Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 травня 2019 року звернулась [PERSON] з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування (а.с. 2-11). В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що їй на праві власності належить автомобіль марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Між позивачем і ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 10 травня 2017 року був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №411/17-Т/Дп/06. Автомобіль був застрахований на суму 701340 грн. Відповідно до умов цього договору автомобіль був обладнаний протиугінним пристроєм: електронним пристроєм переривання системи запалювання чи системи подачі палива (іммобілайзер). 04 березня 2018 року автомобіль Audi Q5», р/н [NUMBER] , належний позивачу був викрадений зі стоянки торгівельного центру. Відомості за даним фактом були внесені до ЄРДР і на теперішній час триває досудове розслідування кримінального провадження. Експертним дослідженням від 22 червня 2018 року розмір прямих збитків, завданих внаслідок викрадення автомобіля станом на 04 березня 2018 року визначений в розмірі 513294,61 грн. Проте ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування за наслідками зазначеної події через невиконання умов укладеного між сторонами договору (п. 28.4.15 п. 28.4 ст. 28). Тому позивач звернулась до суду з цим позовом і просила суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки в розмірі 513294,61 грн., інфляційні втрати в сумі 5568,89 грн., пеню в розмірі 66806,32 грн., моральну шкоду; судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 травня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.52). Ухвалою суду від 30 травня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування збитків (а.с.53-54). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення умов договору добровільного страхування наземного транспорту №411/17-Т/Дп/06 від 10 травня 2017 року. В заяві на страхування позивач зазначила, що на автомобілі Audi Q5», р/н [NUMBER] , встановлена протиугінна сигналізація Prizrak, поле щодо дублікатів ключів заповнено не було. Повідомлення страхової компанії про викрадення автомобіля відбулось 05 березня 2018 року, тоді як факт викрадення був 04 березня 2018 року, при цьому відповідно до п. 25.1.2 укладеного між сторонами договору таке повідомлення мало відбутися протягом однієї години за визначеними в договорі номерами телефонів. Позивачем не був виконаний обов`язок з надання страховику ключів/пристроїв протиугінної системи Prizrak, яка була узгоджена п. 18 договору страхування. Страхувальником не був виконаний обов`язок, передбачений п.п. 25.1.11 і п. 26.1.4 договору страхування щодо надання у встановлений строк основний та додатковий комплекти та дублікати ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного протиугінного пристрою, пристрої дистанційного управління протиугінною системою, а також документи, які надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність). В рамках проведення розслідування Страховик встановив, що 26 квітня 2014 року із транспортним засобом з номером кузову [NUMBER] сталася подія (пожежа), внаслідок якої даний транспортний засіб був пошкоджений на 100%: повністю було знищено кузов, двигун, салон, обладнання тощо. В результаті дослідження переданих до Страховика ключів на предмет належності їх застрахованому транспортному засобу та можливості їх використання за належністю (для запуску двигуна) в період дії Договору страхування як на транспортному засобі з номером кузову [NUMBER] , так й на будь-якому іншому транспортному засобі було встановлено, що внаслідок пожежі було повністю знищено електронні блоки з транспортного засобу з кузовом № [NUMBER] , а надані Страхувальником ключі не могли використовуватись після пожежі в 2014 році, ані на транспортному засобі з кузовом № [NUMBER] , ані на будь-якому іншому транспортному засобі за їх прямим призначенням. Таким чином, ключі передані Страхувальником до Страховика не є та не можуть бути ключами від замку запалювання транспортного засобу «Ауді Q5», 2009 року випуску, р/н [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] та ключами, які використовувалися для запуску його двигуна. При цьому Страхувальник взагалі не передала до Страховика ключів/пристроїв протиугінної системи Prizrak (системи з дистанційним автозапуском двигуна), яка була узгоджена п. 18 Договору страхування. Тому відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення з підстав, викладених у відзиві. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , прізвище якої було змінено на «[PERSON]» внаслідок реєстрації 21 квітня 2018 року шлюбу з [PERSON] , на праві власності належить автомобіль марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов [NUMBER] (а.с. 28, 42, 46). Між [PERSON] і ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 10 травня 2017 року був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №411/17-Т/Дп/06, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов [NUMBER] (а.с. 12-16, 70-75). З довідки Дніпровського районного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області №СВ-18/246 від 05 березня 2018 року вбачається, що на підставі заяви [PERSON] до ЄРДР за № 12018040440000246 внесені відомості про кримінальне правопорушення, кваліфікація ч. 3 ст. 289 КК України, а саме щодо викрадення 04 березня 2018 року автомобіля марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] (а.с. 25, 26). Встановлено, що у зв`язку з викраденням автомобіля 05 березня 2018 року [PERSON] подала до ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 88-89). Згідно з актом приймання-передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та комплектам ключів до автомобіля марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов № [NUMBER] від 17 липня 2018 року, [PERSON] передала, а ПрАТ «Страхова компанія Арсенал Страхування» отримало три комплекти ключів (основний , додатковий, сервісний) до замку запалювання автомобіля марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов [NUMBER] свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] видане 25 лютого 2017 року ТСЦ 1242 (а.с. 27-37). Висновком експерта № 51.2018 автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля марки, моделі Audi Q5», реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 22 червня 2018 року судовим експертом Гладких С.І., середня ринкова вартість зазначеного автомобіля без врахування фактичного технічного стану, величини пробігу, умов у яких він експлуатувався, зберігався станом на 04 березня 2018 року визначене в розмірі 513294,61 грн. (а.с. 17-24). Оцінщиком, аварійним комісаром Шелудченко О.О. 01 жовтня 2018 року повідомлено відповідача про те, що 29 квітня 2014 року ним був проведений технічний огляд і фіксація пошкоджень транспортного засобу «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , під час огляду було виявлено, що автомобіль повністю знищено вогнем. Зазначено про можливість повторного використання ключів запалення після встановлення нових електронних блоків та лише проведення відповідних робіт з активізації («прив`язки») даних ключів до нових блоків на спеціальному обладнанні в офіційній сервісній мережі авторизованих дилерів автомобілів марки Audi (а.с. 112-113). Листом № 171018-3/1355/к від 17 жовтня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із викраденням автомобіля марки «Audi Q5», р/н [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , оскільки повідомлення страхової компанії про викрадення автомобіля відбулось 05 березня 2019 року, тоді як факт викрадення був 04 березня 2019 року, при цьому відповідно до п. 25.1.2 укладеного між сторонами договору таке повідомлення мало відбутися протягом однієї години за визначеними в договорі номерами телефонів. Позивачем не був виконаний обов`язок з надання страховику ключів/пристроїв протиугінної системи Prizrak, яка була узгоджена п. 18 договору страхування. Страхувальником не був виконаний обов`язок, передбачений п.п. 25.1.11 і п. 26.1.4 договору страхування щодо надання у встановлений строк основний та додатковий комплекти та дублікати ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного протиугінного пристрою, пристрої дистанційного управління протиугінною системою, а також документи, які надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключно свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність). В рамках проведення розслідування Страховик встановив, що 26 квітня 2014 року із транспортним засобом з номером кузову [NUMBER] сталася подія (пожежа), внаслідок якої даний транспортний засіб був пошкоджений на 100%: повністю було знищено кузов, двигун, салон, обладнання тощо. В результаті дослідження переданих до Страховика ключів на предмет належності їх застрахованому транспортному засобу та можливості їх використання за належністю (для запуску двигуна) в період дії Договору страхування як на транспортному засобі з номером кузову [NUMBER] , так й на будь-якому іншому транспортному засобі було встановлено, що внаслідок пожежі було повністю знищено електронні блоки з транспортного засобу з кузовом № [NUMBER] , а надані Страхувальником ключі не могли використовуватись після пожежі в 2014 році, ані на транспортному засобі з кузовом № [NUMBER] , ані на будь-якому іншому транспортному засобі за їх прямим призначенням. Таким чином, ключі передані Страхувальником до Страховика не є та не можуть бути ключами від замку запалювання транспортного засобу «Audi Q5», 2009 року випуску, р/н [NUMBER] , номер кузова (шасі) [NUMBER] та ключами, які використовувалися для запуску його двигуна. При цьому Страхувальник взагалі не передала до Страховика ключів/пристроїв протиугінної системи Prizrak (системи з дистанційним автозапуском двигуна), яка була узгоджена п. 18 Договору страхування (а.с. 39-40). За змістом статті 16 Закону України «Про страхування», статті 979 Цивільного Кодексу України договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком, відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає. Згідно пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. Пунктом 22.2.1 договору добровільного страхування наземного транспорту №411/17-Т/Дп/06 від 10 травня 2017 року відповідач зобов`язався компенсувати позивачу прямі збитки, які є наслідком настання викрадення автомобіля. Відповідно до п. 25.1.2 укладеного між сторонами договору страхувальник має повідомити компетентні органи, страховика протягом однієї години за визначеними в договорі номерами телефонів. Згідно з п. 26.1.4. Договору страхування для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру завданих збитків страхувальник зобов`язаний протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту повідомлення страховика про страховий випадок надати страховику основний та додатковий комплекти та дублікати ключів до замку запалювання ТЗ, ключі механічного протиугінного пристрою, пристрої дистанційного управління протиугінною системою, а також документи, які надають право на управління застрахованим ТЗ (в тому числі, але не виключно: свідоцтво про реєстрацію ТЗ, довіреність). Статтею 979 ЦК України передбачено, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання. За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку. Відповідно до роз`яснень, які містяться в інформаційному листі Верховного Суду України від 19 липня 2011 року у системному зв`язку з п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, яким на страхувальника покладено обов`язок повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором, правове значення має повідомлення страховика про настання страхового випадку у строк, який дає страховику можливість дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання його страховим випадком чи відмову в цьому. Статтею 992 ЦК України передбачено, що у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Оскільки беззаперечно встановлено, що [PERSON] одразу після встановлення угону її автомобіля повідомила органи міліції, деякий час знаходилась в органах поліції на допиті, після чого одразу повідомила страхову компанію, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що страхувальник порушив умови укладеного між сторонами договору страхування щодо негайного (протягом години) сповіщення про незаконне заволодіння транспортним засобом. Позивач з поважних причин протягом часу після настання страхового випадку не повідомила про це відповідача, так як проводились оперативно-слідчі дії, учасником яких був страхувальник. Вказане порушення не призвело до того, що страхова компанія була позбавлена можливості дослідити обставини справи та дійти висновку про визнання події (викрадення транспортного засобу) страховим випадком чи відмову в цьому. Щодо посилань відповідача на надання позивачем ключів не від застрахованого автомобіля, суд вважає за необхідне зазначити, що замовленням-нарядом з даними про пам`ять трьох ключів (а.с. 153-156) вбачається, що надані позивачем страховій компанії ключі дійсно від автомобіля марки «Audi Q5», кузов № [NUMBER] . При цьому суд звертає увагу, що набуття позивачем права власності на автомобіль відбулось на законних підставах в органах, уповноважених на це державою, доказів протилежного суду надано не було. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Частино. 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про безпідставність відмови ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» [PERSON] у виплаті страхового відшкодування за наслідками настання 04 березня 2018 року страхового випадку: викрадення автомобіля, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягають збитки, визначені автотоварознавчим дослідженням в розмірі 513294,61 грн., інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 10 жотвня 2018 року по 26 лютого 2018 року в розмірі 5568,89 грн. і пеню на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмір 66806,32 грн. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про можливість відмови у їх задоволенні, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги, що позивачем не було надано суду жодних доказів на спричинення їй страждань нематеріального характеру невиконання відповідачем обов`язку з виплати страхового відшкодування, позовні вимог в цій частині задоволенню не підлягають. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України На підставі викладеного,

Outcome: partial