overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

До Євпаторійського міського суду з Апеляційного суду АР Крим повернулася справа за позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійське ремонтно-транспортне підприємство», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, для ухвалення додаткового рішення, оскільки суд не вирішив питання щодо вимог позивачки про зобов'язання [PERSON] повернути ВАТ «Євпаторійське ремонтно- транспортне підприємство» отримане майно за договором купівлі-продажу № 655 від 23 березня 2012 року. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність, оскільки, згідно з ч.3 ст. 220 ЦПК України, присутність сторін необов'язкова. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення за наступними підставами. [PERSON] звернулася у суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійське ремонтно-транспортне підприємство», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 655 від 23 березня 2012 року 9/100 часток комплексу нерухомого майна у виді літерів «Ф», «К», «И», розташованого за адресою: [ADDRESS], та зобов'язання [PERSON] повернути ВАТ «Євпаторійське ремонтно- транспортне підприємство» отримане майно за договором купівлі-продажу № 655 від 23 березня 2012 року. Рішенням Євпаторійського міського суду від 17 грудня 2013 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійське ремонтно-транспортне підприємство», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В резолятивній частині рішення зазначено про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства «Євпаторійське ремонтно-транспортне підприємство», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, але не зазначено про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов'язання [PERSON] повернути ВАТ «Євпаторійське ремонтно- транспортне підприємство» отриманого майна за вказаним договором, хоча це питання розглядувалося у судовому засіданні. Таким чином, позивачці відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно ст. 215 ЦПК України в рішенні суду вказується висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю або частково, а також про розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 220 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, що беруть участь в справі або за своєю ініціативою ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Таким чином, суд вважає за необхідне доповнити резолятивну частину рішення суду від 17 грудня 2013 року, змістом про відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання [PERSON] повернути ВАТ «Євпаторійське ремонтно-транспортне підприємство» отримане майно за договором купівлі-продажу № 655 від 23 березня 2012 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 29 липня 2000 року перебуває з відповідачкою у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції АР Крим, актовий запис № 277. Від сумісного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини припинені з 2004 року, у зв'язку зі сварками з різних підстав. У теперешній час він має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою, з якою є сумісна дитина - син [PERSON], [INFO]. Просить розірвати зареєстрований шлюб. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеному у позові, та просив шлюб розірвати. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день,час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до ч.9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки. Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними доказами, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що сторони з 29 липня 2000 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції АР Крим, актовий запис № 277, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-АП № 145437 від 21 листопада 2012 року(а.с.5). Від сумісного життя мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені з 2004 року, у зв'язку зі сварками з різних підстав. У теперешній час позивач має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою, з якою є сумісна дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьками записані: [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8). Згідно свідоцтва про зміну імені, [PERSON] 15 травня 2013 року, актовий запис № 24, змінив прізвище на -«[PERSON]» ( а.с.6) Таким чином, примирення неможливо, шлюб за таких умов носить формальний характер. З'ясувавши фактичні взаємні стосунки подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їх інтересам. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб засновується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примусовість жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернувся [PERSON] позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 24 вересня 2005 року він вступив у шлюб з [PERSON] та проживав з нею до лютого 2013року. Від сумісного життя мають малолітню доньку -[PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з відповідачкою. Сімейне життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, оскільки мають різні характери, різні погляди на життя. З лютого 2013 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства . Примирення неможливе. Просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, до суду надав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином , у суд надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти визнання позовних вимог не заперечує. При таких обставинах, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що з 24 вересня 2005 року сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований відділом реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Євпаторійського міського управління юстиції, Автономної Республіки Крим, актовий запис №638, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с.6). Від сумісного життя мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому сторони записані її батьками ( а.с.5). Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, з лютого 2013 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Таким чином, сім'я розпалася, примирення неможливо. З'ясувавши фактичні взаємні стосунки подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Питання про місце проживання дитини між сторонами вирішено і місце її проживання визначено з матір'ю - [PERSON] Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб засновується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примусовість жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи втратившею право користування житлом. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить їй згідно договору дарування від 21 січня 2003 року, зареєстрованого в БРТІ м. Євпаторія за реєстраційним номером 37838871. Квартира - двокімнатна, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 28,20 кв.м. У квартирі зареєстрований її племінник [PERSON]. але фактично у квартирі він не проживає з 2002 року, його речі в квартирі відсутні. Ніякої угоди між ними не було, та він обіцяв виписатися у добровільному порядку. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вислухавши доводи позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними доказами, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить їй згідно договору дарування від 21 січня 2003 року, зареєстрованого в БРТІ м. Євпаторія за реєстраційним номером 37838871 ( а.с.а.с.6,7). Згідно довідки ОСББ «Порядок» № 320 від 28 січня 2014 року, у квартирі [ADDRESS], крім позивачки, також зареєстрований її племінник - [PERSON] ( а.с.10). Відповідно до ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 383, 391 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідач вже тривалий час не проживає у спірній квартирі, його речей в квартирі немає, ніяких витрат по утриманню квартири не сплачує, що підтверджується актом, складеним комісією ОСББ «Порядок» 28 січня 2014 року, згідно якого підтверджено, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з травня 2002 року ( а.с.11). При таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивачки обгрунтовані, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.15,16,316,317,319,383,391,405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 31 березня 2012 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №90. Від сумісного життя мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На її утриманні від першого шлюбу є неповнолітній син. Сімейне життя не склалося, оскільки мають різні характери, різні погляди на життя. Через ці обставини у сім'ї виникли непорозуміння та сварки, які привели до розпаду сім'ї, з січня 2013 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства . Примирення неможливе. Просить розірвати шлюб та залишити дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву, згідно якої просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Вислухавши доводи відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними доказами, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що з 31 березня 2012 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів про шлюб Євпаторійського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №90, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с.3). Від сумісного життя мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому сторони записані її батьками ( а.с.7). Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинені, з січня 2013 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Таким чином, сім'я розпалася, примирення неможливо. З'ясувавши фактичні взаємні стосунки подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Питання про місце проживання дитини між сторонами вирішено і місце її проживання визначено з матір'ю - [PERSON] Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб засновується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примусовість жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернулася [PERSON], заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Євпаторійської міської Ради, Управління Пенсійного фонду України в м.Євпаторія АР Крим, із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. Свої вимоги мотивує тим, що з вересня 1962 року вона перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 12 травня 2005 року її чоловік пішов з дому, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до органів міліції щодо його розшуку. Через чотири місяця його знайши та вони один раз на два-три місяця зустрічалися в м. Саки. Він категорично відмовився повертатися додому та заборонив його розшукувати. У березні 2011 року вони бачилися в останнє, оскільки з того часу вона про нього не має відомостей. На повторне звернення до міліції отримала відповідь, що неможливо встановити його місцезнаходження. Просить визнати [PERSON] безвісно відсутнім. В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги та дала пояснення аналогічні викладеному у заяві. Представники заінтересованих осіб в судовому засіданні проти задоволення заявлених вимог не заперечували. Вислухавши доводи заявниці, представників заінтересованих осіб, свідків, проаналізувавши обставини справи, дослідивши в сукупності представлені докази, суд вважає, що заява обгрунтована та її необхідно задовольнити. Судом встановлено, що з 15 вересня 1962 року заявниця перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 12 травня 2005 року [PERSON] пішов з дому, у зв'язку з чим заявниця була вимушена звернутися до органів міліції щодо його розшуку, але через чотири місяця його знайшли. Заявниця з ним інколи зустрічалися в м. Саки, але він категорично відмовився повертатися додому та заборонив його розшукувати. У березні 2011 року вони бачилися в останнє, та з того часу заявниця про нього не має відомостей. На повторне звернення до міліції, отримала відповідь, що неможливо встановити його місцезнаходження, що підтверджується відповіддю начальника Євпаторійського МВ ГУ МВС України в АР Крим від 30 вересня 2013 року за № 52/5/14506 ( а.с.4). Згідно акту, складеному співробітниками Комунального підприємства «Житловик-4» 12 березня 2014 року, [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], фактично за давною адресою не проживає з 12 травня 2005 року ( а.с.14). Відповідно до ст. 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Таким чином, проаналізувавши обставини справи, дослідивши в сукупності представлені докази, врахувавши, що відомостей про місце прибування [PERSON] немає, за місцем реєстрації фактично не проживає, суд дійшов висновку про обгрунтованість заяви і необхідності її задоволення. Спору про майнове право немає. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявниці для реалізації її цивільних прав. На підставі ст. 43 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернулася [PERSON] з уточненим позовом до Приватного акціонерного товариства «Євпаторійський міський молочний завод» про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що з 04 липня 2013 року вона працюва у відповідача на посаді чергового адміністратора. З 01 серпня 2013 року по 01 вересня 2013 року відповідач не виплатив їй заробітну плату у розмірі 1332 грн., яку просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала свої уточнені вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ( а.с.10), про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями у суд не звертався, ніяких пояснень та заперечень не надав. При таких обставинх, суд вважає за необхідне розглянути справу у його відсутність. Вислухавши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними доказами, суд вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню, за наступними підставами. Судом встановлено, що позивачка з 04 липня 2013 року працювала у відповідача на посаді чергового адміністратора, на підставі наказу № 48-к від 04 липня 2013 року, а з 15 вересня 2013 року була звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою ( а.с.4). Згідно довідки № 196 від 06 грудня 2013 року, заборгованість по заробітній платі позивачки, на 06 грудня 2013 року, складає 1332 грн. 00 коп. ( а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору. Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 115 Кодексу законів про працю України, кожний має право на заробітну плату не нижче гарантованого державою мінімуму, яка повинна виплачуватися регулярно в робочі дні, не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні робітника, виплата всіх сум, що причитаються йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимог про розрахунок. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 1332 грн.00 коп.. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.2, 5, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», ст.9, 21, 94, 115, 116 Кодексу законів про працю України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

До Житомирського районного суду Житомирської області звернулася [PERSON] з заявою про ухвалення додаткового рішення в зазначеній справі в зв'язку з тим, що в резолютивній частині рішення суду від 16 січня 2017 року про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів відсутня дата, з якої слід нараховувати аліменти до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання сторони не з'явились. Пунктом 1 частини 1 статті 220 ЦПК України\~передбачена можливість суду, що ухвалив рішення, з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, постановити додаткове рішення у разі, якщо судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що дійсно при ухваленні рішення суду у даній справі судом не було визначено дату, з якої слід нараховувати аліменти на утримання матері дитини до досягнення останньою трирічного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У даному випадку позов предявлено 03 листопада 2016 року. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення має бути задоволена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

До Житомирського районного суду Житомирської області звернулася [PERSON] з заявою про ухвалення додаткового рішення суду в зазначеній справі в зв'язку з тим, що в резолютивній частині рішення суду від 22 червня 2016 року про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів відсутня дата, з якої слід нараховувати аліменти до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання сторони не з'явились. Пунктом 1 частини 1 статті 220 ЦПК України передбачена можливість суду, що ухвалив рішення, з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, постановити додаткове рішення у разі, якщо судом стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що дійсно при ухваленні рішення суду у даній справі судом не було визначено дату, з якої слід нараховувати аліменти на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У даному випадку позов пред'явлено 01 лютого 2016 року. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення має бути задоволена.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 березня 2019 року надійшла позовна заява Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог, міський голова у позовній заяві посилався на те, що 14 червня 2018 року робочою групою з питань самоврядного контролю за додержанням вимог законодавства України щодо раціонального використання та охорони земель Соборної районної у місті Дніпрі ради було проведено перевірку з питання дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За підсумками перевірки встановлено, що на земельній ділянці за вказаною адресою розташоване домоволодіння, яке належить на праві власності [PERSON] (24/32 частини) та [PERSON] (8/32 частин). 14 червня 2018 року робочою групою проведено вивчення ситуації на місцевості. Вивчивши наявні документи, провівши візуальне обстеження, група прийшла до висновку про наявність права власності на зазначене нерухоме майно, але в той же час про відсутність належним чином оформлених документів на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 125, 126 ЗК України, що свідчить про те, що відбулось неправомірне користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, та наявність з боку відповідачів протиправної поведінки що, в свою чергу, призвело до понесення позивачем збитків у вигляді неотримання ним доходу від орендної плати.

Outcome: dismissed