Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] звернулась [PERSON]. Позовні вимоги вона мотивувала тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. За життя [PERSON] посвідчила заповіт від 11 березня 2009 року, відповідно якого заповіла належне їй нерухоме майно позивачці, 27/50 частини будинку та сину [PERSON] 23/50 будинку та квартиру [ADDRESS]. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини подали позивачка та [PERSON]. [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавав. Позивачка посилаючись на положення статті 1275 ЦК України вважає, що в звязку із відмовою у прийняття спадщини [PERSON], частка у спадщині, яку він мав право прийняти по заповіту переходить до інших спадкоємців по за заповітом, тобто до неї. Враховуючи вищевикладене позивачка, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] та квартирну [ADDRESS] Ухвалою суду від 19 лютого 2014 року прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] зустрічну позовну заяву [PERSON]. В зустрічній позовній заяви викладено прохання постановити рішення про визнання за [PERSON] прав права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] на 23/50 частини будинку [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . Також позивач виклав прохання про визнання частково недійсним заповіт [PERSON] від 11 березня 2009 року щодо розпорядження спадкодавцем частиною будинку [ADDRESS] розміром 27/50 на користь [PERSON] Позовні вимоги [PERSON] мотивовані тим, що враховуючи, що [PERSON], якому [PERSON] заповіла частину майна не виконав дій щодо прийняття спадщини, тобто не прийняв спадщину, відповідно до положення ч. 2 ст. 1223 ЦК України, дане майно, яке мало належати спадкоємцю [PERSON] підлягає спадкуванню за законом в порядку черговості. Враховуючи, що він є сином померлої [PERSON], тобто входить до числа осіб першої черги спадкування за законом (ст. 1261 ЦК України) і прийняв спадщину відповідно до вимог чинного законодавства, [PERSON] просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 23/50 частини на житлового будинку [ADDRESS] та квартирну [ADDRESS] Позовні вимоги щодо недійсності заповіту померлої [PERSON] ґрунтуються на тому, що померла не мала повноважень на розпорядження всім будинком [ADDRESS], так як відповідно рішення суду від 16 січня 2012 року за [PERSON] визнано право власності на 27/100 частини будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник [PERSON], адвокат Огризков А.А. підтримав позовні вимоги первісної позовної заяви та заперечив зустрічний позов [PERSON]. [PERSON] та його представник по дорученню [PERSON] заперечили позовні вимоги [PERSON] та просили задовольнити позовні вимоги зустрічної позовної заяви. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача по первісній позовні заяві [PERSON] в судовому засіданні суду пояснив, що не мав можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті своєї матері [PERSON], так як проживав за кордоном неофіційно, без будь-яких документів, що стало підставою для його депортації. По приїзді до міста Миргород звернувся до нотаріальної контори, однак отримав відмову нотаріуса, так як пропустив шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини. Він підтримує позовні вимоги зустрічної позовної заяви свого брата [PERSON] та заперечує позовні вимоги [PERSON]. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи встановив, що [INFO] померла [PERSON]. За життя 11 березня 2009 року вона здійснила розпорядження нерухомим майном на випадок своєї смерті. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла [PERSON] належні їй квартиру [ADDRESS] та 23/50 частини житлового будинку [ADDRESS]. [PERSON] заповіла 27/50 частини житлового будинку [ADDRESS]. Як встановлено в ході судового розгляду справи на момент смерті [PERSON] їй належало 73/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується рішеннями Миргородського міськрайонного суду. Так відповідно рішення від 22 червня 1971 року (а.с. 80), за [PERSON] визнано право власності на 23/50 частини будинку в звязку із його поділом між нею та її чоловіком [PERSON]. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 16 січня 2012 року (а.с. 81) визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 27/100 частини житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON]. Даним рішенням також встановлено, що іншу частину будинку розміром 27/100 після смерті [PERSON] прийняла дружина померлого, [PERSON], шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. З аналізу вказаних доказів суд приходить до висновку, що частина будинку розміром 27/100, яку прийняв у спадщину [PERSON], не входить до складу спадщини [PERSON], тому її розпорядження у заповіті від 11 березня 2009 року, даною частиною будинку є нікчемним, так як вона не мала права нею розпоряджатись.

Outcome: approved