Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулася позивач, з дійсною позовною заявою,свої вимоги мотивувала тим що 08 квітня 2006 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб та разом проживали до 2014 року. Від цього шлюбу дітей в них немає. Зазначає, що спільне життя у них не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 08 квітня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. У судове засідання позивач належним чином повідомлена про час та дату судового засідання не зявилася , надала заяву до суду в якій просила слухати справу за її відсутності, наполягала на задоволенні її позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час слухання справи був належним чином повідомлений. За таких обставин судом на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України\~прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що сторони були одружені з 08 квітня 2006 року, шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від шлюбу дітей не мають. З 2014 року та по теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо , спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечило б їх інтересам. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився тим самим не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які б спростовували доводи позивача. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~\~ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір у сумі 551 грн.20 коп., оскільки відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved