Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи: Одеська товарна біржа, в якому просить визнати дійсним договір № 1038 від 09 грудня 1993 року, купівлі - продажу нерухомого майна» квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,0 кв. м., житловою 34,7 кв. м., укладеного на Одеській товарній біржі між [PERSON] , яка діяла від імені та в інтересах [PERSON] по довіреності, посвідченій Другою Одеською державною нотаріальною конторою та [PERSON] дійсним, посилаючись на таке. Правочин оформлявся на Одеській товарній біржі 09 грудня 1993 року, був укладений між сторонами, всіх істотних умов угоди дотримано. На сьогоднішній момент позивач проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним. В позасудовому порядку позивач не може вирішите це питання. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили та відзиву не надали. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача та позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача та третьої особи, які не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 09 грудня 1993 року між [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] за довіреністю, посвідченій Другою Одеською державною нотаріальною конторою, та [PERSON] на Одеській товарній біржі укладено Договір № 1038 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартиру по [ADDRESS] , корисною площею 51,0 кв. м., житловою площею 34,7 кв. м. 14 грудня 1993 року даний договір зареєстровано в Одеському МБТІ та РОН за [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до п. 6 умов договору № 1038 купівлі-продажу нерухомого майна від 09 грудня 1993 року, [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 300000 крб. (три мільйони крб.). до підписання вказаного договору. З часу придбання квартири жодних претензій зі сторони продавця не поступало. Під час укладання біржового договору № 1038 купівлі-продажу нерухомого майна від 09 грудня 1993 року, позивач не знав про те, що договір купівлі-продажу нерухомості необхідно укладати саме в нотаріальній формі. Співробітниками Одеської товарної біржи позивачу не були роз`яснені наслідки укладання біржового договору без його нотаріального посвідчення. Відповідно до пункту 13. біржового договору № 1038 купівлі-продажу нерухомого майна від 09 грудня 1993 року, зазначено, що вказаний договір у відповідності з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстровано на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості», реєстраційний № 1038 від 09 грудня 1993 року договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. [PERSON] використовував квартиру для постійного проживання своєї сім`ї, регулярно оплачував комунальні платежі та утримував її в належному санітарно - технічному стані. На час укладення договору у грудні 1993 року ні позивач, ні відповідач не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст. 4 ЦК України (від 18.07.1963 р.) - цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК України (від 18.07.1963 р.) «Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.» При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі- продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1993 році. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , актовий запис № 2548. Після смерті чоловіка, [PERSON] відкрилась спадщина за законом, до складу якої зокрема увійшло право власності на квартиру по [ADDRESS] , корисною площею 51,0 кв. м., житловою площею 34,7 кв. м. Розпоряджень, померлий [PERSON] за життя не робив. Спадкоємцями першої черги є його дружина, позивач по справі, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, відповідно до якого 04.01.1992 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб серія [NUMBER] , актовий запис №11. У встановлений Законом шестимісячний строк позивач звернувся до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса з заявою про прийняття спадщини. За вказаною заявою позивача заведено спадкову справу № 511/2021. 13 серпня 2021 року позивач подав до Малиновської державної нотаріальної контори у м. Одеса заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після [PERSON] , померлого [INFO] . 17 серпня 2021 року державний нотаріус Малиновської державної нотаріальної контори виніс Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом обґрунтована тим, що оскільки у вищезазначеному Договорі купівлі-продажу нерухомого майна, у числі учасників правочину одна сторона діє на підставі довіреності № 3-1077 від 14.09.1991р., посвідченою Другою Одеською нотаріальною конторою, тому цей Договір не відповідає закону, по його формі та вимогам ст. 15 ЗУ «про товарну біржу». Позивач має намір прийняти в порядку спадкування за законом вищевказану квартиру, однак в силу того, що вказаний Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1038 укладений на товарній біржі за участю представника покупця, який діяв на підставі довіреності, він не може реалізувати своє право на прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. На час укладення договору, крім норм Цивільного Кодексу Української PCP 1963 року (далі - ЦК Української PCP), чинним був Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі, надалі нотаріальному посвідченню не підлягали. Тобто, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі, а тому договір і не був нотаріально посвідчений. Згідно із статтею 47 ІІК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджуються письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до частини 2 статті 12 ЗУ «Про власність» (1991р.), який був чинним станом на момент укладання договору, передбачено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Натомість недотримання на момент укладення договору купівлі-продажу нотаріальної форми правочину на теперішній час перешкоджає позивачу у належному користуванні на розпорядженні майном. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved