Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

До суду 22 вересня 2016 року надійшов позов [PERSON] , уточнений 14.06.2017 року (т.1, а.с.94-95), пред`явлений до Одеської міської ради, третя особа: [PERSON] , за яким просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , заг. пл.. 32,1 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті дідуся [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка з 30 березня 1985 року по момент смерті перебувала в зареєстрованому шлюбі із дідусем позивача [PERSON] . Мешкали вони в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] отримала вказану квартиру, перебуваючи у шлюбі, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.06.2006 року УЖКГ Одеської міської ради, р/н 8-19271. Між тим, у подальшому за позовом [PERSON] рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду від 20.10.2016 року, було визнано незаконним та скасовано розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності від 20.10.2006 року. Підставою для скасування зазначених правовстановлюючих документів на ім`я [PERSON] став той факт, що її чоловік також мав право взяти участь в приватизації квартири. Після набрання рішенням законної сили, її дідусь звернувся до органу приватизації та висловив намір на приватизацію, проте отримати свідоцтво не встиг. Дідусь помер [INFO] , та вважає, що після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому в цілому квартири [ADDRESS] . Оскільки її дідусь не залишив заповіту, спадкоємців першої черги за законом не існує, тому позивачка вважає, що вона як онука померлого має право на вказану спадщину. У червні 2016 року вона звернулась із заявою про прийняття спадщини після померлого дідуся, проте через відсутність правовстановлюючих документів вона змушена звернутись до суду з дійсним позовом. Позов у порядку авторозподілу надійшов до провадження судді Ільченко Н.А. та ухвалою суду від 20.10.2016 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 10.10.2017 року були витребувані матеріали спадкової справи №236/2016, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка була надана до суду 07.12.2017 року (т.1, а.с.122-134). Ухвалою суду від 13.03.2018 року були витребувані докази із КП «Міське агентство з приватизації житла», а саме належним чином завірену заяву [PERSON] \~ про приватизацію квартири [ADDRESS] . Вимоги вказаної ухвали суду були виконанні 20.04.2018 року (т.1, а.с.163-164). Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON] [PERSON] , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 29.05.2018 року була прийнята до провадження судді та призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 27.08.2018 року. Протокольною ухвалою суду 27.08.2018 року до участі у справі було залучено в якості третьої особи [PERSON] , також було задоволено клопотання представника позивача та вирішено витребувати для огляду матеріали справи №522/12271/14. Розгляд справи був відкладений на 23.10.2018 року. 23.10.2018 року розгляд справи був відкладений на 12.12.2018 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.12.12.2018 року розгляд справи був відкладений на 11.02.2019 року у зв`язку з зайнятістю судді в іншому процесі. До суду 17.12.2018 року надійшов позов третьої особи [PERSON] , пред`явлений до [PERSON] , Одеської міської ради, про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Представник третьої особи адвокат Непомнющий О.М. (по ордеру серії ОД №294101 від 27.08.2018 року) у підготовчому засіданні 11.02.2019 року просив позов третьої особи прийняти до розгляду. Представника позивачки [PERSON] був присутній у підготовчому засіданні, вважає, що позов третьої особи має бути залишений без руху, оскільки не оформлений у відповідності до вимог ЦПК України, а після усунення його недоліків може бути і прийнятий до розгляду. Представник ОМР не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 11.02.2019 року позовну заяву третьої особи [PERSON] , пред`явлену до [PERSON] , Одеської міської ради, про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно було залишено без руху. Розгляд справи було відкладено на 11.03.2019 року. Вимоги ухвали суду від 11.02.2019 року були виконанні третьою особою 18.02.2019 року та надано до суду уточнену позовну заяву (т.2, а.с.2-31). В обґрунтування самостійного позову [PERSON] посилалась на те, що [PERSON] залишив на її користь заповіт, згідно якого заповідав їй все належне йому майно. Про існування вказаного заповіту їй стало відомо лише 16 березня 2018 року, коли вона вирішила відвідати свого давнішнього приятеля [PERSON] , проживаючого за адресою [ADDRESS] , проте в квартирі його не застала та від сусідів дізналась про його смерті. Державний нотаріус Шостої Одеської державної нотаріальної контори підтвердила їй факт існування відповідного заповіту, складеного [PERSON] , також повідомила, що в нотаріальній конторі зберігається лише його дублікат, оригінал заповіту за життя забрав сам [PERSON] ; також повідомила про існування спадкової справи, відкритої нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори. Вказувала, що звернувшись 02.04.2018 року до державного нотаріуса Другої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, їй було повідомлено про пропуск шестимісячного строку на подання такої заяви, роз`яснено право на звернення до суду, а також вона дізналась про існування даного спору за позовом [PERSON] .. Згідно збільшень позовних вимог (т.2, а.с.54-56), просила: - визнати пропущений нею строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] таким, що стався з поважних причин; - визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом померлого [INFO] [PERSON] на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , заг. пл.. 32,1 кв.м.. Ухвалою суду від 11.03.2019 року було прийнято до\~розгляду самостійний\~позов третьої особи [PERSON] до [PERSON] , Одеської міської ради про поновлення строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, а саме, квартиру [ADDRESS] . Підготовче засідання по вказаній цивільній справі за вищеназваними позовами відкладено на\~06\~травня 2019\~року. До суду 27 березня 2019 року надійшов відзив представника позивача (т.2, а.с.50-51), згідно яких заперечував проти вимог та просив відмовити із посиланням на те, що третьою особою не доведено поважність причин пропуску нею строку для прийняття спадщини, а тому позов вважає недоведеним. До суду 06 травня 2019 року надійшла відповідь на відзив від представника третьої особи (т.2, а.с.62-71). У підготовче судове засідання 06.05.19 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Від представника ОМР надійшло клопотання про витребування копії спадкової справи та заява про розгляд вказаного питання у відсутність представника. Із боку представника позивача та 3 особи також надійшли до суду заяви, якими вони просять проводити засідання у їх відсутність та закрити підготовче засідання по справі. При цьому представник 3 особи у своїй заяві додатково зазначив, що заперечує проти витребування копії заповідної справи. Ухвалою суду від 06.05.2019р. у задоволенні клопотання представника міської ради було відмовлено та закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 03.07.2019р.. 03.07.2019р. розгляд справи був відкладений на 15.10.2019р. у зв`язку з неявкою сторін. У судовому засіданні 15.10.2019 року був присутній представник третьої особи Непомнющий О [PERSON] ., який самостійний позов третьої особи підтримав та просив задовольнити, із посиланням на те, що [PERSON] не проживала разом зі спадкодавцем та не була обізнана про існування складеного ним заповіту, а тому своєчасно не звернулась до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Про існування вказаного заповіту її ніхто не повідомляв. Квартира померлим не була приватизована, проте він подав відповідну заяву з приводу приватизації, а отже виходячи із дійсної судової практики вважає, що [PERSON] є спадкоємцем цього майна. У зв`язку з неявкою інших учасників розгляд справи був відкладений на 11.12.2019 року. У зв`язку з розглядом іншої цивільної справи 11.12.2019 року розгляд справи був відкладений на 03.03.2020 року. У судовому засіданні 03.03.2020 року були присутні представник позивача [PERSON] та представник третьої особи Непомнящий О.М., представник Одеської міської ради не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі заявлених в позові підстав, заперечуючи проти самостійного позову [PERSON] .. Представник третьої особи підтримав самостійний позов третьої особи та просив задовольнити, підтримавши пояснення надані ним у минулому судовому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, прийшов до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 30.03.1985 року [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали у однокімнатній квартирі [ADDRESS] , загальною площею 32,1 кв.м., що підтверджується копією довідки № 1304 від 16.06.2016 р. На підставі розпорядження органу приватизації від 20.10.2006 р, № 196825 управління житлово-комунального господарства Одеської міської ради видало [PERSON] свідоцтво № [NUMBER] про право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,1 кв.м.. Разом з тим, у подальшому, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.12.2014р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.02.2015 р., по справі № 522/12271/14-ц було задоволено позов [PERSON] , а саме: визнано незаконним і скасовано розпорядження органу приватизації від 20.10.2006 р. № 196825, визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 20.10.2006 р., видане управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та роз`яснено, що це рішення суду є підставою для скасування державної реєстрації права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,1 кв.м..(т.1, а.с.64-73). За розглядом справи № 522/12271/14-ц, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку про те, що [PERSON] мав право на участь у приватизації квартири [ADDRESS] , в якій проживав та мав реєстрацію на час її приватизації. Крім того, суд апеляційної інстанції додатково зазначив, що відмова [PERSON] у приватизації спірної квартири Департаментом міського господарства Одеської міської ради є порушенням реалізації права позивача стосовно приватизації спірної квартири відповідно до чинного законодавства. Тобто, судом апеляційної інстанції було встановлено, що [PERSON] звертався до уповноважених органів місцевого самоврядування з питання приватизації вищевказаної квартири, однак, йому було відмовлено. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, додатковим фактом звернення [PERSON] до органів місцевого самоврядування з питання приватизації вказаного житла підтверджується листом КП «Міське агентство приватизації житла» від 25.01.2016р. № 19-П/01-07, яким [PERSON] було запропоновано звернутись до юридичного відділу того ж комунального підприємства для отримання консультації з питання виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.02.2014р. Проте, за життя оформити право власності на квартиру [ADDRESS] [PERSON] не встиг, оскільки помер [INFO] . Із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] 29 червня 2006 року звернулась його онука [PERSON] (позивачка у справі) та державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа №236/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] .. Із витребуваної судом спадкової справи вбачається, що нотаріусом була сформована інформаційна довідка зі спадкового реєстру №44294577 від 29.06.2016 року, в якій зазначено про існування складеного [PERSON] заповіту. Судом встановлено, що 12 травня 2014 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., зареєстрований в реєстрі за №6-364, згідно якого все своє майно заповів [PERSON] (т.1, а.с.133). Дійсність вказаного заповіту ніким не спростована та неоспорена. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положенням про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17, при розгляді справ про надання додаткового строку для прийняття спадщини судам необхідно дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно ураховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17, у постанові від 10.01.2019 року по справі №263/1221/17. Згідно пояснень третьої особи, наданих в її позові, про смерть [PERSON] вона дізналась лише в березні 2018 року від сусідів та нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 16.03.2018 року їй було повідомлено про існування вищевказаного заповіту, складеного [PERSON] на її користь. Відповідну заяву про прийняття спадщини [PERSON] направила до Другої Одеської державної нотаріальної контори 29 березня 2018 року (т.1, а.с.173). При цьому,\~суд вбачає,\~що третя особи [PERSON] не проживала та не була зареєстрована разом зі спадкодавцем. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Між тим, матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] не містять відомостей щодо сповіщення нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Бутчан О.В.,як спадкоємця за заповіто, про відкриття спадщини після смерті [PERSON] та про наявність відповідного заповіту. Тобто в даному випадку, дослідивши, що державний нотаріус перевірив при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру та встановив наявність Заповіту, він/державний нотаріус/ не вчиняв дії для повідомлення - спадкоємця за Заповітом [PERSON] про відкриття спадщини, не здійснював виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця [PERSON] . Із боку позивача до суду не надано жодних належних та допустимих доказів щодо обізнаності [PERSON] про смерть спадкодавця та про існування відповідного заповіту на її ім`я станом на смерть спадкодавця та протягом 6 місяців. З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог третьої особи [PERSON] та вважає, що пропущений [PERSON] строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] є таким, що стався з поважних причин. Відповідно до ст. 1218 ЦК України складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно зі статтею 345\~ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Так, за положеннями ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі - Закон № 2482-ХІІ), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно приписів ч. 1 ст. З Закону № 2482-ХІІ приватизація здійснюється зокрема шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною 4 статті 5 Закону № 2482-ХІІ встановлено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Наказом Міністерства\~з питань\~житлово-комунального\~господарства України\~№ 396\~від 16\~грудня 2009\~року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири. У частині п`ятій пункту 13 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~22\~грудня 1995\~року №\~20\~«Про судову\~практику у\~справах за\~позовами про\~захист права\~приватної власності» зазначено, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13. Відповідна правова позиція не змінилися та була викладена у Постанові Верховного суду від 09.02.2018 р. у справі № 719/179/17 (ЄДРСРУ № 72151019), від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц (ЄДРСРУ № 81107276), у постанові від 07.10.2019 року по справі №752/6593/18. Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживали спадкодавці, але померли до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою. Як вже було встановлено судом, [PERSON] звертався до уповноважених органів місцевого самоврядування з питання приватизації вищевказаної квартири, між тим, за життя приватизувати квартиру не встиг. Відтак,

Outcome: dismissed