Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до ПП «Союз-Стандарт-Південь» про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 27.08.2014р. відповідач взяв в борг у нього грошові кошти, а саме: 02.09.2014р. - 176 000,00 грн., квитанція № 00100017; ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 06.10.2014р. - 10 000, 00 грн., квитанція № 0210031; ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 22.10.2014р. - 174 000, 00 грн., квитанція № 0210046 ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 03.11.2014р. - 39000грн. квитанція №0210016, ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит», усього 399 000, 00 грн. Це було зроблено шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок відповідача. Вказане підтверджується договором позики грошей № 2708 від 27.08.2014р., який було укладено між сторонами по справі. Позивач зазначив, що остаточна дата повернення позики у розмірі 399 000 грн. 31.12.2014р., але за весь час було повернено лише 5000 грн. шляхом перерахування на картку АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Таким чином, сума заборгованості на цей час складає 394 000, 00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, справу розглянути у його відсутності, про що надав письмову заяву. Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу за договором позики була повернута сума боргу у розмірі 89000 грн., з яких 5000 грн. були повернені на рахунок позивача, сума у розмірі 84000 грн. була сплачена 30.12.2014р. на рахунок ПП «ГІЗ-СЕРВІС», директором якого є позивач на підставі договору про відступлення права вимоги від 25.12.2014р., укладеного між позивачем та ПП «ГІЗ-СЕРВІС» згідно якого право вимоги [PERSON] за Договором позики грошей № 2708 від 27.08.2014р. було передане ПП «ГІЗ-СЕРВІС». Сторони в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 27.08.2014р. відповідач взяв в борг у позивача грошові кошти, а саме: 02.09.2014р. - 176 000,00 грн., квитанція № 00100017; ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 06.10.2014р. - 10 000, 00 грн., квитанція № 0210031; ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 22.10.2014р. - 174 000, 00 грн., квитанція № 0210046 ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; 03.11.2014р. - 39000грн. квитанція №0210016, ф ОРУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит»; усього 399 000, 00 грн. Це було зроблено шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок відповідача. Вказане підтверджується договором позики грошей № 2708 від 27.08.2014р., який було укладено між сторонами по справі. Відповідно до п.3.3. вказаного договору позика вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту передачі грошей (частково або в повному обсязі), що підтверджує оформлений належним чином прибутковий касовий ордер або квитанція про внесення коштів на поточний рахунок позичальника. Згідно до п.4.2 договору остаточною датою повернення позики є 31.12.2014р. Позичальник в зазначений строк суму боргу не повернув, зобов'язання щодо позивача в повному обсязі не виконав. В судовому засідання встановлено, та не заперечується сторонами, що сума боргу була повернута частково у розмірі 5000 грн. шляхом перерахування на картку АТ «Банк «Фінанси та Кредит», що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача становить 394 000 грн. (399 000 грн. - 5000 грн.). Посилання відповідача на те, що на підставі договору про відступлення права вимоги від 25.12.2014р., укладеного між позивачем та ПП «ГІЗ-СЕРВІС», позивачу було повернуто суму боргу у розмірі 89 000 грн. не підтверджується жодним доказом. В матеріалах справи відсутня копія зазначеного договору та квитанції у підтвердження факту перерахування вказаної суми на рахунок ПП «ГІЗ-СЕРВІС» або позивачу. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві туку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчений передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Як вбачається зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відноситься судовий збір, сума якого становить 3654,00 грн., згідно до квитанції, що є в матеріалах справи. За таких підстав суд вважає за необхідне позов [PERSON] до ПП «Союз-Стандарт-Південь» про стягнення боргузадовольнити.

Outcome: approved