Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.08.2009 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який було розірвано 18.11.2013 року на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.11.2013р. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2010 року відповідач [PERSON] не бачив доньок, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, не спілкується з дітьми взагалі, не дбає про їх нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивачка надала клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності, в якій також не заперечувала проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що необхідно задовольнити позовні вимоги з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 22.08.2009 р. між позивачкою [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.18). Однак, 18.11.2013 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано (а.с.17). Під час перебування сторін у шлюбі у них народилися діти, а саме: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.15,16). Після розірвання шлюбу діти стали проживати разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 217 від 19.09.2019р., яка видана директором УК «Хазяїн» (а.с.13). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06.10.2010р. з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1000 грн. (а.с.19). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.11.2018р. збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей з 1000 грн. до 4000 грн. (а.с.20-21). З матеріалів справи вбачається про те, що за відповідачем [PERSON] є заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей, яка станом на 01.09.2019р. складає 108 360 грн., що рідтверджється розрахунком заборгованості по сплаті аліментів складений державним виконавцем Першого суворовського відділу ДВС м. Одеси (а.с.14). З 2010 року відповідач [PERSON] не бачив доньок, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, не спілкується з дітьми, дані обставини підтвердженні актом, які підписали сусіди (свідки) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який завірено директором УК «Хазяїн» (а.с.11). Судом встановлено про те, що відповідач [PERSON] ,як батько свідомо само ухиляється від виконання своїх обов`язків. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства», зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частина 2 ст.59 Закону України «Про освіту» на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради надала висновок від 24.02.2020 року № 01-05-3/57 про доцільність позбавлення батьківських прав батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач у добровільному порядку матеріально дітей не утримує. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав такі роз`яснення: позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Невідвідування батьком дитини протягом тривалого часу, за відсутності доказів поважності причини зазначеного, обставини викладені у письмових поясненнях відповідача, дає суду впевненість зробити висновок про ухилення батька від виховання дитини. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об`єктивності у суду не має. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вкладеного та

Outcome: approved