Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 13.11.2015 року звернувся позивач із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельтабанк» про визнання недійсним правочину у формі договору про надання споживчого кредиту, зазначаючи, що 18.06.2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно якого АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 49950 доларів США з кінцевим терміном повернення до 18 червня 2014 року. Позивач зазначив, що кредитний договір не відповідає принципам справедливості, добросовісності, розумності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, що значно погіршує становище позивача, як споживача. Обґрунтовуючи несправедливість умов договору, позивач зазначив, що умови п.1.1., 1.3.1 Кредитного договору в частині сплати платежів за кредитом та відсотків за користування ним у доларах США є способом зловживання правом, оскільки всі ризики знецінення національної валюті України, відповідач перекладає на позивача, що є порушенням ст. ст. 3, 13 ЦК України. Крім того, згідно п.1.1 Договору, позивач зобов'язався сплатити комісії, при цьому розмір комісії не вказаний, що свідчить про наявність скритих платежів за споживчим кредитом, що також порушує права позичальника. Права позивача порушує також й встановлення жорстких обов'язків позичальника, тоді як надання кредитних коштів обумовлене лише власним розсудом банку; надання банку права розірвати кредитний договір із позичальником, тоді як позичальнику такого права не надано; надання банку права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; встановлення непропорційно великих сум пені та штрафу за невиконання або неналежне виконання умов договору. В результаті вищезазначених обставин, відповідачу була нарахована заборгованість в розмірі 2287906 гривень. Позивач також зазначила, що зміст правочину у формі кредитного договору суперечить актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Перед укладанням кредитного договору, банк не попередив позичальника що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе позивач; не надав позичальнику інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним; перед укладанням договору не повідомив споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови; необхідність здійснення оцінки майна. Зазначив, що кредит був наданий в іноземній валюті, при цьому ПАТ «УкрСиббанк» не мав індивідуальної ліцензії НБУ, тому використання долара США, як засобу платежу за Кредитним договором суперечить вимогам законодавства. Враховуючи те, що позивач на виконання цього правочину отримав від відповідача 49950 доларів США, що на день отримання становило 252247 гривень 50 копійок, а відповідач ПАТ «УкрСиббанк» отримав від позивача 23484 доларів США, позивач просив визнати недійсним правочин, зобов'язати ПАТ «Дельтабанк» повернути [PERSON] усе отримане за правочином, а саме 23484 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 531888,32 гривень, зобов'язати [PERSON], повернути ПАТ «ДельтаБанк» грошову суму в розмірі 26466 доларів США, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» суму залишку в розмірі 49950 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 559427,53 гривні. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви, при цьому визнала факт виникнення заборгованості, зазначила що між позивачем та відповідачем виник спір щодо стягнення суми заборгованості, що розглядається іншим складом суду. У судовому засіданні просила задовольнити клопотання про забезпечення доказів, а саме витребувати копію кредитної справи, завірені належним чином виписки з посиланням на кожен платіж про рух грошових коштів, крім того, просила в усній формі витребувати докази, щодо наявності індивідуальної ліцензії та договір про купівлі-продаж прав вимоги за кредитами, укладений між АТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк». Судом, було ухвалено відмовити в задоволені письмової заяви про забезпечення доказів, при розгляді усного клопотання про витребування доказів, по-перше був наданий строк для підготування письмової заяви про витребування доказів, однак після заслуховування пояснень сторін по справі, судом встановлена відсутність підстав для надання такого строку, оскільки вказані докази не стосуються предмету дослідження по вказаній справі. Представник відповідача ПАТ «ДельтаБанк» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала суду письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначила, що вимоги позивача є необґрунтованими, незаконними, недоведеними з мотивів, викладених в письмових запереченнях проти позову від 16.12.2015 року. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» у судове засіданні не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Судом встановлено, що 18.06.2007 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір № 11171682000, за умовам якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредит в розмірі 49950,00 доларів США, що на час укладення договору, дорівнювало 252247,50 гривень. Ані факт укладення вказаного договору, ані факт отримання кредиту позивачем не заперечувався. Згідно виписки з договору купівлі-продажу від 08.12.2011 року, акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу від 08.12.2011 року, ПАТ «Дельта Банк» купив право вимоги за кредитним договором № 11171682000. Дійсно, згідно п.1.1., 1.3.1 Кредитного договору позивач зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти в доларах США. Разом з тим, надаючи оцінку посиланням позивача на обставини зловживання правом з боку відповідача ПАТ «Укрсиббанк», слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Станом на 2007 рік, економічна, суспільна-політична ситуація на момент укладення вказаного договору, мала риси стабільності, передбачуваності та не давала підстав вважати, що курс національної валюти буде підданий різким коливанням. Таким чином, суд не вбачає наявність в діях відповідачів дій, що свідчить про умисне зловживання правом чи вчиненням дій з наміром завдання шкоди позивачу. Відповідно до п.9.13 Договору про надання споживчого кредиту, підписання договору позичальником свідчить про те, що всі умови даного договору цілком зрозумілі, позивач вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед підписанням цього договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Судом встановлено, що дійсно, позивачем отриманий вказаний інформаційний лист, що підтверджується підписом позивача, згідно якого, позивач був ознайомлений з правилами кредитування. З вищенаведених обставин, суд не приймає до уваги посилання позивача про умисне не повідомлення банку про умови договору кредиту. Дослідивши Розділ № 7 кредитного договору, судом не встановлена наявність жорстких умов, в сенсі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений права на зменшення пені в порядку встановленому ч. 3 ст. 551 ЦК України під час розгляду спору щодо стягнення заборгованості за договором. Дослідивши умови вказаного договору, судом встановлено, що кредитний договір укладений з дотриманням діючого на час укладення договору законодавства, позивач був проінформований про умови договору кредиту, а відтак підстави для визнання його недійсним з наведених позивачем підстав - відсутні. Судом також встановлена відсутність ознак порушення з боку відповідачів вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що обставини включення до розрахунку заборгованості суми сплачених комісії, є предметом дослідження у справі за позовом ПАТ «Дельтабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, а відтак також не беруться до уваги, оскільки факт їх сплати не є підставою для визнання правочину недійсним. Посилання позивача на відсутність індивідуальної ліцензії НБУ, як підставу недійсності договору кредиту, також не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки згідно п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання, банк, як фінансова установа отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» була видана банківська ліцензія № 75 на право здійснювати банківські операції визначені частиною першою та пункту 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Згідно дозволу № 75-2 та додатку до дозволу, виданому НБУ АКІБ «УкрСиббанк», останній має право на здійснення операцій з валютними цінностями. Враховуючи вищевикладені обставини, суд встановив, що АКІБ «УкрСиббанк» на момент укладення договору мало право на укладення кредитного договору в іноземній валюті. Оскільки позовні вимоги в частині застосування реституції є похідними від вимог про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою, безпідставною, у зв'язку з чим відмовляє в її задоволенні в повному обсязі.

Outcome: dismissed