Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначив, що шлюб був зареєстрований 02.10.2004 року в Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, від якого сторони мають двох спільних дітей, [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає разом з позивачем та [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачкою. Шлюбні стосунки сторони припинили з квітня 2014 року з причини відсутності взаєморозуміння в родині та неприязні відносини один до одного, через що сторони з вересня 2014 року стали проживати окремо. Спору про розділ майна та місце проживання дітей на теперішній час у сторін немає. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачкою та збереження родини є неможливим, тому просив розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з'явився, але надіслав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, у присутності його представника [PERSON], на задоволенні позовних вимог наполягав по підставам, вказаним в позові. Представник позивача [PERSON] у судове засідання також не з'явилася також надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягала. Відповідачка у судове засідання також не з'явилася, але надіслала до суду заяву, в якій просила розгляд справи вести у її відсутності, позовні вимоги визнала, однак зазначила, що діти від шлюбу будуть проживати разом з нею. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви позивачки та відповідача, в якій вона визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності не з'явившихся сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02.10.2004 року зареєстрували шлюб в Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 282, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.14). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8) та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9) Шлюбні відносини сторони припинили з квітня 2014 року з причини відсутності взаєморозуміння в родині та неприязні відносини один до одного, через що сторони з вересня 2014 року стали проживати окремо. Спору про розділ майна та місце проживання дітей на час розгляду справи у сторін не виникає. Відповідно ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідачка позов визнала і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 104,105, 110,112 СК України,

Outcome: approved