Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулася позивач, з дійсною позовною заявою,свої вимоги мотивувала тим що з 23 серпня 2013 року вона з відповідачем зареєстрували у виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області Від цього шлюбу в них є дитина [PERSON], [INFO]. Зазначає, що спільне життя у них не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини ,сімейні обовязки. Подружні відносини між ними припинилися та відповідач пішов з сімї в червні 2016 року. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 23.08.2013 року у виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області. У судове засідання позивач належним чином повідомлена про час та дату судового засідання не зявилася , надала заяву до суду в якій просила слухати справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні її позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, про час слухання справи був належним чином повідомлений. До суду надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що сторони були одружені з 23 серпня 2013 року, шлюб було зареєстровано виконкомом Миколаївської міської ради Донецької області. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З червня 2016року та по теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо , спільного господарства не ведуть. Відповідач не заперечує проти позовних вимог позивача. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечило б їх інтересам. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~\~ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. На підставі викладеного,

Outcome: approved