Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що з 2015 року вона проживала разом з відповідачем у цивільному шлюбі. Під час її проживання разом з відповідачем у цивільному шлюбі, у них народилося дві доньки - [PERSON] та [PERSON] . Станом на час звернення до суду, діти мешкають разом з нею і їх вона утримує самостійно, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з зазначеним позовом та просила стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву до суду, в якій просила про розгляд справи без її участі, просила суд, за позовними вимогами прийняти рішення, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не прибув, повідомлявся про явку до суду неодноразово. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що, під час проживання позивачки разом з відповідачем у цивільному шлюбі, [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Вказане підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , згідно до якого: мати народженої [PERSON] - [PERSON] , батько: [PERSON] . (а.с.3). Також, [INFO] у позивачки та відповідача народилася донька - [PERSON] . Вказане підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , згідно до якого: мати народженої [PERSON] - [PERSON] , батько: [PERSON] . (а.с. 4). Доньки: [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з позивачкою, що не заперечується сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, згідно зі статтями 180 та 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батька, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до абзацу третього частини другої статті 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом, у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів офіційного працевлаштування відповідача, ні позивачем, ні відповідачем до суду, під час розгляду справи не було надано. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про присудження аліментів, в силу ст. 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3, від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судом враховується той факт, що даних про працевлаштування та загальний дохід відповідача, до суду не надано. Також, до суду не надано доказів того, що відповідач є не працездатною людиною та за станом здоров`я не спроможний платити аліменти на утримання дітей. Оскільки, рівень постійного доходу батька, не встановлено, а тому, суд погоджується з вимогами позивачки про стягнення з відповідача аліментів на двох дітей у сумі 5000 гривень. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із положень Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання, шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Також, суд враховує, що, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік», встановлено прожитковий мінімум на дітей віком: до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; -дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Виходячи з викладеного, суд визначає суму аліментів в залежності від середньої зарплати в регіоні. Так, згідно даних Міністерства фінансів України, середня заробітна плата в Україні з січня 2021 року становить більше ніж 11522 гривні. Тому, враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх двох дітей, підлягають задоволенню, у розмірі по 2500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду. При цьому, суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації, є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановлюється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Також, суд зазначає, що частиною 1статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду, від дня пред`явлення позову, оскільки позов до суду пред`явлено 09.04.2021року, то аліменти слід стягувати з зазначеної дати, тобто з 09.04.2021року. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до ч. ч. 5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За нормами ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, встановлених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей, з розрахунку по 2500,00 гривень в місяць з відповідача на кожну дитину. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави. Судовий збір по справі становить 908,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved