Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] помер її дідусь [PERSON] , про що Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області складений актовий запис № 65. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з усього належного йому майна після його смерті. За життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н.Г., відповідно до якого заповів усе належне йому майно [PERSON] . Позивач у встановлений законом строк до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті дідуся не звернулася, оскільки з 17 вересня 2018 року по 08 липня 2019 року, у зв`язку із роботою за контрактом перебувала у Китайській народній Республіці та у В`єтнамі. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Матвєєвої В.О для прийняття спадщини, але нотаріус повідомив їй про те, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд цивільної справи у його відсутність та відсутність позивача, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть від 09 січня 2019 року серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що складений актовий запис № 65 (а.с.12). За життя, [PERSON] склав заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н.Г. від 13 липня 2018 року, зареєстрований у реєстрі за № 2919, яким все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом на день своєї смерті буде мати право, заповів [PERSON] (а.с.15). 15 листопада 2019 року приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Матвєєва В.О. повідомила [PERSON] про те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , оскільки не було подано у встановлений строк заяву про прийняття спадщини (а.с.41). На ухвалу суду завідувачем Першої маріупольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Турченко Т.П. 27 вересня 2019 року повідомлено, що спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, на підтвердження чого представлено Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (а.с.35-36). Відповідно до закордонного паспорту Серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , в період з 17.09.2018 року по 08.07.2019 року перебувала контрактом перебувала у Китайській народній Республіці та у В`єтнамі (а.с.8-10). Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для задоволення позову у заявлений позивачем спосіб. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. У справі встановлено, що 08 липня 2019 року закінчився строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак [PERSON] протягом шестимісячного періоду після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не мала можливості,оскільки знаходилася тривалий час за кордоном, а саме: в період з 17 вересня 2018 року по 08 липня 2019 року. Стосовно того, чи є інші спадкоємці померлого [PERSON] , то судом установлено, що ніхто крім позивача, на користь якого складений заповіт, до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертався. Щодо подачі позову до Маріупольської міської ради як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Інших спадкоємців, крім позивача немає, і ніхто крім [PERSON] не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна, вона звернулася до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, у зв`язку з тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, майно переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна. Отже, в даному випадку позов подано до належного відповідача Маріупольської міської ради Донецької області, оскільки нерухоме майно, яке заповів спадкодавець, знаходиться на території м.Маріуполя. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини, а саме: у зв`язку з тим, що знаходилася тривалий час у зв`язку із роботою за контрактом за кордоном, а саме: в період з 17 вересня 2018 року по 08 липня 2019 року, тому наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до Маріупольської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Outcome: approved