Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

До Краматорського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.07.2013 року першої державною нотаріальною конторою, йому на праві власності належить житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який він успадкував після смерті своєї матері, [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач зареєстрований та проживає у зазначеному будинку. Також у будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO] та її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідачка була зареєстрована у вказаному жилому будинку з 21.03.2012 року як його власник на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS], укладеного 02.03.2012 року між [PERSON] (Продавець), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу [PERSON] 21.02.2012 року за реєстровим №586 діяла [PERSON], та з другої сторони - [PERSON] (Покупець), посвідченого приватним нотаріусом краматорського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №885 від 02.03.2012 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області по справі №2/0528/2997/2012 від 13.09.2012 року, яке набрало законної сили 25.09.2012 року, вказаний договір купівлі-продажу будинку із допоміжними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS], визнано недійсним. Відповідачка [PERSON] та її діти з моменту їх реєстрації у вказаному житловому будинку не проживають, будь-які речі, які належать їм, у будинку відсутні. Позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинок за адресою:[ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради у судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 05.07.2013 року державним нотаріусом Першої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.8-11). Позивач зареєстрований та мешкає у будинку [ADDRESS] з 1979 року, що підтверджується довідкою з місця мешкання (а.с.40). У будинку [ADDRESS] з 21.03.2012 року також зареєстрована відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] - з 19.12.2012 року, та [PERSON], [INFO] - з 21.03.2012 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Біленьківської селищної ради (а.с.40). Згідно акту виконкому Біленьківської селищної ради від 02.09.2013 року, відповідачка [PERSON] та її діти - [PERSON] та [PERSON] не мешкають за адресою реєстрації: [ADDRESS] (а.с.43). 13 вересня 2013 року спеціалістами служби у справах дітей Краматорської міської ради було проведено відвідування житлового будинку [ADDRESS], про що складено акт. В ході відвідування житлового будинку було встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], неповнолітньої [PERSON], [INFO], та малолітньої [PERSON], [INFO], але з моменту їх реєстрації та по теперішній час у будинку вони не проживали. В ході відвідування житлового будинку факт проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку не підтвердився. Окрім особистих речей власника будинку наявність інших речей, які б могли належати дитині, підлітку або жінці, не виявлено (а.с.42) Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, проаналізувавши вищезазначені обставини та норми законів, суд приходить до висновку, що позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на будинок, має право на визнання попереднього власника та членів її родини такими, що втратили право користування будинком. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки [PERSON] та її дітей - [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved