Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернувся представник позивачів та просив суд визнати за позивачами право власності по 1/4 частині житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовував тими обставинами, що позивачі успадкували майно померлого [PERSON], але оскільки спадкодавець не мав правовстановлюючого документу на будинок державними нотаріусами їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивачі не з'явилися. Представник позивачів подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Козинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивачі звернулися за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державними нотаріусами їх права на отримання в порядку спадкування права власності по 1/4 частині житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], в зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу. Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 18 червня 2001 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 18. Спадковим майном після смерті [PERSON] є 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Позивач [PERSON] є спадкоємицею померлого [PERSON] за законом згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР, оскільки являється його дочкою. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 03 серпня 1959 року виконавчим комітетом Ємчиської сільської ради депутатів трудящих Старченківського району Київської області, актовий запис № 12 (а.с. 19). За правилами частини 1 статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області, [PERSON] відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON], оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 58). Позивач [PERSON] успадкувала право на отримання в порядку спадкування 1/4 частини спірного будинку після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 27), оскільки 21 жовтня 2005 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття його спадщини (а.с. 93). Померлий [INFO] [PERSON] згідно з свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 17 вересня 1980 року Ємчиською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 28, є сином [PERSON] (а.с. 18), який прийняв спадщину після його смерті (а.с. 58). Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємицею першої черги померлого [PERSON], яка прийняла його спадщину за законом, а позивач [PERSON] успадкувала право на отримання спадщини [PERSON] внаслідок прийняття спадщини її чоловіка [PERSON], який є спадкоємцем померлого [PERSON] першої черги, який за життя прийняв його спадщину за законом, але внаслідок своєї смерті не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно. На час набрання чинності ЦК України 2004 року спадкові права на житловий будинок не оформлені. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На звернення позивачів про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], державними нотаріусами Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області та Звенигородської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтв у зв'язку із відсутністю у [PERSON] права власності на спірну частину будинку (а.с. 16, 34). Позивачі не можуть оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання щодо порушення права на спадщину підлягає захисту шляхом його визнання в судовому порядку. Судове рішення буде юридичним документом, що дає підставу для оформлення права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що будинок під [ADDRESS] був побудований на земельній ділянці, власником якої був [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до довідки виконкому Козинської сільської ради Миронівського району Київської області від 05 вересня 2016 року № 477, згідно записів у погосподарських книгах Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, власником 1/2 частини житлового будинку під [ADDRESS] з 1986 року до 2001 року був [PERSON] (а.с. 24). Житловий будинок був побудований у 1928 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21 квітня 2016 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с.28-33). Не отримання за життя [PERSON] правовстановлюючого документу на право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], не спростовує право власності останнього на частину цього будинку. Після його смерті в порядку спадкування за законом право на 1/2 частину житлового будинку набули позивачі. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі і житловий будинок та інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.66 Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлого [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1986 року в якості власника 1/2 частини будинку підтверджує факт належності будинку під [ADDRESS] саме йому. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратив право власності на вказану нерухомість. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 524, 529, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved