Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до державного підприємства « Артемвугілля» ( структурний підрозділ «шахта ім.К.А.Румянцева») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків в сумі 20\~000грн.. Позивач , який належним чином був сповіщений про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Як на підстави вимог позивач посилався на те, що він з 26.1.1992року 1983 року по 08 липня 2014 року працював на шахті «Ордена трудового червоного прапору ім. К.А. Румянцева» структурного підзрозділу державного підприємства «Артемвугілля». Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоровя: професійне захворювання - хронічну вертеброгенну попереко- крижову радікулопатію. Про зазначене було складено акт за формою. П-4 від 30.05.2014року. За висновком МСЕК від 13 травня 2014 року відносно нього безстроково була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40% у звязку з професійним захворюванням та встановлена 3 група інвалідності. Внаслідок завданих травм він вимушений був проходити курс лікування амбулаторно в поліклініці №3 МБ №1 з 19.12.2014року по 13.01.2015року та у період з 02.03.2015року по 11.03.2015року, у КЛПУ «ОКЛПЗ» м. Донецька у період з 29.04.2014року по 14.05.2014року. Періодично вимушений знаходитись на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у звязку з отриманим професійним захворюванням. Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоровя, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 20 000 грн. У звязку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду. Представник відповідача, незважаючи на належне повідомлення про час та місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, тому суд за письмовою згодою позивача, відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Дослідивши матеріали справи і надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] 19 лютого 1972року народження, працював на підприємстві вугільної промисловості, електрослюсарем підземним з повним робочем днем у структурному підрозділі «Шахта ім. К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля». На підприємстві вугільної промисловості позивач працював у особливо шкідливих і небезпечних умовах та під час виконання своїх трудових обовязків, згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально - профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №868/829 від 13 травня 2014 року у [PERSON] було виявлено хронічну вертеброгенну попереко - крижову радикулопатію з помірними больовим, мязовотонічним, лівобічним корінцевим синдромами, з помірними статико-динамічними порушеннями функції хребта. Підгрунтям для визначення професійної категорії захворювання стали: виражена клінічна картина, анамнез захворювання, дані профоглядів, відсутність стійкого ефекту від проваенденого лікування за місцем мешкання, дані фукціонального та МРТ, профмаршрут ( стаж у підземних, важких умовах 20 років) умови праці ( за даними санітарно гігієнічної характеристики №130/5 від 08.05.2014 р. хворий підлягав комплексу несприятливих виробничих факторів, які перевищували допустимі важка фізична праця, вимушена поза, несприятливий мікроклімат. Йому протипоказана робота в умовах дії фізичних навантажень, несприятливому мікрокліматі, в підземних умовах. Згідно висновку МСЕК від 18 червня 2014 року ( довідка серії 10 ААВ № 439970) за професійним захворюванням відносно [PERSON] було встановлено втрату 40% професійної працездатності( профзахворювання хр. п/к радик.) та його визнано інвалідом 3 групи до 01 липня 2016 року . Наказом № 847/ к по СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» ДП « Артемвугілля» від 08 липня 2014 року позивача було звільнено з роботи за пунктом 2 статті 40 КЗпП України виявлена невідповідність виконуваної роботи внаслідок стану здоровя. Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоровю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача. Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач [PERSON] у позові зазначив, що в результаті отримання професійного захворювання обмежені його можливості вести активний образ життя; він переносив, переносить та продовжує переносити особливі моральні страждання; не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має право реалізовувати своє право на працю,бо він пенсіонер; частково порушені його відносини з оточуючими людьми,близькими, друзями та знайомими, які ведуть активне громадське життя, а він частково обмежений у спілкуванні з ними; його не залишає почуття власної непівноцінності; він не може у повному обсязі виконувати роботу по господарству (зазнає постійні фізичні болі у спині), потребуються додаткові зусилля для організації повсякденного життя; він змушений постійно лікуватися; переносити особливі фізичні та психічні страждання; порушені його плани на подальше життя. При визначенні розміру відшкодування заподіяної внаслідок ушкодженням здоровя моральної шкоди, ним було враховано тривалий характер і ступінь заподіяння шкоди його здоровю. Компенсація моральної шкоди оцінюється ним у розмірі 20\~000 грн.. Факт звільнення [PERSON] з підприємства за станом здоровя, знаходження його на стаціонарному лікуванні в медичних закладах підтверджено наявними в матеріалах справи даними трудової книжки позивача, висновками медико-соціальної експертної комісії, виписками з історій хвороби позивача. Відповідачем в порядку статті 60 ЦПК України не надано суду будь-яких доказів що спростовують доводи та надані позивачем докази. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Положеннями пункту 3 частини 1 статті 268 ЦК України передбачено, що позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя чи смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару,що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Таким чином, позивачем не порушений строк позовної давності. Враховуючи встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання на виробництві, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності (40%), необхідність за медичними рекомендаціями постійного лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином [PERSON] завдана моральна шкода. За таких умов сам факт стійкої втрати працездатності,з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей,зміни життєвого укладу, необхідності лікування та таке інше, свідчить про наявність завданої моральної шкоди. Це також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON], суд приймає до уваги конкретні обставини професійного захворювання органів руху, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь [PERSON]. моральної шкоди у розмірі 12 000 грн.. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та враховує стан здоровя позивача, яке потребує подальшого лікування та не може бути відновлене, неможливість у звязку з цим виконувати роботу за професією в шахті, неможливість в повній мірі забезпечувати себе та членів родини. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені і відповідні докази на це суду не надано. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial