Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 1997 року, належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 51,4 кв. м., житловою площею 35,8 кв. м. Дана квартира знаходиться у ЖБК № 10 «Луч» м. Словянська. Позивачка зареєстрована у вищезазначеній квартирі, яка є її постійним місцем мешкання. 09.12.2009 року у квартирі [ADDRESS] була зареєстрована племінниця її чоловіка [PERSON], [INFO], яка на той час фактично мешкала у м. Луганську. Після реєстрації відповідачка так і не вселялася до квартири [ADDRESS], ніколи не проживала та не проживає в даній квартирі за власним бажанням без поважних причин більш пяти років. Позивачка ніколи не чинила та не чинить відповідачці перешкод у користуванні квартирою, в добровільному порядку відповідачка не бажає знятися з реєстрації у належній позивачу квартирі. Позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання субсидії, усі зайві комунальні платежі вона сплачує ще за одного члена сім'ї. У звязку з чим просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на користь позивачки судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 450 грн. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачки, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 27.09.1997 року, посвідченого нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 5621, [PERSON] належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про одруження серії 1-НО № 083388 від 22 квітня 2000 року, виданого Словянським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира, права користування якої віна просить позбавити відповідачку. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні Картки прописки та Довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні ЖБК № 10 «Луч» № б/н від 15.06.2015 року, за адресою м. Словянськ, вул. Генерала Батюка, б. 46, кв. 76, зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до [PERSON] ЖБК № 10 «Луч» від 15.06.2015 року, [PERSON], [INFO], 09.12.2009 року зареєстрована за адресою [INFO], б. 46, кв. 76, але в даному житловому приміщенні ніколи не мешкала, в квартиру не вселялася та на теперішній час не мешкає. Особистих речей [PERSON] в квартирі немає. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в будинку, власником якого є [PERSON] зареєстрована відповідачка [PERSON] але фактично вона за цією адресою не проживає з 2009 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 450,00 грн., згідно квитанцій від 24.06.2015 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем до суду не надано відповідного розрахунку кількості та вартості наданих послуг згідно квитанції від 24.06.2015 року за годину роботи особи, яка видала цю квитанцію, зокрема скільки часу витрачено адвокатом [PERSON] на складання позовної заяви. З матеріалів цивільної справи вбачається, що адвокат [PERSON] жодного разу не брав участі у судових засіданнях по розгляду справи за позовом [PERSON] Враховуючи викладене, вимоги Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, обґрунтування позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 450 грн. згідно квитанцій від 24.06.2015 року не має. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved