Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» шахта «Добропільська» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі з 06.01.2016 року по 12.03.2016. Працював начальником дільниці підземним з повним робочим днем у шахті. 12 березня 2016 року був звільнений за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 31.01.2020 року, в пунктах 17, 18 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку недосконалістю технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи). Вплив на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: пил, шум та мікроклімат. Несвоєчасне направлення ЛПЗ працівника зі стажем роботи більше 10 років в умовах дії та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на додаткові обстеження та консультації в спеціалізовані лікувально-профілактичні заклади. При виконанні робіт піддавався впливу таких несприятливих факторів: пил фіброгенної дії, мг/м-' вуглецю пил-викопне вугілля і вуглепородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % - фактична величина 40-81,3 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії протягом зміни 84,0 %, температура повітря +22,1-22,5 °С, при нормативних значеннях + 19-24 °С; виробничого шуму 77-84 дБА, при нормативному значенні 80 дБА; швидкості руху повітря - 1,0-2,26 м/с, при нормі 2.0 м/с; відносної вологості повітря 93,3 %. Позивачу було встановлено медичний діагноз: «Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Хронічний бронхіт II ф. затихаючого загостренням- прикореневий, базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ(один-два)ст. Захворювання професійні, встановлені вперше. 08.04.2020 року, згідно висновку Обласної профпатологічної медико - соціальної експертної комісії позивачу було встановлено за сукупністю 55 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, визначено потребу в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, встановлено 3 групу інвалідності за профзахворюванням з 03.04.2020 року довічно. Таким чином, у зв`язку із шкідливими умовами праці позивач отримав професійне захворювання на підприємстві і тому, на думку позивача, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Спричинена моральна шкода полягає у тому, що у зв`язку з професійним захворюванням він почуває себе погано, постійно змушений лікуватися, не має можливості як раніше вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У позивача стали траплятися дуже сильні напади кашлю. Виникають болі в грудній клітці, в попереку, що не дає можливості почувати себе повноцінною людиною. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання. Через хворобу став більш дратівливий, знервований. Тривалість лікування позначилася на загальному стані, постійно пригнічений через те, що позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки по дому. Все це разом має вплив на життя позивача та стосунки із близькими, в даний час чималі кошти родини спрямовані на його лікування. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 100000 гривень та просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 16.04.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Розгляд справи відкладався декілька разів за клопотаннями представника відповідача, які були обґрунтовані встановленим у країні карантином та неможливістю прибуття у судове засідання. Ухвалою суду від 10.08.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про продовження терміну для направлення відзиву, визнано не поважною причину неявки до судового засідання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 04.09.2020 року. Ухвалою суду від 05.10.2020 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача про витребування доказів, про залучення до участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, про проведення експертизи. Відповідачем не надано відзив на позов. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтував тим, що позивач працював на підприємстві мало часу і за цей період не могло виникнути професійне захворювання. Представник стверджував, що позивач хворів задовго до періоду роботи на підприємстві, тому відповідач не повинен компенсувати моральну шкоду. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 06.01.2016 року по 12.03.2016 року. Працював начальником дільниці підземним з повним робочим днем в шахті. 12.03.2016 року був звільнений за ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.15-24). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 02 місяці 06 днів, за професією - 05 років 04 місяці 10 днів, загальний стаж - 18 років 11 місяців 22 дні. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 31.01.2020 року, в пункті 17 якого вказано що, професійне захворювання виникло за таких обставин: недосконалість технологічного процесу (не ефективна робота зрошувальної системи); вплив на потерпілого несприятливих виробничих факторів, а саме: пил, шум та мікроклімат; несвоєчасне направлення ЛПЗ працівника зі стажем роботи більше 10 років в умовах дії та небезпечних факторів виробничого середовища і трудового процесу на додаткові обстеження та консультації в спеціалізовані лікувально-профілактичні заклади. У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: за період роботи на ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» шахта «Добропільська» піддавався впливу несприятливих виробничих факторів: пил фіброгенної дії, мг/м3 вуглецю пил-викопне вугілля і вуглепородний пил з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70 % - фактична величина 40-81,3 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії протягом зміни 84,0 %, температура повітря +22,1-22,5 °С, при нормативних значеннях + 19-24 °С; виробничого шуму 77-84 дБА, при нормативному значенні 80 дБА; швидкості руху повітря - 1,0-2,26 м/с, при нормі 2.0 м/с; відносної вологості повітря 93,3 %. В акті також зазначено, що за період роботи [PERSON] визнавався придатним до роботи у підземних умовах. Згідно виписки з амбулаторної картки, розвиток встановлених профзахворювань: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість почалася з 13.10.2015 року, хронічний бронхіт з 14.03.2016 року (після звільнення). До цього часу звернення до лікувальних закладів з приводу встановлених діагнозів відсутнє (а.с.13-14). В період з 15.11.2019 року по 05.12.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) за класифікацією [PERSON]. та [PERSON] Хронічний бронхіт II ф. затихаючого загостренням- прикореневий, базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ(один-два)ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.10). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 03.12.2019 року № 43/1012 [PERSON] встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) за класифікацією [PERSON]. та [PERSON] Хронічний бронхіт II ф. затихаючого загостренням- прикореневий, базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ(один-два)ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.9). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.04.2020 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.04.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 03.04.2020 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 55%. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування - за профзахворюваннями, «Д» пульмонолога, ЛОРа та кардіолога (а.с.8). Позивач неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з приводу хронічного бронхіту (а.с.11-12). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що професійне захворювання виникло у позивача задовго до роботи на їх підприємстві, оскільки встановлено воно було у 2020 року, тобто після закінчення періоду роботи у відповідача. Саме у 2020 року позивачем отримані відповідні медичні висновки щодо стану свого здоров`я. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у квітні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial