Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулося ПАТ «Державний ощадний банк України» з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 1592-н від 06.06.2007 року відповідач [PERSON] отримав у ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», кредит в розмірі 53 500,00 дол.США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06.06.2017р. зі сплатою 14% річних за користування кредитом та на умовах, визначених кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між позивачем, позичальником та майновим поручителем [PERSON] нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира [ADDRESS], яка належить відповідачу та третій особі на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в МБТІ 17.02.1994р. за № 223, та в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номер 19042300. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 17.12.2012р. складає 79 135,84 дол.США, з яких: основний борг по кредиту - 49 485,47 дол.США; прострочені проценти за користування кредитом - 21 847,75 дол.США; пеня - 7 802,62 дол.США. Посилаючись на викладене, після уточнення позовних вимог, представник позивача просив стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості, яка станом на 10.06.2014р. складає 96 569,73 дол.США, з яких: прострочений основний борг по кредиту - 49 485,47 дол.США; прострочені проценти за користування кредитом - 22 434,55 дол.США; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 12 218,90 дол.США; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 12 430,81 дол.США, крім того просив стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 219,00 грн. 29.04.2013р. до суду звернулася [PERSON] як третя особа із самостійними вимогами з позовом до ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору, в якому, посилаючись на ст.ст.215, 369 ЦК України, просила визнати недійсним іпотечний договір, укладений 06.06.2007р. між ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за номером в реєстрі 657. [PERSON] посилалася на те, що предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира [ADDRESS], яка належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в ОМБТІ 17.02.1994р. за № 223 стор. 138 кн. 57 пр. У своїй позовній заяві [PERSON] категорично заперечує підписання нею вказаного іпотечного договору, також заперечує надання згоди на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. Крім того, 01.02.2011р. [PERSON] звернулась до адміністрації Банку з заявою, в якій надала пояснення про те, що вона Іпотечний договір не підписувала та про його існування не знала. У відповідь було отримано Листа від 02.03.2011р. від Начальника Банку, в якому зазначено, що Банком прийнято рішення щодо утримання проведення заходів з примусового стягнення боргу з майнового поручителя на період проведення правоохоронним органами перевірки, однак про результати проведеної перевірки [PERSON] повідомлено не було. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з'явився, про дату слухання справи повідомлений, підтримав свої позовні вимоги за первісним позовом та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, про що надав письмову заяву. [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином. Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату слухання справи сповіщена належним чином, просила розглядати справу у її відсутності та відсутності [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також просила стягнути з відповідачів витрати, здійснені за проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 900,48 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та позов третьої особи із самостійними вимогами підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 06.06.2007р. між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено кредитний договір № 1592-н на суму 53 500,00 дол.США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 06 червня 2017р. зі сплатою 14% річних за користування кредитом та на умовах, визначених кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06.06.2007р. ПАТ «Державний ощадний банк України» уклав з позичальником [PERSON] та майновим поручителем [PERSON] нотаріально посвідчений іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є квартира [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в МБТІ 17.02.1994р. за № 223, та в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номер 19042300. Згідно заяви на видачу готівки № 278391_001 від 06.06.2007р. вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання по кредитному договору та здійснив відповідачу видачу кредиту готівкою в сумі 53 500,00 дол.США. Відповідно до п.1.5 Кредитного договору [PERSON] зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за користування ним щомісячно ануїтет ними платежами в сумі 831,00 дол.США. Проте в обумовлені Кредитним договором строки позичальник своїх зобов'язань по поверненню кредиту і сплаті процентів не виконує. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, у разі порушення умов цього договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та інших належних до сплати платежів. Згідно п.п. 3.1.4, 3.1.5 іпотечного договору від 06.06.2007р. Банк має право у випадку невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок предмету іпотеки задовольнити в повному обсязі свою вимогу, включаючи сплату основної суми боргу, відсотків, неустойки. Відповідно до п.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язується за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,05% від суми платежу, за кожний день прострочення. Як вбачається з розрахунку загальної заборгованості за кредитним договором № 1519-н від 06.06.2007р. та Додатків №1 та №2 до розрахунку станом на 10.06.2014р. виникла заборгованість перед позивачем, яка складає 96 569,73 дол.США, з яких: прострочений основний борг по кредиту - 49 485,47 дол.США; прострочені проценти за користування кредитом - 22 434,55 дол.США; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 12 218,90 дол.США; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 12 430,81 дол.США. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача вказану суму заборгованості. [PERSON] вважає недійсним іпотечний договір, укладений 06.06.2007р. між нею, ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] оскільки вказує, що не підписувала його та не надавала [PERSON] згоду на розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. У відповідності до ст. 368, 369 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. З матеріалів справи вбачається, що предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Вказана квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 1105, виданого 09.07.1993р. та зареєстрованого в ОМБТІ 17.02.1994р. за № 223 стор. 138 кн. 57 пр. належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. В матеріалах справи відсутня заява [PERSON] про надання згоди на розпорядження майном, а саме передачі в іпотеку квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] та [PERSON] на спільної сумісної власності. Крім того, є певні відмінності у фотокартках паспорту, що посвідчує особу [PERSON], на підставі якого було укладено іпотечний договір та паспорту, який надала [PERSON] у судове засідання. Вказані паспорти були видані Малиновським РВ УМВС України в Одеській області у різний час, а саме 10.08.1998р. та 10.07.2007р. Згідно до листа від 02.03.2011р. вих. №16/1664, який виданий ПАТ «Державний ощадний банк України», вбачається, що [PERSON] зверталася до Банку з заявою від 01.02.2011р. щодо проведення перевірки обставин надання кредиту позичальнику [PERSON] та оформлення іпотечного договору в забезпечення зобов'язань до кредитного договору № 1592-н від 06.06.2007р. За результатом перевірки Банком прийнято рішення щодо звернення до правоохоронних органів. На період проведення правоохоронними органами перевірки повідомлення Банку, прийнято рішення щодо утримання проведення заходів з примусового стягнення боргу з майнового поручителя, однак про результати проведеної перевірки [PERSON] та суд повідомлено не було. В матеріалах справи є ксерокопія заяви [PERSON] від 05 липня 2007 року про видачу їй паспорту у зв»язку із втратою. Як пояснювала в судових засіданнях представник [PERSON] - [PERSON], паспорт [PERSON] втратила у зв»язку з чим звернулася до правоохоронних органів із заявою про видачу їй нового паспорта. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22 жовтня 2013 року у справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи виконаний підпис в іпотечному договорі від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 657 [PERSON] чи іншою особою. Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України в Одеській області № 82п від 03.04.2014р. підпис в іпотечному договорі від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 657 на бланках ВЕО № 386111, ВЕО № 386112, виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підписів [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст. 203 ЦК України визначається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1, 3, 4, ст. 203 ЦК України. Пунктом 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Крім того, згідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що [PERSON] в правовідносинах з ПАТ «Державний ощадний банк України» не перебувала та договору іпотеки не укладала, зобов'язань ніяких на себе не брала. Згідно зі ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). [PERSON] заперечує дійсність договору іпотеки від 06.06.2007р. про що надала позовну заяву про визнання договору іпотеки недійсним, тобто підтверджує факт недійсності зазначеного договору. Таким чином у суду є всі підстави вважати договір іпотеки недійсним та задовольнити позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник належним чином прийняті на себе зобов'язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно із частиною 2 статті 1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст.629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. До позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» додана квитанція про сплату судового збору в сумі 3 219,00 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на корить позивача. Третьою особою із самостійними вимогами [PERSON] сплачено судовий збір за подачу позову в сумі 114грн.70коп. (квитанція від 27.04.2013р.), судовий збір в сумі в сумі 114,70грн. за клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (квитанція від 18.10.2013р.) та судовий збір за проведення експертизи в розмірі 900,48 грн., згідно до рахунку № 13 від 11.03.2014р., а всього 1129,88грн. які підлягають стягненню з ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] на її користь, згідно до п.4 ч.3 ст. 79 ЦПК України. За таких підстав суд вважає за необхідне позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], третя особа - [PERSON] про стягнення заборгованості та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору задовольнити.

Outcome: approved