Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 25 жовтня 2017 року звернувся представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в провадженні Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадженні № 53827073 за виконавчим листом №2-372 від 18 травня 2007 року виданого Миронівським районним судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всих видів заробітку, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з квітня 2014 року по теперішній час відповідач почав ухилятися від виконання рішення суду, а саме платить аліменти не регулярно та не в повній сумі, що утворило заборгованість на загальну суму 16611,68 гривень (станом на 1 червень 2017 року), що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця. За підрахунками позивача, сума неустойки відповідача через заборгованість по аліментам становить 5861,23 грн. та просив дану суму стягнути з відповідача просив стягнути з відповідача на користь позивача. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в сумі 5861,23 грн. Заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області перебуває виконавче провадженні № 53827073 за виконавчим листом №2-372 від 18 травня 2007 року виданого Миронівським районним судом Київської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості по аліментах від 20 березня 2018 року № 4322, виданої Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], станом на 01 березня 2018 року складає 6454 гривні 34 копійки. Вказана заборгованість виникла за період з квітня 2014 року по жовтень 2017 року (а.с. 95-96). Даних про те, що позивачем чи відповідачем оскаржувався розмір заборгованості, зазначений у довідці, матеріали справи не містять, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості є спірним. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 Цивільного кодексу України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється, виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що відповідач є особою непрацездатного віку, має хворобу, яка перешкоджала його обов'язку сплачувати за рішенням суду аліменти на утримання дитини за період виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Даних про те, що відповідач оскаржував дії державного виконавця з приводу нарахування розміру аліментів до суду, матеріали справи також не містять, а тому суд приходить до висновку про відсутність будь-яких поважних причин невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, а також у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому при розгляді спорів про стягнення пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Outcome: partial