Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] (далі-позивач) до Акціонерного товариства «Банк Форвард» (далі-відповідач, АТ « Банк Форвард»), треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокія Юріївна, в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за №27 від 29.01.2021, про стягнення з нього на користь відповідача грошових коштів у розмірі 70351,48 грн. (далі-спірний виконавчий напис). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушення вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки відповідачем не було надано нотаріусу пакет документів, що підтверджують безспірну заборгованість за кредитним договором, яку відповідач розрахував на власний розсуд та не узгодив з позивачем, а також стягнуто заборгованість за кредитним договором, який не був нотаріально посвідчений. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.06.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова за клопотанням позивача витребувано у: АТ «Банк Форвард» документи на підставі яких він звернувся до приватного нотаріуса Буждиганчук із заявою про вчинення спірного виконавчого напису; приватного нотаріуса Буждиганчук Є.Ю.- документи, на підставі яких вона вчинила спірний виконавчий напис. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.08.2021 підготовче провадження у цивільній справі закрито. Призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, по час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не відомі. Правом на подання відзиву на позов не скористався. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, приватний нотаріус Буждиганчук Є.Ю. подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 29.01.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю, вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №27, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард», який є правонаступником ПАТ « Банк Форвард», заборгованість за кредитним договором №118759534 від 26.12.2016 у розмірі 69251,48 грн., в тому числі: заборгованість за сумою кредиту у розмірі 53718,24 грн.; заборгованість за процентами у розмірі 14583,24 грн.; плата за пропуск мінімальних платежів у розмірі 950 грн. Стягнення заборгованості проводилося за період з 22.02.2020 по 23.03.2020. Крім того, стягнуто з позивача на користь відповідача, на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат», плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 1100 грн. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин 8,11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині 5 статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №118759534 від 26.12.2016, вчинений нотаріусом 29.01.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Разом з цим, кредитний договір №118759534 від 26.12.2016, укладений між позивачем та відповідачем, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 27 від 29.01.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Суд зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.09.2021 по справі 910/10374/17. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд вважає, що за результатом розгляду справи встановлені підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Outcome: approved