Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування поданої заяви, яка в подальшому була уточнена, позивач [PERSON] зазначила, що 17.07.1982 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. 26.09.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу квартири № 1 у будинку № 9 б по вул. Осіння у м. Дніпропетровську. За життя [PERSON] не звернувся для державної реєстрації права власності на зазначену квартиру. Договір купівлі продажу від 26.09.1994 року виконано сторонами в повному обсязі. 20.12.2013 року [PERSON] помер, та вона звернулась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але постановою від 01.07.2014 року нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку із відсутністю у спадкоємця необхідних документів. Посилаючись на ст. ст. 3, 1216-1218, 1258, 1261, 1269, 1270, 1272 ЦК України просить суд визнати факт належності на праві власності за життя квартири № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, померлому 20.12.2013 року [PERSON] Фаттах огли, визнати за нею право власності на квартиру № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після померлого 20.12.2013 року [PERSON] Фаттах огли. [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що вона є донькою померлого [PERSON] Фаттах огли та відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею за законом першої черги, як і [PERSON] Батько за життя заповіту не складав, разом з тим [PERSON] Фаттах огли за життя придбав квартиру № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, але не зареєстрував право власності на цю квартиру в КП «ДМБТІ». Посилаючись на ст. ст. 1261, 1267, 1269 ЦК України просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON]; доручити Реєстраційній службі Головного управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити реєстрацію за нею права власності на 1/2 частину квартири № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON]. [PERSON] та її представник зявлялись в судові засідання, підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечували, зазначили, що [PERSON] до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини не зверталась та вона пропустила строк для прийняття спадщини. Представник [PERSON] також зявлявся в судові засідання, зустрічний позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник реєстраційної служби Дніпропетровського міського Управління юстиції в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії II-КИ № 379331, виданого 17.07.1982 року, між [PERSON] та [PERSON] 17.07.1982 року укладено шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження серії VIII-БМ № 429551, виданого 02.06.1985 року, 06.05.1983 року народилась [PERSON], батьком якої зазначено [PERSON], а матірю [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 037678, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 23.06.2006 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до договору купівлі продажу від 26.09.1994 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] купив квартиру № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську. Відповідно до свідоцтва про смерть серії I-КИ № 541088, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 20.12.2013 року, [PERSON] помер 19.12.2013 року. Як встановлено судом, [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на квартиру № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, що підтверджується листом КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради № 7061 від 24.06.2015 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 49532299 від 10.12.2015 року. 14.05.2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 01.07.2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу відмов у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] не надала необхідних для видачі свідоцтва документів. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже[ADDRESS], що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську, була придбана в період перебування сторін у шлюбі та є спільним сумісним майном подружжя, частки якого виходячи з положень ст. 60, 70 СК України є рівними. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Диспозитивність цивільного судочинства визначена ст. 11 ЦПК України в якій зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких\~\~ проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з позовної заяви, позивач у даному спорі визначив спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання права власності на квартиру № 1, що розташована в житловому будинку № 9 б по вул. Осінній в м. Дніпропетровську в порядку спадкування після смерті [PERSON], що дає підстави для висновку про невірно обраний спосіб захисту свого порушеного права позивачем [PERSON] Суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. У даному випадку\~\~позивач розпорядився своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, однак невірно обрав спосіб захисту свого права. Враховуючи правові підстави, на які посилається [PERSON], суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання факту права власності та про визнання права власності в порядку спадкування за законом не ґрунтуються на вимогах закону, у звязку із чим у задоволенні позову слід відмовити. Положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Крім цього, відповідно до п. 24 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст. 1272 ЦК України. При цьому, слід враховувати наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З наявних матеріалів справи не вбачається та не надано представником [PERSON] у судовому засіданні доказів, про те, що [PERSON] зверталася до нотаріальної контори, якою було відкрито спадкову справу № 04/2014, із заявою про прийняття спадщини після її померлого батька - [PERSON], а також, відсутня відмова нотаріуса у прийнятті заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлого батька. За таких обставин, суд дійшов висновку, що право на звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, не порушено, а отже, звернення позивача до суду є передчасним та необґрунтованим, тому, у задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed