Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

До Орджонінікідзеського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «ОТП БАНК» «Про визнання недійсним кредитного договору» (а.с.1-66). Позивачка прохає: - визнати недійсним Кредитний договір № МL -702/895/2008 від 25.04.2008 року, укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»; -визнати недійсним Додатковий договір № 1 від 05.05.2009 року до договору № МL-702/895/2008 від 25.04.2008 року укладений між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»; -визнати недійсним Додатковий договір № 2 від 22.04.2014 року, до додаткового договору № МЬ-702/895/2008 від 25.04.2008 року укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк»; Визнати недійсним Договір іпотеки нерухомого майна № РСL-702/895/2008 року, зареєстрований [PERSON], приватним нотаріусом ХМНО в реєстрі за № 1911; зняти заборону відчуження зазначеної в іпотечному договорі квартири [ADDRESS] ,яка зареєстрована [PERSON], приватним нотаріусом ХМНО в реєстрі за № 1912 та почити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис заборону на нерухоме майно на об'єкт обтяження; виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує про те, що згідно кредитного договору №МL-702/895/2008 від 25.04.2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та Позивачем [PERSON] (Позичальником), банк надав позичальнику кредит в розмірі 13000,00 доларів США на придбання нерухомого майна та оплату комісії до 23.04.2021 року, зі сплатою фіксованого відсотку. Повернення кредиту та плата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (сума кредит та нарахування процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору в розмірі 172,56 доларів США ( частина 1 п 2 Кредитного договору). Додатковими договорами до кредитного договору № 1 від 05.05.2009 року, та № 2 від 22.04.2014 року, змінювалися фіксовані процентні ставки і розміри щомісячного платежу. Позивачем для забезпечення повного та своєчасного виконання ним зобов'язань за кредитним договором був укладений з ПАТ «ОТП Банк» Договір іпотеки № РМL-702/895/2008 від 22.04.2008 року, відповідно до умов якого Позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Позивач звернувся до суду, оскільки, вважає, що під час укладання кредитного договору Банк приховав від Позичальника інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення Позичальником свідомого вибору схеми кредитування, а також вказав у договорі занижені значення: показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману Позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення кредиту та кінцевої загальної і суми кредиту, яку сплатив би банку, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких І платежів. Таким чином, факт приховання банком важливої інформації перед підписанням договору, невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов фактичним є введення в оману. Також оспорюваний договір містить порушення та звуження прав споживача у кредитному договорі, встановлює дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін та положення кредитного договору не відповідають чинному законодавству. У судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача надала пояснення, аналогічно викладеним в позовній заяві. Додатково пояснив про те, що дійсно, було укладено, кредитний договір №МL-702/895/2008 від 25.04.2008 року, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON], банк надав позичальнику кредит в розмірі 13000,00 доларів США на придбання нерухомого майна та оплату комісії до 23.04.2021 року, зі сплатою фіксованого відсотку. Повернення кредиту та плата процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (сума кредит та нарахування процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору в розмірі 172,56 доларів США. Додатковими договорами до кредитного договору № 1 від 05.05.2009 року, та № 2 від 22.04.2014 року, змінювалися фіксовані процентні ставки і розміри щомісячного платежу. Позивачем для забезпечення повного та своєчасного виконання ним зобов'язань за кредитним договором був укладений з ПАТ «ОТП Банк», Договір іпотеки № РМL-702/895/2008 від 22.04.2008 року, відповідно до умов якого Позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. Вказала про те, що при укладенні кредитного договору сторони погодили графік платежів за договором, в якому розрахували сукупну вартість кредиту в гривнях та реальну процентну ставку, однак, під час дії кредитного договору, процентна ставка змінювалась, за рахунок зміни складової частини процентної ставки. Процентна ставка за кредитним договором є невизначеною та залежить від низки чинників, які можливо передбачити та врахувати на період кредитного договору до 23 квітня 2021 року. Пояснила, що при підписанні кредитного договору та додаткових договорів до нього сторонами не було досягнуто згоди, щодо істотних умов кредитного договору, а саме: сплати відсотків за користування кредитом. Відповідач пояснила про те, що посилання Позивач, на оманливе та систематичне нарахуванні відсотків по завищеній ставці, з метою отримання прибутку, є не доведеними, позивач протягом більш ніж шість років виконував зобов'язання за кредитним договором, отже, знав поточний розмір платежу, в тому числі відсоткової ставки, механізм її визначення. Визначення сторонами плаваючої відсоткової ставки не може розглядатись, як введення в оману позивача, адже плаваюча ставка є одним із типів відсоткових ставок й була узгоджена добровільно сторонами при укладенні оскаржуваного договору. Вказала про те, що [PERSON] зазначає про невірно вказані в оскаржуваному договорі данні щодо суми абсолютного значення подорожчання кредиту та реальної відсоткової ставки, проте не надає доказів на спростування зазначених в договорі цифр, тож вказані твердження позивач є припущеннями. В графі «Абсолютне значення подорожчання кредиту» є опечатка щодо валюти (замість доларів США вказано гривню), проте зазначена опечатка не може бути підставою недійсності правочину, з огляду на те, що до укладення оскаржуваного договору позивача було ознайомлено із орієнтованою сукупною вартістю кредиту за різних схем погашення кредиту та свідомо обрав ануїтетну суму кредиту. Позивачем не доведено, що кінцева вартість кредиту для нього є суттєво більшою від тієї, що була повідомлена йому перед укладенням договору. Наголосила про те, що згідно Інформаційного листа, [PERSON], перед укладенням оскаржуваного кредитного договору, особистим підписом засвідчив: «Цим підтверджую, що Банк ознайомив мене в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в кредит», а також надав мені інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту ( Додаток №1), наявних в Банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. Крім того, в розділі «Для клієнта» Анкети - заяви №МL-702/895/2008 [PERSON] особистим підписом засвідчив: «Підписанням цієї анкети-заяви підтверджую, що Банк надав мені в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005р. Також, є необґрунтованим посилання позивача на те, що нарахування процентів за 360 днів/рік до прихованого збільшення відсотків, оскільки відповідно до роз'яснень Національного Банку України, №12-211/12-107 від 10.01.2007 року, щодо врахування кількості днів при нарахуванні відсотків, нарахування відсотків за кредитними та депозитними угодами між резидентами і нерезидентами здійснюється на підставі 360 або 365 - денного року, календарної або умовної кількості днів на місяць, як це передбачено сторонами в угоді (копія Постанови додається). Сторони, при укладенні оскаржуваного кредитного договору, визначили саме 360 днів як бази для нарахування відсотків, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Судом установлено: 25.04.2008 року було укладено кредитний договір №МL-702/895/2008 між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та Позивачем [PERSON] (а.с.8) Установлено, що відповідно до вказаного кредитного договору банк надав позичальнику кредит в розмірі 13000,00 доларів США на придбання нерухомого майна та оплату комісії до 23.04.2021 року, зі сплатою фіксованого відсотку, повернення кредиту та плата процентів здійснювалась шляхом сплати позичальником ануїтентних платежів (сума кредит та нарахування процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору в розмірі 172,56 доларів США (а.с. 9-23). Відповідно до додаткового договору до кредитного договору № 1 від 05.05.2009 року, та № 2 від 22.04.2014 року, змінювалися фіксовані процентні ставки і розміри щомісячного платежу. Позивачем для забезпечення повного та своєчасного виконання ним зобов'язань за кредитним договором був укладений з Публічне Акціонерне товариство «ОТП Банк», Договір іпотеки № РМL-702/895/2008 від 22.04.2008 року, відповідно до умов якого Позивач передав в іпотеку Банку нерухоме майно - двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 49) Суд вислухавши думку сторін, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши письмові докази, - вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права відшкодування моральної (немайнової) шкоди, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. За правилами статті 203 ЦК України необхідними умовами чинності правочину є вільне та таке, що відповідає внутрішній волі, волевиявлення учасника правочину, спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором. У договорах між позивачем та Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», міститься особистий підпис позивача про те, що він повністю розуміє значення та умови цих договорів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачений виключний перелік підстав для визнання недійсним правочину, а саме недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу а саме: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Позивач посилається на порушення своїх прав як споживача, оскільки оспорюваний договір містять несправедливі умови, у зв'язку із чим вони згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» є недійсним із застосуванням наслідків його недійсності. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Проте, при цьому необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності умислу в діях Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», а наявні у справі докази навпаки свідчать про обізнаність позивача щодо суті та змісту договору, діяльність відповідача не є нечесною, а також відсутня шкода споживачеві. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed