Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

До Олександрівського районного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона зазначила, що є власником будинку [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні зареєстровані позивач, її чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] . Син не проживає в будинку понад 13 років без поважної причини, він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей не має, будинком не цікавиться. Перешкод у проживанні сина позивач та її чоловік не чинили, він з власної волі вибув до місця постійного проживання в [ADDRESS] . Позивач посилається, що реєстрація відповідача в будинку порушує право позивача на вільне розпорядження майном та на оформлення субсидії. Позивач посилається, що відповідач [PERSON] втратив право користування жилим будинком за місцем реєстрації у зв`язку із тривалою відсутністю та просить задовольнити позов. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 17 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху, як подану без додержання вимог, передбачених ст.ст. 175,177 ЦПК України. Позовна заява повторно надійшла до суду 02 березня 2021 року після усунення недоліків та 04 березня 2021 року ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 30 березня 2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час розгляду справи належним чином повідомлений за місцем реєстрації. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, прийняв рішення про заочний розгляд справи , оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, пояснюючи, що син не проживає за місцем реєстрації, бо придбав квартиру в м. Макіївка ще у 2012 році, де фактично проживає весь цей час. Він має сім`ю та працює в м. Макіївка, тому не має наміру переїжджати до смт.Олександрівка. Отже, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним, як власником, права користування та розпорядженням належним йому нерухомим майном- житловим будинком шляхом позбавлення [PERSON] права користування зазначеним житловим приміщенням. Суд заслухавши пояснення позивача,свідків, дослідивши надані письмові докази по справі, встановив таке. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 8 вересня 1997 року [PERSON] і [PERSON] є співвласниками жилого будинку [ADDRESS] ( а.с. 5). Згідно довідки Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області в будинку [ADDRESS] зареєстровані власники - [PERSON] та [PERSON] , а також їх син - [PERSON] (а.с.6). Крім того, факт реєстрації місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , підтверджено довідкою Олександрівської селищної ради від 11 лютого 2021 року № 295/01-44( а.с. 33). Відповідно до акту обстеження від 18 січня 2021 року, складеного депутатом селищної ради [PERSON], під час обстеження будинку [ADDRESS] встановлено, що за вказаною адресою [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає ( а.с.7). За договором купівлі-продажу квартири від 23 березня 2012 року, [PERSON] придбав у власність квартиру, що розташована в [ADDRESS] ( а.с. 27- 30). Обставини фактичного не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджено поясненнями свідків. Так, опитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, проживає в [ADDRESS] . Свідок засвідчив, що відповідач, який є сином позивача, не проживає разом з батьками, бо придбав житло в м. Макіївка, де працює та проживає з сім`єю. До 2014 року він приїздив до батьків лише у гості, а з цього часу ні він, ні його сім`я до батьків не приїздять. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що тривалий час добре знає сім`ю позивача, бо проживає неподалік від них - по [ADDRESS] . Свідок пояснив, що відповідач має добрі стосунки з батьками, позивач є його матір`ю, вони спілкуються по телефону. Батьки не чинили синові перешкод у користуванні будинком за місцем прописки, але він ще до настання бойових дій, придбав квартиру в м. Макіївка, де працює, має сім`ю та постійно проживає. Він не користується будинком батьків з часу придбання у власність квартири. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. На підставі ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом. За змістом частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК України та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов: відсутність члена сім`ї за місцем реєстрації понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. . В обґрунтування позовних вимог позивачем надано письмові докази, що зареєстрований в будинку відповідач, фактично з березня 2012 року не мешкає за місцем реєстрації, а проживає у придбаній квартирі в м. Макіївка Донецької обасті. Опитані в судовому засіданні свідки також підтвердили обставини непроживання відповідача за місцем реєстрації більше ніж рік, зазначивши, що йому не було вчинено перешкод у проживанні та він дійсно не проживає за місцем реєстрації, бо працює, має сім`ю ,а також має інше постійне місце проживання.

Outcome: approved