Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся ПАТ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.04.2006 року між сторонами було укладено договір № DNH4KР20031320, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 2356,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором, як зазначає позивач згідно наданого ним розрахунку, [PERSON] станом на 16.01.2014 року має заборгованість по вищезазначеному договору у розмірі 35879,34 грн., яка складається: 10699,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 22994,94 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; штраф 500,00 грн. (фіксована частина) та 1684,73 грн. (процентна складова). На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 35879,34 грн. та судові витрати у розмірі 358,79 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, однак від нього надійшла письмова заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла письмова заява з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги не визнає та просить суд застосувати наслідки пропущення строків позовної давності щодо вимог банку. Крім того, відповідач зазначає, що виплатив грошові кошти по вищезазначеному кредитному договору приблизно в квітні-травні 2007 року, як це і обумовлено кредитним договором. Однак, банк, на думку позивача, спеціально не повідомляючи його з 2007 року про існування пені, штрафів та комісії навмисно нарахував заборгованість по кредитному договору за строк, який складає на день розгляду справи більше ніж 8 (вісім) років, що більше ніж в 15 (пятнадцять) разів перевищує суму наданого банком кредиту. \~\~\~Суд, вивчивши письмові пояснення сторін, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо зобов'язанням встановлений строк (термін його виконання), то воно підлягає виконанню у цей строк. 30.04.2006 року відповідачем [PERSON] було заповнено заяву № DNH4KР20031320, згідно якої відповідач просив надати йому строковий кредит в сумі 2356,90 грн. строком на 12 місяців в цілях купівлі ТНС, а саме: Цифрової фотокамери Кенон вартістю 1913,00 грн. та сплати комісії Банку та Компанії (ТОВ «Приватбанк»). В розділі «Банківські послуги» заяви зазначено, що банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 2356,90 на строк 12 місяців по 30.04.2007 року. Щомісячний платіж, який приймається з «21» до «28» числа кожного місяця складає 224,50 грн./а.с.5/ Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, яка відповідно до\~\~ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, Верховний суд дійшов висновку про те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались Позивачем не надані такі Умови, які б були підписані [PERSON] Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Зміни та доповнення до Закону України «Про захист прав споживачів» від\~\~16.10.2012 року № 5463-VІ, не поширюються на кредитні договори, які укладені до набрання ним чинності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ч. 5 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. З матеріалів справи вбачається, що договір діє до повного виконання зобовязання сторонами, відповідно п. 5.5 Умов, що за домовленістю банку з позичальником строк позовної давності встановлено 5 років, однак він є неспроможним, оскільки, згідно з договором сторони уклали строковий кредитний договір і визначили кінцеву дату виконання 30.04.2007 року включно, а тому, підстав вважати його безстроковим - немає. \~Крім того, Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 зі змінами та доповненнями від 07.02.2014 року, враховуючи положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Також, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої банком, «поточне сальдо», тобто різниця на рахунку відповідача між витратами та надходженнями грошових коштів за кредитним договором станом на 03.05.2007 рік дорівнює 0,00 грн., що також підтверджується позивачем, який згідно позовної заяви зазначає, що заборгованість за тілом кредиту в відповідача відсутня. Отже, позовна заява подана до суду після закінчення не тільки загального трьохрічного строку позовної давності, а й пятирічного строку, який зазначений в Умовах, які, як вже зазначалося вище не підписані відповідачем, в звязку з чим не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, -що є підставою для відмови у позові. \~\~Згідно ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позивачу в позові відмовлено. \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed