Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

До суду звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним позовом, в якому зазначав, що між банком та відповідачем 25 грудня 2007 року було укладено договір № PLOXRX14490166, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2380,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Просив стягнути з відповідача борг на загальну суму 18961,37 грн., який виник станом на 20 червня 2014 року та у повернення сплачені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Відмовився від збільшення позовних вимог станом на день розгляду справи, незважаючи на відповідне роз'яснення суду. Пояснив, що останній платіж за спірним кредитним договором [PERSON] здійснила 15 квітня 2009 року. Відповідач у судове засідання не прибула повторно, про дату розгляду справи повідомлялася належним чином - засобами рекомендованого поштового зв'язку, про причини своєї неявки суд не повідомляла. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Статтею 553 ЦК України визначає, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом достовірно встановлено, що 25 грудня 2007 року відповідач подала заяву до банку про надання кредитних коштів за умовою програми кредитування ПАТ КБ «Приватбанк» - «Розстрочка». Відповідача було ознайомлено з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт), затверджених наказом банку за № С-89 від 24 травня 2005 року. Позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2380,80 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 12,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 18 місяців з 25 грудня 2007 року по 26 червня 2009 року. Фактично між сторонами виникли кредитні зобов'язання і між сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет зобов'язання, строки дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, а також визначено строк позовної давності - 5 років, що підтверджується заявою відповідача, згаданими вище Умовами та постає з пояснень представника позивача. Сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмет договору, строки дії договору, права, обов'язки та відповідальність сторін. Відповідно до умов кредитного договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує, що підтверджується розрахунком заборгованості, загальний розмір якої станом на 20 червня 2014 року становить 18961,37 грн., з них заборгованість за кредитом - 2005,72 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 171,97 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1302,02 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 14102,55 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 879,11 грн. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена. Позивач в особі його представника відмовився від уточнення позовних вимог щодо стягнення боргу в розмірах, обчислених станом на день розгляду справи. Спір між сторонами у справі з приводу розрахунку заборгованості - відсутній. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову. Щодо доводів представника позивача по обчисленню розмірів пені, то суд не погоджується з ними. За змістом статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Так, банк просив суд стягнути пеню в розмірі - 14102,55 грн., яка перевищує борг по кредитним платежам. Зважаючи на те, що розмір пені значно перевищує заборгованість відповідача по кредитним платежам, суд приходить до висновку про зменшення розміру неустойки у вигляді пені до 4500 грн., що відповідає засадам розумності і справедливості. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивача зазначеного розміру заборгованості на загальну суму 9358,82 грн. та у повернення сплаченого судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial