Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

До суду 03.05.2019 року надійшов позов [PERSON] до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі начальника відділу Шуляченка Миколи Борисовича, Першої Одеської державної нотаріальної контори, за яким позивач просив зняти арешт з майна [PERSON] , накладений на підставі постанови серії АА №034985 від 30 травня 2006 року, про що повідомити Першу Одеську державну нотаріальну контору для зняття відповідної заборони в користуванні належного позивачу майна. Зобов`язати Першу Одеську державну нотаріальну контору зняти заборону від 03.06.2006 року за №3294057 відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] постійно мешкає за адресою [ADDRESS] , також дана квартира належить йому в формі приватної спільної часткової власності. 25.07.2018 року позивачу стало відомо про те, що 30.05.2006 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області прийнято постанову серії АА №034985 про накладення арешту на належне йому майно, яку для виконання направлено у Першу Одеську державну нотаріальну контору. На виконання цієї постанови 03.06.2006 року за №3294057 нотаріусом був накладений арешт на майно позивача, про що внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру електронних заборон. Листом від 24.04.2019 року начальник ДВС Шуляченко М.Б. повідомив про закінчення строків виконавчого провадження, його завершення і знищення, що унеможливлює зняття арешту з майна позивача. Таким чином державний виконавець у передбаченому законом порядку не прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження щодо позивача і не вирішив питання про скасування постанови про арешт майна та заборону його відчуження шляхом надіслання у Першу Одеську державну нотаріальну контору постанови про закінчення виконавчого провадження. Враховуючи те, що арешт було накладено помилково та виконавче провадження знищено, позивач звернувся з дійсним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 17.05.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого судового засіданні на 01.07.2019 року. Ухвалою суду від 29.07.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання 09.10.2019 року сторони по справі не з`явились. Позивач надав суду клопотання про розгляд справи без сторони позивача, просив задовольнити позовну заяву. В матеріалах справи наявна заява представника Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, відповідно якої просили розглянути справу без участі представника. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 21.10.2019 року. Суд, вивчивши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши надані докази вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності квартира за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.11.2006 року посвідчене Управлінням житлово-комунального господарства та паливно енергетичного комплексу Одеської міської ради. Відповідно листа Другого Приморського ВДВС міста Одеси від 24.04.2019 №13967 строк зберігання завершених виконавчих проваджень переданих на зберігання становить три роки, крім виконавчих проваджень завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік, враховуючи зазначене, зняти арешт, надати копії постанов та надати більш детальну інформацію не надається можливим. З архівної довідки ГТУЮ в Одеській області від 03.10.2019 року №3410/01-18 вбачається, що в матеріалах архівного фонду №37 серед документів, переданих на державне зберігання міститься інформація, що Першою Одеською державною нотаріальною конторою 03.06.2006 року накладено арешт на усе майно, що належить [PERSON] , [ADDRESS] на підставі постанови серії АА №034985 від 30.05.2006 року Другого відділу державної виконавчої служби у Приморському районі м. Одеси. Відомості щодо зняття заборони відчуження майна в матеріалах справи відсутні. Згідно наданої копії постанови державного виконавця про арешт майна боржника вд 30.05.2006р. серія АА №034985 вбачається, що арешт накладено на усе майно [PERSON] на підставі наказу №14/202-04-6694 виданого 11.11.2004р. Господарським судом Одеської області про стягнення з ПП «Техносервіс» на користь ГУ МНС України в Одеській області на суму 23886,35 грн. Таким чином зазначена заборона позбавляє позивача розпоряджатися належним йому майном, а тому суд вважає що підстави позову є обґрунтованими. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єкти цих прав. Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, що передбачений цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому відповідно до ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Перелік способів захисту прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. У силу положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином зазначене обмеження - арешт на квартиру порушує права позивача щодо його вільним розпорядженням, при цьому суд враховує що державний виконавець який є представником держави повинен був вирішити питання щодо закінчення виконавчого провадження, пересвідчитись щодо стягувача, та надіслати всі ухвалені постанови сторонам виконавчого провадження, що [PERSON] не є боржником безпосередньо, проте позивач вказує що йому не було надіслано відомостей щодо закриття або завершення виконавчого провадження і про арешт також. Наявність обтяжень у вигляді арешту квартири внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є перешкодою для вчинення нотаріусом реєстраційних дій. Тобто, відсутні правові підстави для продовження арешту на майно, що порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд. Суд, враховуючи вищенаведене, а також те, що позивач фактично позбавлений права розпоряджатися своїм майном, внаслідок накладеної заборони на відчуження будь-якого майна, на підставі постанови державного виконавця від 30.05.2006р, та матеріали виконавчого провадження знищенні, а тому така заборона чинить перешкоди у здійсненні позивача свого законного права власності, приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в частині зняття арешт з майна [PERSON] , накладеного на підставі постанови серії АА №034985 від 30 травня 2006 року. Стосовно другої вимоги, а саме зобов`язання Першу Одеську державну нотаріальну контору зняти заборону від 03.06.2006 року за №3294057 відчуження будь-якого майна, яке належить на праві власності [PERSON] , суд зазначає, що дана вимога стосується вже порядку виконання рішення, та задовольняючи вимогу про зняття арешту з майна [PERSON] , накладеного на підставі постанови серії АА №034985 від 30 травня 2006 року, не має необхідності у задоволенні другої вимоги позову. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Частиною п`ятою статті 26 Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Таким чином рішення суду про зняття арешту є підставою для скасування запису про арешт в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Статтею 41\~Конституції\~України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обставин, які виключають припинення чинності заборони судом не встановлено. Аналіз практики Верховного Суду показує, що, окрім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Отже з урахуванням викладеного, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі начальника відділу Шуляченка Миколи Борисовича, Першої Одеської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна.

Outcome: partial