Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Одеська Нова біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 16.08.1997р. він уклав з відповідачами договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі-продажу був укладений на Одеській Новій біржі та зареєстрований КП «Одеське МБТІ та РОН» 11.09.1997р. за № 233 дод.-стор. 166-р. №152. В нотаріальному порядку даний договір не посвідчено. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати дійсним договір №925/97 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 16.08.1997р. на Одеській Новій Біржі між позивачем та відповідачами. Представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти задоволення заочного рішення не заперечував, просив слухати справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Відповідачі та представник третьої особи в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином. Згідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню наступних підстав. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Як вбачається з матеріалів справи 16.08.1997р. на Одеській Новій Біржі між позивачем [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], яка діяла у власних інтересах та інтересах дітей: [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 925/97 купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належала відповідачам на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 7-11965, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеського виконкому 29.07.1997р., зареєстрованого в ОМБТІ 05.08.1997р. за № 152- стр.23 - кн..233, пр. Позивачі після придбання зазначеної квартири 11.09.1997р. зареєструвала своє право власності в ОМБТІ та РОН. Однак вказаний договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на той час цього не вимагалося. Як вказував позивач в своїй позовній заяві, сторони виконали всі істотні умови цього договору, а саме, позивач передав відповідачам кошти за придбану квартиру, а відповідачі передали йому спірну квартиру. Згідно до повідомлення з КП «ОМБТІ та РОН» від 03.03.2014р. за позивачем [PERSON] зареєстровано квартира [ADDRESS]. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до вимог ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. В підтвердження вищевикладеного, судом встановлено, що сторонами було виконано всі умови, що передували укладенню договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а саме відбулася передача коштів зі сторони позивача та передача квартири зі сторони відповідачів і ними було підписано вищезазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно до ч.3 ст.203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], сторонами не оспорювався, а тому він повинен бути визнаний дійсним. Відповідно до ст.658 ЦК України право на продажу товару, крім випадків примусового продажу або інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. В даному випадку 16.08.1997р. на момент укладення договору купівлі-продажу відповідачі були власниками цієї квартири, про що зазначено в договорі купівлі-продажу від 16.08.1997р. На підставі ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з моменту передання відповідачами квартири [ADDRESS] позивачу, у останнього виникло право власності на зазначену квартиру. Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved