Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

До Миронівського районного суду 26 жовтня 2017 року звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 31 серпня 2015 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2015 року до повноліття дитини. Однак на даний час вказаних коштів на утримання дочки не вистачає, відповідач є приватним підприємцем, має достатній заробіток та спроможний сплачувати аліменти у більшому розмірі, тому просила стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності до суду не надав, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у дій даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, враховуючи, що сторони у судове засідання повторно не зявилися, позивач надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, відповідач про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого виконавчим комітетом Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області 01 лютого 2007 року, позивач та відповідач мають спільну дитину дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 31 серпня 2015 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 04 серпня 2015 року до повноліття дитини та за результатами розгляду справи видано виконавчий лист. Зазначене також підтверджується довідкою-розрахунком № 7550 від 18 жовтня 2017 року, виданою Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Суд, враховуючи збільшення витрат на утримання дитини, враховуючи вік дитини, а також збільшення мінімального розміру сплати аліментів з 30 % прожиткового мінімуму до 50 % прожиткового мінімуму вважає, що необхідно збільшити мінімальний розмір аліментів та стягнути на утримання [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640,00 гривень на користь позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: partial