Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказану картиру в неї з квітня 2019 року винаймав відповідач. 09 травня 2019 року в квартирі за вказаною адресою сталась пожежа. Відповідно до акта про пожежу ймовірною причиною пожежі стало необережне поводження відповідача з вогнем. Збиткі від пожежі складають 120 000 грн. За наслідками події, 09 травня 2019 року Лисичанським ВП ГУНП в Луганській області було відкрите кримінальне провадження за ознаками ст. 196 КК України. 15 липня 2019 року винесена постанова про закриття кримінального провадження. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути з відповідача матеріальну допомогу в розмірі 120 000 та судові витрати в розмірі 1 200 грн. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26 лютого 2020 року справу прийнято до провадження суддею Луньовою Д.Ю. та призначене судове засідання з викликом сторін (а.с.50). В судове засідання сторони не з`явилися, позивач 10 червня 2020 року та 09 вересня 2020 року надавала суду заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечувала (а.с. 63, 71). Відповідач до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. 10 червня 2020 року відповідач надав суду заяву, в якій просив відкласти розгляд справи для надання часу для підготування відзиву (а.с. 64). Клопотання про відкладення розгляду справи було задоволено та відкладено розгляд на 09 вересня 2020 року. 09 вересня 2020 року відповідач в судове засідання не з`явився, викликався шляхом надіслання повістки, яка повернулась неврученою з причини - «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 68-69). Судове засідання було відкладене на 23 жовтня 2020 року, відповідач в судове засідання викликався шляхом надіслання повістки, яку останній отримав особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 76). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для підготовки та надання відзиву, однак своїм правом не скористався, тому справа буде розглянута на наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі спадкового договору ВТО № а146286, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області Бабенко О.В. та зареєстрованого за № 19944 (а.с. 12, 13). Відповідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесеного за № 12019130240000846 09 травня 2019 року до чергової частини Лисичанського ВП ГУНП в Луганській області надійшло повідомлення про те, що внаслідок необережного поводження з вогнем сталась пожежа 09 травня 2019 року о 06 годині 20 хвилин за адресою: [ADDRESS] , де на той час знаходився [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено майно [PERSON] (а.с. 19). З постанови про закриття кримінального провадження від 15 липня 2019 року встановлено, що 09 травня 2019 року в ході огляду місця події за адресою: [ADDRESS] , квартира мала сліди термічного ураження у вигляді кіптяви. В ході допиту [PERSON] встановлено, що останній тимчасово мешкав за вказаною адресою, коли він курив в квартирі випадково впустив недопалок, в результаті чого сталась пожежа. Внаслідок пожежі було пошкоджено майно [PERSON] , а він сам отримав легкі тілесні ушкодження. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019130240000846 від 09 травня 2019 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 196 КК Укрїани (а.с. 20-22). З акта про пожежу, складеного 09 травня 2019 року комісією у складі дев`ятої державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Луганській області капітана служби цивільного захисту Козюра В.М. , [PERSON] , встановлено, що 09 травня 2019 року приблизно о 05 годині 30 хвилин за адресою: [ADDRESS] виникла пожежа. Прямі збитки від пожежі складають - 120 000 грн., побічні збитки - 313 658 грн. Причиною пожежі зазначено - необережне поводження з вогнем горомадянином [PERSON] (а.с. 23). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз`яснив, що при розгляді справ за позовами про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У пункті 3. 7. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Суд вважає, що відповідальність за спричинену майнову шкоду позивачу повинен нести відповідач, як орендар квартири, якщо не доведе відсутність своєї вини у виникненні пожежі та пошкодження об`єкту оренди. Дана позиція суду узгоджується з висносками ВГСУ у справі № 911/316/16 від 09 листопада 2016 року. Сума матеріальної шкоди визначена позивачем виходячи з розрахунку на ремонт в однокімнатній квартирі (а.с. 11), замовлення № 1383 на встановлення металопластикових вікон 9 (а.с. 18) та акта про пожежу (а.с. 23) та складає 120 000грн. Будь-яких доказів чи спростування на предмет заявлених позовних вимог відповідач не надав. Правом надання суду відзиву не скористався, хочу мав для цього достатньо часу. Заперечень щодо розміру матеріальної шкоди не заявив. Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 120 000 підлягають задоволенню. Відповідно до квитанції № 215600426655 позивачка сплатила судовий збір в розмірі 780 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з задоволенням позову вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved