Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави 01.04.2020 року надійшла позовна зава [PERSON] до Першої полтавської державної нотаріальної контори про зобов`язання вчинити певні дії, яка подана її представником адвокатом Сергієнко Т.Г. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/8750/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] розірвано договір довічного утримання від 09.11.2007 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Вказане рішення набрало чинності 20.01.2020 року. [PERSON] померла [INFO] . Позивач як спадкоємець за заповітом за померлою [PERSON] звернулася до відповідача про надання оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] з метою проведення відповідних реєстраційних дій щодо скасування запису про право власності на вказану квартиру за [PERSON] та відновлення права власності на квартиру за спадкодавцем [PERSON] . У зв`язку з відмовою відповідача надати документи, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.04.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачем 23.04.2020 року подано відзив на позовну заяву, в якому вказав, що Згідно з положенням п.п. 7.6, 7.7 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20959 (далі - Порядок), у разі одержання рішення суду про визнання договору недійсним або про розірвання такого договору нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору. Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна. Отже, порядок вчинення нотаріальної дії передбачає повернення правовстановлюючих документів тільки відчужувачу і не надає право повертати такі документи спадкоємцям. При цьому, вказує на те, що строк для подачі заяв на прийняття спадщини спливає 28.08.2020 року, а тому коло спадкоємців можливо встановити лише після спливу строку для прийняття спадщини згідно ст. 1270 ЦК України. Представник позивача у відповіді на відзив, наданої суду 29.04.2020 року, вказує на, помилковість ототожнення відповідачем даної справи про зобов`язання вчинення певні дії зі справою про визнання права власності на спадкове майно. Зазначає, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після [PERSON] за заповітом, проте навіть наявність інших спадкоємців не впливає на право одно з них звернутися з позовом про захист порушеного права як спадкоємця, що не пов`язаний з визнанням права власності на спадкове майно та успадкуванням всього майна, реєстрація права власності за спадкодавцем відповідає інтересам всіх можливих спадкоємців. У зв`язку з цим вважає, що доводи відповідача про передчасність визнання за позивачем статусу спадкоємця, враховуючи також подання відповідної заяви та відкриття спадкової справи, є безпідставними. Право спадкоємця на реєстрацію права власності на майно за спадкодавцем чітко регламентована та передбачена законом, а тому у відповідача відсутні правові підстави для відмови позивачу у видачі оригіналів правовстановлюючих документів. У запереченнях щодо відповіді на відзив на позовну заяву від 12.05.2020 року відповідач просить визнати доводи представника позивача необґрунтованими та відхилити їх при ухваленні рішення. У судовому засіданні представник позивача адвокат Сергієнко Т.Г. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а також врахувати доводи, зазначені у заявах по суті позову. Пояснила, що коли померла [PERSON] , остання внаслідок перебування на лікуванні за життя не встигла скасувати запис у відповідному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру за [PERSON] , оскільки укладений договір довічного утримання розірвано, та відновити своє право власності на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача просила не стягувати з відповідача судові витрати. У судове засідання представник відповідача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, у відзиві на позовну заяву просили справу розглядати без представника Першої полтавської нотаріальної контори. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що між [PERSON] 09.11.2007 року було укладено договір довічного утримання (догляду) з [PERSON] , який посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської нотаріальної контори Господарьовою І.О. за реєстровим № 2-1332. Об`єктом даного договору була квартира [ADDRESS] (а.с. 15). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі № 554/8750/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] розірвано договір, довічного утримання від 09.11.2007 року, що посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської нотаріальної контори Господарьовою І.О. за реєстровим № 2-1332, що укладений між [PERSON] та [PERSON] Вказане рішення набрало чинності 20.01.2020 року. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом від 25.02.2020 року після [PERSON] (а.с.11), яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Відповідно до Довідки по спадковій справі від 04.03.2020 року за № 26/02-14, виданої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу, 28.02.2020 року відкрито спадкову справу № 3/2020, номер спадкової справи у спадковому реєстрі 65601254, щодо майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , в якій знаходяться заява [PERSON] від 28.02.202 року про прийняття спадщини після померлої [PERSON] на підставі її заповіту. Інші заяви про прийняття спадщини чи відмову від спадщини у спадковій справі відсутні (а.с. 14). Позивач [PERSON] 06.03.2020 року, як спадкоємець за заповітом після [PERSON] , звернулась до Першої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про надання їй оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] , з метою проведення у державного реєстратора відповідних реєстраційних дій щодо скасування запису про право власності на квартиру [ADDRESS] у відповідному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] та відновлення права власності на квартиру за спадкодавцем - [PERSON] (а.с. 12). Перша полтавська державна нотаріальна контора листом від 23.03.2020 року за № 381/01-16 повідомила [PERSON] , що Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено повернення правовстановлюючих документів спадкоємцям відчужувача (а.с. 13). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 7.6, 7.7. глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20959, у разі одержання рішення суду про визнання нотаріально посвідченого договору недійсним або про розірвання такого договору нотаріус проставляє про це відмітку на примірнику договору, який зберігається в матеріалах нотаріальної справи, долучивши до нього копію рішення суду, а також проставляє відмітку в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій і, при можливості, на всіх інших примірниках договору. Документ, що посвідчує право власності та подавався для вчинення нотаріальної дії, повертається відчужувачу майна. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що право на реєстрацію права власності на нерухоме майно не є таким, що нерозривно пов`язане з особою спадкодавця. Відповідно до п. 66 Порядку держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №127 (із змінами), для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] є спадкоємцем після померлої [PERSON] у зв`язку з прийняттям спадщини за заповітом, до неї перейшли ті ж майнові права та обов`язки, що мала [PERSON] на момент смерті, в тому числі і право на отримання документів для можливості реєстрації права власності за спадкодавцем в порядку п. 66 Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень. Вказане положення узгоджується з правовими позиціями ВС щодо прав спадкоємця, зокрема, у справах № 638/6703/16-ц, № 636/2726/16-ц, № 523/3522/16-ц. Відповідно до статті 3 Закону України «Про нотаріат» нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно статті 5 Закону нотаріус зобов`язаний здійснювати свої професійні обов`язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики, сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз`яснювати права та обов`язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду. Отже, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у видачі [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки відсутність правового регулювання вказаного питання в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та відмова на цій підставі нотаріуса суперечить встановленим нормам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №127 (із змінами), що порушує права позивача як спадкоємця за заповітом, а також не спрямована на сприяння їй у реалізації своїх прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та ухвалення рішення щодо зобов`язання державного нотаріуса видати позивачу оригіналу правовстановлюючих документів на квартиру у зв`язку з розірванням (фактично припиненням) договору довічного утримання та втратою набувачем прав на квартиру з метою реєстрації речових прав на нерухоме майно за спадкодавцем.

Outcome: approved