Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача особою, що втратила право на користування житловою площею в квартирі [ADDRESS] та зняття його з реєстрації по цій адресі. Позивач в обґрунтування позову вказує, що у травні 2013 року дав згоду на реєстрацію [PERSON] по своїй адресі на прохання своєї дочки [PERSON] На той час дочка позивача працювала у відповідача продавцем, останній являвся особою без громадянства про що мав довідку. У зв'язку з потребою в отриманні паспорта відповідачем йому, необхідно було зареєструвати місце проживання. Позивач дав згоду на реєстрацію місця проживання за своєю адресою. Фактично відповідач у позивача не проживав, а проживав у своїх знайомих. Батько відповідача проживає у Самарканді (Узбекистан), мати проживала у Вороніжській області і невдовзі померла. Відповідач у 2014 році терміново вибув з Коростишева, отримавши телеграму від батька, що той раптово захворів, з квартири позивача не виписавшись. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що станом на 29 лютого 2016 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], ( зареєстрований з 21 травня 2013 року). Це підтверджується довідкою №383 від 29 лютого 2016 року, виданою Комунальним підприємством «Коростишівська комунальна служба». З акту депутата Коростишівської міської ради №282 від 24 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON] два роки тому вибув з району і місцезнаходження його невідоме. Відповідно до частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів існування іншої домовленості між сторонами суду надано не було. Відсутність відповідача за вказаною адресою понад один рік підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не проживав і не проживає у будинку, участі в утриманні помешкання не приймає, комунальні послуги не сплачує, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Що стосується вимоги примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку, то вона є передчасною та не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, в цій частині позовних вимог суд відмовляє позивачу. Враховуючи викладене, на підставі ст. 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial