Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник приватного акціонерного товариства «Наукове-виробниче об`єднання «Созидатель» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Приватне акціонерне товариство «Наукове-виробниче об`єднання «Созидатель» надає співвласникам будинку послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, а також опалення та гарячого водопостачання. Позивач належним чином виконав перед [PERSON] свої зобов`язання щодо належного утримання та використання спільного майна будинку, проте відповідач неналежним чином здійснює оплату комунальних послуг, у зв`язку із чим у відповідача утворилась заборгованість за надані послуги в сумі 6 075, 24 грн., яку просять стягнути. Крім цього, просять суд стягнути три відсотки річних - 3 696, 22 грн. та інфляційні втрати - 2 545, 10 грн. [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позов не визнає, оскільки він не укладав договорів про надання послуг з позивачем. Наголошував, що приватне акціонерне товариство «Наукове-виробниче об`єднання «Созидатель» не мав права самовільно встановлювати тарифи та нараховувати заборгованість, скільки тарифи мають бути затверджені органом місцевого самоврядування. Зазначає, що позивач не надав суду будь - яких доказів на підтвердження факту надання послуг, законності нарахувань, або навіть їх право на надання таких послуг. Просив застосувати строк позовної давності. Представник приватного акціонерного товариства «Наукове-виробниче об`єднання «Созидатель» надав заяву про розгляд справи без їх участі. Звертав увагу, що добровільна сплата відповідачем комунальних послуг є визнання наданих ними послуг. Окрім цього, звертали увагу суду, що факт надання ними житлово-комунальних послуг співвласникам будинку [ADDRESS] встановлено судом в рішенні, що набрало законної сили та не потребує додаткового доказування. Наголошували, що звернулися до суду з позовом в межах строку позовної давності. Представник [PERSON] надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов не визнав в повному обсязі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов приватного акціонерного товариства «Наукове-виробниче об`єднання «Созидатель» підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . ПрАТ «НВО «Созидатель» є виконавцем комунальних послуг з управління будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між ПрАТ «НВО «Созидатель» та відповідачем встановилися фактичні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] . Між позивачем та відповідачами склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до положень ст. ст. 156, 162 ЖК Української РСР, власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закону), колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги. Згідно ст. 6 Закону учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Колективний споживач має право: 1) укладати договір про надання комунальної послуги відповідно до статуту в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем; 2) розірвати договір про надання комунальної послуги, укладений ним в інтересах споживачів, об`єднаних таким колективним споживачем, попередивши про це виконавця відповідної комунальної послуги не менш як за два місяці до дати розірвання. Відповідно до ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 5 Закону, із наступними змінами та доповненнями, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до розрахунку заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , сума заборгованості [PERSON] перед приватним акціонерним товариством «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель», за надані житлово-комунальні послуги, згідно визначених у різні періоди відповідних тарифів, за адресою: [ADDRESS] , станом на 30.11.2018 року складає 6 075, 24 грн. Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок споживача послуг оплачувати такі у строки, встановлені договором або законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ч. 2 ст. 32 Закону) (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначені повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері регулювання і встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги (ст. ст. 5 - 7). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, встановлення тарифів щодо оплати побутових, комунальних та інших послуг, які надаються підприємствами і організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, та погодження цих питань з підприємствами, установами й організаціями, які не належать до комунальної власності. У Цивільному кодексі України (ст. 319) визначено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, інтересам суспільства. Водночас, ч.1 ст. 19 Закону «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 цього Закону (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Чинне цивільне законодавство передбачає принцип свободи договору (ст. 3 ЦК України). ПрAT «НВО «Созидатель» не є монополістом на ринку комунальних послуг, а тому ціни (тарифи) на послуги, які воно надає не є регульованими і відповідно не потребує затвердження їх органом місцевого самоврядування. Позивач, як і інші співвласники багатоквартирного будинку, можуть в будь-який час обрати іншого виконавця комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води та укласти з ним відповідні договори, розірвавши договори з ПрAT «НВО «Созидатель». Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Згідно зазначених норм закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, висловленому у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво не допускається. У разі зміни протягом строку дії цін/тарифів обсягу окремих складових економічно обґрунтованих витрат з причин, які не залежать від виконавця/виробника, зокрема, збільшення або зменшення податків і зборів, мінімальної заробітної плати, орендної плати та амортизаційних відрахувань, підвищення або зниження цін на паливно-енергетичні та інші матеріальні ресурси, виконавці/виробники проводять коригування встановлених цін/тарифів на житлово-комунальні послуги і подають на затвердження до органу, уповноваженого здійснювати встановлення таких цін/тарифів. При цьому перерахунок цін/тарифів може проводитися шляхом коригування лише тих складових структури цін/тарифів, за якими відбулися цінові зміни в бік збільшення або зменшення. При коригуванні додатково враховується компенсація втрат (або вилучення необґрунтовано отриманих прибутків) від застосування не скоригованої на зміну вартості окремих витрат ціни/тарифу в період до встановлення скоригованих цін/тарифів. Безпідставними є доводи відповідача про те, що здійснений позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, і тарифи мають бути затверджені органом місцевого самоврядування, оскільки ціни на житлово-комунальні послуги, в даному випадку визначаються виключно за договором (домовленістю сторін) а їх коригування здійснюється відповідно до ч. 10 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яке не потребує подальшого затвердження органом місцевого самоврядування. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що послуги позивача є неякісними, адже будь-який претензій позивач до ПрАТ «НВО «Созидатель» не направляв, актів, якими було б зафіксована незадовільна якість послуг не складав. Крім цього, відповідач не спростував правильності розрахунку позивача в частині оплати за опалення та гаряче водопостачання та не надав належних та допустимих доказів. При розгляді заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд виходить з наступного. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, яке міститься у ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Судом встановлено, що відповідач здійснював оплату послуг приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче об`єднання «Созидатель» та останній платіж відповідачем було здійснено в жовтні 2018 року, а тому представник позивача звернувся до суду в межах строку позовної давності. У спростування вказаних обставин будь яких належних доказів відповідачем суду не надано. Враховуючи, що відповідач є споживачем послуг, які надає йому позивач, за які в повному обсязі він не розрахувався, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що сума заборгованості в розмірі 6 075, 24 грн. за послуги з утримання житлового будинку, споруд та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання. Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Беручи до уваги наведене та перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання по сплаті послуг по утриманню будинку, з відповідача підлягають стягненню три відсотки річних - 3 696, 22 грн., збитки від інфляції - 2 545, 10 грн. Відповідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останнім судовий збір в сумі 2 270 грн.

Outcome: approved