Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 29.10.2011р. першим Суворовським відділом ДРАЦС Одеського МУЮ між сторонами зареєстрований шлюб, актовий запис № 965. Від шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає біля позивачки і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач в свідоцтві про народження дитини записаний її батьком. Сторони припинили шлюбні відносини близько року тому. Позивачка з донькою проживає в с. Дубинове, Савранського району біля своїх батьків, власного житла немає, господарства не утримує, ніде не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Дохід, який отримує позивачка, це щомісячна допомога від держави при народження дитини та допомога по догляду за дитиною щомісячно. Відповідач працює в Інформаційно-ресурсному центрі м. Одеса, отримує щомісячно заробітну плату, має власну квартиру, однак з часу припинення шлюбних відносин, сім'єю та долею дитини не цікавиться. Матеріально не допомагає. Отриманих від держави коштів позивачці вистачає на харчування дитини та закупку памперсів, а задля утримання дитини, забезпечення її добробуту [PERSON] вимушена звертатись по матеріальну допомогу до своїх батьків, зважаючи на те, що чоловік та батько дитини маючи постійний дохід добровільно та регулярно матеріальної допомоги чи будь-якої іншої допомоги на утримання сім'ї не надає. 10.02.2014р. позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечували проти винесення судом заочного рішення. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи 10.02.2014р. в судове засідання не з'явився. В попередньому судовому засіданні надав суду письмові заперечення щодо позовних вимог [PERSON] та просив суд стягнути з нього на користь позивачки аліменти в розмірі 30% від прожиткового мінімуму встановленого в Україні. (а. с. 22). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги думку позивачки, представника позивачки, а також думку відповідача викладену ним в запереченнях проти позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Відповідно до ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. З 29.10.2011р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO] (а. с. 5). [PERSON] записаний батьком дитини. Відповідно до довідок Управління соціального захисту населення в Суворовському районі м. Одеси (а. с. 6; 7) [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні та отримує допомогу по догляду за однією дитиною до досягнення нею 3-річного віку, непрацююча, розмір допомоги 130,00грн. на місяць, а також про те, що вона знаходиться на обліку і отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні однієї дитини по 759,17грн. на місяць. Сумарний дохід на місяць складає 889,17грн.. Позивачка проживає у будинку батьків в [ADDRESS] і її сім'я складається з двох осіб позивачки та її малолітньої доньки (а. с. 8). Земельних ділянок, транспортних засобів, додаткових джерел існування в сім'ї немає. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня складає 1218грн.. Таким чином всі доходи отримувані позивачкою не забезпечують їй прожиткового мінімуму встановленого законом. [PERSON], відповідно до довідки ДП «Інформаційно-ресурсний центр» (а. с. 36) працює в даному підприємстві з 10.05.2007р. та займає посаду інженера з програмного забезпечення комп'ютерів інженерного сектору відділу технічної підтримки. Середньомісячний заробіток за останні шість місяців, який було виплачено відповідачу складає 7341,02грн.. Відповідачем заявлено заперечення щодо позовних вимог [PERSON] в яких він просить стягнути з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дружини в розмірі 30% прожиткового мінімуму. Свої заперечення [PERSON] обґрунтовує тим, що на його утриманні знаходиться його мати [PERSON], яка є пенсіонеркою та інвалідом ІІ групи. Водночас доказів на підтвердження факту перебування матері на його утриманні відповідачем суду не надано, тому суд вважає дану обставину не доведеною. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Суд при врахуванні можливості надавати матеріальну допомогу, враховує ту обставину, що рішенням Савранського районного суду Одеської області від 16.01.2014р. з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку і доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про те, що вимога [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання в розмірі ? заробітку (доходу) [PERSON] відповідає вимогам закону. Крім того судом встановлено, що позивачка наділена правом вимоги утримання її [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved