Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 06.01.2016 року звернувся Національний банк України із позовною заявою до [PERSON], згідно якої, просив стягнути з відповідача суму заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання позичальником грошового зобовязання щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 309850670,07 гривень, зазначаючи, що між Національним банком України та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014 року, відповідно до якого банком було отримано кредит в розмірі 300\~000\~000 гривень на строк до 28 листопада 2016 року. В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 28.11.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки № 61, за умовами якого, відповідач взяв на себе зобовязання фінансового поручителя перед позивачем за зобовязаннями АТ «Імексбанк», що випливають із договору про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28.11.2014 року. Оскільки АТ «Імексбанк» не виконав зобовязання, що виникло за кредитним договором, у АТ «Імексбанк» виникла заборгованість яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300\~000\~000 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 9839356,16 гривень; пені за відсотками в розмірі 12313,91 гривень. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, як з поручителя за виниклим кредитним зобовязанням. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила стягнути з відповідача суму заборгованості. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що враховуючи те, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії 27.05.2015 року строк виконання зобовязання настав, позивач звернувся до суду із відповідним позовом лише 06.01.2016 року, строк дії поруки сплинув, а отже відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука є припиненою. Посилаючись на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 17.09.2014 року, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28.11.2014 року між Національним банком України та ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про надання стабілізаційного кредиту № 60, згідно якого, кредитор надав позичальнику стабілізаційний кредит для підтримки ліквідності одноразовою сумою в розмірі 300\~000\~000,00 грн. (триста мільйонів гривень 00 коп.) на строк до 28 листопада 2016 року за відсотковою ставкою в розмірі 21% річних, з погашенням кредиту і сплатою відсотків за користування ним. Кредит має бути освоєний до 31 грудня 2014 року. Згідно п. 1.2. метою кредитування є отримання позичальником кредиту для виконання своїх зобовязань перед фізичними особами. В забезпечення виконання зобовязання, між Національним банком України та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого, відповідач зобовязався перед НБУ відповідати за належне виконання ПАТ «Імексбанк» всіх своїх зобовязань, що випливають з Договору про надання стабілізаційного кредиту № 60 від 28 листопада 2014 року. Згідно п. 2 договору поруки, поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком у разі неналежного виконання зобовязання позичальником умов основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами у тому ж обсязі, що й позичальник, включаючи суму кредиту, визначену згідно з кредитним договором, нараховані за користування кредитом проценти, неустойки (пені, штрафи) суми відшкодувань та інші платежі, передбачені основним зобовязанням. Судом, з довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором від 28.11.2014 року № 60 встановлено, що в результаті невиконання зобовязання з боку відповідача грошового зобовязання, у останнього виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 300\~000\~000,00 гривень, заборгованості за відсотками в розмірі 9838356,16 гривень; заборгованості за пенею по відсоткам в розмірі 12313,91 гривня. Таким чином, суд вбачає відповідність здійсненого розрахунку заборгованості умовам договору про надання кредиту. Розмір вказаної заборгованості, як й сам факт укладення договорів поруки та стабілізаційного кредиту, учасниками спору не заперечувався. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, вимоги щодо дострокового повернення кредитних коштів кореспондують вимогам законодавства. Відхиляючи заперечення представника відповідача, суд насамперед виходить з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Дослідивши зміст договору поруки, суд погоджується з позицією відповідача щодо не встановлення в її тексті строку дії поруки. Так, відповідно до п. 14 договору поруки, сторони,

Outcome: approved