Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

До суду 19.12.2019 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до [PERSON] , за яким просила стягнути із відповідача неустойку (пеню) за період із 31 березня 2014 року по 19 грудня 2019 року за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 61 460,00 грн.. Згідно обґрунтування позову, на виконанні Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий документ №523/4701/14-ц від 14 травня 2014 року, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходу щомісячно. Посилалась на те, що з моменту пред`явлення виконавчого документу до виконання та на день подання цього позову, державним виконавцем вжиті примусові заходи із метою виконання рішення суду. Проте, не зважаючи на це, відповідач допустив прострочення з виплати аліментів більше ніж 3 роки, а загальна кількість років зі сплати аліментів відповідачем складає 5 років 11 місяців (з березня 2014 року по грудей 2019 року). Вказувала, що станом на 12 грудня 2019 року заборгованість відповідача по аліментам становить 61 460, 76 грн., у добровільному порядку дану суму коштів він не сплачує. Отже, позивачка вважає, що має право на стягнення з відповідача неустойки (пеню) за період із 31 березня 2014 року по 19 грудня 2019 року за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 61 460,00 грн.. Ухвалою суду від 03.01.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 10.02.2020 року. До суду 06.02.2020 року надійшло клопотання представника відповідача - адв. [PERSON] , згідно якого просив із урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів [PERSON] зменшити суму пені до 30 730, 00 грн. (а.с.33-34). У підготовчому засіданні 10.02.2020 року були присутні позивачка, відповідач разом із представником - [PERSON] .. За клопотанням позивачки, розгляд справи був відкладений на 23.03.2020 року з наданням часу на ознайомлення з заявою сторони відповідача про зменшення розміру пені. Через неявку сторін розгляд справи 23.03.2020 року був відкладений на 11.06.2020 року. У підготовчому засіданні 11.06.2020 року була присутня позивачка, яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, а також з`явився відповідач, який позовні вимоги не визнав та просив відмовити. Ухвалою суду від 11.06.2020 року було вирішено питання про закриття підготовчого засідання та справу було призначено до розгляду по сутні 16.09.2020 року. У судовому засіданні 16.09.2020 року були присутні позивачка та відповідач разом із представником [PERSON] .. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що відповідач є працездатною особою, неодруженим та інших дітей не має, проте протягом тривалого часу зобов`язання з оплати аліментів не виконує належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість. На теперішній час сума боргу по аліментам становить 75 037 грн. та за цим фактом відносно відповідача відкрито кримінальне провадження. Відповідач та представник відповідача заперечували проти вимог та просили відмовити, посилаючись на те, що згодні погасити заборгованість лише частково, оскільки він не має таких доходів щоб усе це сплатити, кредит він не може взяти з такою зарплатнею, і він вже погашає заборгованість по аліментам, як може, проте позивачка заперечує проти цього. Відповідач пояснив, що існував також спір який знаходився на розгляді у судді. [PERSON] по додатковим витратам та в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Посилався на те, що позивачка морально тисне на нього лише через те, що у нього фактично наявна інша родина з жінкою, яка була подругою та кумою, а також налаштувала дитину проти нього, не дає з нею бачитись. При цьому відповідач посилався на те, що на його утриманні перебуває ще неповнолітня донька жінки, із якою він на теперішній час перебуває у шлюбних відносинах. Вказував, що погасити суму боргу зможе протягом року, оскільки працює продавцем-консультантом , заробітна плата складає 4800 грн. та будь-яких інших доходів не отримує, а отже можливості сплатити дані кошти раніш фізично не має. Представник відповідача посилався на те, що ними визнається заборгованість, проте вони мають можливість та згодні сплатити лише половину суму нарахованої неустойки, а тому просять її зменшити. При цьому у рамках інших справ (№420/6128/19 та №420/7921/18) ними оскаржено розрахунки державного виконавця заборгованості по аліментам, та обидві справи були вирішені на користь [PERSON] .. По справі було оголошено перерву до 28.10.2020 року за клопотанням сторін з метою мирного врегулювання спірних питань. У судовому засіданні 28.10.2020 року були присутні позивачка та відповідач разом із представником [PERSON] , який повідомив що намагався врегулювати мирно це питання та приходив до позивачки додому, проте з`ясувалось що вона разом з дитиною там вже не живе і він не знає де вона живе і також позбавлений бачитись з дитиною. Позивачка підтримала позов та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що до неї з проханням мирно врегулювати питання ніхто не звертався. При цьому не заперечувала, що з квартири за адресою [ADDRESS] вона з`їхала, проте повідомити нову адресу не захотіла. Відповідач із представником позовні вимоги визнали частково, висловили згоду на виплату половини суми пені протягом року, врахувавши майновий відповідача, а також ті обставини, що він не відмовляється сплачувати аліменти, проте здійснює це за фінансовою можливістю. Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є боржником у виконавчому провадженні №57735826 з примусового виконання виконавчого листа №523/3701/14-ц, виданого 14 травня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . 23.11.2018 року було відкрито виконавче провадження №57735826 з примусового виконання виконавчого листа №523/3701/14-ц, виданого 14 травня 2014 року Суворовським районним судом м. Одеси. Згідно пояснень позивачки, що не заперечувалось відповідачем, останній виплачував аліменти не у повному обсязі, а тому у нього виникла заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку по сплаті аліментів, складеного 12.12.2019р. державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеси Чумаченко К.В., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментам становить 61 460,76 грн. за період з 01.12.2018р. до 01.12.2019р. (а.с.18). Згідно наданого позивачем розрахунку по сплаті аліментів, складеного 01.02.2020р. державним виконавцем Першого Суворовського відділу ДВС м. Одеси Чумаченко К.В., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментам становить 53615, 51 грн. за період з 01.12.2018р. до 01.01.2020р. (а.с.60-61). На спростування викладеного стороною відповідача не надано будь-яких доказів. Звертаючись до суду позивачка просила стягнути із відповідача пеню за період вказаний у виконавчому листі із 31 березня 2014 року по 19 грудня 2019 року за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 61 460,00 грн.. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Між сторонами виникли правовідносини з приводу стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, які регулюються нормами ЦК України і СК України. Для відповідача така відповідальність встановлена ст. 196 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно позовних вимог та доводів позивачки, за прострочення сплати аліментів за період з 31 березня 2014 року по 19 грудня 2019 року, загальний розмір пені становить 61 460, 00 грн.. Жодних доказів на підтвердження поважності причин несплати аліментів за визначений період відповідачем не надано. Сплати ж відповідачем частково заборгованості по аліментам не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє її від сплати неустойки (пені) за період, в який ця заборгованість мала місце. Отже, суд приходить до наявність прав позивачки на нарахування та стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Між тим, суд вбачає, що відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Светкомплект Україна» на посаді представник торговельний (опт.) та згідно довідки про доходи від 06.09.2019 року його заробітна плата становить 4200 грн. на місяць (а.с.23). При цьому, згідно пояснень відповідача, він перебуває у фактичних шлюбних відносних із іншою жінкою та на його на утриманні є ще одна неповнолітня дитина, проте останнє суд не приймає до уваги оскільки він не є батьком іншої дитини . Як випливає з матеріалів справи, відповідач підтвердив, що починаючи з часу винесення рішення про стягнення аліментів і на час розгляду справи у нього змінився матеріальний та сімейний стан, фактично у нього є ще одна родина на утриманні та останній отримує мінімальну заробітку плату, з якої здійснюється відрахування аліментів на користь [PERSON] .. За викладених обставин, суд приймає до уваги та вважає обґрунтованою заяву сторони відповідача щодо зменшення розміну пені та вважає за можливе зменшити розмір визначеною позивачкою пені, стягнувши із відповідача на її користь пеню у розмірі 30 730, 00 грн. (тридцять тисяч сімсот тридцять гривень 00 копійок). Що стосується застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, то суд зазначає, що відповідно до ст. 20 СК України строки позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840,40 грн..

Outcome: partial