Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

До Магдалинівського районного\~суду Дніпропетровської\~області надійшла\~позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Поливанівської сільської ради, державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: відділ державної реєстрації Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, у зв`язку з набуттям права власності на Ѕ частку житлового будинку. Позивач з урахуванням уточнень посилається на те, що рішенням Магдалинівського районного Дніпропетровської області від 06.12.2017 року за нею визнано право власності на Ѕ частину житлового\~будинку з\~господарськими спорудами\~і будівлями,\~який розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] . У квітні 2018 року Позивач [PERSON] звернулась до Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області з приводу приватизації земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, власницею 1/2 частки якого вона є, проте згідно рішення 25 сесії VII скликання Поливанівської сільської ради за № 248 від 20.04.2018 р. їй було відмовлено у цьому питанні та запропоновано вирішити його у судовому порядку. 12 червня 2018 року позивач у КП «Магдалинівське БТІ» замовила та виготовила технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок як власник Ѕ частини цього житлового будинку. 22 червня 2018 року позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Після проведення державної реєстрації права власності на Ѕ частку свого житлового будинку позивачем [PERSON] отримано Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку стосовно того, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) знаходиться у комунальній власності і має кадастровий № 1222386000:02:001:0476. При підготовці позовної заяви було здійснено перевірку інформації стосовно державної реєстрації вказаної вище земельної ділянки, про що отримано інформаційну довідку за номером 134385224 від 15.08.2018 року, згідно якої 17.07.2018 р. на земельну ділянку з кадастровим №1222386000:02:001: [NUMBER] зареєстровано право власності на ім`я [PERSON] . Також відповідно до інформаційної довідки спірна земельна ділянка автоматично перебуває під арештом, оскільки Магдалинівським РВ ДВСГТУЮ 04.10.2016 р. винесено постанову про накладення арешту на все майно [PERSON] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2018 року право власності за відповідачем [PERSON] здійснювалось Державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвіновою Л.І. Оскільки позивач не був заявником стосовно реєстраційних дії щодо реєстрації земельної ділянки, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Оскільки вирішення питання стосовно спору права власності на спірну земельну ділянку в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме відповідача [PERSON] , такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку. У зв`язку із наведеним, позивач прохає: -визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію права про реєстрацію права власності на земельну ділянку розміром 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 1222386000:02:001:0476 та зобов`язати відповідний здійснити відповідні зміни у запис про об`єкт нерухомого майна; -визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки розміром 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 1222386000:02:001:0476. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову, зазначивши, що у відповідності до вимог законодавства набув права власності на присадибну земельну ділянку, оскільки приватизував її на підставі рішення сільської ради. Представник відповідача Поливанівської сільської ради Бровко Т.П. в судовому засіданні заперечила проти позову зазначивши, що [PERSON] у відповідності до вимог законодавства звернувся до сільської ради із питанням безоплатної приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, після чого виготовив проект землеустрою, який був затверджений та йому передано у власність земельну ділянку. Представник відповідача державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логівнова Л.І. в судове засіданні не з`явилася, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без її участі. Крім того, до суду було надано відзив на позовну заяву, де вона зазначила, що державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку було проведено на підставі рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність [PERSON] одноосібно земельної ділянки. Вважає безпідставними позовні вимоги щодо протиправності дій державного реєстратора та скасування державної реєстрації. Представник третьої особи - відділ державної\~реєстрації Магдалинівської\~районної державної\~адміністрації Дніпропетровської\~областів судове засідання не з`явився, раніше до суду було надано заяву, в якій було зазначено, що позивачем безпідставно включено, як третю особу, оскільки будь-яких реєстраційних дій щодо спірної земельної ділянки не вчинялося. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судовому засіданні пояснила, що спір виник щодо права власності на земельну ділянку, яка перебуває у приватній власності в межах населеного пункту, у зв`язку із чим вказаний спір не впливає на права та обов`язки третьої особи. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Магдалинівського районного Дніпропетровської області від 06 грудня 2017 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по Ѕ частині на кожного житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11-12). Рішенням 25 сесії VII скликання Поливанівської сільської ради за № 248 від 20.04.2018 р. позивачеві було відмовлено у приватизації земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із її приватизацією [PERSON] та запропоновано вирішити питання у судовому порядку (а. с. 13). 22 червня 2018 року позивач зареєструвала право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 18). 17 липня 2018 року [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянку з кадастровим № 1222386000 [NUMBER] 001:0476 на підставі рішення Поливанівської сільської ради № 262-27/У11 від 25.06.2018 року (а. с. 21). Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право\~власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою\~статті 356\~ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Частинами першою, другою статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянки або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право\~користування земельною\~ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Частиною четвертою\~ст.\~120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруди кількома особами право на земельну ділянки визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верхового\~Суду України\~№ 7\~від 16.04.2004\~року «Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ» визначено, що окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Зазначеними нормами закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають з приводу набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень\~статті 120 ЗК України\~у поєднанні з нормою\~статті 125 ЗК України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташований на земельній ділянці об`єкт нерухомості. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Частиною другою\~статті 9\~Закону\~ України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~ зобов`язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до ч. 1\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Пунктом 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року визначено, що для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування. Виходячи з наведеного, суд вважає, необґрунтованими вимоги позивача щодо неправомірності та скасування рішення про державну реєстрацію, оскільки вказане з матеріалів справи вбачається, що вказане рішення державного реєстратора прийнято на підставі рішення органу місцевого самоврядування, яке не оспорюється позивачем. У відповідності\~до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в частині задоволених позовних вимог.

Outcome: partial