Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до дублікату договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки на будівництво житлового будинку, виданого 05.12.2006 державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області за реєстром №1/599, посвідченого 31.07.1958 Другою Криворізькою нотаріальною конторою за реєстром №2-3870, йому на праві власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Юрчака, буд. 18. Відповідно до державного акту про право власності на землю, виданого виконавчим комітетом Криворізької міської ради від 08.07.1997 належить земельна ділянка загальною площею 845 м.кв. за тією ж адресою. В 2008 році йому виповнилось 82 роки, його дружині [PERSON] - 80 років і відповідач [PERSON] запропонував йому свої послуги по забезпеченню доглядом, харчуванням, утриманням його житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані, замість цього він попросив відписати належний йому будинок та земельну ділянку. Він погодився і 26.01.2008 уклав з [PERSON] договір, тексту якого не читав, бо не мав з собою окулярів, а без них він погано бачить. Вважав, що в договорі передбачені всі права і обов'язки, про які вони домовились, а нотаріус в свою чергу, незважаючи на його вік, не читав йому сам договір та не роз'яснив його наслідки. Після укладання договору дарування, він вважав, що відповідач повинен виконувати їхні домовленості, а саме по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням його житлового будинку і присадибної ділянки. 12.08.2010 його дружина [PERSON] померла. Він був вимушений звернутись за допомогою до своєї доньки [PERSON], яка проживала у м. Нікополь, і яка на його прохання погодилась покинути постійне місце проживання та доглядати за ним по теперішній час. В січні 2011 року, після того як до нього звернулись представники комунальних служб, які потребували право власності на будинок для підтвердження пільг, він дізнався, що він фактично подарував будинок відповідачу і між ним та відповідачем був укладений договір дарування, чого він не бажав. Він часто хворіє і потребує стороннього догляду, але відповідач за ним не доглядає, дім потребує ремонту. Він вважав, що відповідач при укладенні договору буде за ним доглядати, приймати участь у ремонті домоволодіння, займатись городом, сплачувати комунальні послуги, але все це не відбулось. Якби йому роз'яснили, що він укладає договір дарування, а не довічного утримання, він би ніколи на це не погодився. Вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином. В судовому засіданні позивач пояснив, що його привели до нотаріальної контори, він був після інфаркту і нічого не розумів. Лише потім зрозумів, що все належить [PERSON] Він думав, що підписує договір довічного утримання, а насправді підписав договір дарування. Документи на будинок в нього забрали, вже 4 роки він їх не бачить. Просив відмінити договір дарування. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в суді позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача надав суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог позову, вказавши, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. В судовому засіданні третя особа - державний нотаріус Другої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] пояснила, що позовні вимоги не визнає. До нотаріальної контори прийшов позивач з дружиною. Вони хотіли зробити договір довічного утримання, але з того пакету документів, що вони надали, договір утримання не можливо було зробити, а лише договір дарування. Вони вийшли, поспілкувались, зайшли та сказали, що хочуть оформити договір дарування. Вона їм роз'яснила, чим відрізняються договори. Вони все зрозуміли і оформили договір. Наслідки договору дарування нею були роз'яснені в усній формі і всі умови вказані в договорі, який вони читали та підписували. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що будинок належав [PERSON] Знає, що він зробив договір дарування на онука. Коли дружина позивача померла, онук переїхав до нього, але через 2-3 місяця переїхав. Причина переїзду їй не відома. Потім до [PERSON] приїхала його донька [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що будинок належав [PERSON] Дружина позивача, казала, що вони хочуть оформити договір довічного утримання, але оформили договір дарування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що їй відомо, що вони хотіли оформити договір довічного утримання, але чомусь оформили договір дарування. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає подружжя [PERSON]. Вони хотіли оформити договір довічного утримання, але оформили договір дарування. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони по даній справі 26 січня 2008 року, уклали договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої Криворізької держаної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-288, яким [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності домоволодіння під номером 18 по вулиці Юрчака, що в місті [PERSON] Ріг та земельну ділянку, що знаходиться за тією ж адресою. Згідно заяви від 26 січня 2008 року, посвідченої державним нотаріусом Другої Криворізької держаної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-287, [PERSON], дає свою згоду на укладення договору дарування своєму чоловіку - [PERSON], домоволодіння з земельною ділянкою №18 по вулиці Юрчака в місті Кривий Ріг, громадянину [PERSON], за якими вищевказане домоволодіння з земельною ділянкою переходить йому в дарунок. Домоволодіння з земельною ділянкою, яке дарується, є їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю як таке, що набувалось (а саме - будувалось), у період перебування у зареєстрованому шлюбу. Згідно ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Статтею 233 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Суд зазначає, що договір дарування домоволодіння з земельною ділянкою №18 по вулиці Юрчака в місті Кривий Ріг, посвідчений державним нотаріусом 26 січня 2008 року, відповідає вимогамст.203 ЦК України, а саме: відповідає внутрішній волі дарувальника та обдарованої, спрямований на настання реальних наслідків, відповідає нотаріальній формі укладення даного правочину, а тому не може бути визнаний судом недійсним. Позивач не надав суду доказів з приводу того, що він під час укладання договору дарування був введений в оману, чи не розумів змісту укладеного договору. Згідно ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 256 ЦК України зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 728 ЦК України встановлено, що позовна давність до вимог про розірвання договору дарування встановлена тривалістю у один рік. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду, який закінчився перебігом в січні 2009 року, відраховуючи строк з моменту державної реєстрації зазначеного договору дарування., тобто позивачем [PERSON], строк для звернення до суду із вимогою про розірвання договору дарування пропущено без поважних причин. Відповідно до ст. 267 ЦК України позивач із клопотанням про поновлення йому пропущеного строку позовної давнини до суду не звертався. Позивач [PERSON] 03 лютого 2015 року звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування від 26 січня 2008 року - недійсним, тобто з порушенням строку позовної давності встановленої ст. 257 ЦК України. Оскільки, представник відповідача та відповідач звернулися до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності, суд вважає, що є всі підстави для застосування строку позовної давності до даних правовідносин, а тому відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України в позові слід відмовити. Позивач зазначає, що він при укладанні спірного договору не знав та не розумів про наслідки, але на думку суду позивач був обізнаний про укладений договір та ознайомлений з його змістом саме у день його укладання 26 січня 2008 року, а саме договору дарування домоволодіння з земельною ділянкою №18 по вулиці Юрчака в місті Кривий Ріг, де є особистий підпис позивача, що підтверджується показами свідків. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа державний нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори про визнання недійсним договору дарування домоволодіння та земельної ділянки задоволенню не підлягає, а судові витрати покладаються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed