Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 15.10.2019 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року по цивільній справі №522/9203/19 на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] щомісячно, встановивши стягнення в рахунок аліментів сум, що дорівнює 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування позову відзначено, що у позивача відсутній дохід за 2019 рік, а також є наявним стягнення з нього боргу перед ПАТ «Приватбанк» у розмірі 217500,90 грн., що потягло за собою арешт грошових коштів. Які знаходяться на рахунках позивача. Ухвалою суду від 17.10.2019 року позовна заява залишена без руху, а позивачеві надань строк на усунення недоліків. 28.10.2010 року недоліки в позові усунуто. Ухвалою від 30.10.2019 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору, відкрито провадження у цивільній справі, призначено розгляд\~справи\~в порядку\~загального\~позовного\~провадження та\~визначено\~провести підготовче\~засідання\~12\~грудня 2019\~року. 12.12.2019 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 10.02.2020 року. 10.02.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, слухання справи перенесено на 18.03.2020 року. У судове засідання 18.03.2020 року учасники справи не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, та вручена особисто під розпис 11.03.2020 року. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що судовим наказом Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2019 року № 522/9203/19 вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання заяви, а саме з 29.05.2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як на доказ погіршення свого матеріального стану позивач посилається на те, що згідно Відомостей з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 01.10.2019 року №61058, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за 2019 рік сум доходів не має. Також, державним виконавцем Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Скальською Л.В. при примусовому виконанні виконавчого напису №7202 виданого 05.07.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 219300,90 грн. (ВП №56017661), постановою від 19.03.2018 року накладено арешт на майно боржника, а постановою від 03.12.2018 року накладено арешт на грошові кошти на розрахункових рахунках боржника. Згідно ст.. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В Сімейному кодексу України в ст.. 182 викладено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів та визначено мінімальний розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ч.5 ст. 183 СК України, визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Цьому праву кореспондується, закріплена в п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, процесуальна можливість особи отримати відповідний судовий наказ, який, в свою чергу, відповідно до ч.1 ст.167 ЦПК України, є особливим судовим рішенням, яке приймається без участі сторін. Отже, таке рішення приймається на підставі безспірних доказів та фактично гарантує забезпечення права дитини на отримання мінімального розміру аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та прив`язаний законодавцем до розміру 1/4 чверті доходу платника аліментів на одну дитину. Відтак, зменшення такого розміру стягуваних аліментів може мати місце лише за виключних обставин, загальний перелік яких встановлено ст.. 192 СК України, та покладає на позивача обов`язок довести наявність цих виключних обставин. Суд критично оцінює надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних-осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 01.10.2019 року №61058, за якими [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за 2019 рік сум доходів не має, так як ці відомості не є належним доказом зміни матеріального стану [PERSON] , а є лише доказом факту відсутності доходів [PERSON] від підприємницької діяльності, відсутність яких, взагалі не звільняє платника аліментів від обов`язку їх сплачувати, так як право дитини на отримання аліментів не залежить від наявності чи відсутності доходів її батьків від підприємницької діяльності. Крім того, суду не надано доказів існування у [PERSON] таких доходів на час винесення судом вказаного судового наказу. Щодо наявності арештів майна чи арештів коштів на рахунках в банку, то суд теж не може розцінювати цей факт, як доказ зміни матеріального стану платника аліментів, оскільки докази списання будь-яких грошових коштів з цих рахунків чи докази звернення стягнення на майно боржника та його продаж суду не надані. До того ж, стягнення грошових сум на покриття виплат аліментів не залежить від стягнення боргу перед банком, так як, по-перше, відповідно до ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення аліментів має пріоритетне значення перед стягненням кредитного боргу на користь банку, а по-друге, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.03.2018 року № 682/690/16-ц, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, чи є власністю дитини, однак ці кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини, тому на них не може бути звернено стягнення. За таких обставин, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] та залишає їх без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed