Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 17 березня 2007 року у розмірі 53067,51 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 17.03.2007 року. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 13.08.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 53067,51 грн., яка складається з: 39490,96 грн. - заборгованість за тілом кредита в т.ч. 39490,96 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 13576,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з вищевикладеним представник позивача і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання. Представник позивача, Дашко В.М.,який діє на підставі довіреності від 28.08.2020року, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову, дійшов наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг та 17 березня 2007 року підписав заяву. При підписанні заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування. Відповідно до заяви від 17 березня 2007 року відповідачу було надано кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 0,00 грн., базова процентна ставка - 3% на місяць на залишок заборгованості. (а.с.17) Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відповідачу була видана кредитна картка із пільговим періодом до 30 днів, (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості) з базовою відсотковою ставкою 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів повинен здійснюватися до 25 числа місяця, наступного за поточним. Пеня - пеня 1 (базова відсоткова ставка за договором)/ 30 - яка нараховується за кожен день прострочення кредиту) + пеня 2 (1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки за кредитом чи відсоткам 5 або більше днів при виникненні прострочки на суму більше ніж 50 грн., Штраф 500 грн. + 5% від суми позову. (а.с. 18) З довідки, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що на підставі укладеного кредитного договору між позивачем та відповідачем, [PERSON] була видана кредитна картка: № [NUMBER] , яка неодноразове перевипускалась, остання дата відкриття 18.02.2019 року, термін дії якої до 10/22. (а.с.16) Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , вбачається, що 17.03.2007 відповідачу було видано кредитну картку № [NUMBER] та встановлений кредитний ліміт у розмірі 0,00грн., який з 05 квітня 2007 збільшувався та зменшувався від 500,00 грн. до 21500,00 грн., 02 січня 2020 року кредитний ліміт становив - 0. (а.с.15) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 17 березня 2007 року станом на 13 серпня 2020 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» становить-53067,51 грн., яка складається з: 39490,96 грн. - заборгованість за тілом кредита в т.ч. 39490,96 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 13576,55 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.(а.с.4-14) Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Одним із видів договорів, є договір приєднання, яким відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків при застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно з положеннями, викладеними в ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. За вимогами ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 та ч. 2 ст. 83 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. На підтвердження змісту кредитного договору банк, крім заяви відповідача від 26 грудня 2008 року, згідно з якою йому встановлена базова процентна ставка 36% на рік, додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, а також - довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно з якими розмір обов`язкових щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, підписаною відповідачем 26 грудня 2008 року. Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Так, з виписки про рух грошових коштів судом встановлено, що дійсно [PERSON] отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення.(а.с.37-50) Проте, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов договору. У статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення тіла кредиту, суд вважає, що позов у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 39490,96 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі. Окрім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, в тому числі заборгованість за простроченими відсотками . Відповідно до заяви від 17 березня 2007 року відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 0,00 грн., з базовою процентною ставкою - 3% на місяць на залишок заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами становив, станом на початок розрахункового періоду 19 березня 2007 року, 36% на суму залишку заборгованості за кредитом, яка діяла по 31 грудня 2012 року (дата, що міститься у розрахунку заборгованості). 01 січня 2013 року зменшено процентну ставку до 30%., а з 01 вересня 2014 року збільшено до 34.8%, з 01 квітня 2015 року збільшено до 43,20%, з 01 червня 2015 року зменшено до 30%, з 22 березня 2016 року збільшено до 34,8%, і після того було збільшено з 24 червня 2016 року до 43,2%, з 24 січня 2017 року зменшено до 42%. Таким чином, з урахуванням збільшення відсоткової ставки банком у односторонньому порядку (ст.1056-1 ЦК України), без повідомлення позичальника, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість по процентам, які нараховані за період з 19 березня 2007 рокупо 31 березня 2015 року, а також за період з 01 червня 2015 року по 23 червня 2016 року (дати, коли проценти нараховувалися в межах відсоткової ставки 36%), Доказів того, що відповідач був ознайомлений зі зміненою відсотковою ставкою, суду банком не надано. Як зазначено в розрахунку наданому позивачем заборгованість у відповідача перед банком з 19 березня 2007 року по 31 березня 2015 року становить 216, 35 грн, за період з 01 червня 2015 року по 23 червня 2016 року становить 0,38 грн., а всього 216,73 грн. З аналізу викладеного суд приходить до висновку, що належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження, на яких саме умовах договору відбувався рух коштів, або, що вказаний рух коштів відбувався відповідно до саме тих Умови та Правил, витяг з яких Банк надав до справи, або що він відбувався згідно з довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», позивач всупереч процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, до суду не надав. Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), згідно з яким в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем не надано обґрунтованих доказів збільшення нарахування процентної ставки та доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений та погодився із даними змінами в умовах кредитного договору суду не надано, тому, суд вбачає наявність підстав для задоволення розміру заборгованості за простроченими відсотками за період з 19 березня 2007 року по 31 березня 2015 року у розмірі 216, 35 грн, та за період з 01 червня 2015 року по 23 червня 2016 року у розмірі 0,38 грн., а всього 216,73 грн. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, дотримуючись вимог ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 39490,96 грн., тобто фактично отримані позичальником кошти, а такожзаборгованості за простроченими відсотками за період з 19 березня 2007 року по 31 березня 2015 року у сумі 216, 35 грн, та за період з 01 червня 2015 року по 23 червня 2016 року у сумі 0,38 грн., а всього 39707,69 грн.,в іншій частині заявлених вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1572,82 грн. (39707,69 *2102/53067,51). На підставі викладеного і

Outcome: partial