Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 15.10.2015 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 10.11.2006 року між [PERSON] та ПАТ АКБ «Порто-франко» було укладено кредитний договір №3457/1-06, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на поточні витрати в сумі 35 000,00 доларів США, зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та терміном повернення до 09.11.2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 10.11.2006 року між позивачем та ПАТ АКБ «Порто-франко» було укладено договір поруки №10-11-06/2, за яким позивач зобовязалась відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, як солідарний боржник. 09.11.2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору №1, згідно якої змінено термін повернення кредиту до 08.11.2013 року та відповідно було укладено додаткову угоду до договору поруки між позивачем та банком. 08.11.2013 року було укладено додаткові угоди №2 до кредитного договору та договору поруки, згідно яких змінено строк повернення кредиту до 07.11.2014 року. Позивач зазначає, що з 01.11.2013 року по 07.11.2014 року позичальник [PERSON] обовязки з повернення кредиту не виконує, а банком в межах 6-ти місячного строку не предявлено вимоги до поручителя, тож позивач просить визнати поруку за кредитним договором №3457/1-06 від 10.11.2006 року припиненою. Представник позивача та третьої особи в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник ПАТ АКБ «Порто-франко» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.11.2006 року між [PERSON] та ПАТ АКБ «Порто-франко» було укладено кредитний договір №3457/1-06, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на поточні витрати в сумі 35 000,00 доларів США, зі сплатою 15 % річних за користування кредитом та терміном повернення до 09.11.2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 10.11.2006 року між позивачем та ПАТ АКБ «Порто-франко» було укладено договір поруки №10-11-06/2, за яким позивач зобовязалась відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, як солідарний боржник. 09.11.2011 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитного договору №1, згідно якої змінено термін повернення кредиту до 08.11.2013 року та відповідно було укладено додаткову угоду до договору поруки між позивачем та банком. 08.11.2013 року було укладено додаткові угоди №2 до кредитного договору та договору поруки, згідно яких змінено строк повернення кредиту до 07.11.2014 року. 22.08.2014 року між ПАТ АБ Порто-Франко» та ТОВ «Фінансова компанія «Топ фінанс» було укладено договір факторингу №2, за якими ПАТ АБ «Порто-Франко» передав ТОВ «Фінансова компанія «Топ фінанс» право вимоги за кредитним договором №3457/1-06 від 10.11.2006 року. В подальшому стосовно зазначеного договору виникли спори щодо його дійсності, однак на час розгляду судом справи саме ПАТ АБ Порто-Франко» належить право вимоги повернення заборгованості за кредитним договором. У звязку з невиконанням [PERSON] обовязку з повернення кредиту, ПАТ АБ «Порто-франко» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-Франко» [PERSON] звернувся з позовною заявою від 21.09.2015 року про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №3457/1-06 від 10.11.2006 року з [PERSON] та [PERSON] до Київського районного суду м. Одеси. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. За правилом ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно п. 3.1. договору поруки у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором в зазначені строки поручитель зобовязується не пізніше 3-х банківських днів з моменту отримання повідомлення кредитора про невиконання позичальником взятих на себе зобовязань сплатити зазначену кредитором суму шляхом її перерахування на рахунок кредитора. Згідно п.п. 5.1., 5.2. договору порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявив позов до поручителя. За приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому, пунктом 6.2. договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по кредитному договору боржником чи поручителем. Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до загального правила, встановленого ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За статтею 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Таким чином, суд констатує невідповідність змісту ст. 6.2. договору поруки вимогам ст.252 ЦК України в частині визначення строку у відповідній формі, з огляду на що, суд робить висновок, що у вказаному договорі поруки строк його дії не встановлено. При цьому, умова договору про дію поруки до повного виконання боржником зобов'язання перед банком або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Аналогічну правову позицію висловив і Верховний суд України в постанові №6-170цс13 від 17.09.2014 року, зазначаючи, що порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором. Правила частини четвертої статті 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був. Судом встановлено, що відповідачем протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязання не предявлено вимоги до поручителя в жодній із зазначених форм, а останнім не надано жодних доказів, які б спростовували зазначений висновок суду, тож наявні підстави вважати умови припинення поруки позивача, встановлені ч. 4 ст. 559 ЦК України, такими, що настали. Разом з тим, суд не погоджується з доводами позивача щодо визнання поруки припиненою з 01.06.2014 року, оскільки строк на предявлення вимоги має відраховуватись від настання строку виконання зобовязання у повному обсязі, тобто не від дати, коли позичальником не було здійснено черговий платіж, а від кінцевої дати повернення кредиту. Оскільки строк виконання основного зобовязання встановлено до 07.11.2014 року та, враховуючи пропущення відповідачем строку на предявлення вимоги до поручителя, поруку слід вважати припиненою з 07.05.2015 року.

Outcome: partial