Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Новотроїцької сільської ради Красноармійського району Донецької області про визнання права власності на спадок. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [INFO] року помер його рідний брат - [PERSON]. [INFO] року померла їх мати - [PERSON]. Родинні стосунки як з братом так і з матір'ю підтверджуються свідоцтвом про народження позивача та про народження його брата. Крім цього, факт споріднення підтверджується довідками Новотроїцької сільради за №321 та 322 від 16.06.2015 року які підтверджують, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали по день своєї смерті за однією адресою. Після смерті свого брата - [PERSON] з 04.09.2001 року позивач почав проживати без реєстрації постійного місця проживання зі своєю матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] так як вона потребувала стороннього досліду з при\-чини похилого віку - 70 років. 28.10.2015 року позивач отримав лист від Директора Фермерського господарства «Хирлюк і К» Хирлюк Р.Я., де він повідомив позивача про те, що у нього укладено договори з братом - [PERSON] та матір'ю [PERSON] на оренду зе\-мельного паю, який належить їм на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) і ставить перед ним питання чи прийняв він у спадщину вказані права на земельні частки, залишені після їх смерті. На підставі отриманої інформації позивач звернувся до Новотроїцької сільської ради і дізнався, що дійсно його матері та брату належить право на земельну частку у розмірах 5,81 г відповідно кожному, яка перебуває у коле\-ктивній власності КСП імені Суворова, право на яке виникло в них на підставі рішення Красноармійської райдержадміністрації. Там же він отримав два серти\-фікати на право на земельну частку. Право на земельну частку (пай) залишені після смерті брата не всти\-гла прийняти мати - [PERSON], яка померла [INFO] року, тому відповідно до положень ст. 551 ЦК Української PCP 1963 року право прийняті спадщини переходить до позивача (спадкова трансмісія). Стосовно права на земельну частку (пай) залишений після смерті ма\-тері - [PERSON], яка померла [INFO], то відповідно до положень ч. З ст. 1268 ЦК України (2004 р.) позивач, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спад\-щину. З причини хронічного захворювання та фізично позивач не міг своєчасно оформити своє право на спадщину, так як на той час потребував постійного лікуван\-ня, на яке потрібні були гроші. Те що він має хронічні захворювання підтвер\-джується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 6817/1048 та довідкою МСЕК про призначення третьої групи інвалідності. 10.11.2015 року позивач вперше звернувся до другої Красноармійської держав\-ної нотаріальної контори з заявою про прийняття спад\-щини після смерті матері - [PERSON] отримав постанову про відмову у заведені спадкової справи для видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] з причини пропуску строків прийняття спадщини, нотаріусу не було надано доказів прийняття спадщини, 16.05.2016 позивач звертався повторно, але нотаріусом знову не було прийнято як належне вказаний акт і тому поста\-нова від 10.11.2015 ним була залишена в силі. Позивач просить суд визнати його спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати його власником спадкового майна після смерті [PERSON] у вигляді права на земельну частку у розмірі 5,81 г; визнати його власником спадкового майна після смерті [PERSON] у вигляді права на земельну частку у розмірі 5,81 г. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Новотроїцької сільської ради Красноармійського району Донецької області, до судового засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, позовні вимоги визнають у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] народився [INFO] року, батьками зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [PERSON] народився [INFO] року, у свідоцтві про народження батьками зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. [PERSON] помер [INFO] року у селі Новотроїцьке Красноармійського району, що підтверджується актовим записом про смерть та свідоцтвом про смерть. Позивач [PERSON] та померлий [PERSON] є рідними братами. Мати позивача [PERSON] померла [INFO] року у селі Новопустинка Красноармійського району, що підтверджується актовим записом про смерть та свідоцтвом про смерть. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.09.2016 року, виданої Другої красноармійської державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO] року не відкривалась. Сертифікат на право на земельну частку (пай) видано громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства імені Суворова с. Новотроїцьке Красноармійського району [PERSON], яка проживає в селі Новопустинка Красноармійського району, на підставі рішення Красноармійської райдержадміністрації від 15.03.1996р. № 89, в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Суворова, розміром 5,81 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 25.03.1996 року за № 849 (а.с.12). Сертифікат на право на земельну частку (пай) видано громадянину України - члену колективного сільськогосподарського підприємства імені Суворова с. Новотроїцьке Красноармійського району [PERSON], яка проживає в селі Новотроїцьке Красноармійського району, на підставі рішення Красноармійської райдержадміністрації від 2.03.2000р. № 141, в тому, що йому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.. Суворова, розміром 5,81 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 30.06.2015 року за № 1110 (а.с.13). Згідно довідки Новотроїцької сільської ради від 16.06.2015 року, [PERSON] з 11.04.1979 року по день смерті [INFO]. була зареєстрована і постійно проживала за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою був зареєстрований і постійно проживав син [PERSON], з 21.04.1993 по день смерті [INFO] (а.с.14). [PERSON] з 04.09.2001 року фактично проживав без реєстрації проживання та доглядав за своєю матір'ю [PERSON] по день її смерті - [INFO]р., що підтверджується актом від 12.05.2016 року (а.с.15). Постановою державного нотаріуса від 10.11.2015 року [PERSON] відмовлено у заведенні спадкової справи для видачі свідоцтва про право на спадщину, після померлої [PERSON]. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно статті 524 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. У частині 1 статті 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) зазначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 548 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадщину у вигляді права на земельну частку після смерті [PERSON] фактично прийняла його мати [PERSON], оскільки на момент смерті сина він мешкав разом з матір'ю. Відповідно до статті 551 Цивільного кодексу Української РСР (1963р.) якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] року. З матеріалів справи вбачається, що після смерті брата [PERSON] з матір'ю мешкав позивач [PERSON]. В даному випадку правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (2004р.), оскільки спадина відкрилась після 1 січня 2004 року. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У статті 1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У частині 3 статті 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 3 Указу Президента України №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець мав право на земельну частку ( пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно пункту 2 Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ч.10 статті 5 ЗК України право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Враховуючи вищевикладене, а також те, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved