Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 07.09.2016 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Малиновський районний відділ ДМС України про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначила, що з 22.04.2000 року по 02.12.2004 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON], та знаходиться на її утриманні, відповідач [PERSON] участі у вихованні доньки за власним рішенням не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивач вказує, що дозвіл на виїзд за кордон необхідний дитині для вільного пересування за кордон для участі у пісенних конкурсах, для забезпечення відпочинку дитини, туристичних подорожей з метою підвищення світогляду, покращення її стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. Як зазначає позивач, вона неодноразово зверталась до відповідача з метою отримання такого дозволу, однак відповідач відмовляється його надати, з підстав чого позивач просить суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн близького та дальнього зарубіжжя, неповнолітньої [PERSON], 2002 року народження до досягнення нею 16 років, тобто до 2018 року, без згоди та супроводу її батька - [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02.12.2004 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER], виданим 25.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис №389. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим 10.09.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Куйбишевського районного управління юстиції м. Донецьк, актовий запис №536. Неповнолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб від 07.09.2016 року, за підписом Голови ОК «ЖК Весна» Митько Л.С. Відповідно до ст. ст. 141, 155 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 3, 4-2, 4-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Тобто, діючим законодавством встановлено певний порядок виїзду неповнолітньої дитини за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Всупереч чинним нормам законодавства, позивачем не зазначено конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування дитини у цій державі, також не зазначено хто буде супроводжувати дитину в таких поїздках. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач посилається на те, що вона неодноразово зверталась до відповідача з метою отримання дозволу на виїзд дитини за кордон, на що відповідач їй відмовляв, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем суду не надано. Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження необхідності виїзду дитини за кордон, позивач вказує мету такого виїзду: пісенні конкурси, відпочинок та оздоровлення, однак не додано жодної довідки про стан здоров'я дитини з рекомендаціями лікаря на лікування, оздоровлення дитини саме за межами України, заяви про участь дитини в конкурсі, який має проводиться за кордоном. Враховуючи наведене, задоволення позовних вимог [PERSON]: «про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до країн близького та дальнього зарубіжжя, неповнолітньої [PERSON], 2002 року народження до досягнення нею 16 років, тобто до 2018 року, без згоди та супроводу її батька - [PERSON]», - тобто без зазначення конкретної країни, мети, терміну перебування, супроводжуючої особи - буде суперечити чинним нормам перетину державного кордону України неповнолітніми особами, та задоволення таких вимог буде безпосередньо порушувати права дитини. Відповідно до ч. 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З підстав наведеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] - не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed