Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 15.09.2014 року по 01.12.2014 року та з 12.04.2018 року по 19.12.2019 року він працював на підприємстві відповідача гірничим робочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Також з 07.06.2004 року по 07.09.2014 року та з 02.12.2014 року по 02.04.2018 року перебував у трудових відносинах з ДП «ВК «Краснолиманська», працюючи також гірничим робочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Наказом по підприємству № 28/к від 20.12.2019 року він був звільнений з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я згідно ст.40 п. 2 КЗпП України. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) від 27.10.2020 року № 36/922, державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМН України» позивачу встановлено вперше професійне захворювання: Хронічна радикулопатія S1 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями, м`язово - тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), за класифікацією Остапкович та Пономарьової . Хронічний бронхіт ІІ ст., ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-II (один - два) ст., за змішаною етіологією (пил+тютюнокуріння). 16 листопада 2020 року після проведення розслідування професійного захворювання, комісією було складено акт (форма П - 4) розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 17 листопада 2020 рову Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці в Доненькій області Г.В. Зуб. Відповідно до п. 17 зазначеного акту, причинами виникнення професійного захворювання став тривалий термін роботи в шкідливих умовах праці на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - Шахта О.Г. Стаханова ВО «Красноармійськвутілля», Шахта їм. Г.М. Димитрова ДІЇ «Красноармійськвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» - де підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні - пил, шум, фізичне навантаження, робоча поза. Загальний стаж роботи позивача в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів складає 32 роки 01 місяць 04 дні. 21.01.2021 року обласною профпатологічною МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванню та 65% втрати працездатності, в тому числі 30% хронічної попереково - крижової радикулопатії, 25% внаслідок хронічного бронхіту, 10% хронічної двобічної сенсоневральої приглухуватості. Рекомендовано медикаментозне та санаторно - курортне лікування по профзахворюванням, спостереження та лікування у невролога, пульмонелога, ЛОР. Внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в фізичних і душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливість продовження професійної роботи, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, неможливість вести активний спосіб життя, що впливає на його звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач має достатньо серйозні порушення здоров`я у зв`язку із профзахворюванням. Його переслідує, тягнучий біль в поперековому відділі хребта, особливо на погоду, він не може нормально виконувати повсякденні дії, йому боляче сидіти, ходити. Внаслідок профзахворювання у нього наявна загальна слабкість, головокружіння. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту, відчуття пригніченості. Важливим факторам, що додає додаткових психічних страждань, є незворотність змін в пошкоджених органах, які завжди будуть створювати йому больові відчуття та незручності. У зв`язку із професійним захворюванням був істотно змінений звичний життєвий уклад позивача, значно знизилась активність. Внаслідок стану здоров`я він втратив престижну роботу та достойну заробітну плату, що негативно позначилося на його соціальному статусі і морально мене дуже пригнічує. Він не може вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю професійного захворювання, психологічний дискомфорт і значне порушення душевного спокою. Його життєдіяльність обмежена. У зв`язку із професійним захворюванням, він став обмеженим у русі, оскільки швидко стомлюється при незначних навантаженнях, не може нормально ходити, виконувати звичайні рухи, навіть нахилятись. Відповідно до висновку МСЕК йому рекомендоване і в подальшому медикаментозне лікування. Внаслідок викликаних профзахворюванням погіршень здоров`я вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження обстежень, лікування, що в свою чергу завдає йому незручності, обмеження спілкування з родиною та близькими, та призводить до порушення нормальних життєвих зв`язків. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 90000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання. Ухвалою суду від 05 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що заявлені вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначив, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» у періоди з 15.09.2014 р. по 01.12.2014 р. та з 12.04.2018 р. по 19.12.2019 р. Тобто загальний стаж роботи Позивача на підприємстві Відповідача становить 2 роки З місяці. Твердження позивача про те що він певний час перебував у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» не заслуговують на увагу, оскільки Державне підприємство не має жодного відношення до відповідача та є окремою юридичною особою. Даний факт лише підкреслює тривалий час роботи позивача на інших підприємствах вугільної галузі який в підсумку і призвів до виникнення у нього профзахворювання. Представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що на підприємство відповідача, позивач працевлаштувався вже маючи тривалий стаж роботи в підземних умовах. Так, відповідно до тверджень позивача викладених у позовній заяві, та п. 12 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, загальний стаж роботи позивача в підземних умовах під впливом шкідливих факторів складає 32 років 01 місяців 04 дні. Підсумовуючи вищевикладене, звертає увагу, що в шкідливих умовах праці, які в подальшому призвели до хронічного захворювання позивач працював ще задовго до працевлаштування на ТОВ «Краснолиманське». Аналогічні висновки викладені комісією в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 листопада 2020 р. Відповідно до пункту 17 Акту: «Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - Шахта О.Г. Стаханова ВО «Красноармійськвугілля», Шахта ім. Г.М. Димитрова ДП «Красноармійськвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» - де підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні». Разом з тим, комісія недвозначно висловила свою думку з приводу непричетності ТОВ «Краснолиманське» до виникнення у позивача професійного захворювання. Згідно ч. 2 п. 17 Акту: «За час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах». У пункті 20 Акту, в якому наводяться висновки щодо осіб дії яких призвели до професійного захворювання позивача зазначено: «У зв`язку з тривалим часом роботи в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної галузі, та тим фактом, що [PERSON] на момент розслідування не працює в шкідливих умовах з 19.12.2019 року, виявити осіб, які порушили законодавство України з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи що привело до даного професійного захворювання, не вбачається можливим.» Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Одночасно, у відповідності до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019 р., яким затверджено «Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві»: хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою. Тобто захворювання позивача розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Краснолиманське». При цьому, звертаючи увагу на короткий строк роботи на підприємстві відповідача, який склав не більш ніж як 6% від загального трудового стажу позивача, який переривався, враховуючи висновки комісії, представник відповідача зазначає, що отримати позивачем професійну хворобу саме внаслідок роботи лише на ТОВ «Краснолиманське», не можливо. Тож про які саме дії відповідача, що спричинили позивачу моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача йдеться мова в позовній заяві, невідомо. Судова практика яка склалася на сьогоднішній день свідчить про те, що при розгляді цивільних справ про відшкодування потерпілим моральної шкоди у зв`язку з отриманням професійного захворювання або каліцтва слід враховувати що як що в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено декілька підприємств на яких працював потерпілий і умови праці на яких були шкідливими та призвели до професійного захворювання потерпілого то потерпілий має право звернутися з відповідним позовом до всіх зазначених підприємств. Розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися з урахуванням тривалості роботи потерпілого на кожному з підприємств та з огляду на кількісний показник шкідливих факторів на кожному з цих підприємств. До аналогічних висновків прийшов Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у своєму рішенні від 04.11.2020 р. по справі 235/4415/20, залишеному без змін постановою Донецького апеляційного суду від 16.02.2021 р. при розгляді позовної заяви з подібними вимогами. Крім того, відповідач вважає, що заявлений позивачем розмір вимог щодо стягнення моральної шкоди є безпідставними, необґрунтованими, відсутні достатні докази, що обґрунтовують пропорційність розміру грошових вимог позивача із розміром заподіяної шкоди. Позивачем не надано доказів (належних, допустимих та достатніх в контексті ст. 77-80 ЦПК) на підтвердження тієї обставини, що характер та обсяг заподіяних йому моральних страждань, а також характер вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках є настільки суттєвими, що потребують відшкодування в розмірі 90 000 грн., як то зазначено у позовній заяві. З огляду на викладене представник відповідача вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову до ТОВ «Краснолиманське» у повному обсязі. Позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 15.09.2014 року по 01.12.2014 року та з 12.04.2018 року по 19.12.2019 року, працюючи гірничим робочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 19.12.2019 року звільнений згідно ст.40 п.2 КЗпП України у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок здоров`я (а.с.5-8). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 01 рік 10 місяців 25 днів, за професією - 18 років 05 місяців 17 днів, загальний стаж - 32 роки 01 місяць 04 дні. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 16.11.2020 року, затвердженого Т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Г.В. Зуб 17 листопада 2020 року, в пункті 17 якого вказано що, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме - Шахта О.Г. Стаханова ВО «Красноармійськвугілля», Шахта ім. Г.М. Димитрова ДП «Красноармійськвугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ТОВ «Краснолиманське» - де підпадав впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували нормативні. За час роботи [PERSON] на ТОВ «Краснолиманське» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності засобів колективного захисту, що могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Краснолиманське» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: потужність зовнішньої роботи при фізичному динамічному навантаженні (з переважною участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 62,6 ВТ, при нормативному значенні 45 ВТ; Робоча поза: перебування у вимушеній позі 90% часу зміни при нормативному значенні 10% часу зміни.Виробничий шум: рівень еквівалентного шуму на робочому місці склада 89 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Пил переважно фібро генної дії з вмістом вільного діоксину кремнію до 5% (4,2%) - фактична величина 93,4 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3 (а.с.16-20). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 27.10.2020 року № 36/922 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія S1 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.), за класифікацією Остапкович та Пономарьової . Хронічний бронхіт ІІ ст., ф. затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-II (один - два) ст., за змішаною етіологією (пил+тютюнокуріння) - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.15). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.01.2021 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 21.01.2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено повторно, інвалідність встановлена з 21.01.2021 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного лікування за профзахворюваннями, санаторно-курортного лікування - за хронічною п/кр радикулопатією, «Д» невролога, ЛОР, пульмонолога (а.с.21,22). Позивач неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з приводу хронічного бронхіту (а.с.9-10,14). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що професійне захворювання виникло у позивача задовго до роботи на їх підприємстві, оскільки встановлено воно було у 2021 року, тобто після закінчення періоду роботи у відповідача. Саме у 2020 року позивачем отримані відповідні медичні висновки щодо стану свого здоров`я. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 35000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду в березні 2021 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 353,21 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial