Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася [PERSON] та просила суд: визнати за нею право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право на який мала [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за нею право на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Свій позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємицею за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті [INFO] її матері [PERSON] , яка в свою чергу є рідною сестрою та спадкоємцем за законом померлої [INFO] [PERSON] . Померла [INFO] [PERSON] мала право на земельну частку (пай) в Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Карла Маркса села Потік Миронівського району Київської області по Потіцькій сільській раді Миронівського району Київської області оскільки була включена до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства імені [ADDRESS] , але їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай). Саме це право [PERSON] на пай увійшло до спадщини, яку прийняла [PERSON] , та після смерті якої у свою чергу успадкувала позивач. Крім того, свій позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті двоюрідного брата [PERSON] , який помер [INFO] , та за життя мав право на земельну частку (пай) в Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Карла Маркса села Потік Миронівського району Київської області, оскільки відповідно до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства імені Карла Маркса села Потік, листа Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області від 06 березня 2018 року №02-42/17, листа Архівного сектору Миронівської райдержадміністрації від 12 березня 2018 року №5-05/6, Архівної довідки Миронівської райдержадміністрації від 16 жовтня 2019 року, який був членом цього підприємства. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, та просили його задовольнити. Представник Миронівської міської ради Київської області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав наведених у відзиві Потіцької сільської ради Мирононвського району Київської області. Потіцька сільська рада Мирононвського району Київської області направила до суду відзив, у якому заперечила проти задоволення позову, свої заперечення мотивувала наступним. Заперечення щодо позовної вимоги про визнання права позивача на пай середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах після смерті [PERSON] обґрунтовано тим, що сільська рада на підставі ст. 1277 Цивільного кодексу України подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати спадщину [PERSON] у виді права на цей пай відумерлою. Заперечення щодо позовної вимоги про визнання права позивача на пай середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах після смерті [PERSON] обґрунтовувала тим, що за нормами ст. ст. 529, 530 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті [PERSON] та відкриття спадщини, двоюрідні сестри не входили до колао спадкоємців за законом, а отже позивач не могла успадкувати майнове право [PERSON] після його смерті. Також заперечення щодо цієї позовної вимоги [PERSON] обґрунтовано тим, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22 вересня 2010 року у справі №2о-36/2010 спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] у вигляді земельної частки розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться на території Потіцької сільської ради, визнано відумерлою та передано територіальній громаді Потіцької сільської ради. Головне управління Держгеокадастру у Київській області будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи свого представника на судове засідання не делегувало, надало відзив, в якому звернуло увагу суду, що з 01 січня 2019 року набув чинності Закон України від 19 серпня 2018 року №2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» законом було внесено зміни до Земельного кодексу України та Закону України «Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України з набранням чинності вказаного Закону землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селещні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі. Миронівська районна державна адміністрація Київської області, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи свого представника на нього не делегувала. В матеріалах справи наявні листи її представника, у яких він просить проводити розгляд справи без його участі. Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Потік» будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, свого представника на судове засідання не делегувало. Поштові відправлення, неодноразово повертались до суду без вручення, тому у відповідності до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вони вважаються врученими. Ухвалою від 27 січня 2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області, правонаступником якої є Миронівська міська рада Київської області, до [PERSON] , Миронівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Потік», третя особа: Миронівська районна державна нотаріальна контора Київської області про визнання спадщини відумерлою. В зустрічній позовній заяві Потіцька сільська рада Миронівського району Київської області та Миронівська міська рада Київської області просять суд визнати спадщину у вигляді права [PERSON] на земельну частку середнім розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах при розпаюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність КСП імені Карла Маркса державним актом на право колективної власності на землю серії КВ, виданим 27 квітня 1995 року Потіцькою сільською радою відумерлою, та передати його територіальній громаді Потіцької сільської ради. Вимога за зустрічним позовом обґрунтована тим, що мати позивача за первинним позовом [PERSON] згідно норм ст. ст. 549, 550 Цивільного кодексу Української РСР була спадкоємцем [PERSON] другої черги, в той час як спадкоємцем першої черги був син останньої [PERSON] , який помер [INFO] (через вісім місяців після смерті [PERSON] ) не встигши юридично вступити у право спадкування. Мати позивача [PERSON] 28 листопада 2003 року подала заяву про прийняття спадщини померлої [INFO] [PERSON] із порушенням шестимісячного строку, без його поновлення, як того вимагала ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР. В судовому засіданні представник Миронівської міської ради Київської області, яка є правонаступником Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, з підстав наведених в ньому. Позивач за первісним позовом та його представник проти задоволення зустрічного позову заперечували, з підстав наведених в їх позовній заяві. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини справи. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21 січня 2011 року Полівською сільською радою Миронівського району Київської області, про що зроблено актовий запис №2 (а.с. 16). [PERSON] мала доньку [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 жовтня 1988 року Зеленьківською сільською радою Миронівського району Київської області (а.с. 19). Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою померлої [INFO] [PERSON] . У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За нормою ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 Цивільного кодексу України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження, «Все моє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] . А належне мені право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом серії РН №366691 видане Миронівською райдержадміністрацією 28 грудня 2000 року, заповідаю [PERSON] ». Таким чином, після смерті [INFO] [PERSON] , відкрилася спадщина, спадкоємцями якої за заповітом були позивач та [PERSON] . Із копії спадкової справи [PERSON] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом позивач [PERSON] звернулася 22 квітня 2011 року (а.с. 36 том 2). При цьому 06 травня 2011 року інший спадкоємець, а саме [PERSON] також звернулася із заявою про прийняття спадщини (а.с. 46 том 2). Таким чином позивач в строк встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України прийняла спадщину [PERSON] за заповітом, відповідно до якого їй перейшло все майно спадкодавця, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, все те, що належало спадкодавцю на день смерті і на що, вона за законом мала право окрім, права на земельну частку (пай), підтвердженого сертифікатом серії РН №366691 виданим Миронівською райдержадміністрацією 28 грудня 2000 року, яке перейшло до іншого спадкоємця, а саме до [PERSON] . Матеріали спадкової справи [PERSON] не містять доказів, набуття нею права на земельну частку (пай) середнім розміром 4,41 умовних кадастрових гектарах при паюванні сільськогосподарських земель, переданих у колективну власність згідно Державного акта на право колективної власності на землю серії КВ, виданого Потіцькою сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області 27 квітня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству імені Карла Маркса у порядку спадкування після смерті [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Потіцькою сільською радою Миронівського району Київської області, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за №26 (а.с. 29 том. 2). У відповідності до ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном а також якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким у відповідності до ст. 525 цього Кодексу був день смерті [PERSON] , тобто [INFO] . Тобто [PERSON] як спадкоємець [PERSON] повинна була подати до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини або фактично вступити в управління чи володіння спадковим майном. Матеріали спадкової справи [PERSON] не містять доказів того, що спадкодавець позивача [PERSON] в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини [PERSON] звернулася до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини або фактично вступила в управління чи володіння спадковим майном. Спадкодавець позивача [PERSON] звернулася до Миронівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини [PERSON] лише [INFO] (а.с. 28 том. 2) тобто майже через сім років після відкриття спадщини, що свідчить про пропуск нею шестимісячного строку прийняття спадщини [PERSON] . Матеріали судової справи не містять доказів поновлення спадкодавцю позивача [PERSON] пропущеного шестимісячного строку для прийняття спадщини [PERSON] , як цього вимагала ст. 550 Цивільного кодексу Української РСР. Крім того, матеріали цивільної справи, зокрема і спадкова справа [PERSON] не містять доказів того, що спадкодавець позивача [PERSON] фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Згідно із довідкою виконавчого комітету Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області 2003 року №1044 (а.с. 31 том 2), [PERSON] була прописана і постійно проживала в селі Потік Миронівського району Київської області до дня її смерті [INFO] . В цій довідці не зазначено, що спадкодавець позивача [PERSON] була зареєстрована чи проживала без реєстрації із [PERSON] , чи іншим чином фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Як вбачається із заяви спадкодавця позивача [PERSON] від 28 листопада 2003 року №978 (а.с. 28 том 2), якою остання прийняла спадщину [PERSON] , [PERSON] проживала в [ADDRESS] , де постійно до дня смерті проживала [PERSON] . Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: approved