Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 27.09.2017 року звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що 20.12.2003 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №215182 та відповідним актовим записом за № 1923. Від шлюбу народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з відповідачем разом не проживає, спільне господарство не ведуть, не спілкуються, дуже часто сваряться, що негативно впливає на психіку дітей. Представник позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання зявилась, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 20.12.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №215182, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів громадського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1923. Згідно свідоцтва про народження, виданого Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 05.08.2008 року, актовий запис №351, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 04.03.2015 року, актовий запис №2180, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, в дійсний час шлюб носить формальний характер. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом, встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що, з урахуванням відсутності заперечень відповідача проти задоволення позову, є підставою для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, укладений між сторонами шлюб розірванню.

Outcome: approved