Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов вказаний позов. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] , є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, виконавцем якої є Концерн «Міські теплові мережі». 29.10.2015 між позивачем та відповідачем укладений договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (далі - договір), відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Договір є чинним на теперішній час, оскільки п. 31 договору зазначено, що договір укладається строком на п`ять років. Предметом договору є надання відповідачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, за які позивач зобов`язаний сплачувати за встановленими тарифами у строки та у порядку, встановленому у договорі. За адресою проживання позивача: [ADDRESS] , встановлено два засоби обліку гарячої води типу КВ-1,5, заводські номери № 351886, 351901, інформація про які зазначена в договорі (п. 4). Пунктом 7 договору встановлено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10-13 Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. У разі попадання показань квартирних засобів обліку виконавець нараховує плату за нормами споживання. Позивач щомісяця належним чином виконувала свої зобов`язання за договором - надавала показання засобів обліку гарячої води та здійснювала оплату за надані послуги в обсягах, що відповідали переданим показанням за тарифами відповідача на підставі відповідних рахунків. Однак, з лютого 2019 року квартирні прилади обліку гарячої води були зняті з обліку в Концерні «МТМ», та відповідач почав нараховувати за послуги з централізованого постачання гарячої води згідно з установленими нормативами (нормами) споживання. Такий розмір плати за постачання гарячої води суттєво (у вісім разів) перевищує обсяги фактичного споживання гарячої води за попередні періоди. До теперішнього часу відповідач здійснює нарахування плати за надані послуги з постачання гарячої води по нормам споживання, не зважаючи на наявність у позивача квартирного приладу обліку. Показання лічильника відповідач не приймає через свої електронні сервіси та засоби зв`язку. Однак позивач продовжує здійснювати зняття показань та їх передачу через поштову скриньку та здійснює оплату згідно з показаннями, розраховуючи самостійно розмір плати. На неодноразові звернення до відповідача, відділення НКРКП у Запорізькій області, до ГУ Держспоживслужби в Запорізькій області, позивач отримувала роз`яснення, зі змісту яких вбачається, що у зв`язку зі змінами в законодавстві зі структури тарифу за послуги з постачання гарячої води була виключена складова витрат виконавців послуг з проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку споживачів. З цих підстав на мене було покладено обов`язок самостійно (за власні кошти) виконати державну періодичну повірку засобів обліку. Тобто відповідач вважає, що у нього відсутні обов`язки, пов`язані з повіркою лічильників споживачів виключно із-за відсутності в тарифі фінансової складової на такі роботи. Однак, з яких підстав відсутній у відповідача обов`язок забезпечити повірку шляхом розпломбування лічильника, фіксування та складання відповідних актів щодо розпломбування, у відповідях не роз`яснено. Остання повірка лічильників гарячої води відбувалася 25.04.2014, що підтверджується актом технічного обстеження водопроводу від 25.04.2014. В акті зазначено, що засоби обліку води опломбовані до труби пломбою, яка надана споживачу для зберігання, та попереджено про відповідальність за цілісність засобів обліку води та збереженість пломб, зазначено про те, що пломби можуть бути зняти тільки представником КП «Водоканал», на обліку якого на той час знаходилися лічильники гарячої води. Відповідно до вказаного акту наступна повірка засобів обліку повинна відбутися у другому кварталі 2018 року, така ж інформація міститься у відповіді відділу НКРЕКП у Запорізькій області № 40-12/2022 від 24.12.2019. Як зазначено у відповіді відділення НКРКП у Запорізькій області від 24.12.2019 періодична повірка та відповідальність за її своєчасне проведення квартирних приладів обліку води здійснювалась виконавцем такої послуги (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», в редакції, що діяла на час настання строку повірки - II квартал 2018 року.) Отже на час настання строку чергової повірки засобу обліку гарячої води, саме відповідач зобов`язаний був здійснити повірку. Пунктом 4 статті 19 договору закріплений аналогічний обов`язок відповідача - «контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж». В порушення встановлених зобов`язань, відповідач вчасно не здійснив повірку квартирних засобів обліку гарячої води (у другому кварталі 2018 року), належного позивачу та безпідставно змінив порядок здійснення оплати послуг, що призвело до нарахування завищених розмірів оплати та накопичення заборгованості. Після отримання в березні 2019 року рахунку на оплату послуг з постачання гарячої води (за лютий 2019 р.), розрахованої без врахування показань лічильника, позивач звернулася до відповідача, яким було роз`яснено, що лічильники зняті з абонентського обліку і після повірки будуть знову поставлені на облік. А в цей період плата буде нараховуватися за нормами споживання. 16.05.2019 позивач звернулася до контакт-центру «15-80» КП «Центр управління інформаційними технологіями» та розмістила заявку на розпломбування лічильника гарячої води. 22.05.2019 їй було повідомлено, що вона має самостійно здійснити демонтаж і за власні кошти зробити повірку лічильників. Однак, відповідачем порушені свої договірні обов`язки, порушений порядок здійснення подання вимірювальної техніки на періодичну повірку. Позивачка та її чоловік змушені були змінити свій звичайний життєвий уклад, змушені були встановлювати причини змін нарахування плати за послуги з постачання гарячої води, звертатися з письмовими заявами до відповідача, потім шукати захисту своїх прав в ГУ Держспоживслужби в Запорізькій області, відділенні НКРКП у Запорізькій області, ходити на особисті прийоми, звертатися письмово, надсилати листи та витрачати грошові кошти на оплату послуг поштового зв`язку, що спричиняло душевне хвилювання. Крім того хвилювання викликали й рахунки на оплату послуг, які щомісячно в вісім разів перевищували розмір оплати. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ст. 1167 ЦК України). Позивачем заявляється сума 2027,00 грн. для відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем, що дорівнює нормативному прожитковому мінімуму, встановленому на цей час в Україні. Така сума компенсації зможе покрити ті витрати та компенсувати страждання та хвилювання, які позивач зазнала від неправомірних дій відповідача. Позивач просить зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» виконати умови договору від 29.10.2015 в частині забезпечення проведення періодичної повірки засобів обліку гарячої води в квартирі [ADDRESS] , зокрема провести розпломбування та демонтаж для повірки та опломбування та монтаж після повірки засобів обліку зі складанням актів; Визнати дії Концерну «Міські теплові мережі» щодо здійснення нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] за період з лютого 2019 року на підставі нормативів (норм) споживання незаконними; Зобов`язати Концерн «Міські теплові мережі» здійснити перерахунок послуг з постачання гарячої води, наданих позивачу, починаючи з лютого 2019 року, з урахувань показань засобів обліку гарячої води. Стягнути моральну шкоду з Концерну «Міські теплові мережі» в розмірі 2027,00 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача заперечив можливість задоволення позову. Відповідач вважає що вимоги позивача являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, крім того останній не надав суду необхідних належних до допустимих доказів па підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування моральної шкоди внаслідок нарахування за послуги з постачання гарячої води на житлове приміщення (квартиру) згідно з нормативами (нормами) споживання за надані послуги з гарячого водопостачання, а тому необхідно відмовити в задоволенні цього позову. Впродовж 2018 року Концерном «МТМ» проводилась активна інформаційна компанія щодо необхідності проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. Споживачам послуг Концерну «МТМ» починаючи з грудня 2018 року у рахунках на сплату комунальних послуг було розміщене попередження про необхідність проведення періодичної повірки квартирних лічильників гарячої води. У разі ігнорування даного попередження квартирний прилад обліку буде знято з абонентського обліку. Після попередження у рахунках на сплату житлово-комунальних послуг щодо необхідності здійснення держповірки квартирних (розподільних) приладів обліку Відповідачем було знято прилад обліку Позивача з абонентського обліку. В подальшому Відповідачем були здійсненні нарахування за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води на житлове приміщення за адресою [ADDRESS] на підставі на підставі п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р.(надалі - Правил) плата за послуги нараховуються згідно з показниками будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав пояснення, що є чоловіком позивачки. У квартири поставлено два лічильника, які проходили повірку в 2014 році. Починаючи з 2019 року, відповідач нараховує заборгованість не за лічильником, а згідно з встановленими нормами споживання. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, суд приходить до наступного. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Між [PERSON] та Концерном «МТМ» укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно до якого зазначено засоби обліку гарячої води та теплової енергії. Згідно з пп. 10 п.16 договору споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт квартирних засобів обліку гарячої води, у тому числі демонтаж, транспортування, монтаж. Відповідач зобов`язаний згідно з пп.4 п. 19 вказаного договору контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку гарячої води, їх обслуговування та ремонт,у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж. Відповідно до ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», для лічильників води встановлено міжповірочний інтервал - 4 роки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про комерційний облік» визначений порядок обслуговування, заміни та абонентський облік вузлів обліку. Дійсно, п.1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік» передбачено, що обслуговування та заміна комерційного обліку здійснюється оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відповідно п.2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю Позивача, він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Відповідно ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту один раз на 4 роки. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні відповідачем не було доведено, що ним вживались дії щодо виконання своїх обов`язків за пп.4 п. 19 Договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а саме щодо контролю міжповіркових інтервалів засобів обліку гарячої води. Відповідачем не було надано суду доказів щодо попередження позивача про необхідність проведення повірки засобів обліку або доказів перешкоджання (недопуску представників відповідача) позивачем у здійсненні повірки (демонтажу, розпломбування лічильника тощо). З огляду на викладене суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідач вчинити дії щодо проведення періодичної повірки засобів обліку гарячої води в квартирі [ADDRESS] . Нарахування відповідачем оплати за комунальні послуги не створюють для позивача будь-яких наслідків, крім рекомендації сплатити нараховану заборгованість і є різновидом претензії, а доводи позивача, щодо незаконності дій відповідача по нарахуванню заборгованості по оплаті за послуги з теплопостачання можуть бути запереченням у разі пред`явлення до неї позову про стягнення певної суми заборгованості, однак таких позовних вимог відповідач не заявляв, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що самостійне оспорювання споживачем нарахування заборгованості за житлово-комунальну послугу без пред`явлення вимог про стягнення заборгованості з оплати цих послуг, також не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту порушеного права, тому в цій частині позову має бути відмовлено. Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В рахунок вказаних вище обставин, в абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім того, в п. 9 вказаної вище Постанови Верховного суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З урахуванням встановлених у справі обставин, суд приходить до висновку, що позивачу не було завдано шкоди здоров`ю чи життю, а тому відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідач на користь держави має бути стягнуто судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial