Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 13 квітня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Виконавчий лист, виданий судом, перебуває на виконанні Більмацького РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області. 11 липня 2014 року [PERSON] звернулася до державної виконавчої служби із заявою про припинення виконавчого провадження. 12 березня 2018 року [PERSON] знов предявила до Більмацького РВ ДВС виконавчий лист №2/813/1928/11 про стягнення з [PERSON] аліментів. Державним виконавцем була нарахована заборгованість зі сплати аліментів за три роки, що передують предявленню виконавчого листа до виконання, у розмірі 29\~661,01 грн. Позивач вважає, що заборгованість виникла внаслідок непредявлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, що є підставою для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості. Також [PERSON] зазначив, що у нього у 2014 році народився в іншому шлюбі син [PERSON], тобто в його житті відбулися суттєві зміни, які з метою забезпечення рівних матеріальних інтересів своїх двох синів є підставою для зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів його заробітку. Разом із зазначеним позовом 13.03.2018 позивачем до суду подана заява про забезпечення позову. На думку позивача позов підлягав забезпеченню шляхом зупинення стягнення з позивача заборгованості по аліментам в сумі 29\~661,01 грн. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 02 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 24 травня 2018 року. 24 травня 2018 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про збільшення розміру аліментів. Ухвалою від 24 травня 2018 року зустрічну позовну заяву про збільшення розміру аліментів прийнято судом, обєднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, призначено справу до судового розгляду 27 червня 2018 року. До початку розгляду справи по суті від відповідача за первісним позовом 27 червня 2018 року до суду надійшла заява про залишення зустрічного позову без розгляду. Ухвалою від 27 червня 2018 року зустрічний позов було залишено без розгляду. Також під час судового розгляду було оголошено перерву до 11 липня 2018 року. В судових засіданнях позивач та його представник подану заяву підтримали. Також надали суду письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що у звязку з виключенням ч. 3 ст. 197 СК України свої вимоги нормативно обґрунтовує ч. 2 ст. 197 СК України. Обставиною, що має істотне значення, внаслідок якої виникла заборгованість зі сплати аліментів, вважає непредявлення відповідачем без поважної причини виконавчого листа до виконання протягом майже чотирьох років. Відповідач та представник відповідача проти позову заперечували, надали суду відзив, в якому зазначили, що розмір аліментів, що стягується, є справедливим і обґрунтованим. Позивач має можливість оплачувати аліменти в такому розмірі. Ч.3 ст. 197 СК України, на яку посилається позивач в обґрунтування вимоги про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, виключена Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII. З серпня 2014 року по лютий 2018 року відповідач перебувала у Російській Федерації разом з дитиною, тому виконавчий лист був предявлений після повернення, та відповідно до ч. 1 ст. 194 СК державним виконавцем нарахування аліментів здійснено з березня 2015 року. Під час розгляду заяви судом встановлено наступні обставини. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 12.10.2011 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 24 лютого 2012 року на підставі зазначеного судового рішення було видано виконавчий лист, який був предявлений до виконання. 11.07.2014 [PERSON] подала державному виконавцю заяву про припинення виконання виконавчого листа та повернення виконавчого листа №21-401, виданого 24.02.2012 Куйбишевським районним судом Запорізької області, про стягнення аліментів з [PERSON] Допитана в якості свідка [PERSON]О, мати відповідача, пояснила суду, що на початку липня 2014 року [PERSON] виїхала до Осетії РФ до батька. Для виїзду за кордон з дитиною їй був необхідний дозвіл на вивіз дитини від [PERSON] Останній погодився надати дозвіл, але лише взамін відмови від аліментів. [PERSON] була змушена відмовитись від них, оскільки не було часу вирішувати питання про надання дозволу в судовому порядку. 11 липня 2014 року оформили дозвіл на виїзд дитини у нотаріуса. Того ж дня донька ходила до відділу ДВС, де написала необхідну заяву про припинення стягнення аліментів з [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не погоджувався надавати дозвіл на виїзд дитини до РФ. Погодився лише після того, як вона запропонувала відмовитися від аліментів. Виконавчий лист позивач забрав після оформлення дозволу на виїзд дитини. Позивач в судовому засіданні пояснив що питання припинення сплати аліментів виникло за ініціативою [PERSON] Він її не примушував. Але оригінал виконавчого листа дійсно забрав після надання дозволу на виїзд дитини. Вважає, що відповідач навмисно не предявляла виконавчий лист протягом декількох років щоб поставити його у скрутне матеріальне становище. Невдовзі разом з сином [PERSON] поїхала до м. Владикавказ Російської Федерації, де вони проживали до початку 2018 року. Факт перебування відповідача на території РФ підтверджується відмітками в паспорті про дозвіл на тимчасове проживання, відривною частиною бланку повідомлення про підтвердження проживання іноземного громадянина або особи без громадянства в Російській Федерації від 30.11.2016, податковими деклараціями з податку на доходи фізичних осіб, поданих 01.03.2016, 21.02.2017, 01.11.2017. 02 лютого 2018 року [PERSON] разом з сином [PERSON] повернулися з Російської Федерації, на підтвердження чого суду надані копії автобусних квитків. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 березня 2018 року видано [PERSON] дублікат виконавчого листа відповідно до рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області №2-401/11 від 21 жовтня 2011 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Постановою старшого державного виконавця Більмацького районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] 14 березня 2018 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/813/1928/11, виданого 12.03.2018 Куйбишевським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 жовтня 2011 року і до досягнення ним повноліття. За період з 11.07.2014 до повторного предявлення виконавчого листа до виконавчої служби позивач добровільно аліментів на утримання [PERSON] не сплачував, будь-якої допомоги не надавав, що підтвердив під час судового розгляду справи. Згідно розрахунку державної виконавчої служби Більмацького районного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області заборгованість по аліментам за виконавчим листом №2/813/1929/11 станом на 01 березня 2018 року за останні три роки з 12.03.2015 складає 29\~661,01 грн. 14 лютого 2014 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії І-ЖС №135943 від 14 лютого 2014 року. 02 грудня 2014 року у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], про що 11 грудня 2014 року видане свідоцтво про народження І-ЖС №267687. Вирішуючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів суд виходить з наступного. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК). З матеріалів справи вбачається, що сімейний стан позивача з моменту присудження стягнення з нього рішенням Куйбишевського районного суду аліментів дійсно змінився: позивач одружився в 2014 році та наприкінці того ж року в нього народився син. На час розгляду справи з позивача щомісячно стягуються аліменти на користь відповідача в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторонами ця обставина не заперечувалася. На мінімальний розмір аліментів, визначений ч. 2 ст. 182 СК України, не впливає в якій саме частці від доходу боржника буде визначено розмір аліментів. Позивачем не надано доказів в обґрунтування своєї вимоги про зменшення розміру аліментів. Позивач не надав доказів, які б надали змогу суду оцінити розмір загального доходу його родини, та яким чином сплата аліментів в мінімальному розмірі впливає на забезпечення його іншої дитини та інших членів родини позивача. Факт зміни сімейного стану та народження у позивача ще однієї дитини не свідчать про необхідність зменшувати розмір аліментів, стягнутих на утримання іншої дитини. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням наведених норм законодавства, безумовного обовязку батьків, зокрема батька, утримувати свою дитину, законодавчого визначення мінімального розміру аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, вимога позивача про зменшення розміру аліментів задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання про зменшення розміру заборгованості за аліментами в розмірі 29\~661,01 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Тобто факт нарахування державним виконавцем заборгованості за аліментами за три роки до предявлення виконавчого листа є правомірним. Ця обставина позивачем не оскаржується. Розмір заборгованості позивачем не оспорюється. За ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Будь-яких доказів щодо істотності обставин, внаслідок яких виникла заборгованість, позивачем не наведено. Народження іншої дитини наприкінці 2014 року з урахуванням безумовного обовязку батьків утримувати свою дитину, зокрема народжену в іншому шлюбі, суд не вважає обставиною, внаслідок якої виникла заборгованість. Непредявлення [PERSON] виконавчого листа протягом тривалого періоду часу відбулося внаслідок її перебування за кордоном. Більш того, оригінал виконавчого листа було передано нею позивачу 11.07.2014. За таких обставин вимога позивача про зменшення заборгованості також задоволенню не підлягає. Під час ухвалення рішення судом також враховано положення статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, згідно якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Представником відповідача подана заява про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2\~500 грн. В обґрунтування цієї заяви представником відповідача надано Договір про надання правової (професійної правничої) допомоги №137/17/18 від 21.05.2018, додаткову угоду від 25 травня 2018 року до цього договору, [PERSON] прийому-передачі наданих послуг від 25 травня 2018 року, рахунок б/н від 25.05.2018, квитанцію до прибуткового касового ордера від 25.05.2018. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На думку суду заявлений адвокатом розмір витрат на правничу допомогу є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З боку позивача або його представника клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не заявлено. Пояснень або заперечень з приводу розміру та стягнення витрат на правничу допомогу не надано. За ч. 2 ст. 140 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. За таких обставин вимога про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 2\~500 грн. підлягає задоволенню.

Outcome: approved