Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 05.08.2015 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Протягом багатьох років відповідачі, які є співвласниками квартири [ADDRESS], розташованої поверхом вище над квартирою позивача, неодноразово затоплювали її квартиру, чим останній завдано матеріальну шкоди в розмірі 28\~572,00 грн. та моральну шкоду, яку позивач оцінює в 10 000,00 грн. Оскільки відповідачі добровільно відмовляються відшкодувати завдану внаслідок залиття квартири шкоду, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі в останні судові засідання повторно не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили. В попередньому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на неналежність наданих позивачем доказів. Ознайомившись з матеріалами справи,суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1996 року, виданого на підставі розпорядження №85653 від 01.10.1996 року. Відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується копією інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно та копії матеріалів інвентаризаційної та реєстраційної справи, витребуваної судом під час розгляду справи. Згідно акту обстеження від 13.07.2015 року, затвердженого начальником дільниці №1 КП «ЖКС «Порто-Франківський», за результатами обстеження квартири позивача внаслідок залиття, яке сталось 13.07.2015 року, встановлено, що залиття сталось з квартири №5, в якій проживає [PERSON] Внаслідок залиття в квартирі №11 на стелі в кімнаті та на кухні спостерігаються сліди залиття, плями жовтого кольору площею 4 кв.м. Залиття сталось в результаті халатного відношення до сантехнічних приладів власником квартири №5, де на кухні встановлено стару трубу приєднану до змішувача, в результаті прориву якої відбулось затоплення. Аналогічний акт обстеження складено 03.07.2015 року (залиття сталось 03.07.2015 року), 07.05.2015 року та 03.06.2015 року, в яких зазначено, що залиття квартири відбувалось неодноразово. В кімнаті на стелі спостерігаються сліди залиття площею 3, 1, 5 кв.м., плями жовтого кольору. Залиття сталось із квартири, розташованої поверхом вище, яка належить відповідачам в результаті халатного відношення до сантехнічних приладів. В матеріалах справи також міститься заява позивача на адресу начальника КП ДЕЗ «Жовтневий» від 28.03.1997 року (вх. №17) щодо залиття квартири 27.03.1997 року, що підтверджує систематичність та довготривалість порушення прав позивача. Згідно кошторисної документації стосовно ремонтно-відновлювальних робіт вквартирі №11 в будинку №58 по вул. Єврейській в м. Одесі, складеної на підставі технічного огляду приміщень квартири №11 та актів комісії від 07.05.2015 року, 03.06.2015 року, 03.07.2015 року, 13.07.2015 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт внаслідок залиття складає 28 022,00 грн. Кошторисну документацію затверджено директором Одеського філіалу ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІ Проектреконструкція» та позивачем за складення кошторисної документації сплачено 300,00 грн. згідно квитанції №60/1 від 20.07.2015 року та 200,00 грн. згідно квитанції від 13.07.2015 року, що разом становить 500,00 грн. Наявність слідів залиття підтверджується і матеріалами фотофіксації. Згідно товарних чеків, виданих ФОП [PERSON] позивачем сплачено 16,80 грн. та 33.20 грн., що разом становить 50,00 грн. за роздруківку фото, однак в матеріалах справи міститься лише 2 фото розміром 15*20, тож суд вважає доведеними витрати позивача лише стосовно 16,60 грн. (згідно товарного чеку від 30.07.2015 року 1 фото 8,30 грн.). Як вбачається із ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання громадянином належної йому квартири тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним Кодексом України. Таким чином, проживання відповідачів в квартирі та неналежне користування нею створило для них певні зобовязання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивача. Відповідачі зобовязані вжити усі належні заходи, аби запобігти створенню загрози оточуючим та їх майну. Відповідачі повинні були забезпечити безпечність експлуатації власного майна та способів його використання для всіх оточуючих. Втім, цього не було вчинено, а халатне відношення відповідачів до сантехнічного устаткування спричинило виникнення негативних майнових наслідків для позивачів та сфери їх законних інтересів. Враховуючи викладене, судом встановлено наявність вини відповідачів, що полягає в неправомірній бездіяльності, та причинний звязок між бездіяльністю та негативними наслідками, що настали. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В деліктних зобовязаннях діє презумція вини заподіювача шкоди. При цьому відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано жодних доказів, які б спростували наявність вини у залитті квартири позивача. До того ж, судом було розяснено право на заявлення клопотання про призначення судової експертизи, яким останні не скористались. Таким чином, факт залиття квартири позивача з вини відповідачів підтверджується наявними у справі доказами та не спростований останніми в ході розгляду справи, тому вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенні. Визначаючи розмір належного відшкодування завданої шкодимайну позивача, суд керується з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Враховуючи викладене, суд вважає такими, що відповідають положенням діючого законодавства, вимоги позивачів щодо стягнення на їх користь майнової шкоди, що складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 28022,00 грн., а також витрат, які позивач понесла у звязку з порушенням її прав, а саме 500 грн. за оплату складання кошторисної документації та 16,60 грн. за роздруківку фото, що разом становить 28 538,60 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої діями відповідачів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України, згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Суд погоджується з доводами позивача, що залиттям квартири їй завдано моральної шкоди, що виражається в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя, та,

Outcome: partial