Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 04 березня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Первомайської міської ради Миколаївської області, третя особа Житлово будівельний кооператив «Мир», про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на все майно що належало їй на день смерті яке складається з квартири [ADDRESS] . Позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через те що спадкодавця не зареєструвала право власності на вказану квартиру в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивача є звернення до суду так як інша можливість отримати свідоцтво про паво на спадщину відсутня, тому просить визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Позивач в судове засіданні не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлений належним чином; представниця позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Первомайської міської ради Уколова Ю. надала заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі, наслідки визнання позову відомі. Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника; проти задоволення позову не заперечують. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.03.1968 року [PERSON] є сином [PERSON] . Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 червня 2018 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №500. У довідці КП Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації № 1126/06-01-06 від 06.12.2019 року зазначено, що станом на 31.12.2012 року по даним носіїв інформації запис про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] відсутній. За [PERSON] право власності значиться на підставі довідки, виданої житлово-будівельним кооперативом «Мир» від 29 квітня 1992 року №20. Із довідки №20 від 29 квітня 1992 року, виданої житлово-будівельним кооперативом «Мир», вбачається, що [PERSON] сплатила вартість квартири в сумі 2613,52 руб. Згідно з реєстраційним посвідченням від 26 червня 1992 року квартира [ADDRESS] за [PERSON] на праві особистої власності на підставі довідки, виданої житлово - будівельним кооперативом «Мир» від 29 квітня 1992 року №20. Технічний паспорт на зазначену квартиру оформлено на ім`я [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається, зокрема із зазначеної квартири. З наявної в матеріалах справи копії листа Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області № 2524/02-14 від 26.11.2019 року вбачається, що позивач прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.02.2020 року №185/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] у зв`язку із не проведенням спадкодавцем реєстрації права власності на зазначену квартиру. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих у вказаній Постанові вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно із частинами 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що спадкодавиця за життя володіла вищезазначеним нерухомим майном, спадкоємець у встановленому законом порядку прийняв спадщину, оформити правов власності на спрадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно. Ураховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved