Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року [PERSON], [INFO], звернувся представник заявника [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2016 року. Заявлену вимогу обґрунтовував тим, що в інший спосіб заявник встановити цей факт не може. Встановлення даного факту необхідне заявнику для отримання громадянства України за територіальним походженням. В судовому засіданні заявник та його представник вимогу підтримали та просили її задовольнити. Надаючи пояснення, послалися на обставини, викладені у поданій до суду заяві. Представник заінтересованої особи управління Державної міграційної служби України в Київській області [PERSON]С в судовому засіданні заяву [PERSON] [PERSON] підтримала та повідомила, що факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року [PERSON] можливо встановити лише за рішенням суду, і таке рішення суду буде підставою для початку процедури надання заявнику громадянства України. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтується вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Підстави виникнення, порядок набуття і припинення громадянства України врегульовані Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року. Зокрема, належність до громадянства України визначена ст. 3 Закону України «Про громадянство України». Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», і є іноземцем, який подав зобовязання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструються громадянами України. Встановлення факту постійного проживання баби заявника [PERSON] на території України до 24 серпня 1991 року дасть заявнику можливість набути громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Заявник [PERSON] [PERSON] являється громадянином республіки Вірменії, знаходиться на території України на підставі посвідки на постійне проживання серії КВ номер 72/72872, виданої 31 серпня 2012 року управлінням Державної міграційної служби України в Київській області (а.с. 4). Заявник звернувся до управління Державної міграційної служби України в Київській області із заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням, у звязку із тим, що його баба [PERSON] постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території Миронівського району Київської області, яка є територією України. Управління Державної міграційної служби України в Київській області листом від 16 листопада 2016 року № 1486 повідомило заявника, що для підтвердження факту постійного проживання його баби [PERSON] на території України до 24 серпня 1991 року йому необхідно звернутися до суду. Таким чином, із вказаного листа управління Державної міграційної служби України в Київській області та пояснень представника цього Управління вбачається, що заявник в інший спосіб ніж в судовому порядку не може встановити факт постійного проживання його баби [PERSON] на території України до 24 серпня 1991 року. Встановлення даного юридичного факту дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання заявнику громадянства України і встановлення такого факту породжує право на набуття громадянства України (ч. 2 ст. 256 ЦПК України). Відповідно до свідоцтва про народження серії V-СЛ № 451936, виданого 08 серпня 1987 року відділом РАЦС Сісіанського району Вірменської РСР, 06 серпня 1987 року народився Оганесян [PERSON], матірю якого є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 267 (а.с. 61-62). Згідно з свідоцтвом про народження серії АЗ № 003129, виданим 05 липня 1961 року Карадагським райбюро ЗАГС міста Баку, 20 червня 1961 року народилася [PERSON], матірю якої є [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 543 (а.с. 63). Із зазначених свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] є бабою заявника [PERSON] [PERSON]по материнській лінії. Відповідно до довідки виконавчого комітету Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області від 28 листопада 2016 року за № 576, [PERSON] проживає в [INFO] з 27 березня 1989 року по даний час (а.с. 17). Згідно з довідкою виконавчого комітету Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області від 28 листопада 2016 року за № 575, [PERSON] із 27 березня 1989 року по 27 січня 1992 року мала зареєстроване місце проживання: [INFO] (а.с. 16). Із записів у трудовій книжці [PERSON] вбачається, що 08 квітня 1989 року вона прийнята в члени колгоспу ім. І.Франка Миронівського району Київської області. 17 листопада 1990 року переведена на посаду завідуючої будинку престарілих «Ветеран» колгоспу ім. І.Франка. 13 квітня 1994 року переведена різноробочою колгоспу ім. І.Франка (а.с. 18-19). Зазначені документи доводять факт перебування [PERSON] в трудових відносинах із колгоспом ім. І.Франка Миронівського району Київської області, у період часу з 08 квітня 1989 року по 13 квітня 1994 року. Будучи допитана у якості свідка [PERSON], під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, повідомила суд, що вона переїхала на постійне місце проживання до [INFO] у 1989 році, влаштувалась в цей час на роботу до колгоспу ім. І.Франка Миронівського району Київської області та до 24 серпня 1991 року постійно проживала за адресою: [INFO]. Будучи допитана у якості свідка [PERSON], під загрозою кримінальної відповідальності за дачу завідомо неправдивих показів, повідомила суд, що вона проживає [INFO] та підтверджує факт постійного проживання [PERSON] до 24 серпня 1991 року за адресою: Київська область, Миронівський район, село Пустовіти, вулиця Івана Франка, 18. У суду не має підстав не довіряти показам свідків. Згідно з ч. 3 ст. 213 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи,

Outcome: approved