Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до Заплавської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області, третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом. Позивач з урахуванням уточнень посилається на те, що [INFO] року померла дружина та мати позивачів - [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, що складається із: -1/3 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; -права на постійне користування земельною ділянкою площею 12,200 га, згідно державного акту на право постійного користування землею серії ДП від 01.12.1999 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 582; -права на постійне користування земельною ділянкою площею 6,500 га, згідно державного акту на право постійного користування землею серії ДП від 28.04.1998 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 480. 28.08.2012 року позивачами були отримані свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, яка залишилася після смерті [PERSON] 22.12.2017 року позивачі звернулися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право користування відповідними земельними ділянками, однак нотаріусом було роз'яснення щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю у померлої права власності на вказані земельні ділянки. Позивачі фактично користуються вищевказаними земельними ділянками протягом тривалого періоду за цільовим призначенням земельних ділянок, сплачують всі необхідні податки і збори. Позивачі вважають, що мають право спадкувати право постійного користування земельними ділянками, які належали [PERSON] по праву спадкування за законом, оскільки є спадкоємцями першої черги. Тому звертаються до суду та просять визнати за [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 12,200 га, за [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою площею 5,600 га в порядку спадкування за законом після [PERSON] померлої [INFO] року. Позивач [PERSON] та представник позивачів позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області в судовому засіданні заперечила проти позову, зазначивши, що позивачі не мають права спадкувати право постійного користування земельними ділянками, оскільки вказане право припинилося, у зв'язку із смертю [PERSON] та не входить до складу спадщини. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що державний акт на право постійного користування землею був виданий 01 грудня 1999 року, тобто вже після смерті [PERSON] - [INFO] року. Представник відповідача Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, зазначивши, що після смерті [PERSON] минуло майже 19 років, однак спадщину вказане право до цього часу ніким не успадковано, право постійного користування земельною ділянкою не переходить в порядку спадкування. Інші учасники справи в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла - [PERSON] (а. с. 13), яка є дружиною позивача [PERSON] та матір'ю позивача [PERSON] (а. с. 10-11). Для ведення селянського (фермерського) господарства [PERSON] на праві постійного користування було надано: -земельну ділянку площею 12,200 га, що підтверджується державним актом серії ДП від 01 грудня 1999 року (а. с. 16); -земельну ділянку площею 6,5 га, що підтверджується державним актом серії ДП від 01 квітня 1998 року (а. с. 17). Згідно норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У відповідності до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Єдиними спадкоємцями першої черги є син та чоловік спадкодавця - [PERSON] та матір'ю позивача [PERSON], які прийняли спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину на частки квартири, що належали [PERSON] Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР , визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Статтею 7 ЗК України 1990 р. (в редакції станом на час відкриття спадщини 07.11.1999 року) визначено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Зі змісту пункту другого частини першої статті 27 ЗК України 1990 р. (в редакції станом на 07.11.1999 року) вбачається, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі закінчення строку, на який було надано земельну ділянку. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави. Відповідно до статей 22, 23 ЗК України 1990 р. (в редакції станом на 07.11.1999 року) , право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 5 жовтня 2016 року у справі №6-2329цс16, від 23 листопада 2016 року № 6-3113цс15. Судом встановлено, що між власником спірної земельної ділянки (держава) та [PERSON] не укладався договір, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування земельною ділянкою, у зв'язку із чим, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed