Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої\~\~вимоги\~\~мотивує тим, що\~\~перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29.01.2000 року, що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що було зроблено актовий запис № 49. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливим та суперечить його інтересам. Спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин з 2008 року. Посилаючись на викладене, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, та строк на примирення не надавати. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, з позовними вимогами згодна. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Тимофеєва». Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 29.01.2000 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 29.01.2000 р., що зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що було зроблено актовий запис № 49. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Під час реєстрації шлюбу відповідачкою було змінено її дошлюбне прізвище «Варшавська» на «Тимофеєва». Відповідачка просить надалі після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем «Тимофеєва». Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. З врахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу.

Outcome: approved