Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, [PERSON], з заявою про встановлення факту сумісного проживання, заінтересована особа - Лисичанська міська рада. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON]. У 2012 році мати заявника перенесла інсульт та потребувала постійного догляду, у зв'язку з чим заявник почав мешкати разом зі своєю матір'ю за місцем його реєстрації, де разом зі своєю дружиною здійснював догляд за матір'ю по день її смерті. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Заявник звернувся до приватного нотаріуса Лисичанського міського нотаріального округу, але отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не надав документів, які б підтверджували факт спільного проживання зі спадкодавцем. У зв'язку з викладеним, заявник змушений звернутись до суду з відповідною заявою, так як встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали, просили задовольнити з підстав викладених в заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні після допиту свідків та дослідження матеріалів справи не заперечував проти задоволення заяви. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою заявника та головою вуличного комітету. Зазначила, що заявник разом зі своєю матір'ю, яка перенесла інсульт, мешкав за адресою: [ADDRESS] вже близько восьми років, більш точного часу не пам'ятає. Мати заявника хворіла, спочатку у неї був інсульт після якого вона деякий час була паралізована, потім почала ходити, проте була грузною отже потребувала постійного догляду. Свідок також допомагала родині купати [PERSON], коли її просила дружина заявника. Їй відомо, що заявник з матір'ю жили однією сім'єю, він купував необхідні ліки, продукти харчування. За адресою [ADDRESS] до померлої приходили медичний персонал та листоноша, як приносила пенсію. Свідку відомо, що останнім часом за адресою де була зареєстрована та раніше мешкала померла у [ADDRESS] мешкав онук померлої зі співмешканкою. В будинку по [ADDRESS] у [PERSON] була своя кімната де знаходились її особисті речі. Поховання відбулося саме з цього будинку. Інших родичів померлої свідок не бачила, оскільки їй достовірно відомо що доглядав за матір'ю саме заявник. Допитана в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS] та є подругою заявника. Зазначила, що заявник мешкав разом з матір'ю приблизно з 2013 року, оскільки [PERSON] перенесла інсульт та погано ходила. Свідок інколи допомагала купати [PERSON], оскільки вона була грузною і дружині заявника важко було її підіймати. Листоноша приносив пенсію померлій за адресою: [ADDRESS]. Швидка допомога також приїздила до померлої за вказаною адресою. В будинку по [ADDRESS] у [PERSON] була своя кімната де знаходились її особисті речі. Свідку відомо, що в будинку померлої у [ADDRESS] мешкав її онук, інших родичів вона не мала і нікого не бачила, щоб до неї приходив, окрім онуків, заявника та його дружини. Поховав [PERSON] саме заявник. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.07.1971 року, виданого Лисичанським міськ. РАГС Ворошиловградської області, [PERSON] народився [INFO], батьком вказано - [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.08.2016 року, виданого, Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 1193. Згідно інформаційної довідки №48099415 від 16.06.2017 року, виданого приватним нотаріусом Бойко Ю.В., спадкова справа після смерті [PERSON] померлої [INFO] - відсутня. Згідно довідки від 16.06.2017 року № 3975, виданої Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою: [ADDRESS] до складу сім'ї/зареєстрованих входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається з копії домової книги [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії технічного паспорта [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2011 року. Згідно довідки від 17.06.2017 року виданої головою вуличного комітету [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], разом з ним тривалий час мешкала його мати - [PERSON] по день її смерті. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16.06.2017 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України ). Відповідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також, суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] протягом останніх п'яти років та по день її смерті, достовірно підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків, які не суперечать один одному. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обов'язковою. Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Outcome: approved