Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач перебував у трудових відносинах з 01 липня 2016 року по 10 жовтня 2018 року. Звільнений був з підприємства за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Під час виконання трудових обов`язків у вказаний період позивач піддавався впливу шкідливих виробничих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри (фізичне навантаження, виробничий пил). Зазначене вище у сукупності стало причиною виникнення в нього хронічних професійних захворювань - Хронічного бронхіту II стадії, фаза затихаючого загострення; Нижньодольового пневмосклерозу, ЛН І-ІІ ст. (один-два); Хронічної попереково-крижової радикулопатії L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічним порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецедивуючий перебіг (встановлено вперше -20.11.2018р); Професійні захворювання призвели до безстрокової втрати позивачем працездатності в ступені 60% та встановлення йому третьої групи інвалідності безстроково (з 15.03.2019р.). Відповідно до Медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 20.11.2018р №44/1016 (Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» Національної академії медичних наук України) - 20.11.2018р. позивачу було вперше встановлено професійне хронічне захворювання: Хронічний бронхіт II стадії, фаза затихаючого загострення; Нижньодольовий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два); Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічним і порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Обґрунтування діагнозу професійного захворювання: дані клінико-функціональних обстежень, динаміка захворювань, інформація про умови праці, стаж роботи в шкідливих умовах праці. Протипоказана робота в умовах впливу пилу, токсичних і подразнюючих речовин, дискомфортного мікроклімату, фізичних перевантажень. Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (Форма П-4), складеного 22.02.2019р. комісією, до складу якої входили, в тому числі, відповідальні особи відповідача, затвердженого 26.02.2019р. Першим заступником начальника ГУ Держпраці у Донецькій області С.В. Дроздом, професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичного навантаження, виробничого пилу. Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, визначено наступні причини виникнення у позивача хронічного професійного захворювання: Важкість праці: Фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 148,9 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; Фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; Маса вантажу, що підіймається та переноситься - фактичне значення 40 кг, при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30 градусів 29% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; Нахил корпусу - фактичне значення - 175 разів, при нормативному значенні - до 100 разів; Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/г3. Тривалість дії упродовж зміни - 95,0%. Відповідно до п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно з «Гігієнічною класифікацією паці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затв. Наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014 умови праці [PERSON] відносяться: по пилу - 3 клас 4 ступінь; по шуму - 3 клас 2 ступінь; по важкості праці 3 клас 2 ступінь; по напруженості праці - 3 клас 2 ступінь; по вібрації 2 (допустимий клас); по мікроклімату - 2 (допустимий) клас. Зазначене підтверджує порушення законодавства про охорону праці відповідачем. У зв`язку із набуттям хронічного професійного захворювання позивач тривалий час знаходився на стаціонарному та амбулаторному лікуванні в медичних закладах, лікування за наслідками професійного захворювання продовжую і зараз. Набуті професійні захворювання та незворотність їх наслідків, безстрокова втрата працездатності та безстрокове встановлення інвалідності - все де у сукупності заподіяло позивачу моральної шкоди, яка полягає в наступному. Він зазнає сильний фізичний біль, душевні страждання та переживання у зв`язку із систематичним нездужанням та послабленням організму, що є наслідком набутих професійних захворювань. Внаслідок профзахворювання він на постійній основі відчуває загальну слабкість, головокружіння, тягнучий біль в поперековому відділі хребта, тягнучі болі та судоми у гомілках, постійний біль у грудній клітині, біль в м`язах та кістках правої ноги. У нього утруднюється дихання та з`являється головний біль при незначному фізичному навантаженні. Він швидко стомлюється, не можу нормально ходити, сидіти, виконувати звичайні рухи, нахилятись. Такий стан не дає можливості спокійно спати вночі, займатись будь-якою фізичною роботою, адже будь-які фізичні навантаження викликають задишку та кашель. Оскільки стан здоров`я позивача безповоротно погіршується, він змушений постійно проходити лікування та здійснювати підтримку свого здоров`я, у зв`язку з чим порушено звичайний спосіб життя. Зазначене негативно відбивається на його душевному стані, він відчуває себе неповноцінною людиною серед інших здорових людей. Зважаючи на вищезазначене позивач не має можливості працевлаштуватись, оскільки через стан здоров`я не може знайти високооплачувану роботу, заробіток від якої давав би змогу утримувати сім`ю та проходити необхідне лікування та реабілітацію за професійним захворюванням та трудовим каліцтвом у повному обсязі. У зв`язку з негативними наслідками набутих професійних захворювань, його життєдіяльність обмежена, він більше не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя його родини. На думку позивача, викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, він отримав професійне захворювання, яке суттєво змінило його життя. Позивач просить стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на його користь 90000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійного захворювання. Ухвалою суду від 23 червня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що заявлені позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що із загального стажу роботи в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів лише 2 роки 3 місяці 9 днів позивач працював на ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Крім того, оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, однак продовжив працювати, не зважаючи на погіршення стану свого здоров`я та можливість розвитку професійного захворювання. Крім того, позивач зазначає, що професійні захворювання виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, однак за весь період роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Шахтобудівельна компанія» виключно на підставі п.101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Представник відповідача вважає, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому працевлаштувався до ТОВ «Шахтобудівельна компанія», тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Крім того, на думку представника відповідача позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Позивачу по справі Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Також, просить суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди ІІІ групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Таким чином, вимога позивача про стягнення 90 000,00 грн., як компенсації моральної шкоди з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, у разі задоволення судом вимоги про відшкодування моральної шкоди, представник відповідача просить встановити суму, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 500 гривень, тобто не більше 30000 гривень, в остаточній частині позову відмовити. Представник відповідача вважає, що перелічені у відзиві обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 90000,00 гривень, як компенсації моральної шкоди з ТОВ «Шахтобудівельна компанія», безпідставною. Просить суд стягнути з ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] пропорційну частку відшкодування моральної шкоди не більше 30000,00 гривень. У відповіді на відзив позивач зазначив про безпідставність заперечень відповідача проти задоволення позовних вимог. Представником відповідача не заперечується, та матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач під час виконання трудових обов`язків тривалий час піддавався впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, рівні та концентрації яких перевищували допустимі параметри (фізичне навантаження, вимушена робоча поза, виробничий пил), що в свою чергу спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання. Факт спричинення моральної шкоди підтверджено наявністю у позивача стійкої втрати працездатності та встановленням йому третьої групи інвалідності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Наведені у відзиві аргументи не спростовують наявність у відповідача обов`язку дотримуватись вимог ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обв`язок власника або уповн6оваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у встановленому законом порядку за їх невиконання. Крім того, чинне законодавство України не ставить право особи на відшкодування отриманої моральної шкоди в залежність від обізнаності про тяжкі умови праці. Вважаючи безпідставними заперечення відповідача, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. До судового засідання позивач, представник відповідача не з`явились. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 01 липня 2016 року по 10 жовтня 2018 року. Прийнятий був по переводу з ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка». Працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 10 жовтня 2018 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.7-9). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 02 роки 03 місяці 09 днів, за професією - 08 років 09 місяців 28 днів, загальний стаж - 28 років 01 місяців 03 дні. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 22 лютого 2019 року, в пункті 16 якого вказано що, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів - виробничий пил, фізичне навантаження. У пункті 17 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: важкість праці: фізичне динамічне навантаження за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба - фактична величина 148,9 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження за участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переноситься - фактичне значення 40 кг, при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30 градусів 29% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; нахили корпусу - фактичне значення - 175 разів, при нормативному значенні 100 разів. Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксид кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95,0% (а.с.11-12). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.03.2019 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 60% з 15.03.2019р., перегляду не підлягає. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування - за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, «Д» невролога, пульмонолога (а.с.13, 14). Позивач неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні (а.с.15, 16, 17, 18, 18, 20, 21, 22, 23). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 20.11.2018 року № 44/1016 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічний бронхіт II стадія, фаза затихаючого загострення; нижньодольовий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (один-два); Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічним і порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, рецедивуючий перебіг (а.с.10). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті, проте відповідач не погоджується з тим, що саме за час роботи на підприємстві-відповідача позивач отримав професійне захворювання. На думку представника позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я, а також не заявляв про порушення умов праці з боку підприємства. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Надання пільг працівнику за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці, які передбачені законодавством, не знімають з підприємства-відповідача відповідальності за спричинену шкоду та навіть не зменшують цю відповідальність. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач свідомо погодився на такі умови праці та повинен був заявляти про порушення його прав під час роботи на підприємстві. На хронічну попереково-крижову радикулопатію позивач хворіє з 30.05.2018 року, з приводу хронічного бронхіту хворіє з 13.07.2018 року. Тобто, хронічні захворювання виникли у позивача під час роботи саме на підприємстві-відповідача. Таким чином, суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 43000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 435,84 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial