Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв'язку з невидачею трудової книжки, зміни дати звільнення, моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 жовтня 2014 року він був прийнятий до відповідача на посаду заступника директора з комерційних питань. 20.07.2015 року був переведений заступником директора. 29.10.2015 року був звільнений з посади на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов'язків) наказ №3701/к від 29.10.2015р. Факт прийняття, переведення та звільнення підтверджується записами у трудовій книжці за №1, №2 та №3 та наказами про прийняття, переведення та звільнення. Про звільнення 29.10.2015 року позивачу не було відомо нічого. Про факт звільнення він дізнався 07.07.2016 року, коли працівники Відповідача вручили йому трудову книжку. В березні 2016 року до відповідача був направлений адвокатський запит №378 від 09.03.2016 року з проханням надати відомості відносно чи є він працівником Відповідача, чи звільнений з посади, якщо так, то підстави звільнення, про дату вручення трудової книжки, наказу про звільнення, довідки про заборгованість по заробітній платі та про середньоденну заробітну плату. Відповідач отримав даний адвокатський запит 15.03.2016 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Наприкінці березня 2016 року було отримано відповідь від Відповідача від 22.03.2016 р. №01\\11-400 на адвокатський запит, в якій повідомлялося, що адвокатський запит не розглянуто, бо до адвокатського запиту не було надано ордера або доручення органу, уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. 13 червня 2016 року позивач самостійно звернувся до Відповідача з заявою, в якій просив повідомити його чи він звільнений, чи ні, надати відповідні документи, а також довідки про заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, якщо звільнений, та довідку про середньоденну заробітну плату. Відповідач отримав дану заяву 17.06.2016 року. Факт отримання даної заяви підтверджується рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповіді на заяву не надійшло, однак 07.07.2016 року позивачу було вручено трудову книжку, з якої він дізнався, що звільнений ще 29.10.2015 року. В день звільнення позивачу не було видано трудову книжку та наказ про звільнення. Відповідач не повідомляв позивача ні про факт його звільнення, ні про необхідність отримання трудової книжки з записом про звільнення. Навпроти, він намагався з'ясувати обставини, чому його не допускають до роботи, а якщо звільнили, чому не видана трудова книжка, щоб він міг працевлаштуватися. Таким чином, Відповідач повинен сплатити Позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Загальна кількість робочих днів за період з 29.10.2015 року по 07.07.2016 рік складає 171 день (Жовтень 2015 року - 1 день; Листопад 2015 р. - 21 день; Грудень 2015 р. - 23 дні; Січень 2016 р. - 19 днів; Лютий 2016 р. - 21 день; Березень 2016 р. - 22 дні; Квітень 2016р. - 21 день; Травень 2016р.- 19 днів; Червень 2016р. - 19 днів; Липень 2016р. - 5 днів). Середньоденна заробітна плата позивача складала 684,88 грн. Таким чином, середній заробіток за весь час затримання виплати заробітної плати за період з 29.10.2015 року по 07.07.2016 рік складає: 684,88 грн.х 171 дн.= 117114,48 грн. Крім того, відповідач повинен видати наказ про звільнення саме з 07.07.2016 року, тобто у день видачі трудової книжки. У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права» (№10-1389/0/4-12 від 27.09.2012) зазначено: захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на його трудові права та інтереси, моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг страждань, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у житті позивача, а також інші обставини справи. Своїми діями відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яка полягає, в невидачі йому трудової книжки у день звільнення яке є незаконним, та таким, що завдали позивачу моральної шкоди. Довготриваюча незаконна затримка видачі трудової книжки призвела до негативних наслідків, які полягають у наступному. За час, коли відповідач утримував трудову книжку, позивач був позбавлений можливості влаштуватися на нову роботу. Крім того, він, як працюючий пенсіонер повинен надати копію трудової книжки та попередити органи пенсійного фонду України про припинення трудових відносин. Незаконні дії відповідача щодо несвоєчасної видачі трудової книжки, не надавання відповіді на його звернення та адвокатські запити про з'ясування питання чи він працевлаштований, чи звільнений та де трудова книжка, нанесли позивачу моральної шкоди, яка полягає у тому, що весь цей час він відчуває моральне приниження від того, що відповідач фактично незаконно відмовляв у задоволенні його законних вимог. Неможливість знайти роботу, оскільки не було трудової книжки призвела до душевних та внутрішніх переживань. Позивач мав намір влаштуватися на роботу, однак незаконне утримання його трудової книжки та неповідомлення про звільнення не дозволило реалізувати плани і повноцінно забезпечувати свою сім'ю. Моральну шкоду оцінює відповідно до співвідношення до тієї заробітної плати, яку б він міг отримати за весь час затримки видачі трудової книжки, а саме за 6 місяців (з січня 2016 року по липень 2016 року). Відповідно його заробіток за 6 місяців становить: 15000 грн.х6= 90000,00 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 117114,48 грн. (сто сімнадцять тисяч сто чотирнадцять гривень 48 копійки). Зобов'язати відповідача змінити дату звільнення з роботи з 29 жовтня 2015 року на 07 липня 2016 року. Стягнути моральну шкоду в розмірі 90000,00 грн. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Надали заперечення на позов, в яких зазначили, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими та такими що порушують його права та законі інтереси. На думку Відповідача позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: 1.10.2014р. згідно наказу №4216/к [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду заступника директора з комерційних питань ДП «ВК «Краснолиманська», 20.07.2015 р. згідно наказу №2504/к [PERSON] на підставі його власної заяви було переведено з посади заступника директора з комерційних питань на посаду заступника директора ДП «ВК «Краснолиманська». Наказом №3701/к від 29.10.2015 р. [PERSON] було звільнено з посади заступника генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» з 29.10.2015 р. за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Відповідний запис було внесено до трудової книжки Позивача. Враховуючи той факт, що Відповідач у день звільнення 29.10.2016 р. не працював, підприємство було позбавлено можливості видати трудову книжку у день звільнення, тому лише після звернення Позивача до підприємства у червні 2016 р., 07.07.2016 р. трудова книжка була вручена Позивачу особисто, про що свідчить його підпис у журналі обліку видачі трудових книжок. При звільненні Позивачу було нараховано в якості сум, що підлягають виплаті при звільненні 15 638,41 грн., а саме: 8 582,85 грн.- заробітну плату за 16 відпрацьованих днів у жовтні 2015 р. 6 524,31 грн, - компенсація за 13 днів невикористаної відпустки 531,25 грн. - індексації заробітної плати. Даний факт підтверджується довідкою №1141 від 05.10.2016 р. Після здійснення обов'язкових утримань грошові кошти у сумі 12 434,76 грн. було перераховано на особистий рахунок Позивача у КБ «Приватбанк» 13.11.2016 р. Даний факт підтверджується довідкою №1142 від 05.10.2016 р. Таким чином, підприємство Відповідача здійснило повний розрахунок з Позивачем, а позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі є безпідставними та необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Згідно норм ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Право на відшкодування моральної шкоди могло виникнути у позивача у разі обґрунтованості інших позовних вимог, що могло підтвердити порушення прав позивача зі сторони відповідача. Але, на думку відповідача, вимоги позивача є необґрунтованими, та відповідно позивачем не доведено, що відповідач спричинив йому якусь моральну шкоду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки [PERSON] 01 жовтня 2014 року він прийнято на посаду заступника директора з комерційних питань до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська». 20.07.2015 року переведено на посаду заступника директора. 29.10.2015 року звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України (одноразове грубе порушення трудових обов'язків) наказ №3701/к від 29.10.2015р. (а.с.6-8). Середньоденна заробітна плата складає 684,88 гривень (а.с.32). [PERSON] нарахована компенсація за невикористану відпустку та заробітну плату за 16 робочих днів. За вирахуванням обов'язкових утримань сплачена сума 12434,76 гривень перераховано 13.11.2015 року (а.с.31). Наказом № 3701К від 29.10.2015р. звільнено [PERSON] з посади засупника генерального директора підприємства з загальних питань ДП «ВК «Краснолиманська» з 29 жовтня 2015 року на підставі п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Підстава: одноразове грубе порушення трудових обов'язків, погодження Міністерства енергетики та вугільної промисловості на звільнення(а.с.27). Погодження Міністерства енергетики та вугільної промисловості на звільнення [PERSON] (а.с.28). Дане погодження не містить номеру та дати його видання. Трудова книжка [PERSON] отримана 07 липня 2016 року (а.с.29). З матеріалів справи вбачається, що підприємство-відповідач за період з 29 жовтня 2015 року по день видачі трудової книжки не зверталось до позивача з метою видачі йому трудової книжки, не запрошувало позивача до підприємства, не зверталось до позивача з проханням надати згоду на надіслання йому трудової книжки рекомендованим листом. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Частина 5 статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У пункті 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 N 58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, зазначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. У пункт 4.2 Інструкції зазначено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Пленум Верховного Суду України в п. 32 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року роз'яснив, що вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню у тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд зазначає наступне. Середньоденна заробітна плата позивача складає 684,88 гривень. Кількість робочих днів в період з 29.10.2015 року на день видачі трудової книжки складає 171 день, таким чином розмір середнього заробітку складає 684,88 гривень *171 днів = 117114,48 гривень. Причина звільнення позивачем не оспорюється, але він не погоджується з датою звільнення, яку у трудовій книжці зазначило підприємство. З урахуванням викладеного, враховуючи те, що підприємство протягом більш ніж півроку не вжило заходів по видачі трудової книжки позивачу, позовні вимоги щодо зміни дати звільнення та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Дії та бездіяльність відповідача, які полягають в несвоєчасній видачі трудової книжки [PERSON], спричинили йому моральну шкоду. Довготриваюча незаконна затримка видачі трудової книжки призвела до негативних наслідків, які полягають в тому, що коли відповідач утримував трудову книжку, позивач був позбавлений можливості влаштуватися на нову роботу. Він, як працюючий пенсіонер, повинен надати копію трудової книжки та попередити органи пенсійного фонду України про припинення трудових відносин. Незаконні дії відповідача щодо несвоєчасної видачі трудової книжки, не надавання відповіді на його звернення та адвокатські запити про з'ясування питання чи він працевлаштований, чи звільнений та де трудова книжка, нанесли позивачу моральної шкоди, яка полягає у тому, що весь цей час він відчуває моральне приниження від того, що відповідач фактично незаконно відмовляв у задоволенні його законних вимог. Враховуючи тривалість завдання моральної шкоди та її наслідки, виходячи з принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та оцінює розмір моральної шкоди в сумі 2000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частиною 3 статті 88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру заробітної плати, за подання позову майнового характеру 1 відсоток ціни позову. Тобто, при подачі даного позову необхідно було б сплатити 551,20 грн. за дві вимоги немайнового характеру (зміна дати звільнення та стягнення моральної шкоди) та 1171,14 грн. за вимогу майнового характеру. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тому зазначений судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial