Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] терміном у три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Вимоги позиву обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] . На початку листопада 2019 року позивач мала намір оформити спадщину, звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте за станом здоров`я позивач потрапила до лікарні, де перебувала на денному стаціонарі з 04 листопада 2019 року по 12 листопада 2019 року. Після виписки з лікарні, звернувшись до Десятої Київської державної нотаріальної контори, 12 листопада 2019 року позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на пропущення шестимісячного строку на прийняття спадщини. Зазначає, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущено через поважні причини, а саме: погіршення стану здоров`я та подальшу госпіталізацію. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 24 січня 2020 року до суду від представника відповідача Київської міської ради - Котової О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства та слухати справу за відсутності представника Київської міської ради (а.с.65-66). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Прилепа Р.А. в судове засідання не з`явились, представник позивача 02 березня 2020 року подав до суду заяву, в якій просить здійснювати судовий розгляд справи у відсутність позивача та її представника, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Також вказав, що сторона позивача відмовляється від вимог про стягнення з відповідача судового збору. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис №7863) (а.с.30). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач [PERSON] є донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.37). 12 листопада 2019 року позивачем [PERSON] до Десятої Київської державної нотаріальної контори подано заяву, згідно якої спадщину після смерті свого батька позивач приймає та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.29). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Шульги С.В. від 12 листопада 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її батька [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.50). Як убачається з матеріалів спадкової справи №1134/2019, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.28-50), інші особи, які б прийняли спадщину, відсутні. Спадкодавець [PERSON] за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] на час смерті був зареєстрований один (а.с.33). Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 04 листопада 2019 року по 12 листопада 2019 року знаходилась на лікуванні в денному стаціонарі з приводу загострення хронічного судинного захворювання, що підтверджується довідкою Центральної поліклініки Військово-медичного управління Служби безпеки України (а.с.11). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. В даній справі судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька сплив [INFO] , при цьому з 04 по 12 листопада 2019 року позивач знаходилась на лікуванні в денному стаціонарі та одразу після виписки - 12 листопада 2019 року звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а позов до суду подала 26 листопада 2019 року (а.с.17), тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказом, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] за станом свого здоров`я, внаслідок загострення хронічного захворювання та перебування на лікуванні мала об`єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та суд визнає ці обставини поважними. Також, при вирішенні даної справи, суд враховує, що пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті [PERSON] у визначені законом строки ніким не прийнята, інших спадкоємців немає, пропущений позивачем строк для прийняття спадщини є незначним та пропущений з поважних причин. Тому позов підлягає задоволенню. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача судового збору, про що представником позивачів подано до суду відповідну заяву. Враховуючи наведене та

Outcome: approved