Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Позивач) про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] (далі-Відповідач). Позов мотивовано тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір № б/н від 24.10.2012 року, шляхом підписання заяви на отримання банківських послуг, за умовами якого відповідачем отримано кредит у розмірі 2000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Представник позивача в суд з'явився, в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подав. Ухвалою судді від 30.01.2019 року відкрито провадження по справі та призначено справу в порядку строщеного позовного провадження з повідомленням сторін. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, враховуючи інтереси позивача, даючи оцінку діям відповідача, які суд оцінює, як такі, що направлені на затягування розгляду справи по суті, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 24.10.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків на суму залишку заборгованості. Вказаний кредитний договір був укладений в письмовій формі, що відповідає вимогам ч.1 ст.1055 ЦК України. Крім того, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають разом вказаний договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом відповідача у заяві. Відповідно до п.2.1.1.12.6 Договору за користування Кредитом, Клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Відповідно до п.2.1.1.12.6.1. Договору, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Відповідно до п.2.1.1.7.6. Договору, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн., + 5% від суми позову. Всупереч умовам укладеного між сторонами договору відповідач порушив узгоджений сторонами графік погашення суми кредиту та допустив виникнення заборгованості. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Позивач умови договору виконав, а відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання та допустив виникнення заборгованості. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 13.11.2018 року відповідач має заборгованість 17001,47 грн., яка складається з наступного: 566,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1724,02 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, нарахована пеня - 13424,81 грн., а також відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 785,78 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості. Отже, заборгованість до стягнення становить - 17001,47 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить в судовому порядку стягнути з відповідача суму заборгованості за договором та сплачений ним судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Ураховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15,від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17, зважаючи на які з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що вимога у частині стягнення штрафів не ґрунтується на законі, а тому в цій частині вимог позивачу слід відмовити. Визначаючи суму неустойки, яку необхідно стягнути з відповідача, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п'ятої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 03 вересня 2014 року №6-100цс14. Установивши, що розмір неустойки (13424 грн. 81 коп.) значно більший від розміру основного зобов'язання (566грн. 86 коп.), суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України, тобто зменшити розмір пені до суми основного зобов'язання, що становить 566,86грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредиту на загальну суму 2857,74 грн., з яких: 566,86грн. - тіло кредиту; 1724,02 грн. - проценти за користування кредитом; 566,86грн. - неустойка у формі пені, яка зменшена до суми основного зобов'язання. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1762 грн. З урахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 526, 530, 533, 536, 549-552, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, та

Outcome: partial