Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 17 березня 2020 року надійшла заява [PERSON] (далі\~ заявник),від імені та в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON] (далі представник заявника), заінтересована особа Краматорський міський\~відділ державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції України\~(м.\~Харків) (далі\~ Краматорський\~МВ ДРАЦС)для розгляду в порядку окремого провадження, в якій зазначено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] в м. Сніжне Донецької області внаслідок хронічної судинної недостатності, церебрального атеросклерозу. Оскільки [PERSON] помер на тимчасово окупованій території, у заявника відсутні належні медичні документи, передбачені законодавством України для реєстрації факту смерті чоловіка. Заявник звернулася до Краматорського МВ ДРАЦС із заявою про отримання свідоцтва про смерть [PERSON] , однак отримала відмову, оскільки надані документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Враховуючи викладене, заявник просить встановити факт смерті свого чоловіка [PERSON] в судовому порядку з метою державної реєстрації факту смерті, отримання матеріальної допомоги на поховання. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. Предсмтавник заявника [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином. \~\~\~ \~ \~ \~ \~Представник Краматорського МВ ВДРАЦС, як заінтересована особа, у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників справи. \~У відповідності до вимог частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст.\~12\~ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пункту 8 частини першої\~статті 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Законом передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.317\~ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. З матеріалів справи випливає, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , уродженець села Бяково Навлінського району Брянської області, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер у місті Сніжне Донецької області у віці 90 років, про що свідчать лікарське свідоцтво про смерть №1 та довідка про причину смерті № 1 від 12 січня 2020 року, видані Амбулаторією первинної медико-санітарної допомоги №6. Причиною смерті зазначено хронічну судинну недостатність, церебральний атеросклероз. 13 січня 2020 року відділом запису актів громадянського стану Сніжнянського міського управління юстиції було видане свідоцтво про смерть [PERSON] № [NUMBER] . Заявник є дружиною померлого [PERSON] , родинний зв`язок яких підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданим районним бюро загс м. Сніжне Сталінської області 24 серпня 1957 року. Відповідно до копії свідоцтва про поховання [NUMBER] , наданої заявником, встановлено, що [PERSON] здійснив поховання [PERSON] 15 січня 2020 року на ділянці [ADDRESS] ряду [ADDRESS] Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, розпорядження КМУ від 02.12.2014 року №1275-р). Відповідно до постанови Верховної\~Ради України\~від 17.03.2015\~року №\~252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Сніжне Донецької області визнане тимчасово окупованою територією. Разом з тим, судом, при наданні оцінки поданих заявником документів, як доказу, приймається до уваги, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє у відповідності з українським законодавством, але de facto існує на окупованій території, зареєструвала факт смерті певної особи. Європейський суд з прав людини, наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії», зазначає, що «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою вищезазначених рішень, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)». Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у томі числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій територій. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких обставин, лікарське свідоцтво про смерть №1 та довідка про причину смерті № 1 від 13 січня 2020 року, видані органом, що непідконтрольний державній владі України, є недійсними і не створюють правових наслідків, проте підтверджують факт смерті особи. Також суд враховує як доказ смерті [PERSON] надану заявником копію свідоцтва про поховання. Відповідно до ст.\~9\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Заявник позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті особи, оскільки документи на підтвердження цих обставин видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява про встановлення факту смерті [PERSON] знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Як було встановлено під час розгляду справи, встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації факту смерті, отримання матеріальної допомоги на поховання та використання свідоцтва про смерть у цивільно-правових відносинах відповідно до законодавства України. Згідно з ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved