Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.03.2020 року позивач придбав у відповідача житловий будинок по [ADDRESS] . Ціна домоволодіння була обумовлена в сумі 85 000 грн. З відповідачем було домовлено щодо усіх істотних умов договору, а саме, що позивач спочатку сплачує першу частину 55 000 грн., а інші 30 000 грн. до кінця 2020 року, і після цього будинок буде оформлено на ім`я позивача. 20.03.2020 року позивач віддав відповідачеві першу частину грошей в сумі 55 000 грн., про що отримав розписку, з її дозволу вселився з сім`єю в будинок, і весь час проживає в ньому. 04.12.2020 року позивач сплатив відповідачеві залишок суми боргу за придбання будинку 30 000 грн., шляхом перерахування на банківську картку, реквізити якої йому надала відповідач. Однак до цього часу договір купівлі-продажу не посвідчено нотаріально, через відмову відповідача. Свою відмову відповідач мотивує тим, що вона передумала продавати свій будинок, так як їй немає де жити. На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає визнати дійсним договір-купівлі продажу житлового будинку, визнавши за ним право власності на дане домоволодіння. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, а саме зазначили, що договору купівлі-продажу будинку сторони не укладали, а грошові кошти, які були сплачені позивачем є авансовим платежем. Сума продажу домоволодіння повинна була становити 5,5 - 6 тисяч доларів США, для можливості придбання іншого житла. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази по справі, суд позовні вимоги підлягають задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а. с. 11). 20.03.2020 року між [PERSON] та [PERSON] складено розписку, згідно якої [PERSON] продає хату [PERSON] за 55 тисяч, а інші 30 тисяч виплатити до кінця 2020 року (а. с. 15). Згідно довідки старостинського округу № 5 Магдалинівської селищної ради, [PERSON] дійсно фактично проживає в житловому будинку по [ADDRESS] (а. с. 12). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що їм відомо про наявність домовленості між сторонами щодо продажу житлового будинку по [ADDRESS] , який належить [PERSON] за ціною, яка зазначена в розписці. Свідки зазначили, що були присутні в момент досягнення домовленості та передачі коштів, у зв`язку із чим підписувалися в розписці. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Судом встановлені обставини неможливості здійснення сторонами нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із запереченням відповідача факту укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, тому суд вважає вказану бездіяльність відповідача безповоротним ухиленням від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Посилання представника відповідача про наявність домовленості між сторонами про продаж домоволодіння ціною, яка становить відмінну суму від тієї, що вказана в розписці не підтверджується відповідними доказами, як і не підтверджено, що кошти в розмірі 85 000 грн., які передані позивачем відповідачеві є авансом. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд дійшов висновку, що кошти за житловий будинок дійсно надійшли до відповідача. Обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. При таких обставинах, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved