Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 18 лютого 2019 року звернулася [PERSON] із заявою для розгляду в порядку окремого провадження, вказавши в ній, що її мати [PERSON] померла 29 січня 2019 року у м. Моспіно Пролетарського району м. Донецька. Отримати документ, який міг би бути прийнятий Відділом ДРАЦС для оформлення свідоцтва про смерть, неможливо, оскільки [PERSON] померла на тимчасово окупованій території України. Заявником отримано свідоцтво про смерть №124203 від 04 лютого 2019 року, видане Адміністрацією міста Моспіно. Заявник просить встановити факт смерті в судовому порядку з метою отримання свідоцтва про смерть встановленого законодавством України зразка. Заяву просила розглянути за її відсутності. Відділ ДРАЦС, як заінтересована особа, був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився. Відсутність учасників справи не перешкоджає суду ухвалити рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні докази та надавши їм оцінку, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Законом передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. З матеріалів справи вбачається, що громадянка України [PERSON], [INFO], уродженка с. Ново-Троїцьке Донецької області була зареєстрована за адресою: [INFO]. 29 січня 2019 року [PERSON] померла у місті Моспіно Пролетарського району міста Донецьк, про що свідчить довідка про причину смерті №11 від 29.01.2019, видана Центром первинної медико-санітарної допомоги № 12 м. Донецьк. Причиною смерті зазначені хронічна судинно-мозкова недостатність, наслідки інфаркту головного мозку при церебральному атеросклерозі ІІІ з гіпертонією. Місто Моспіно Пролетарського району міста Донецьк відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, розпорядження КМУ від 02.12.2015 року №1275-р). Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, м. Моспіно Пролетарського району міста Донецьк визнане тимчасово окупованою територією. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у цій справі суд вважає за необхідне взяти до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України. В справах «Loiziddo v. Turkey», «Cyprus v. Turkey», «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Iliascu and Others v. Moldova and Russia», ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії, Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», який був наданий на запит Ради Безпеки ООН, у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток, викладений у п. 125 Консультативного висновку, полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Про необхідність врахування актів органів влади з окупованих територій Європейським судом з прав людини у п. 45 рішення по справі «Луізіду проти Туреччини» від 18 грудня 1996 року (заява №15318/89) була викладена правова позиція, що при аналогічних обставинах щодо відсутності ефективного державного контролю Кіпру за такими територіями, міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей і дій, які звідти походять, наприклад актів реєстрації народження, смерті і шлюбу, наслідки яких можуть ігноруватися лише на шкоду мешканців тієї чи іншої території. За таких обставин суд враховує як докази смерті [PERSON] надані заявником довідку про причину смерті № 11 від 29.01.2019, видані центром первинної медико-санітарної допомоги № 12 м. Донецьк. У відповідності зі ст.\~9\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Заявник позбавлений можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті особи, оскільки документи на підтвердження цих обставин видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи [PERSON] знайшла своє обґрунтоване доведення в ході судового розгляду, у зв'язку з чим підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 ст.\~317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved