Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

До суду звернувся представник Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, яка діє в інтересах Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) до [PERSON] «про витребування земельних ділянок у добросовісного набувача». В обгрунтування позову зазначено, що за результатами вивчення питання законності надання земельних ділянок державної власності на території Дергачівського району Харківської області місцевою прокуратурою 21.04.2020 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42020221280000070 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що пунктом 1 рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90, [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного рішення, передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10.20-0.23,18-855/109-19 від 30.07.2019 земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господареьких будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована в Державному земельному кадастрі 04.06.2013 за заявою [PERSON] . Також відповідно до вказаного листа земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 знаходиться в межах села Черкаська Лозова. Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону в межах своїх повноважень Рада приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Разом з цим, встановлено, що рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90 складено та підписано Черкасько-Лозівським сільським головою без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, що підтверджується належним чином завіреною копією протоколу засідання сесії ради XXXII сесії VI скликання Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013, з якої вбачається, що вказане питання на розгляд ради не виносилися, не розглядалися та відповідне рішення не приймалося. Крім того, рішенням Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191 відмовлено [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в [ADDRESS] у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 39, ст. 60-62, ч.2, 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України. Підставою для відмови стало те, що вказана земельна ділянка перебуває в межах прибрежної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, кадастровий номер 6322083000:21:000:001, яка розташованими за межами населенного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради та перебуває в оренді [PERSON] та відноситься до земель водного фонду з огляду на наступне. Так, відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах аренди. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України). Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів;для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів;для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України в межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій». Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Відповідно до ст. 88 ВК України, землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Відповідно до листа Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30.07.2019 №10-20-0.23,18-855/109-19 та листа Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 №2963/02-06, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 розташована в межах населеного пункта с. Черкаська Лозова. Крім цього, згідно листа Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 №2963/02-06 передача у приватну власність земельної ділянки 6322083001:00:000:3160, що фактично розташована в прибережно - захисній (землі водного фонду), здійснено для інших, не передбачених ст. 59 ЗК України видів діяльності, та є порушенням ст. 85 Водного кодексу України. Вказане також підтверджує, що органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, не приймалося. Разом з цим, у подальшому, як встановлено місцевою прокуратурою, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу від 18.09.2014 відчужено земельну ділянку, кадастровий номер 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, [PERSON] , яка 28.04.2016 на підставі договору купівлі - продажу відчужила спірну земельну ділянку [PERSON] . Згідно з договором купівлі - продажу від 09.10.2017 [PERSON] відчужила спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, [PERSON] . Поряд з цим, як встановлено місцевою прокуратурою під час опрацювання Публічної кадастрової карти України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, кадастровий номер 6322083001:00:000:3160 проведено поділ вказаної земельної ділянки. За результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 6322083001:00:000:3990, площею 0,1347 га та 6322083001:00:000:3989, площею 0,1153 га, власником яких на даний час є [PERSON] . Згідно висновку спеціаліста ПП «Перспектива-Земля» вартість земельних ділянок з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3990, 6322083001:00:000:3990, складає 230880,00 грн. та 197621,00 грн. відповідно, що в сумі становить 428501,00 грн. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 цього Кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що також потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330,388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Вказана правова позиція зисловлена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 (справа №6- 1цс15) та ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-10146в15. Враховуючи, що Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) - яка є власником спірної землі, якій належать права розпорядження спірною землею відповідно до вимог ст. 122 ЗК України, не була стороною вищевказаних правочинів, згоду на відчуження спірної земельної ділянки не надавала, відповідна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, іншим шляхом. У зв`язку з цим, спірні земельні ділянки підлягають витребуванню у [PERSON] , як у добросовісного набувача. Встановлений ст. 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини, оскільки випадки та умови такого витребування обмежені національним законодавством. Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) відповідно до механізму, встановленого національним законодавством. Витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Крім того, рішенням Малоданилівської селищної ради І сесії VII скликання .N28 від 15.11.2017 на виконання ст.ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» розпочато процедуру реорганізації Черкасько-Лозівської сільської ради шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради. Згідно з п. 2 вищевказаного рішення Малоданилівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Черкасько-Лозівської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради, затвердженого рішенням Малоданилівської селищної ради II сесії VII скликання № 5 від 01.12.2017, остання є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Малоданилівську селищну об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Також, відповідно до ч. 4 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради остання є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт Мала Данилівка, сел. Караван, Лужок, Зайченки, Чайківка, Черкаська Лозова, селище Лісне та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в України» та іншими законами. Поряд з цим, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчуження земельної ділянки, Малоданилівською селищною радою (об`єднаною територіальною громадою), заходи, спрямовані на повернення зазначеної земельної ділянки у власність держави, не вжито, що свідчить про бездіяльність (лист селищної ради від 07.02.2020 №02-19/308). Тому представник позивача просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) Дергачівського району Харківської області земельну ділянку, площею 0,1153 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3989); витребувати з незаконного володіння [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на користь держави в особі Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) Дергачівського району Харківської області земельну ділянку, площею 0,1347 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3990). У судовому засіданні представник позивача Дергачівської окружної прокуратури Харківської області, яка діє в інтересах Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) - просив позов задоволити. У судове засідання представник позивача Малоданилівської селищної ради (об`єднаної територіальної громади) не з`явився, сповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився без поважних причин, суд розглядає справу у відсутності представника позивача. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник просили відмовити у задоволенні позову, т.я. відсутні підстави та повноваження прокурора на звернення до суду з позовною заявою, тільки власники спірної земельної ділянки, які доведуть свої права на спірне майно - мають право звернутися з позовом в порядку статті 388 ЦК України, не можуть бути з боку позивача пред`явлені вимоги про витребування майна у відповідача, як добросовісного набувача, а також за спливом позовної давності для звернення у суд із позовом. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. У судовому засіданні встановлено, що за результатами вивчення питання законності надання земельних ділянок державної власності на території Дергачівського району Харківської області місцевою прокуратурою 21.04.2020 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №42020221280000070 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що пунктом 1 рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90, [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного рішення, передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, за адресою: [ADDRESS] . Згідно з листом Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10.20-0.23,18-855/109-19 від 30.07.2019 земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку та господареьких будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована в Державному земельному кадастрі 04.06.2013 за заявою [PERSON] . Також відповідно до вказаного листа земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 знаходиться в межах села Черкаська Лозова. Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», передбачено, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється, зокрема, на принципі народовладдя, законності, гласності, колегіальності. Згідно з вимогами ст. 59 вказаного Закону в межах своїх повноважень Рада приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Разом з цим, встановлено, що рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90 складено та підписано Черкасько-Лозівським сільським головою без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, що підтверджується належним чином завіреною копією протоколу засідання сесії ради XXXII сесії VI скликання Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013, з якої вбачається, що вказане питання на розгляд ради не виносилися, не розглядалися та відповідне рішення не приймалося. Крім того, рішенням Черкасько - Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191 відмовлено [PERSON] в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в [ADDRESS] у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 39, ст. 60-62, ч.2, 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України. Підставою для відмови стало те, що вказана земельна ділянка перебуває в межах прибрежної захисної смуги земельної ділянки водного фонду, кадастровий номер 6322083000:21:000:001, яка розташованими за межами населенного пункту на території Черкасько - Лозівської сільської ради та перебуває в оренді [PERSON] та відноситься до земель водного фонду з огляду на наступне. Так, відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до статті 59 ЗК України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах аренди. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України). Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин) уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60, 62 ЗК України та статтями 1, 88, 90 ВК України. Так, згідно зі статтею 61 ЗК України, статтею 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд, крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів;для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари 50 метрів;для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів. Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України в межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час встановлення водоохоронної зони. Порядок та умови виготовлення проектів землеустрою, в тому числі й щодо прибережних смуг, визначаються статтями 50, 54 Закону України «Про землеустрій». Таким чином, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання й використання. Отже, прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим. Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення. Відповідно до ст. 88 ВК України, землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Відповідно до листа Відділу у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 30.07.2019 №10-20-0.23,18-855/109-19 та листа Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 №2963/02-06, земельна ділянка з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 розташована в межах населеного пункта с. Черкаська Лозова. Крім цього, згідно листа Державної екологічної інспекції у Харківській області від 14.08.2019 №2963/02-06 передача у приватну власність земельної ділянки 6322083001:00:000:3160, що фактично розташована в прибережно - захисній (землі водного фонду), здійснено для інших, не передбачених ст. 59 ЗК України видів діяльності, та є порушенням ст. 85 Водного кодексу України. Вказане також підтверджує, що органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,25 га, з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, не приймалося. Разом з цим, у подальшому, як встановлено місцевою прокуратурою, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу від 18.09.2014 відчужено земельну ділянку, кадастровий номер 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, [PERSON] , яка 28.04.2016 на підставі договору купівлі - продажу відчужила спірну земельну ділянку [PERSON] . Згідно з договором купівлі - продажу від 09.10.2017 [PERSON] відчужила спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, [PERSON] . Поряд з цим, як встановлено місцевою прокуратурою під час опрацювання Публічної кадастрової карти України та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, кадастровий номер 6322083001:00:000:3160 проведено поділ вказаної земельної ділянки. За результатами поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160 утворено дві земельні ділянки з кадастровими номерами: 6322083001:00:000:3990, площею 0,1347 га та 6322083001:00:000:3989, площею 0,1153 га, власником яких на даний час є [PERSON] . Згідно висновку спеціаліста ПП «Перспектива-Земля» вартість земельних ділянок з кадастровими номерами 6322083001:00:000:3990, 6322083001:00:000:3990, складає 230880,00 грн. та 197621,00 грн. відповідно, що в сумі становить 428501,00 грн. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо незаконність його набуття не встановлена судом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 215 цього Кодексу, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Незаконне відчуження землі ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, що також потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває права власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330,388 ЦК України право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Вказана правова позиція зисловлена в постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 (справа №6- 1цс15) та ухвалі судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-10146в15. Враховуючи, що Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) - яка є власником спірної землі, якій належать права розпорядження спірною землею відповідно до вимог ст. 122 ЗК України, не була стороною вищевказаних правочинів, згоду на відчуження спірної земельної ділянки не надавала, відповідна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі, іншим шляхом. У зв`язку з цим, спірні земельні ділянки підлягають витребуванню у [PERSON] , як у добросовісного набувача. Встановлений ст. 388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини, оскільки випадки та умови такого витребування обмежені національним законодавством. Правильне застосування законодавства, його дотримання у цивільних правовідносинах незаперечно становить суспільний інтерес. У даному випадку суспільний інтерес полягає у витребуванні майна на користь Малоданилівської селищної ради (об`єднана територіальна громада) відповідно до механізму, встановленого національним законодавством. Витребуванням майна у добросовісного набувача на останнього не покладається надмірний тягар, оскільки відповідно до законодавства він має засоби юридичного захисту свого цивільного права. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 661 ЦК України, покупець майна може звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу. Крім того, рішенням Малоданилівської селищної ради І сесії VII скликання .N28 від 15.11.2017 на виконання ст.ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» розпочато процедуру реорганізації Черкасько-Лозівської сільської ради шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради. Згідно з п. 2 вищевказаного рішення Малоданилівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Черкасько-Лозівської сільської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради, затвердженого рішенням Малоданилівської селищної ради II сесії VII скликання № 5 від 01.12.2017, остання є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Малоданилівську селищну об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Також, відповідно до ч. 4 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради остання є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт Мала Данилівка, сел. Караван, Лужок, Зайченки, Чайківка, Черкаська Лозова, селище Лісне та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в України» та іншими законами. Однак, суд враховує також, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У цивільному законодавстві закріплені об`єктивні межі застосування позовної давності. Вони встановлюються (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 1 серпня 2018 року у справі № 641/76/17): (а) прямо (стаття 268 ЦК України); (б) опосередковано, тобто з урахуванням сутності заявленої позовної вимоги (див. пункт 96 постанови ВеликоїПалати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 березня 2008 року в справі «Dacia S.R.L.» проти Молдови» (заява № 3052/04) встановив, що припис Цивільного кодексу Молдови, згідно з яким позовна давність не поширювалася на позови державних організацій про повернення державного майна з незаконного володіння інших організацій чи громадян, сам по собі суперечить статті 6 Конвенції, оскільки у справі не було надано жодних аргументів на обґрунтування того, чому державні організації у цих випадках мають бути звільнені від обов`язку додержувати установлених строків давності, котрі б в аналогічних ситуаціях перешкодили розгляду позовів, поданих приватними особами чи компаніями. Це, на думку ЄСПЛ, потенційно може призводити до руйнування багатьох усталених правовідносин і надає дискримінаційну перевагу державі без будь-якої переконливої підстави. ЄСПЛ констатував, що зміна правовідносин, які стали остаточними внаслідок спливу позовної давності або мали би стати остаточними, якби позовну давність було застосовано без дискримінації на користь держави, є несумісним із принципом правової визначеності. На віндикаційні позови держави та територіальних громад (в особі органів державної влади та місцевого самоврядування відповідно) поширюється загальна позовна давність. Для уникнення дискримінаційної переваги цих суб`єктів порівняно з іншими суб`єктами права вони мають нести ризик застосування наслідків спливу позовної давності для оскарження виданих ними правових актів. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац 2 частини другої статті 45 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року). Аналогічний припис закріплений у частині четвертій статті 56 ЦПК України, чинного з 15 грудня 2017 року. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла лові литися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ПК України). Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц). У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17. Щодо висновків, які були викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 по справі № 357/9328/15-ц: правова позиція, викладена у справі № 697/2751/14-ц за позовом прокурора (без зазначення органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах), окрім наведеної в ухвалі цитати, містить продовження, згідно з яким початок перебігу позовної давності має визначатися у цій справі не з дати ухвалення рішень, які оскаржуються, а від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки апеляційний суд не з`ясував та не перевірив, з якого моменту прокурор довідався або міг довідатися про порушення державних інтересів, ухвалені у справі рішення судів апеляційної та касаційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року міститься висновок, аналогічний викладеному у наведених постановах Верховного Суду України про те, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів: правова позиція, викладена у справі № 469/1203/15-ц (за позовом заступника прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області до Березанської РДА), щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що перебіг позовної давності починається з часу, коли Березанська РДА здійснила незаконну передачу земель, також не свідчить про необхідність відступити від висновків, викладених у наведених постановах Верховного Суду України, оскільки їм не суперечить. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що перебіг позовної давності починається з часу, коли особа, право якої порушено, або прокурор, який звертається за захистом порушеного права, дізналися про таке порушення, що узгоджується із зазначеними висновками. Таким чином, як у висновках, викладених у постановах Верховного Суду України, так і у висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду. сформульовано, що як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на пе особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Такі висновки ґрунтуються на аналізі норм статей 256. 261. 267 ЦК України та статті 45 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду з відповідним позовом). Також слід звернути увагу і на висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.11.2018 по справі №911/926/17: в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц. Таким чином, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися саме держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний позивач або прокурор. Наведе відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України у справах №3-932гс17 від 18.10.2017, №3-869гс17 від 16.08.2017, №3-455гс17 від 07.06.2017, №3-1486гс16 від 22.03.2017, №916/2122/13 від 22.04.2015, №11/163/2011/5003 від 25.03.2015 та підтримується усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 24.01.2018 у справі № 914/801/17, від 19.06.2018 у справі №922/2756/17. Слід також зазначити, що у спорах, в яких держава є стороною зміна органу, що представляє її в тих чи інших правовідносинах не перериває перебігу строку позовної давності. Наведене відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного суду в справі № 911/926/17 від 28.11.2018. 15.11.2017 Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області І сесії VII скликання було прийнято рішення № 8 «Про початок реорганізації Черкасько-Лозівської сільської ради шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради» відповідно до якого була розпочата процедура реорганізації Черкасько-Лозівської сільської ради шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради. Згідно п. 2 вказаного рішення, п. 2 вказаного рішення Малоданилівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Черкасько-Лозівської сільської ради. Відповідно до п. 4 Регламенту, затвердженого рішенням Малоданилівської селищної ради VII скликання №5 від 01 грудня 2017 року, Малоданилівська селищна рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт Мала Данилівка, сел Караван, Лужок, Зайченки, Чайківка, Черкаська Лозова, селища Лісне та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами. Положеннями ч. 1 ст. 1 Регламенту, Малоданилівська селищна рада є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Малоданилівську селищну об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Відповідно до розпорядження КМУ від 12 червня 2020 року № 725-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Харківської області», до Малоданилівської територіальної громади входять Малоданилівська та Черкасько-Лозівська територіальні громади Дергачівського району Харківської області. Відповідно до ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Отже, Малоданилівська селищна рада є правонаступником Черкасько-Лозівської сільської ради. В такому випадку, слід звернути увагу, що зміна уповноваженого органу, до компетенції якого, входить розпорядження спірною земельною ділянкою (з Черкасько- Лозівської сільської ради на Малоданилівську селищну раду) не змінює перебіг строків давності. Частиною 2 статті 2 ЦК передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Тобто, у спірних правовідносинах суб`єктом прав с саме держава, а не її конкретний орган, тому зміна уповноваженого органу щодо розпорядження спірними земельними ділянками і здійснення контролю за нею внаслідок внесення змін до чинного законодавства, не змінює перебігу позовної давності. (Постанова Великої Палати Верховного суду по справі № 911/3681/17 від 21 серпня 2019 року). В даному випадку також доцільно звернути увагу на наступну обставину. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Як вбачається з обставин наведених вище, Черкасько-Лозівської сільська рада була реорганізована шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради. Тобто, саме. Малоданилівська селищна рада (Код ЄДРПОУ:043987901 а не Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада), є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт Мала Данилівка, сел Караван, Лужок, Зайченки, Чайківка, Черкаська Лозова, селища Лісне та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування і може бути позивачем у ній справі. Тобто, прокурор не вірно зазначив найменування позивача у цій справі, оскільки такий орган місцевого самоврядування як Малоданилівська селищна рада (об`єднана територіальна громада) не існує. Вищенаведене також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за посиланням: («Безкоштовний запит», пошук за кодом ЄДРПОУ). У позовній заяві керівник Дергачівської місцевої прокуратури зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42020221280000070 від 21.04.2020, встановлено, що пунктом 1 рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90, [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 2 вказаного рішення, передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6322083001:00:000:3160, площею 0,25 га, за адресою: [ADDRESS] . При цьому, в позовній заяві взагалі не міститься належного обґрунтування та доказів на підтвердження того, шо про спірні правовідносини прокурор дізнався, або міг дізнатися саме після внесення відомостей до ЄРДР. яке відбулось 21.04.2020. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, визначено, що сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аналіз положень 256, 257, 261,267 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла до вітатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93,22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення Факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Як вбачається із позовної заяви, предметом позову, є витребування з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області земельну ділянку площею 0,1153 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3989) та земельну ділянку 0,1347 га (кадастровий номер 6322083001:00:000:3990) - Прокурор звернувся до суду з цим позовом лише у січні 2021 року. У даному випадку строки позовної давності необхідно відраховувати з моменту коли Прокурор довідався, або держава в особі уповноважених органів довідались чи мали об`єктивну можливість довідатись (під час кримінального провадження. прокурорської перевірки, тощо), про рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90. Як зазначає, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року (справа № 359/2012/15-ц) та від 20 листопада 2018 року (справа № 907/50/16), як в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. У вказаних справах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди дійшли правильного висновку, шо позивач повинен також довести той Факт, шо він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше. Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, провадження № 14-183 цс 18, а також в аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №619/738/17, провадження № 61-22690св18. Не відступаючи від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суд від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, Велика Палата Верховного Суду у постанові від ЗО січня 2019 року у справі № 357/9328/15-ц (провадження № 14-460цс18) виклала узагальнюючий правовий висновок про те, що обчислення позовної давності у випадку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, здійснюється з дня, коли саме цей орган довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» (який частково втратив чинність з липня 2015 року) прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, військовими частинами, політичними партіями, громадськими організаціями, масовими рухами, підприємствами, установами і організаціями, незалежно від форм власності, підпорядкованості та приналежності, посадовими особами та громадянами здійснюється Генеральним прокурором України і підпорядкованими йому прокурорами. Відповідно до ст. 19 названого Закону предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є, зокрема, відповідність актів, які видаються всіма органами державної влади вимогам Конституції України та чинним законам. Вказані вище норми закону, свідчать про об`єктивну можливість для здійснення перевірки законності вказаного рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району, яке стало підставою для надання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] . Натомість, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду, що є обов`язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру» (який частково втратив чинність з липня 2015 року), призводить до наслідків, визначених ч.4 ст. 267 ЦК України. Як вказує у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04.04.2018 по справі № 924/147/17 у наказі Генерального прокурора України «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів» від 19.09.2005 № Згн (аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містились також і в наступних наказах Генерального прокурора України від 18.10.2010 № Згн, від 12.04.2011 № Згн., від 07.11.2012 № Згн), визначено основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Встановлено обов`язок забезпечення нагляду за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів. Як зазначає Верховний Суд у вищезазначеній постанові, вказані накази містили, конкретні вказівки до прокурорів, зокрема, періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також використовувати право участі у засіданнях цих органів. Отже, відповідно до наказу Генерального прокурора України від 07.11.2012, який діяв після видання спірного акту. Прокурор повинен був забезпечити нагляд за додержанням законів органами виконавчої влади. Окрім цього, згідно відкритих даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема з ухвал по справі, у провадженні СВ Дергачівського РВ ГУ МВД України в Харківській області перебували матеріали кримінального провадження, внесені до ЄРДР за №42013220280000034 від 28.10.2013 за ч. 3 ст. 365 ст. 366 ч. 2 КК України, відносно посадових осіб Черкасько Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню встановлено, шо прокуратурою району у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів, проведено перевірку рішень органів місцевого самоврядування Дергачівського району Харківської області з питань розпорядження земельними ділянками. Проведеною перевіркою встановлено, що згідно з рішенням L сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 02.10.2009 земельну ділянку площею 14.5600 га, кадастровий номер №6322083001:00:000:2774, безоплатно передано у власність ОК ЖБК ГЕЯ для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вказані відомості (фабула) зокрема знаходиться в ухвалах слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області по справах: №619/6190/13-к від 16.12.2013 задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів; №619/6187/13-к від 16.12.2013 задоволено клопотання слідчого про надання тимчасового доступу до речей і документів; № 619/6191/13-квід 16.12.2013 задоволено клопотання слідчого про надання тимчасового доступу до речей і документів; № 619/860/14-к від 17.02.2014 дозволено проведення обшуку у приміщенні Черкасько Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, з метою відшукання оригіналів документів, а саме: матеріали документації з землеустрою земельної ділянки, яка безоплатно передано у власність ОК ЖБК ГЕЯ для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. №619/5262/15-к від 17.12.2015 № 619/4501/15 - відсторонено [PERSON] від посади Черкасько Лозівського сільського голови. 23 грудня 2019 року, ухвалою Дергачівського районного суду по справі 619/5399/15 - встановлено, що 23.12.2015 до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний за фактом скоєння кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364. ч. 1 ст. 366 КК України, внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42013220280000034 від 28.10.2013 року та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дергачівського районного суду по справі № 619/5399/15-к від 18.04.2016 кримінальну справу за обвинуваченням Черкасько-Лозівського сільського голови, за фактом скоєння кримінальних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України було призначено до судового розгляду. На даний час в ЄДРСР за пошуком по номеру кримінального провадження «42013220280000034» всього знаходиться 39 судових рішень. Також слід звернути увагу, що ухвалою Дергачівського районного суду по справі № 619/5399/15 від 03.04.2019 було об`єднано в одне провадження кримінальну справу у відношенні [PERSON] за фактом скоєння злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України, внесених в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42013220280000034 від 28.10.2013 з кримінальною справою у відношенні [PERSON] за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №42018221280000153 від 13.11.2018 у зв`язку з тим, що кримінальні провадження стосуються однієї особи. Окрім того, згідно відкритих даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, зокрема з ухвал слідчого судді, СВ Дергачівським ВП ГУНП в Харківській області здійснювалось досудове розслідування іншого кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12015220280001176 від 02 липня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що посадові особи Відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області вчинили службову недбалість при підписанні висновків щодо погодження місця розташування земельних ділянок в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. Підставою для внесення вказаних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань був рапорт слідчого СВ Дергачівського ВП ГУ НП в Харківській області Жидкова О.А., яким в ході проведення досудового слідства у кримінальному провадженні № 42013220280000034 від 28.10.2013, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2ч. ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України було встановлено, що в діях посадових осіб Відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області вбачаються ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку із підписанням висновків щодо погодження місця розташування земельних ділянок по [ADDRESS] , 3, 4 , 5 , 6 , 7 , 8 , 9 , 10 , 11 , 12 , 13 , 14 , 15 , [ADDRESS] , 3, 4, 7, 8, 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21, 23, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, в`їзд Ново Камяний № № 2, 4, 6, 8, 14, 16, 18 с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. Вказані відомості (фабула), зокрема, знаходиться в ухвалах слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області по справах: № 619/3473/17 від 22.11.2017 надано тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження №42013220280000034 від 28.10.2013; № 619/427/18 від 06.02.2018 надано тимчасовий доступ до оригіналів документів, з можливістю їх вилучення, шо знаходяться в Архівному відділі Дергачівської районної Державної адміністрації Харківської області, зокрема. Накази в.о. начальника управління Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області від 11 січня 2010 року № 2 «Про ведення архівних екземплярів державних актів»; від 11 січня 2010 року № 4 «Про закріплення відповідального за надання актів - звірок земельних ділянок»; від 11 січня 2010 року № 10 «Про вжиття заходів щодо належного зберігання документації із землеустрою та документів, що посвідчують права на земельні ділянки»; № 619/1262/18 від 10.04.2018 надано тимчасовий доступ до оригіналів документів, які містяться в висновках, проектах землеустроїв (технічних документаціях) щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність, погоджених посадовою особою та містять підпис останньої (висновки, технічне завдання, довідка про присвоєння кадастрового номеру) з можливістю їх тимчасового вилучення, які перебувають у відділі у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області. Ухвалою Дергачівського районного суду по справі №619/2610/18 від 04.07.2018 було призначене підготовче судове засідання по кримінальному провадженню №12015220280001176 від 02.07.2015. Ухвалою Дергачівського районного суду по справі №619/1785/19 від 26.09.2019 обвинувальний акт було повернуто прокурору. Це остання актуальна інформація про кримінальне провадження, яку можна дізнатись з ЄДРСР. На даний час в ЄДРСР за пошуком по номеру кримінального провадження «12015220280001176» всього знаходиться 22 судових рішень. Окрім цього, за результатами проведеної перевірки додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок, розташованих у с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області прокуратурою Харківської області 27.03.2012 порушено кримінальну справу №18120036 за фактом перевищення службових обов`язків та службового підроблення з боку посадових осіб Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.366 КК України. Про наявність такої перевірки та порушення кримінальної справи відомо із заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області по справі №2010/4878/12 від 16 листопада 2012 року. Також згідно обставин справи, встановлених цим рішенням, сільська рада вважає за необхідне звернути уваги і на той факт, що постанова заступника прокурора Харківської області від 27.03.2012 про порушення кримінальної справи по результатам перевірки додержання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок, розташованих у с.Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, прийнята також на підставі пояснень, наданих зазначеними депутатами сільської ради V скликання. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 1 - 623 /2011 (№1/639/108/2013, посилання на вирок в ЄДРСР: голову Черкасько-Лозівської сільської ради [PERSON] визнано винним в здійснені кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366 КК України та призначено покарання. Згідно мотивувальної частини вироку [PERSON] будучи згідно рішення І сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 01.04.2006 головою Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, будучи державним службовцем 4-ї категорії 7-го рангу, представником влади - посадовою особою органу місцевого самоврядування, нехтуючи принципом законності, використовуючи надану йому владу та службове положення, здійснив ряд злочинів в сфері службової діяльності пов`язаних із наданням громадянам дозволу на розробку проекту землеустрою, передачу земельної ділянки у приватну власність без скликання відповідних сесій ради та підробленням документів із 2007 по 2009 роки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області по справі № 1 - 623 /2011 (№1/639/108/2013) від 3 липня 2014 року, вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2013 року, в частині засудження за ч. 3 ст. 365 КК України скасовано у зв`язку з відсутності в діянні складу злочину, а справу в цій частині припинено. Отже, зважаючи на вищевикладені обставини, Дергачівською окружною прокуратурою Харківської області (раніше - Дергачівського місцевою прокуратурою і Прокуратура Дергачівського району Харківської області), у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів, проводилася перевірка рішень органів місцевого самоврядування Дергачівського району Харківської області з питань розпорядження земельними ділянками, результати якої стали підставою для внесення 28 жовтня 2013 року відповідних відомостей до ЄРДР за №42013220280000034 за ч.3 ст. 365 ст. 366 ч. 2 КК України, а також порушення кримінальної справи №18120036 від 27.03.2012. В свою чергу, у зв`язку із обставинами, які стали відомі під час досудового розслідування кримінального провадження №42013220280000034 було прийнято рішення про внесення відомостей до ЄРДР за №12015220280001176 від 02 липня 2015 року про вчинення посадовими особами Відділу Держземагенства у Дергачівському районі Харківської області кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України у зв`язку із підписанням висновків щодо погодження місця розташування земельних ділянок. В даному кримінальному провадженні, за процесуального керівництва прокурорів Дергачівської місцевої прокуратури (раніше: Прокуратури Дергачівського району Харківської області), здійснювався тимчасовий доступ до оригіналів документів, які містяться в висновках, проектах землеустроїв (технічних документаціях) щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність, які перебувають у відділі у Дергачівському районі Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, здійснювався тимчасовий доступ до документів з можливістю їх вилучення, що знаходяться в Архівному відділі Дергачівської районної Державної адміністрації Харківської області. Отже, Дергачівська окружна прокуратура Харківської області (раніше Дергачівська місцева прокуратура та Прокуратура Дергачівського району Харківської області) та прокуратура Харківської області, у порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів, та під час проведення перевірки рішень органів місцевого самоврядування Дергачівського району Харківської області з питань розпорядження земельними ділянками та в рамках процесуального керівництва кримінальних проваджень №42013220280000034 від 28.10.2013 №12015220280001176 від 02 липня 2015 року, досудового розслідування кримінальної справи №18120036 від 27.03.2012, зокрема під час відібрання пояснень від депутатів Черкасько-Лозівської сільської ради, а також в порядку здійснення прокурорського нагляду, довідалась або мала реальні можливості (могла) довідатися (в межах строків позовної давності) про: наявність/відсутність рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 07.06.2013 №90 про затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] та передання у приватну власність [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером; рішення XXXVI сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191, про відмову [PERSON] у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в [ADDRESS] ; наявність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Про необхідність врахування строків позовної давності в аналогічних спорах зазначив Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 по справі № 2-713/12, зокрема суд вказує, що вирішуючи спір та задовольняючи позов, апеляційний суд взагалі не врахував наявну у справі заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, не з`ясував, з якого часу орган, який представляє прокуратура, довідався або міг довідатися про порушення прав цієї особи, та не дав належної правової оцінки доводам відповідача щодо спливу позовної давності. З`ясування вказаного питання має суттєве значення для правильного вирішення справи. Будь-які мотиви в рішенні апеляційного суду щодо позовної давності та заяви відповідача про її застосування відсутні. В даному випадку слід звернути особливу увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловлену у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 619/737/17-ц. оскільки обставини цієї справи с аналогічними справі №953/24053/19. Згідно обставин справи, рішення Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1500 винесено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення знаходиться за межами с. Руська Лозова Дергачівського району Харківської області, а тому повноваження щодо розпорядження нею належали районній державній адміністрації, рішення складено та підписано особисто Русько-Лозівським сільським головою [PERSON] без попереднього винесення цього питання на розгляд депутатів Русько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, про що свідчать постанови Золочівського районного суду Харківської області від 04 квітня 2014 року та 11 серпня 2014 року, прийняті за результатами розгляду кримінальної справи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 366 КК України. Верховний Суд зазначає: «З`ясувавши, шо Дергачівська районна прокуратура Харківської області та прокуратура Харківської області знали про наявність кримінальної справи за Фактом службового підроблення головою Русько-Лозівською сільської ради Дергачівського району Харківської області рішень сесії про надання дозволів на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельних ділянок, внаслідок чого земельні ділянки вибули з власності держави, ше з 2010 року. оскільки органи прокуратури відповідно до положень діючого на той час законодавства та Конституції України, здійснювали загальний нагляд за правоохоронним органами, у тому числі й за тими, які розслідували кримінальну справу за вищевказаним Фактом. Крім того, з 2012 року Дергачівська районна прокуратура Харківської області безпосередньо здійснювала досудове розслідування кримінальної справи відносно Черкасько-Лозівського сільського голови, а тому мала змогу звернутися з аналогічним позовом у межах строку позовної давності, а саме з моменту, коли вони дізналися про порушення земельного законодавства, тобто з 2010 року. Слід зазначити, що норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Аналогічного висновку (щодо презумпції обізнаності) дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові №6-152цс 14 від 29.10.2014. В даному випадку слід враховувати, що починаючи з 19.03.2010 та 22.06.2010 (дата прийняття рішення та виготовлення акту) аж до 15.07.2015, діяльність прокуратури регулювалася Законом України «Про прокуратуру» від 1991 року. Згідно даного Закону до повноважень прокуратури входив також нагляд за додержанням і застосуванням законів. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» від 1991 року предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів є відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам. Тобто, за період починаючи з 07.06.2013 до моменту звернення до суду у червні 2020 року (сім років), прокуратура, як орган державної влади, згідно чинного на той час законодавства, була наділена значними дискреційними повноваженнями (до набрання чиннності нового закону про прокуратуру у 2015). щодо здійснення нагляду за додержанням і застосуванням законів, а відтак прокуратура мала реальну можливість довідатись про існування рішення XXXII сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської пади, а відтак і про порушення прав та інтересів держави таким рішенням. Тобто, про порушення прав та інтересів держави прокурор мав об`єктивну можливість і повинен був дізнатися значно раніше ніж 21.04.2020 (моменту внесення відомостей до ЄРДР). Окрім цього, згідно позиції висловленої Верховним Судом по справі №636/2623/14-ц у постанові від 13 листопада 2019 року, оскільки 22 червня 2010 року Черкасько-Лозівською сільською радою було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, і з цього часу вона могла довідатися про порушення свого права, належним чином перевіривши підстави для його видачі, шо відповідає положенням зазначеної частини першої статті 261 ЦК України щодо початку перебігу позовної давності. На позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади, поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Також, слід звернути увагу на відомості, які містяться в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі № 619/732/17 за позовом Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки. Прокурор обґрунтовував позовні вимоги тим, що «під час проведення перевірки правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території Дергачівського району, Дергачівською місцевою прокуратурою встановлено», що рішенням Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 вересня 2008 року (далі - рішення ради) особі безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, загальною площею, для ведення особистого селянського господарства. Вказане рішення ради, як зазначає прокурор, прийнято з порушенням вимог ЗУ «Про місцеве самоврядування», з перевищенням повноважень Русько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області. Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги прокурора та погодився із судами попередніх інстанцій, які відмовили в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строків позовної давності. Також, у даній постанові Верховний Суд висловив позицію, що оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з державної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли Головне управління Держгеокаластпу у Харківській області (в нашому випадку Черкасько Лозівська сільська рада (правонаступник - Малоданилівська селищна рада), яка могла розпоряджатися спірною земельною ділянкою) довідалося або могло довідатися про порушення його права або про особу, яка його порушила. Те, що Черкасько Лозівська сільська рада довідалася або могла довідатись про порушення свого права, підтверджується наявністю рішення XXXVI сесії VI скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 04.10.2013 №191, яким [PERSON] було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Тобто, під час відмови Черкасько-Лозівської ради у затвердженні проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, орган місцевого повинен мав реальну можливість і повинен був дізнатися про те. що земельна ділянка уже перебуває у власності [PERSON] . Як уже було зазначено, визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, сліл враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися також держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний позивач або прокурор, що також відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду. Тобто, початок перебігу строків позовної давності починається з моменту коли не тільки прокурор, але ї держава в особі уповноважених органів мала реальну можливість довідатись про порушення її прав та інтересів. Такими уповноваженими органами в розумінні ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» є місцеві державні адміністрації, які здійснюють виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі. Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 03 серпня 2010 року №417 з метою своєчасного та ефективного вирішення питань щодо раціонального використання земельних ресурсів, забезпечення належного контролю за використанням та охороною земель, реалізації державної політики у сфері земельних відносин та запобігання порушенням земельного законодавства було утворено обласну робочу групу з питань раціонального та ефективного використання земель та запобігання порушенням земельного законодавства, якій було доручено заходи щодо проведення уповноваженими органами перевірок, зокрема: законності відчуження та використання земель запасу та земель державного резервного фонду, законності надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок із земель рекреаційного призначення та земель водного фонду; інших порушень земельного законодавства на території області. Окрім цього, головам районних державних адміністрацій - членам робочої групи було доручено щокварталу інформувати обласну робочу групу про результати роботи районних робочих груп із наданням матеріалів перевірок. Також, Розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 13 вересня 2010 року №508 «Про посилення контролю за використанням та охороною земель на території області», з метою реалізації державної політики у сфері регулювання земельних, забезпечення належного контролю за використанням та охороною земель державної власності, запобігання порушень земельного законодавства при розпорядженні землями державної власності, головам районних державних адміністрацій було доручено надавати до облдержадміністрацій проекти розпоряджень про надання згоди (дозволу) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або іншого виду землевпорядної документації разом із матеріалами, на підставі яких видається розпорядження, також було доручено видавати розпорядження про надання згоди (дозволу) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або іншого виду землевпорядної документації після одержання письмової інформації щодо проведеної обласною державною адміністрацією перевірки проектів відповідних розпоряджень. Також, Головному юридичному управлінню Харківської обласної державної адміністрації доручено проводити, у разі необхідності, вибіркові перевірки районних державних адміністрацій із питань додержання земельного законодавства, використання та охорони земель державної власності. Окрім цього, Головному управлінню Держкомзему у Харківській області було доручено проводити у семиденний строк перевірку відповідності матеріалів, зазначених у пункті 1.2 розпорядження, вимогам земельного законодавства України щодо оформлення землевпорядної документації та її відповідності фактичним даним щодо земельної ділянки (категорія земель, наявність обмежень (обтяжень), зовнішні межі земель, наявність суміжних землекористувачів (власників), а також наявність на земельній ділянці природних ресурсів, об`єктів нерухомого майна, тощо) та, у разі необхідності, залучати для проведення перевірки районні територіальні підрозділи Держкомзему. Розглянувши питання щодо стану додержання законодавства у сфері земельних відносин, Харківський регіональний антикорупційний комітет вирішив (рішення №3 від 01.10.2010) взяти до відома інформацію зокрема від прокурора Харківської області та Головного управління МВС про стан додержання законодавства в сфері земельних відносин. Також вирішено надавати Головним юридичним управлінням Харківської обласної державної адміністрації районним державним адміністраціям необхідну правову допомогу, спрямовану на правильне застосування та неухильне дотримання вимог законодавства при підготовці та виданні розпоряджень з питань розпорядження землями державної власності. Також було рекомендовано прокуратурі Харківської області, управлінню служби безпеки України в Харківській області, Головному управлінню МВС України в Харківській області вжити невідкладних заходів, передбачених законодавством, щодо попередження та виявлення Фактів порушень законодавства у сфері земельних відносин, притягнення винних осіб до відповідальності, при цьому щоквартально інформувати Харківський регіональний антикорупційний комітет про вжиті заходи щодо попередження та виявлення фактів порушень законодавства у сфері земельних відносин, притягнення винних до відповідальності. Повторно розглянувши питання щодо стану додержання законодавства у сфері земельних відносин, Харківський регіональний антикорупційний комітет вирішив (рішення №4 від 21.09.2011) затвердити нові склади районних робочих груп з питань раціонального та ефективного використання земель та запобігання порушення земельного законодавства, утворених відповідно до розпорядження голови обласної державної адміністрації від 03 серпня 2010 року №417. Також було вирішено спільно з відповідними органами місцевого самоврядування проаналізувати стан виконання дохідної частини місцевих бюджетів та активізувати роботу щодо збільшення надходження від плати за землю, у тому числі орендної плати за використання земельних ділянок державної та комунальної власності, взяти під особистий контроль проведення протягом 2012 року інвентаризації земель запасу, резерву та водного фонду. Головному управлінню Держкомзему у Харківській області доручено забезпечити підвищення рівня взаємодії з органами державної влади та органами місцевого самоврядування щодо виконання завдань з видачі державних актів на право власності на земельну ділянку та безумовного забезпечення конституційного права мешканців області на землю та провести до 15 грудня 2011 року вивчення якості виконаних землевпорядних робіт суб`єктами господарської діяльності, які мають відповідні ліцензії. Окрім цього, цим рішенням було доручено Головному управлінню Держкомзему у Харківській області та головам районних державних адміністрацій забезпечити проведення робіт із розмежування земель державної та комунальної власності, рекомендовано прокуратурі Харківської області, управлінню служби безпеки України в Харківській області, Головному управлінню МВС України в Харківській області посилити контроль за виконанням заходів, передбачених законодавством, щодо попередження та виявлення Фактів порушення законодавства у сфері земельних відносин та притягнення винних осіб до відповідальності, а також інформувати щокварталу Харківський регіональний антикорупційний комітет про вжиті заходи щодо попередження та виявлення фактів виявлення фактів порушення законодавства у сфері земельних відносин та притягнення винних осіб до відповідальності. В свою чергу, Головному фінансовому управлінню Харківської обласної держаної адміністрації, головам РДА доручено передбачити Фінансування робіт з інвентаризації земель, розмежування земель державної та комунальної власності, встановлення меж адміністративно-територіальних утворень, а також поновлення нормативної грошової оцінки земель при складанні проектів обласного та інших місцевих бюджетів на 2012 рік. Отже, як вбачається з інформації, яка міститься у вищеназваних нормативних документах, держава, в особі Харківської обласної державної адміністрації та її структурних підрозділів, Дергачівської районної державної адміністрації, Прокуратури Харківської області, Дергачівської місцевої прокуратури, управління служби безпеки України в Харківській області, Головного управління МВС України в Харківській області, Державної податкової адміністрації Головного управління Держкомзему у Харківській області та його територіальних підрозділів, а також інших органів, в рамках міжвідомчої взаємодії спрямованої на реалізацію державної політики у сфері регулювання земельних відносин, забезпечення належного контролю за використанням та охороною земель державної власності, запобігання порушень земельного законодавства та на виконання розпорядження Харківської обласної державної адміністрації №417 від 03.08.2010 «Про створення обласної робочої групи з питань раціонального та ефективного використання земель та запобігання порушення земельного законодавства», розпорядження Харківської обласної державної адміністрації №508 від 13.09.2010 «Про посилення контролю за використанням та охороною земель не території області», Рішення Харківського регіонального антикорупційного комітету №4 від 21.09.2011, Рішення Харківського регіонального антикорупційного комітету №3 від 01.10.2010, мала всі можливості та повинна була довідатись про порушення своїх прав та інтересів. Також, адвокатський запит, з приводу того чи проводилися Дергачівською місцевою прокуратурою (раніше: Прокуратура Дергачівського району Харківської області) та Прокуратурою Харківської області перевірки з приводу дотримання Черкаською Лозівською сільською радою вимог земельного законодавства, зокрема, щодо володіння, користування і розпорядження земельними ділянками з 01 липня 2008 року по 31 грудня 2016 року, було здано до канцелярії Малоданилівської сільської ради. Згідно листа відповіді від 03.06.2020 №02-17/1-161 наданого Малоданилівською селищною радою на адвокатський запит [PERSON] від 22.02.2020, в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів, щорічно, починаючи з 2008 року і по 2014 рік прокуратурою району здійснювалася перевірка рішень Черкасько-Лозівської сільської ради з питань розпорядження земельними ділянками. На виконання законних вимог прокуратури під час проведення цих перевірок, посадовими особами ради неодноразово надавалися копії рішень Черкасько-Лозівської сільської ради V та VI скликань про надання громадянам дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, затвердження технічної документації та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки. Таким чином на підставі встановлених фактичних обставин справи, а також враховуючи відповідні визначеними законодавчими приписами повноваженнями органів прокуратури, слід стверджувати шо прокурором не доведено обставин об`єктивної неможливості для здійснення перевірки законності спірних рішень і звернення до суду в межах позовної давності: натомість нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, шо є обов`язком органів прокуратури відповідно до статті 1 Закону України «Про прокуратуру», призводить до наслідків, визначених частиною четвертою статті 267 ЦК України, оскільки держава здійснює свої права через органи державної влади. Слід також зазначити, шо відповідно до правової позиції судової палати в цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 08.06.2016 у справі № 6-3089цс15 положення частини четвертої статті 268 ЦК України щодо непоширення строків позовної давності на вимогу власника про визнання недійсним рішення органу державної влади направлені на захист прав власників та інших осіб від держави, а не навпаки, тому ризик пропуску строку позовної давності, в тому числі щодо витребування майна за статтею 388 ЦК України, покладається на державу. Положення вказаної частини четвертої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред`являються від імені держави і строк позовної давності починається з дня, коли держава в особі її органів як суб`єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Отже твердження прокурора про те, що до спірних правовідносин положення про позовну давність не застосовуються, є помилковими. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі ст.ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі №362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі №907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц. Аналогічна правова позиція відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі №916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed