Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - Громадська організація «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала та була власником іменних акції ЗАТ «Полярна зірка», яке проіснувало близько 50 років. Під час ліквідації даного підприємства позивач не отримала грошової компенсації, хоча мала на це право, у зв'язку з наявністю у неї іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка». За рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС № 248ш/98 від 11,15 березня 1999 року по справі за позовом представників за довіреністю ЗАТ «Полярна зірка» [PERSON] та [PERSON] до фірми «RIAL Q4 LTD» про стягнення 252886,74 доларів США, було частково задоволено позов ЗАТ «Полярна зірка» та стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» на користь ЗАТ «Полярна зірка» 242212,19 доларів США та за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року коштів на рахунок ЗАТ «Полярна зірка» не надходило. При цьому в мережі Інтернет на сайті Американської корпорації «Universal Business Ventures» була розміщена інформація стосовно отримання грошових коштів у сумі 460 тис. доларів США ЗАТ «Полярна зірка» на виконання рішення суду від 11,15 березня 1999 року. Позивач [PERSON] зазначає, що їй незаконними діями генерального директора АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON] було заподіяно шкоду, у зв'язку з неотримання чи невнесення на розрахунковий рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка» ним чи посадовими особами АТЗТ «Полярна зірка» грошових коштів в сумі 242 212,19 доларів США, які отримані за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року. Також позивач вказує, що тоді, коли [PERSON] був генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» майно, яке належало товариству, було продано за заниженою вартістю та грошові кошти, які отримані від продажу не були перераховані на рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка». Позивач вказує, що посадові особи АТЗТ «Полярна зірка», в тому числі генеральний директор [PERSON] винні в тому, що протиправно не виконали свої посадові обов'язки, що призвело до зникнення грошових коштів, які мали бути направлені на погашення заборгованості за дивідендами перед міноритарними акціонерами АТЗТ «Полярна зірка». Такі обставини, на думку позивача, призвели до штучного банкрутства підприємства, у зв'язку із чим вона, позивач - [PERSON] втратила постійне місце роботи, постійний заробіток та престижну роботу. У зв'язку із незаконними діями [PERSON] їй заподіяно значну моральну шкоду, вона переживала суттєві душевні страждання та через нервове напруження і хвилювання у неї загострились хронічні хвороби. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд визнати незаконними дії [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна та стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 200 000,00 гривень. Позивачка та її представник надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю та надала до суду заперечення на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі та зазначила наступне. Позивач, як акціонер юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка» мала право та брала участь в управлінні підприємством. Тобто, позивач брала участь у загальних зборах АТЗТ «Полярна Зірка» від 07 травня 2004 року, яким і проводилось відчуження майна юридичної особи на користь підприємства ТОВ «Анастасія - 2000» та ПП «Галина». Загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є чинними, що підтверджується Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року, Постановою ВГСУ від 29 січня 2008 року, Ухвалою Верховного суду України від 03 квітня 2008 року. Відповідач вказує, що проаналізувавши всі докази, які надані позивачем, відповідач вважає, що не всі докази є належними та допустимими. На думку відповідача, документ, виданий ПП «ТОП.ПРОЕКТ» без номеру та без дати щодо надання інформації про орієнтовну вартість певних об'єктів нерухомого майна,неможливо ідентифікувати, та він виданий на ім'я голови ГО «Комітет захисту міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна Зірка», але, відповідно до даних «Пошук відомостей в ЄДР», ПП «ТОП.ПРОЕКТ» не має дозволу на здійснення оціночної діяльності, зокрема види діяльності підприємства: КВЕД 68.31 Агентства нерухомості, КВЕД 71.11 діяльність у сфері архітектури, КВЕД 71.12 Діяльність інженірінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування і цих сферах (основний). Тому, на думку відповідача, такий документ, не містить доказової сили та не відповідає ознакам належності і допустимості. Також, щодо обґрунтування заподіяної моральної шкоди, на думку відповідача, позивач 1927 року народження, не надав до суду доказів наявності будь-якого захворювання взагалі, та хронічного зокрема, а тому, відповідач вважає недоведеними обставини погіршення стану здоров'я позивача. Аргументуючи позовні вимоги, відповідач зазначив, що в позові вказано, що 11,15 березня 1999 року в м. Києві Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України було винесено рішення АС № 248ш/98 за позовом представників (по довіреності АТЗТ «Полярна Зірка» (Україна) [PERSON] та [PERSON] до фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення боргу у розмірі 252 886,74 доларів СПІА. Позов представників АТЗТ «Полярна Зірка» - був задоволений частково і стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) на користь АТЗТ «Полярна Зірка» 242 212,19 доларів США. Вказана сума грошових коштів не була перерахована на рахунок АТЗТ «Полярна зірка», який використовувався АТЗТ «Полярна зірка», за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року. На думку відповідача, зазначені обставини не в повному обсязі відповідають дійсності, оскільки МКА при ТПП лише зобов'язав фірму «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) сплатити кошти, а не фактично стягнув їх. 26 липня 1999 року вих. № 01-173 від імені юридичної особи АТЗАТ «Полярна Зірка» за підписом директора [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] до Компетентного суду Республіки Італія було направлено клопотання з проханням визнати та привести до примусового виконання на території Республіки Італія рішення МКА при ТПП України від 11, 15 березня 1999 року. 15 травня 2001 року вих. № 01-67 за підписом керівника юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка» в компетентний суд Федеративної республіки Швейцарія було надіслано клопотання про виконання рішення МКА при ТПП від 11,15 березня 1999 року. 05 грудня 2001 року вих. № 01-181 було надіслано звернення до надзвичайного посла Італійської республіки на території України, стосовно надання допомоги у виконанні рішення МКА при ТПП. Проте, незважаючи на ці спроби [PERSON], як директора - службової особи АТЗТ «Полярна Зірка» у правовому полі, виконати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС № 248ш/98, вказане рішення так і не було виконано, тому грошові кошти не надійшли до розрахункового рахунку АТЗТ «Полярна Зірка». Отже, на думку відповідача, він, як директор, вжив вичерпних заходів для виконання судового рішення на користь підприємства, та будь яким іншим способом вплинути на фактичне виконання судового рішення [PERSON] можливості не мав. Не мав він такої можливості і діючи, як приватна особа. На думку відповідача, відомості, які викладені в мережі Інтернет на сайті американської корпорації «Universal Business Ventures» стосовно розміщення інформації про отримання грошових коштів у сумі 460 тис. доларів США підприємством АТЗТ «Полярна Зірка» у зв'язку з виконанням рішення міжнародного комерційного арбітражу від 11,15 березня 1999 року - не можуть вважатись належним доказом. Відповідач вважає, що в діях [PERSON], як посадової особи АТЗТ «Полярна Зірка», ознак зловживання своїм службовим становищем - не встановлено, оскільки будь-якого вироку суду щодо притягнення [PERSON] або будь-яку посадову особу юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка» до кримінальної відповідальності за привласнення грошових коштів, або зловживання службовим становищем у особистих інтересах - не має. Факт проведення досудового розслідування, яке здійснюється в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР, на думку відповідача, не є доказом наявності події, або складу злочину у діях посадових осіб АТЗТ «Полярна Зірка». На думку відповідача, загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є чинними, що підтверджується Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року, Постановою ВГСУ від 29 січня 2008 року, Ухвалою Верховного суду України від 03 квітня 2008 року. Відповідач вважає, що ці обставини виключають ознаки незаконності у діях директора АТЗТ «Полярна Зірка» - [PERSON] Представники третьої особи ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наданим доказам, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є міноритарним акціонером ЗАТ «Полярна зірка» та власником 39 штук простих іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка», що підтверджується сертифікатом акцій серія А № 183 ЗАТ «Полярна зірка» від 25.12.2003 року та трудовою книжкою від 12.11.1950 року.(а.с.8-10 т.1). Зазначене сторонами не заперечується. Згідно Протоколу загальних зборів АТЗТ «Полярна Зірка» від 07 травня 2004 року, прийнято рішення про відчуження майна юридичної особи на користь підприємства ТОВ «Анастасія - 2000» та ПП «Галина».(а.с.51-60 т.1). Загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є чинними, що підтверджується Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року (а.с.45-49 т.1), Постановою ВГСУ від 29 січня 2008 року (а.с.219-225 т.1), Ухвалою Верховного суду України від 03 квітня 2008 року.(а.с.226-227 т.1). Постановою Господарського суду Одеської області по справі № 7/441-06-13712 від 02 липня 2007 року, АТЗТ «Полярна зірка» була визнана банкрутом у зв'язку з наявністю заборгованості щодо сплати податків до державного бюджету та відсутності майна та грошових коштів у підприємства для погашення такої заборгованості (а.с.201- 202 т.1). Відповідач по справі [PERSON] працював генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка». Вважаючи вказану фізичну особу такою, що порушила права акціонера - позивача по справі, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року, зобов'язано фірму «Rial Q4 LTD» сплатити АТЗТ «Полярна зірка» 233 834,13 доларів США.(а.с.18-32 т.1). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2013 року, скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року та Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.04.2012 року, якими було задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову прокурора про порушення кримінальної справи і направлено на новий розгляд. (а.с.39-44 т.1). Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог чинного законодавства господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками та учасниками у виді внесків, а управління товариством здійснюють його органи. Статтею 10 Закону України «Про господарські товариства» визначено права учасників господарського товариства. Ця норма не наділяє учасника товариства суб'єктивним правом на здійснення повноважень власника майна товариства, тому такий учасник не належить до тих суб'єктів, які мають право оскаржити договір, укладений між юридичними особами. Крім того, учасники господарського товариства не наділені правом звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників товариства і самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших учасників товариства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24.10.2008 р. п. 51, Законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав. Досліджуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконними дій [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають. В обґрунтування зазначеної вимоги [PERSON] посилається на незаконність дій [PERSON], саме як генерального директора АТЗТ «Полярна зірка», але звернулась до суду із даним позовом до [PERSON] - як фізичної особи та просить стягнути з нього грошові кошти за спричинення моральної шкоди. Згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Отже, виходячи з роз'яснення Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», слід врахувати наступне. Позивач звернулась до суду про відшкодування моральної шкоди, яка згідно наведених у позові обґрунтувань, випливає з відносин, які фактично склалися між головою правління товариства та акціонером. Дії щодо відчудження майна підприємства, які, на думку позивача, є неправомірними, були вчинені відповідачем не як фізичною особою, а як посадовою особою - генеральним директором підприємства. Окремі з цих дій вчинялись під час дії ЦК УРСР, згідно зі от. 441 якого, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників, під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Інші дії, які було вчинено під час дії ЦК України, статтею 1167 якого передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, згідно ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Проте, відповідних та належних доказів щодо незаконності дій [PERSON], як фізичної особи, стосовно продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, наявність причинно-наслідкового зв'язку з такими діями та, як наслідок, завдання позивачці моральної шкоди, суду не надано. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суду не надано належних доказів, щодо обґрунтування та підтвердження порушених прав позивача - заявленим відповідачем [PERSON] як фізичною особою, а не посадовою особою підприємства. Заявляючи позов, позивачка повинна була надати докази того, що саме через дії (бездіяльність) відповідача як фізичної особи, вона зазнала немайнових втрат внаслідок моральних чи фізичних страждань, та в чому вони виражались. Проте, таких доказів до суду не було надано. Аналогічну позицію викладено у рішенні Апеляційного суду Одеської області від 18.08.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій, ( аналогічна справа № 22-ц/785/7390/14), у якому зазначено, що позивач причину скрутного матеріального становища та погіршення стану здоров'я пов'язав з діями відповідача як фізичної особи. Проте, відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство не відповідає за зобов'язаннями акціонерів, а акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Посилання позивача на пов'язаність дій - відповідача - фізичної особи з економічними результатами діяльності підприємства без вироку суду, який набрав силу, не можуть бути прийняті судом як підстава для задоволення позовних вимог, обґрунтованих вищезазначеним чином. Також, Рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначено, що акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси, шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. З урахуванням викладених обставин, правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання дій [PERSON], незаконними та відшкодування моральної шкоди - відсутні. У зв'язку із цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не можуть бути задоволені. Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, суд відмовляє в задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - Громадська організація «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди, у повному обсязі.

Outcome: dismissed