Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] померлого [INFO] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що вона з 1992р. проживала з [PERSON] однією сім»єю. 20.12.1994р. [PERSON] зробив заповіт, в якому заповів їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] він помер. Згідно заповіту позивачка є спадкоємцем [PERSON] та прийняла спадщину після його смерті, тому як постійно проживала з ним у вищевказаному будинку. Після смерті [PERSON] вона проживала у його будинку та сплачувала комунальні послуги, тобто фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. У будинку вона мешкала до червня 2008р. З червня 2008р. у будинку стала проживати дочка [PERSON] - [PERSON], яку позивачка удочерила у 1995р., після смерті [PERSON] Усі документи, стосовно будинку, [PERSON] залишила у себе. Посилаючись на викладене, позивачка просила встановити факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, відповідно до останнього уточнення вона зазначила, що 20.01.1992р. був укладений договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок [ADDRESS]. З 26.04.1986р. [PERSON] знаходилась у шлюбі з [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті спадкоємцями за законом були: чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON] у рівних частках. [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], тому як постійно проживали разом з нею в будинку за вищевказаною адресою, володіли їм та речами, що залишилися після смерті [PERSON] [PERSON] до своєї смерті сплачував за комунальні послуги у цьому будинку. Позивачка проживала з [PERSON] однією сім»єю з 1992р. 20.12.1994р. [PERSON] зробив заповіт, в якому заповів позивачці 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. [INFO] він помер. Згідно заповіту позивачка є спадкоємцем [PERSON] та прийняла спадщину після його смерті, тому як постійно проживала з ним у вищевказаному будинку. Після смерті [PERSON] вона проживала у його будинку та сплачувала комунальні послуги, тобто фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. У будинку вона мешкала до червня 2008р. з червня 2008р. у будинку стала проживати дочка [PERSON] - [PERSON], яку позивачка удочерила у 1995р., після смерті [PERSON] Відповідно до зазначеного уточнення позовних вимог позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO], в іншій частині вимоги, а саме - про встановлення факту прийняття спадщини просила залишити без розгляду. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог позивачки не заперечувала, про що надала письмову заяву.. 16.04.2010р. ухвалою суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині встановлення факту прийняття спадщини було залишено без розгляду. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 26.04.1986р. відділом ЗАГСу Приморського району м. Одеси, [PERSON] знаходився у шлюбі з [PERSON] На підставі Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори 20.01.1992р. за реєстровим № 1-660, який не був визнаний недійсним, [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого 24.02.1992р., актовий запис № 1741 Жовтневим відділом ЗАГС м.Одеси. (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS], на яку вона не залишила заповіту. Оскільки [PERSON] померла [INFO] та [PERSON] її чоловік та [PERSON] - донька, фактично прийняли спадщину після її смерті, так як продовжували проживати в зазначеному будинку, суд застосовує до цих правовідносин норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963р.), тому що Цивільний Кодекс України, прийнятий Верховною Радою України 16 січня 2003р., набрав чинності з 1 січня 2004р. не регулює виниклі правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителя) померлого. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, відповідно до п.1 ч.1 ст.529, ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.), вбачається, що [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину, як спадкоємці першої черги за законом, оскільки постійно проживали разом з [PERSON] в зазначеному будинку, володіли їм та речами, що залишилися після смерті [PERSON] [PERSON] сплачував за комунальні послуги цього будинку, відповідно до копій квитанцій, що є в матеріалах справи. Факт постійного проживання [PERSON] у будинку разом з [PERSON] та після її смерті підтверджується довідкою №19 Житлово-експлуатаційної дільниці № 72 про те, що [PERSON] проживав та був постійно прописаний по [ADDRESS] з 24.04.1992р. по день смерті [INFO] Судом встановлено, що позивачка проживала разом з [PERSON] однією сім»єю у будинку за вищезазначеною адресою по червень 2008р., відповідно до довідки від 02.03.2010р. за №517, за підписом голови селищної Ради мікрорайону «Ленінський». [INFO] помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого 16.02.1995р., актовий запис № 1685, відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси (а.с.6). Після його смерті, згідно до рішення Іллічівської районної Ради народних депутатів виконавчого комітету № 471 від 26.05.1995р. було дозволено [PERSON] удочерити неповнолітню [PERSON], [INFO] Відповідно до фотокопії заповіту, посвідченого Одинадцятою Одеською державною нотаріальною конторою 20.12.1994р. реєстровий № 1-5502 від імені [PERSON], який знаходиться на зберіганні в Одеському державному нотаріальному архіві, вбачається, що [PERSON] заповів [PERSON] ? частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з належними надвірними будівлями. Згідно зі ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки спадкоємець [PERSON] помер [INFO] та позивачка є спадкоємцем померлого за заповітом, тому вона мала прийняти спадщину за правилами ЦК УРСР 1963р., таким чином суд застосовує до цих правовідносин норми Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963р.). Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно до ст. 534 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Заповіт, зроблений [PERSON] від 20.12.1992р., на ім.»я [PERSON], не оспорювався та не був визнаний недійсним, що підтвердили сторони у справі. Відповідно до п.15 Постанови №4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на момент прийняття спадщини позивачкою, вбачається, що вирішуючи спори, пов'язані зі спадкуванням за заповітом, суди повинні мати на увазі, що згідно зі статтями 534, 544 ЦК і 56,57 Закону України «Про нотаріат» заповіт може бути зроблено, змінено або скасовано лише особисто самим громадянином - заповідачем. Вчинення цих дій через представників не допускається. Зокрема, опікун особи, визнаної недієздатною після нотаріального посвідчення заповіту, не має права скасовувати або змінити заповіт підопічного. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.1994р. [PERSON] склав заповіт, згідно якому заповів позивачці ? частину житлового будинку [ADDRESS], а отже [PERSON] ще за свого життя розпорядився своїм майном та він не звертався до нотаріальної контори з заявою про скасування або зміну зробленого ним заповіту. Згідно з ч.1 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні після смерті [PERSON] належну йому 1\\2 частину зазначеного будинку фактично успадкувала [PERSON], але до нотаріальної контори не звернулася, у зв'язку з тим, що смерть [PERSON] сильно вплинула на неї та вона не мала необхідних документів для оформлення спадщини. Також позивачка не зверталася до нотаріальної контори з заявою про відмову від отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Факт вступу в управління та володіння спадковим майном позивачкою, підтверджується довідкою №517 від 02.03.2010р., за підписом голови селищної Ради мікрорайону «Ленінський» про те, що вона дійсно проживала з [PERSON] за адресою [ADDRESS] по червень 2008р. Крім того, позивачка також після смерті [PERSON] продовжувала володіти майном ти сплачувати необхідні комунальні платежі у зазначеному будинку, відповідно до копій квитанцій про сплату комунальних послуг, що є в матеріалах справи, а саме: квитанції про сплату рахунків за користування природнім газом з 1992р. по 2008р.; квитанції про сплату рахунків за водопостачання за період з 1992р. по 2008р.; квитанції про сплату рахунків за користування електроенергією за період з 1992р. по 2008р. Відповідачка по справі [PERSON] є донькою позивачки, спадкоємцем першої черги за законом та проти задоволення позову не заперечувала, про що надала письмову заяву. Відповідно до листа Одеського державного архіву від 22.04.2009 року під № 298/01-14 згідно документів Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, що знаходяться на державному зберіганні в Одеському державному нотаріальному архіві з'ясовано, що інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON], померлого [INFO], відсутня. Але на зберіганні в Одеському державному нотаріальному архіві знаходиться заповіт, посвідчений Одинадцятою Одеською державною нотаріальною конторою 20.12.1994р. реєстровий № -5502 від імені [PERSON] Як пояснила в судовому засіданні відповідачка, в державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] вона не зверталася. Відповідачці судом роз»яснено її право на звернення до суду із відповідним позовом щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом. Після дослідження матеріалів справи, суд вважає, що вимоги позивачки відповідають і не суперечать зібраним по справі доказам. Після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину за заповітом, залишену померлим. Таким чином, позивачка звернулася до суду з цим позовом намагаючись оформити свої спадкові права. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, а також те, що відповідачка по справі [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги [PERSON], суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved