Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області у серпні 2015 року звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що з 14.07.2007 року позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб був розірваний рішенням Словянського міськрайонного суду від 13.07.2015 року. Під час перебування зареєстрованому шлюбі 10.12.2014 року вони придбали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами під № 17 по провулку Мистецтва в м. Словянську за 50895,00 грн., а також земельну ділянку кадастровий номер 1414100000:01:006:0388 за цією ж адресою площею 0,0657 га за 14400,00 грн. Угоди купівлі-продажу були оформлені на відповідача [PERSON], житловий будинок та земельна ділянка купувалися у спільну сумісну власність та позивач надавала згоду нотаріусу на укладання цих угод, які були посвідчені приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON] за № 3131 та 3133. На теперішній час малолітня донька [INFO] проживає разом з позивачем, знаходиться на її утриманні, тому просить суд це врахувати та відійти від рівності часток у спільній сумісній власності, оскільки дитина у вересні 2015 року піде у 1 клас школи, для вирішення поточних побутових проблем, належного навчання та виховання просить надати її у власність 2/3 частки житлового будинку та 2/3 частки земельної ділянки за вказаною вище адресою, загальною вартістю 43530 грн., а відповідачу залишити у власності по 1/3 частці житлового будинку і земельної ділянки загальною вартістю 21765 грн.. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, прохала позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що через відсутність належних умов позивач вимушена не проживати в будинку з дитиною, а проживати тимчасово у м. Краматорську. Оскільки не визначені частки у спільній власності, то позивач не має можливості приступити до ремонту будинку. Дійсно після придбання будинку позивач з відповідачем та дочкою жили кілька місяців у спірному будинку, а у червні 2015 року припинили спільне проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з позивачем у них народилася донька, яка проживає з позивачем. За спільні кошти у грудні 2014 року вони придбали житловий будинок та земельну ділянку по пров. Мистецтва,17 в м. Словянську. Не заперечував проти задоволення позовних вимог та поділити спільне майно подружжя в рівних частках. Зазначив, що з часу придбання будинку у грудні 2014 року вони з позивачкою та донькою жили в цьому будинку до червня 2015 року, доки не припинили спільне проживання. У червні 2015 року позивачка забрала з цього будинку сантехніку, меблі, побутову техніку та переїхала до м. Краматорська, де працює і дитини ходить до школи. Він спілкується з дитиною. Надає матеріальну допомогу, оплачує одяг, навчання іноземної мови та забирає дитину на вихідні. Колишня дружина зареєстрована в цьому будинку з часу придбання, але не сплачує комунальні послуги. Він не має іншого житла та після вивезення майна позивачем будинок потребує косметичного ремонту. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Суд відповідно до вимог ст.ст. 10,11,60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. 17 липня 2007 року позивачка [PERSON] (до шлюбу Ніколіна) [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблений актовий запис № 329. З 14.07.2007 року по червень 2015 року позивачка та відповідач проживали однією сімєю, вели спільне господарство, а наприкінці червня 2015 року вони припинили спільне проживання, сімейні стосунки між ними припинено, спільне господарство не ведуть, що не заперечували сторони в судовому засіданні. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3131, [PERSON] прийняв у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами № 17 по пров. Мистецтва, в м. Словянську, продаж майна вчинено за суму 50895,00 грн., договір укладено за згодою дружини [PERSON] ( а. с. 8-10). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №3133, [PERSON] прийняв у власність земельну ділянку, загальною площею 0,0657 га, кадастровий номер 1414100000:01:006:0388, яка розташована за адресою: пров. Мистецтва,17 в м. Словянську, продаж майна вчинено за суму 14400,00 грн., договір укладено за згодою дружини [PERSON] ( а. с. 11-13). Згідно свідоцтва про народження Серії 1-НО № 259108, виданого 22.01.2009 року, за актовим записом № 86 зареєстровано народження [PERSON], [INFO], батьком якої записаний [PERSON], матірю [PERSON] ( а. с. 14). Відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 13.07.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON]. Рішенням суду встановлено, що неповнолітня дитина проживає з матірю та перебуває на її утриманні ( а. с. 6-7). Згідно довідки Краматорського міського відділу освіти від 09.09.2015 року, [PERSON] навчається у 1-в класі ЗОШ № 9 м. Краматорська (а. с. 25 ). Відповідно до акту від 06.09.2015 року, складеного комісією мікрорайону «Словважмаш», в будинку № 17 по пров. Мистецтв в м. Словянську проживає [PERSON], [PERSON] та їх дитина за цією адресою не проживають з червня 2015 року ( а. с. 26). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині, чоловікові на праві спільної сумісної власності та вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В період перебування в зареєстрованому шлюбі позивачка та відповідач придбали за спільні кошти наступне майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та яке підлягає поділу в судовому порядку: 1.житловий будинок № 17 по провулку Мистецтва в м. Словянську Донецької області, який складається з житлового будинку А-1, житловою площею 57,1 кв.м, загальною площею 78,8 кв.м, літньої кухні Б, вбиральні Г, гаражу В, огорожі 1,2; водопроводу 3, вартістю 50895,00 грн.; 2.земельну ділянку, загальною площею 0,0657 гектарів, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по провулку Мистецтва під номером 17 в м. Словянську Донецької області, кадастровий номер 1414100000:01:006:0388, вартістю 14400,00 грн., а всього на загальну суму 65295,00 грн. Вартість майна подружжя [PERSON] та [PERSON] визначили за взаємною згодою. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а в разі недосягнення згоди з цього питання виходячи з його реальної вартості. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Статтею 370 ч. 3 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до вимог ст. 370 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що за рішенням суду може бути поділено майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] з урахуванням рівних часток кожного, оскільки домовленості між собою з приводу зміни розміру часток не досягнуто, а в даному випадку не порушуються права та законні інтереси неповнолітньої дитини, підстав для відступу від засади рівності часток подружжя під час поділу їхньому спільного майна суд не вбачає. Судом враховано, що в спірному будинку позивачка з відповідачем та дитиною проживали з грудня 2014 року по червень 2015 року, з червня 2015 року позивачка з дитиною не проживають в ньому з власної ініціативи, проживають в іншому місті, де дитина пішла до школи, що підтверджено відповідними письмовими доказами та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, відповідач на праві власності іншого майна не має, зареєстрований у будинку своїх батьків. Відповідно до п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р.( із змінами, внесеними згідно з постановою ПВС України №2 від 19.03.2010р.) „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.ст. 120 ЗК, 377 ЦК України. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню недоплачену сума судового збору з вимог майнового характеру у розмірі 243,60 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial