поряд, тобто межує з земельними ділянками, зокрема [PERSON] , який є відповідачем у справі [PERSON] , та [PERSON] . При тому до часу, коли власником сусідньої земельної ділянки стала вищевказана [PERSON] , до земельної ділянки позивача існував прохід, проїзд через землю [PERSON] до земель загального користування (вулиці). Однак з часу завершення будівництва будинку [PERSON] на своїй земельній ділянці та встановлення по периметру ділянки паркану, позивач втратила можливість проходу та проїзду до найближчої вулиці. Наявна на той час дорога від землі позивача до вулиці стала частиною земельної ділянки [PERSON] . Таким чином позивач позбавлена можливості ефективно, повноцінно користуватися своєю земельною ділянкою за її цільовим призначенням та здійснювати її господарсько-функціональне використання. При тому на даний час існує можливість проходу та проїзду від землі позивача до вулиці через земельну ділянку відповідача [PERSON] , а саме по середині його земельної ділянки. Таким проходом на даний час інколи користується позивач з дозволу відповідача. При тому вільного проходу та проїзду вона не має. Разом з тим відповідач створює перешкоди позивачу для вільного проходу чи проїзду через свою земельну ділянку. Добровільно вирішити таке питання відповідачі не бажають. 20 лютого 2019 року Кузнецовським міським судом Рівненської області до справи залучені співвідповідачі [PERSON] , [PERSON] та Вараська міська рада Рівненської області. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] посилаючись на те, що він повністю заперечує проти викладеного у позовній заяві так як факти викладені в позові не відповідають дійсності, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, трактування у позові викладені маніпулятивно та у діях позивачки проглядаються ознаки процесуальних зловживань. Позов вважає безпідставний, а надані суду матеріали жодним чином не підтверджують посилання та твердження позивача викладені в заяві. Також позивач не звертався до відповідача в договірному порядку з пропозицією обговорити реальні технічні можливості і потреби такого сервітутного користування та умови користування земельною ділянкою відповідача. Крім того [PERSON] вказав, що відповідно до норм Цивільно-процесуального кодексу України саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в іншій спосіб, що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови, що встановлення такого способу сервітутного використання ділянки відповідача є для нього найменш обтяжливим. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] в якому вона просить відмовити позивачу в задоволенні позову вказуючи на те, що факти, викладені в позові, не відповідають дійсності, не підтверджені доказами, позов [PERSON] безпідставний. Позивач не звертався з пропозицією в договірному порядку обговорити реальні технічні можливості встановлення сервітуту, не обґрунтовував потреби сервітутного користування та не надав пропозицій щодо умов користування сервітутом. Позивач не надав жодних доказів про наявність у власності чи володінні транспортних засобів (в тому числі вантажних та великогабаритних), право проїзду якими вимагає задовільнити. Встановлення сервітуту позбавить [PERSON] , як власника земельної ділянки, права використовувати частину власної земельної ділянки за цільовим призначенням. Твердження позивача про намагання вирішити питання проходу/проїзду до власної ділянки із сусідами безпідставне. Таких переговорів не провадилось, з боку позивача та її родини були тільки ультимативні вимоги викупити її ділянку за необґрунтовано завищеними цінами. Позивач, як власник ділянки, мала вживати належних дій та заходів для забезпечення ділянки проходом і такі можливості вона мала, проте не реалізувала. Внаслідок бездіяльності позивача виник даний судовий спір. Також від відповідача [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву [PERSON] про встановлення сервітуту в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на наявність встановленого постійного земельного сервітуту на її земельній ділянці, вищевказані фактичні дані вказують на те, що встановлення ще одного земельного сервітуту щодо ділянки співвідповідача є надзвичайно обтяжливим. Також вказує, що позивач не зверталася до співвідповідача в договірному порядку з пропозицією обговорити реальні технічні можливості і потреби такого сервітутного користування та умови користування земельною ділянкою співвідповідача. Доказів такого звернення позивач не надав. [PERSON] повністю заперечує проти викладеного у позовній заяві твердження, що до часу, коли власником сусідньої земельної ділянки стала вищевказана [PERSON] , до земельної ділянки позивача існував прохід, проїзд через землю [PERSON] так як факти викладені в позові не відповідають дійсності, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Жоден документ, поданий позивачем не підтверджує існування будь-коли дороги через ділянку [PERSON] (попередній власник ділянки співвідповідача [PERSON] ). Так само як жоден документ не підтверджує наявний проїзд/прохід через ділянку співвідповідача, що є обов`язковою умовою при вирішенні питання щодо встановлення сервітуту. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві та дали пояснення аналогічні за змістом обставин, якими обґрунтований позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтовував відзив на позов. Додатково повідомив, що на його ділянці ведуться роботи із спорудження будинку та визнав обставину про те, що його земельна ділянка межує із земельною ділянкою [PERSON] Співвідповідач [PERSON] також позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні до пояснень викладених у відзиві на позов. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. Додала, що ділянку придбала у 2015 році. На ній ріс сад. На межі її земельної ділянки та земельної ділянки позивача знаходився старий паркан. Визнала обставину, що 11.08.2016 року міська рада запрошувала усіх сусідів по вулиці та обговорювалось питання про те, що у позивачки немає проїзду, проходу до її ділянки, проте чим це закінчилось не пам`ятає. На день розгляду справи у суді не надає дозволу на проїзд-прохід позивачці через свою земельну ділянку. Представник відповідачів [PERSON]., який діє в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] у вступному слові послався на обставини, якими обґрунтовані відзиви відповідачів. Додатково пояснив, що думка про те, що проїзд-прохід посередині ділянки [PERSON] є найменш обтяжливим є хибною. Вказав, що варіанти запропоновані експертом суперечать вимогам ДБН. Також вказав, що жодними доказами не підтверджено порушення права позивача ефективно користуватися власною земельною ділянкою, суду таких доказів не надано, а тому воно є безпідставним та не доведеним. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі та дала пояснення аналогічні до пояснень викладених у відзиві на позов. Просила в задоволенні позову відмовити повністю. Додатково надаючи пояснення повідомила, що сервітут позбавить її права користування земельною ділянкою. Паркану між її земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] немає, однак вона та [PERSON] є родичами, ведуть спільне господарство, а тому встановлення сервітуту на межі їх ділянок обмежить їхні права. Вислухавши пояснення та доводи сторін, представника позивача, представника відповідача, проаналізувавши обставини справи та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії РВ № 00228 від 18 лютого 1999 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №107, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,10 гектарів, яка розташована на території міста Кузнецовської міської ради з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.11.2015 року підтверджується, що вказаній земельній ділянці позивача присвоєно кадастровий номер 5610700000:01:001:0078. Зі змісту показань позивача [PERSON] допитаної як свідка доводиться те, що між [ADDRESS], Рівненської області та її ділянкою розміщені ділянки відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Будь-яких проходів чи проїздів від вище вказаної вулиці до її земельної ділянки немає. До своєї ділянки вона завжди проходила по дорозі, яка розміщувалась на межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Близько 1-2 років назад вказана дорога була перегороджена парканом, у зв`язку з чим вона позбавлена доступу до своєї земельної ділянки. Після цього домовлялась із [PERSON] і він її пропускав через свою земельну ділянку. Вказала, що пропонувала [PERSON] надати їй проїзд взамін на частину своєї земельної ділянки, або викупити у нього частину ділянки для проїзду. На ці пропозиції [PERSON] не погоджувався. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] показала, що [PERSON] більше 50 років обробляла свою земельну ділянку, до якої доїжджала машиною по дорозі, яка знаходилась орієнтовано на межі між ділянками [PERSON] і [PERSON] . Проте, коли земельні ділянки почали приватизовувати, дорогу перегородили заборами і [PERSON] втратила можливість добратись до своєї земельної ділянки. Приблизно 1-2 роки назад ділянку [PERSON] обгородили парканами з усіх сторін по периметру. Відповідаючи на поставлені питання показала, що [PERSON] через ділянку [PERSON] не ходила. Земельна ділянка [PERSON] найближче розташована до [ADDRESS] . [PERSON] як свідок показала, що постійно допомагала обробляти земельну ділянку сестрі [PERSON] . Постійно добирались до ділянки по дорозі, у тому числі з кіньми. Останній раз позивачка обробляла землю на своїй ділянці у 2018 році, тоді їх до земельної ділянки пустив сусід через свій двір, оскільки дорогу загородили. Якою саме дорогою ходили не змогла конкретизувати у своїх показаннях. Стверджує, що на даний час [PERSON] не може вільно дійти до своєї земельної ділянки. Позивач має у своїй власності лише одну ділянку у м. Вараш, інших ділянок у власності немає. Свідок [PERSON] показала, що її мама [PERSON] близько 50 років працювала у колгоспі і постійно, приблизно з 1975 року, користувалась земельною ділянкою, з приводу доступу до якої вирішується спір. Вона щороку приїздила допомагати матері обробляти земельну ділянку. Позивач постійно заходила на свою земельну ділянку по дорозі, яка була розташована на сьогодні орієнтовно на межі між ділянками [PERSON] та [PERSON] . Після того, коли дорога була перегороджена парканами приблизно 2-3 роки назад, [PERSON] пропускав їх через свою земельну ділянку. Декілька раз, а саме один раз 3 роки назад та інший раз 2 роки назад, у тому числі коли останній раз збирали врожай у 2018 році вона пропонувала [PERSON] різні варіанти щодо викупу у нього частини земельної ділянки або обміну частини його земельної ділянки на частину земельної ділянки [PERSON] для влаштування проходу шириною 3 м, проте останній відмовився. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що була виконавцем земельно-кадастрових робіт, а саме для проведення експертизи робила зйомку GPS, щоб переконатись чи є доступ до земельної ділянки, з приводу якого вирішується спір. Підтвердила, що вільного доступу до ділянки [PERSON] не було, оскільки з трьох сторін, вона огороджена парканами, а з четвертої власник земельної ділянки відмовив у тому, щоб ходити через його ділянку. Показала, що потрапила на земельну ділянку [PERSON] через суміжну земельну ділянку, належну [PERSON] , шляхом часткового розбирання його паркану. Здійснила топографічну зйомку проходів до [ADDRESS]. Комунікації на ділянках не визначала і зйомку будівель на сусідніх ділянках не проводила, оскільки не було дозволів власників цих земельних ділянок. Під час проведення робіт [PERSON] та його дружина заборонили їй проводити зйомку їхньої земельної ділянки. Вказала, що земельна ділянка [PERSON] огороджена по периметру парканами. Лише на межі між ділянками [PERSON] та [PERSON] відсутній паркан. Між [ADDRESS] та ділянкою [PERSON] кам`яний мур, а між ділянками [PERSON] та [PERSON] металева огорожа. В судовому засіданні судовий експерт [PERSON] підтримала висновки проведеної нею експертизи та показала, що наданих їй матеріалів експертизи вистачило для відповідей на поставлені питання, визначені ухвалою суду. Вказала, що нею у висновку експерта було враховані вимог ДБН. Проводячи експертизу здійснювала огляд місцевості. Вказала, що до земельної ділянки [PERSON] пройшла через земельну ділянку [PERSON] , з дозволу останньої. Будь-яких вільних проходів або проїздів до земельної ділянки [PERSON] немає. На земельну ділянку [PERSON] не потрапила, оскільки калітка до її огороду була закрита. Вказала, що розташування септику на ділянці, яка може бути визначена як проїзд, не перешкоджає встановленню сервітуту. Звернула увагу, що така обставина може лише стверджувати на те, що облаштування проїзду в такому випадку буде більш затратним, оскільки прийдеться укріпляти місце розташування септику. Визнала, що встановлення сервітуту на ділянці [PERSON] є найбільш затратним порівняно з іншими двома варіантами, які вона запропонувала у висновку експерта. Найбільш прийнятним на її думку є варіант облаштування проїзду через земельну ділянку [PERSON] , оскільки завдається найменше шкоди власнику, немає споруд і будівель. Вказала, що у висновку експерта на сторінці 6 вона помилково вказала, що з північно-західної сторони земельна ділянка [PERSON] межує з землями [PERSON] . У дійсності потрібно вказати, що з північно-східної сторони. Пояснюючи більш детально межі встановлення земельного сервітуту пояснила, що варіант № 1 слід визначати як частину земельної ділянки [PERSON] шириною 3,5 м від межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по усій її довжині. Варіант № 2 необхідно визначати як частину земельної ділянки [PERSON] шириною 3,5 м від межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по усій її довжині. Варіант № 3 необхідно визначати як сукупність частин земельних ділянок [PERSON] шириною 2,44 м від межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по усій її довжині та [PERSON] шириною 1,06 м від межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по усій її довжині. Отже, в судовому засіданні показаннями свідків та експерта доведено те, що позивач [PERSON] не має можливості користуватись належною їй земельною ділянкою кадастровий номер 5610700000:01:001:0078, яка належить їй на праві власності, у зв`язку з відсутністю у неї доступу до земельної ділянки будь-яким іншим способом ніж встановлення сервітуту. Ця ж обставина також підтверджується висновком експерта від 24.10.2019 року № 3779-3780 (а.с. 119 т.2), а також копією схеми розташування земельної ділянки [PERSON] (а.с. 15 т.1). Доказів про наявність у позивача можливості іншим чином користуватись земельною ділянкою, окрім як встановлення сервітуту не подано. Згідно з вимогами ст. 401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Копією протоколу від 11.08.2016 року засідання комісії з вирішення земельних спорів щодо меж земельних ділянок та додержання добросусідства, яка була створена рішенням Кузнецовської міської ради 28.04.2016 року № 240, підтверджується, що позивач [PERSON] зверталась із заявою для врегулювання питань доступу на свою земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] . За змістом вказаного протоколу, на засідання комісії, з метою добровільного досягнення домовленості щодо встановлення сервітуту для використання та обслуговування [PERSON] земельної ділянки за призначенням, на засідання викликались, серед інших відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Комісією встановлено, що вищезазначена земельна ділянка [PERSON] , немає доступу до земель загального користування (вулиці, проїзду) у зв`язку з тим, що з усіх боків по периметру конфігурації зареєстровано право власності на суміжні земельні ділянки, без доступу проходу чи проїзду на ділянку [PERSON] . Цим же протоколом підтверджується, що добровільно досягти домовленостей з відповідачами [PERSON] та [PERSON] не вдалось. Обставина заявлення пропозиції відповідачу [PERSON] щодо добровільного вирішення питання про облаштуванню проїзду позивачем до її земельної ділянки доводиться також показаннями свідка [PERSON] та позивача [PERSON] , допитаної як свідка. На підставі викладеного суд доходить висновку, що позивачем доведена обставина про те, що вона, відповідно до ч.3 ст. 402 ЦК України, вживала заходів для добровільного вирішення спору щодо надання їй проїзду до її земельної ділянки та не змогла досягнути з відповідачами [PERSON] та [PERSON] домовленості про встановлення сервітуту, про його умови, а тому набула право на розгляд спору судом. Визначаючи вид та спосіб встановлення сервітуту, судом враховані наступні обставини. Відповідно до ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою полягає у можливості проходу через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації трубопроводів (газопроводів) тощо. Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Висновком експерта №3779-3780 від 24.10.2019 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що є технічна можливість (на одній чи одразу на декількох) земельних ділянках з кадастровими номерами 5610700000:01:001:0078; 5610700000:01:001:0142; 5610700000:01:001:0160; 5610700000:01:001:0141, встановлення земельного сервітуту, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді і будь-якому транспортному засобі, з найближчої вулиці до земельної ділянки позивача за кадастровим номером 5610700000:01:001:0078 та суду запропоновані наступні три варіанти встановлення земельного сервітуту для влаштування вказаного проїзду (проходу) на земельну ділянку позивача. Варіант №1 - встановлення земельного сервітуту, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді і будь-якому транспортному засобі на земельній ділянці гр. [PERSON] (кадастровий номер 5610700000:01:001:0160) шириною 3,5 метрів на площі 0,0079 га. Варіант №2 - встановлення земельного сервітуту, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді і будь-якому транспортному засобі на земельній ділянці гр. [PERSON] (кадастровий номер 5610700000:01:001:0142) шириною 3,5 метрів на площі 0,0077 га. Варіант №3 - встановлення земельного сервітуту, який полягає у праві проходу та проїзду на велосипеді і будь-якому транспортному засобі на двох земельних ділянках гр. [PERSON] (кадастровий номер 5610700000:01:001:0142) га гр. [PERSON] (кадастровий номер 5610700000:01:001:0141) шириною 3,5 метрів на площі 0,0076 га. Оскільки до суду подані докази на підтвердження того, що позивач [PERSON] вживала заходи для добровільного встановлення сервітуту та не змогла досягнути з відповідачами [PERSON] та [PERSON] , суд розглядає лише варіанти пов`язані із встановленням сервітуту за рахунок частини земельних ділянок цих відповідачів. Суд не бере до уваги варіант пов`язаний з використанням земельної ділянки відповідача [PERSON] , оскільки позивачем не доведена обставина про вживання заходів досягнення домовленостей щодо встановлення сервітуту з відповідачем [PERSON] , як то передбачено ч.3 ст. 402 ЦК України. З показань свідка [PERSON] та експерта [PERSON] випливає, що для облаштування проїзду (проходу) до земельної ділянки позивача через земельну ділянку [PERSON] необхідно демонтувати частину кам`яного муру на межі з [ADDRESS] та частину металевої огорожі в ділянці примикання до земельної ділянки [PERSON] . Крім того, в межах можливого облаштування проїзду розміщений септик. Експерт [PERSON] вказала на те, що цей варіант облаштування проїзду (проходу) найбільш затратний. В той же час для забезпечення проїзду (проходу) до земельної ділянки позивача через земельну ділянку [PERSON] , необхідно лише демонтувати частину огорожі зі сторони [ADDRESS] довжиною 3,5 м. Зі слів експерта [PERSON] цей варіант встановлення сервітуту найбільш вигідніший учасникам справи. Відповідно до копії схеми забудови земельної ділянки [PERSON] (а.с. 58 т.1), частина земельної ділянки [PERSON] , що межує із земельною ділянкою [PERSON] не зайнята будівлями чи іншими спорудами. Відповідно до ч.4 ст. 98 ЗК України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до змісту ч.1 ст. 103, ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Враховуючи викладені обставини, суд забезпечуючи найбільш раціональне використання земельних ділянок доходить висновку, що найменш обтяжливим способом, який завдасть найменше незручностей, буде встановлення сервітуту на земельній ділянці [PERSON] відповідно до варіанту № 2 запропонованого у висновку експерта від 24.10.2019 року № 3779-3780, у виді частини земельної ділянки [PERSON] , шириною 3,5 м та довжиною 21,86 м, довша сторона якої розташована на межі земельної ділянки [PERSON] , кадастровий номер 5610700000:01:001:0142 та земельної ділянки [PERSON] , кадастровий номер 5610700000:01:001:0141. Право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1 га, за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5610700000:01:001:0142, підтверджується інформаційною довідкою № 150860880 від 22.12.2018 року (а.с. 18 т.1), копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.05.2013 року (а.с. 60 т.1) та учасниками справи не оспорюється. Відповідно до п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7 встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , а також відповідач [PERSON] , клопотали про визнання висновку експерта № 3779-3780 від 24.10.2019 року недопустимим, недостовірним та неналежним. Клопотання обґрунтовували тим, що під час проведення експертизи порушені права відповідачів на участь в огляді. Так, вказали, що співвідповідачі зі змісту повідомлення направленого їм судом довідались те, що у разі надання експерту матеріалів топографічного знімання огляд буде проводитись 29.09.2019 року при цьому звернули увагу на те, що до одержання таких матеріалів експертиза проводитись не буде. На підставі цього вони розраховували, що експерт та позивач будуть дотримуватись такої вимоги. Далі вказують, що з матеріалів справи їм стало відомо, що позивач не надав експерту відповідні матеріали, а тому вони розраховували, що 29.09.2019 року експертом не буде проводитись огляд, участь у якому вони мали намір взяти. Оцінюючи таку поведінку відповідачів суд бере до уваги те, що з часу направлення судом вимоги відповідачам про необхідність задоволення клопотання експерта до 29.09.2019 року відповідачі з матеріалами справи не ознайомлювались, а тому не могли знати про обсяг матеріалів поданих позивачем експерту. Відповідно до п.2 та п.7 ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати процесуальні обов`язки встановлені судом. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.05.2019 року, якою призначено судову земельно-технічну експертизу зобов`язано відповідача [PERSON] , співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкод огляду їхніх земельних ділянок під час проведення призначеної експертизи. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не будучи обізнаними про обсяг наданих експерту позивачем матеріалів, зобов`язані були діяти добросовісно та розраховувати на те, що огляд відбудеться 29.09.2019 року. Всупереч цього [PERSON] та [PERSON] , не з`явившись для проведення огляду ухилились від виконання покладених на них обов`язків. Крім того, зі змісту показань свідка [PERSON] , яка з метою проведення земельно-технічної експертизи проводила GPS зйомку на місцевості, відповідач [PERSON] та його дружина заборонили їй здійснити зйомку його земельної ділянки та наявних споруд. Такі обставини спростовують доводи представника відповідачів [PERSON] та відповідача [PERSON] про порушення прав відповідачів на участь у проведенні експертизи. Доводи представника відповідачів [PERSON] про те, що експерт провів на підставі неповних та неналежних даних суд не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні експерт [PERSON] показала, що наданих їй матеріалів вистачило для проведення експертизи та формування висновків. Суд також враховує те, що за змістом п.2 ч.2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, проте відповідачі не подавали клопотань про проведення додаткової земельно-технічної експертизи і суд не обмежував їх у поданні таких клопотань. Крім того, відповідачами не подано доказів, які давали б підстави для сумніву у достовірності висновків експертизи. Крім того, представник відповідачів [PERSON] та відповідач [PERSON] доводили про те, що вказаний висновок експерта є недопустимим у зв`язку з тим, що у ньому відсутні печатки на кожному аркуші експертизи, посилаючись на недотримання вимог п. п.4.17 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз. Так, відповідно до п.4.17 вказаної Інструкції, висновок експерта (експертів) оформлюється на бланку експертної установи і підписується експертом (експертами), який (які) проводив(ли) дослідження. Підписи у заключній частині засвідчуються відбитком печатки експертної установи на кожній сторінці тексту заключних висновків. З викладеного випливає, що підписи експерта повинні бути засвідчені печаткою лише на кожній сторінці заключних висновків, а не усього висновку експерта, як то вказували [PERSON] та [PERSON] . За результатами дослідження висновку експерта від 24.10.2019 року встановлено, що заключні висновки містяться на 11 та 12 аркушах такого висновку. На 12 аркуші підпис експерта посвідчено печаткою експертної установи та відповідає вимогам п. 4.17 вказаної Інструкції. Саме на цьому аркуші міститься висновок експерта щодо варіанту № 2 встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці [PERSON] , який взятий до уваги судом та визнаний таким, що найменш завдає незручностей відповідачу. Крім того, в судовому засіданні експерт [PERSON] підтримала повністю свої висновки, викладені у висновку експерта від 24.10.2019 року. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що відсутність печатки експертної установи на 11 аркуші висновку експерта не може бути істотною обставиною, яка впливала б на визнання усього висновку експерта недопустимим доказом. Суд вважає безпідставними доводи представника відповідачів [PERSON] про те, що суд не перевірив чи не має іншого проїзду чи проходу до ділянки позивача через інші земельні ділянки, які межують з ділянкою позивача. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Зважаючи на те, що позивач звернулась з позовом лише до відповідачів, які беруть участь у цій справі, у суду відсутні повноваження виходити за межі позовних вимог та досліджувати обставини, які не стосуються позовних вимог. Крім того, до суду не подано будь-яких доказів про те, що позивач [PERSON] може будь-яким іншим чином користуватись належною їй земельною ділянкою, ніж як встановлення сервітуту. Також суд визнає неспроможними доводи представника відповідачів [PERSON] про те, що позивач сама своїми діями обмежила себе у праві користування земельною ділянкою. Таку обставину представник відповідачів та відповідачі доводили копією заяви [PERSON] , яка міститься у технічній документації по складанню державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 10 т.1) та у якій записано те, що вона не має претензій до існуючих границь з суміжними землевласниками. Проте, суд враховує те, що така заява не містить підпису позивача та дати її складання. Враховуючи, що вона міститься у вище вказаній технічній документації, яка датована 1998 роком, суд допускає, що вона могла бути складена у 1998 році. Проте до суду не подано доказів коли саме позивач [PERSON] погоджувала межі суміжних ділянок і чи взагалі погоджувала. В судовому засіданні позивач [PERSON] вказувала, що дійсно погоджувала межі із [PERSON] , проте під час цього стверджував, що їй прохід залишиться. Також суд бере до уваги похилий вік [PERSON] , якій на час розгляду справи виповнилось 83 роки, її доводи про те, що вона є юридично необізнана та наявність доступу позивача до її земельної ділянки протягом тривалого часу після погодження меж із [PERSON] . Викладені обставини дають підстави стверджувати, що у суду відсутні докази про свідоме створення позивачем обставин, які позбавили її доступу до земельної ділянки. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц, допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, а тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. На підставі викладеного суд не вбачає можливості застосувати до розглядуваного спору наслідки спливу позовної давності, про застосування яких подана заява відповідачем [PERSON] , оскільки у суду відсутні докази про те, що у позивача [PERSON] припинилось право власності на земельну ділянку, право доступу до якої намагається встановити позивач у цьому спорі або про те, що припинилось порушення права позивача на доступ до її майна. Відповідно до ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. З огляду на вище вказане, оскільки у позивача відсутній інший прохід та проїзд до належної їй земельної ділянки, сторонам не вдалося домовитися з приводу встановлення земельного сервітуту у позасудовому порядку, враховуючи необхідність захисту прав та свобод, передбачених та гарантованих Конституцією України осіб, зокрема щодо користування та розпорядження майном, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, шляхом встановлення на користь власника земельної ділянки [PERSON] , розташованої на території м. Вараш Рівненської області, з кадастровим номером 5610700000:01:001:0078, безоплатний, безстроковий, безособовий земельний сервітут для проходу та проїзду на велосипеді і будь-якому транспортному засобі на земельній ділянці [PERSON] з кадастровим номером 5610700000:01:001:0142, площею 0,0077 га, відповідно до варіанту №2 висновку експерта №3779-3780 від 24.10.2019 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, а саме у виді частини вказаної земельної ділянки [PERSON] , шириною 3,5 м та довжиною 21,86 м, довша сторона якої розташована на межі земельної ділянки [PERSON] , кадастровий номер 5610700000:01:001:0142 та земельної ділянки [PERSON] , кадастровий номер 5610700000:01:001:0141. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: approved