Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

До суду 27.03.2018 року звернувся [PERSON] із вимогами про визнання за ним права власності на житловий будинок, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34, що складається в цілому з: літ. «Н» - житлового буди\-нку, загальною площею 430,7 м2, житловою площею 220,4 м2; літ. «О» - котельної: літ. «Р» - га\-ражу; літ. «С» - будинку охорони; літ. «Т» - вольєру; літ. «У» - бесідки; літ. «П» - басейну; І - вимо\-щення; № 1-4- огорожі, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 106794051101, та витребувати його у [PERSON]; визнання права власності на земельну ділянку розміром 0,1311 га, кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, яка розташована за адресою, м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 102154451101, та витребувати її у [PERSON]; визнання недійсним іпотечного договору від 15 березня 2018 року № 153, укладе\-ного між [PERSON] та ПАТ «БАНК ВОСТОК», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], щодо передачі в іпотеку житлового будинку, загальною площею 430,7 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 34, та земельної ді\-лянки розміром 0,1311 га, кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, за адресою: м. Оде\-са, вул. Тімірязєва, 34, та усунення перешкод у здійсненні [PERSON], Дмитром Іванови\-чем права власності, шляхом виключен\-ня з державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40132519 від 15 березня 2018 року 15:31:02 та рі\-шення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40133591 від 15 бе\-резня 2018 року 15:57:08. Ухвалою суду від 08.10.2018 року справа по вищезазначеному позову була обєднана із справою № 520/13152/18 за позовом [PERSON] про витребування на його користь житлового будинку, загальною площею 430, 7 кв.м та земельної ділянки розміром 0,1311 га, кадастровий номер : 5110136900:33:019:0038, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34 з володіння [PERSON]; скасування запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 430,7 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,1311 га, кадастровий номер : 5110136900:33:019:0038, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34; визнання недійсним договору іпотеки від 15 березня 2018 року № 153, укладе\-ного між [PERSON] та Публічним Акціонерним Товариством «Банк Восток », посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], щодо передачі в іпотеку житлового будинку, загальною площею 430,7 м2, за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 34, та земельної ді\-лянки розміром 0,1311 га, кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, за адресою: м. Оде\-са, вул. Тімірязєва, 34; а також скасування заборони відчуження майна, накладеного приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] на іпотеку, у звязку із з укладенням між [PERSON] та ПАТ « Банк Восток » договору іпотеки від 15.03.2015 року, шляхом виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та з державного реєстру іпотек записів індексний номер: 40132519 від 15.03.2015 року 15:31:02 та індексний номер: 40133591 від 15.03.2015 року 15:57:08. У судовому засіданні представником позивача [PERSON] [PERSON] були підтримані позовні вимоги щодо витребування житлового будинку та земельної ділянки, скасування запису про державну реєстрацію права власності [PERSON], визнання недійсним договору іпотеки від 15.03.2018 року та скасування заборони відчуження майна. Відносно позовних вимог повязаних із визнанням за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований за адре\-сою, м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 34, що складається в цілому з: літ. «Н» - житловий буди\-нок, загальною площею 430,7 м2, житловою площею 220,4 м2; літ. «О» - котельня: літ. «Р» - га\-раж; літ. «С» - будинок охорони; літ. «Т» - вольєр; літ. «У» - бесідка; літ. «П» - басейн; І - вимо\-щення; № 1-4- огорожа, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 106794051101, та визнанням за [PERSON] право власності на земельну ділянку розміром 0,1311 га, кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, яка розташована за адресою, м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 102154451101, було заявлено про відмову від даних вимог, у звязку із тим, що право власності позивача не підлягає захисту шляхом його визнання а лише шляхом витребування та усуненням перешкод. Дана відмова прийнята судом і ухвалою від 21.12.2018 року закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] про визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований за адре\-сою, м. Одеса, вул. Тімірязєва, буд. 34, що складається в цілому з: літ. «Н» - житловий буди\-нок, загальною площею 430,7 м2, житловою площею 220,4 м2; літ. «О» - котельня: літ. «Р» - га\-раж; літ. «С» - будинок охорони; літ. «Т» - вольєр; літ. «У» - бесідка; літ. «П» - басейн; І - вимо\-щення; № 1-4- огорожа, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 106794051101, та визнання за [PERSON] право власності на земельну ділянку розміром 0,1311 га, кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, яка розташована за адресою, м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 102154451101, та продовжено розгляд позовних вимог щодо витребування майна з чужого володіння, скасування державної реєстрації, визнання недійсності іпотечного договору та скасування заборон на іпотечне майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок і земельну ділянку, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34. Дане рішення по справі, про існування якої було невідомо [PERSON], було скасовано постановою апеляційного суду, тобто не є підставою для правових наслідків у вигляді переходу права власності від [PERSON]І на користь [PERSON]. Однак на підставі зазначеного рішення 22.12.2017 року [PERSON] здійснив відчуження житлового будинку і земельної ділянки [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу, а у подальшому [PERSON] 15.03.2018 року уклав із ПАТ « Банк Восток» договір іпотеки, відповідно до умов якого житловий будинок і земельна ділянка була передана в якості забезпечення кредитного договору від 15.03.2018 року та під час укладення договору іпотеки нотаріусом було накладено заборону на відчуження іпотечного майна. Враховуючи відсутність у [PERSON] правових підстав для отримання права власності на житловий будинок і земельну ділянку і подальшого відчуження даного майна, позивач, та його представник вважають що права власності [PERSON] підлягають захисту шляхом витребування належного йому майна з чужого володіння та скасуванню запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] а також визнання недійсним договору іпотеки з скасуванням накладеним під час укладеного іпотечного договору заборон відчуження іпотечного майна. Представниками відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувалось проти задоволення позову, вважаючи, що [PERSON] є добросовісним набувачем даного майна, а тому відсутні правові підстави для витребування даного майна, яке вибуло з володіння особи при наявності волевиявлення, які були викладені у договорі позики, на підставі якого було винесено рішення суду від 08.09.2017 року, а який ( договір) не визнаний недійсним або нікчемним а також заяви про визнання позовних вимог у справі за позовом [PERSON]. Співвідповідач ПАТ « Банк Восток» та третя особа [PERSON], які були повідомлені судом про дату і час розгляду справи у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України шляхом направлення за місцем їх реєстрації судових повісток, у судові засідання не зявились, заяв та клопотань не надавали. Як встановлено у судовому засіданні на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], ( т. 1 а/с 8 ) [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, площею 0,1311 га., кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 102154451101 на якої розташовані житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що складаються в цілому з: в цілому з: літ. «Н» - житлового буди\-нку, загальною площею 430,7 м2, житловою площею 220,4 м2; літ. «О» - котельної: літ. «Р» - га\-ражу; літ. «С» - будинку охорони; літ. «Т» - вольєру; літ. «У» - бесідки; літ. «П» - басейну; І - вимо\-щення; № 1-4- огорожі, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 106794051101, та які знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва ( вона же вулиця Тимірязєва),34. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 року по цивільної справі №522/2881/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно відповідача на виконання умов договору займу ( розписки) від 07.04.2016 року, було визнано право власності за [PERSON] на земельну ділянку розміром 0,1311 га, кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 102154451101 а також житловий будинок , реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 106794051101, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязєва,34 ( т.1 а/с 22). У рішенні суду зазначено, що відповідач згідно наданих письмових пояснень визнає факт наявності заборгованості у розмірі 1\~400\~000 дол. США та не заперечує проти переходу права власності на його нерухоме майно у вигляді земельної ділянки та житлового будинку із надвірними спорудами, а також просить розглядати справу у його відсутності. Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 22.12.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] ( т.1 а/с28) [PERSON] продав а [PERSON] придбав у власність житловий будинок № 34 за адресою: м. Одеса, вул. Тимірязєва, з надвірними спорудами, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 106794051101, який розташований на земельній ділянці, площею 0,1311 га. В той ж день 22.12.2017 року, шляхом укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], [PERSON] продав [PERSON] і земельну ділянку площею 0,1311 га., кадастровий номер: 5110136900:33:019:0038, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 102154451101., розташовану на вул. Тимірязева, 34 у м. Одесі ( т.1 а\\с 35). На підставі зазначених договорів приватним нотаріусом [PERSON] 22.12.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 430,7 кв.м, та земельну ділянку розміром 0,1311 га, кадастровий номер : 5110136900:33:019:0038, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Тімірязєва, 34 ( т.1 а/с 31,37). Для забезпечення кредитного договору №ОК2018-01157 від 15.03.2018 року, а також додаткових угод до нього 15.03.2018 року [PERSON] передав в іпотеку ПАТ « Банк Восток» житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами та будівлями та земельну ділянку, площею 01311 га., які розташовані на вул. Тимірязева, 34 у м. Одесі . На підставі даного договору, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено заборона відчуження даного іпотечного майна ( т. 1 а\\с 240). Постановою апеляційного суду Одеської області від 06.09.2018 року була задоволена апеляційна скарга [PERSON] в інтересах [PERSON]І та скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2017 року, а справа направлена за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси ( т.1 а/с 158). Правовідносини яки виникли між сторонами стосуються захисту права власності, врегульовані Цивільним кодексом ( ЦК ) України, та розглядаються у порядку цивільного судочинства. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України , застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені\~Конституцією\~та законами України , а також застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Вищезазначені положення визначені статтею 10 Цивільного процесуального кодексу ( ЦПК ) України, яким встановлений порядок здійснення цивільного судочинства. Стаття 41 Конституції України визначає право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічними положеннями ст. 1 Додаткового протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається , що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст. 316 ЦК України). \~Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК України). Частинами першою та другою статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а крім того право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Загальні підстави\~припинення права\~власності визначені\~у ч.1,2\~ст.\~346\~ЦК України:\~право власності\~припиняється у\~разі відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі ;\~знищення майна;\~ викупу\~пам'яток\~культурної спадщини;\~ примусового\~відчуження земельних\~ділянок приватної\~власності,\~інших об'єктів\~нерухомого майна,\~що на\~них розміщені,\~з мотивів\~суспільної необхідності\~відповідно до\~закону;\~ звернення\~стягнення на\~майно за\~зобов'язаннями\~власника;\~ реквізиції; конфіскації;\~ припинення юридичної особи чи смерті власника; в інших випадках, встановлених законом. Статтею 204 ЦК України визначена презумпція правомірності правочину : правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 10.06.2015 у справі №6-449цс15 та від 24.06.2015 у справі №3-231гс15 якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, прийнятого стосовно цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 у справі №6-251цс15. 14 лютого 2018 р. Верховний Суд прийняв постанову у справі № 127/8068/16-ц, у якої дійшов висновку, що у разі спростування презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України, всі права, набуті сторонами правочину за ним, не повинні здійснюватися, а створені обовязки та наслідки не підлягають виконанню. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є\~не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). За таких обставин, врахувавши правову позицію Верховного Суду України,\~а також Верховного Суду, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Відповідно до статей\~10,\~60 ЦПК України 2004 року\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 212 ЦПК України 2004 року\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, спірне нерухоме майно: житловий будинок та земельна ділянка, , яки перейшли до володіння [PERSON] на підставі скасованого у подальшому рішення суду, та були продані [PERSON] особою, яка не мала права на це майно і яке є предметом іпотеки, залишилася у володінні [PERSON], отже позивач є її власником . Відповідно до\~ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як зазначено раніше, факт скасування рішення суду за яким відбулось відчуження майна, є обставинами, які свідчать про те що воно вибуло з володіння власника поза його волею, а тому підлягає витребуванню від добросовісного набувача. Наявність запису про державну реєстрацію даного майна за [PERSON] безумовно порушує право належного власника [PERSON] на вільне володіння, користування та розпорядження майном, у звязку із тим, що саме факт державної реєстрації нерухомого майна, визначається законодавцем ( згідно положення абзацу третьому частини другої статті 331 ЦК України) як момент виникнення права власності на нерухоме майно, а тому підлягає судовому захисту шляхом скасування відповідної записи про державну реєстрацію. Зазначені обставини дають підстави і для визнання недійсним договору іпотеки від 15.03.2018 року, у звязку із встановленням відсутності правових підстав для законного володіння, користування та розпорядження спірним нерухомим майном [PERSON] всі подальші правочини , які здійснені ним є незаконними, а тому, [PERSON] передав в іпотеку спірне майно, не маючи на це законного права. Таким чином, в даному випадку відсутня обов'язкова умова для дійсності договору іпотеки - документальне підтвердження Іпотекодавцем в майбутньому права на набуте ним у власність нерухоме майно. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відсутність права власності у іпотекодавця на майно, що передане в іпотеку,свідчить про невідповідність оспорюваного договору вимогам частини першої\~ст. 203 ЦК України, і відповідно до частин першої та третьої\~ст.\~215\~цього Кодексу є підставою для визнання оспорюваного правочину - Іпотечного договору недійсним з моменту його укладення. Також суд вважає доведеним, що заборона відчуження майна, накладена нотаріусом на спірне майно, як на іпотечне, є також порушенням права власника на вільне володіння, користування та розпорядження майном, а тому підлягає скасуванню. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, при розподілі судових витрат, суд враховуючи документально підтверджені розходи позивача у розмірі 9867,20 грн., у вигляді судового збору, а також позиції учасників справи по розгляду справи, вважає , що дані судові витрати повинні бути стягнути з [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved