Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшла 19.01.2018 року надійшла вищезазначена позовна заява. В обґрунтування позовної заяви зазначено наступне: В 1994 році [PERSON] та [PERSON] (надалі - відповідач) уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між сторонами було розірвано, про що зроблено запис за № 168 від 22.05.2002 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8). На підставі рішення Енергодарського міського суду по цивільній справі № 2-819/2002 року від 16.05.2002 року з відповідача було призначено стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усього його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). 25.12.2017 року [PERSON] виповнилось 18 років, однак він продовжує навчатись. Згідно довідки від 10.01.2018 року за №01, [PERSON] є учнем 11-А класу Енергодарського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад ІІ- ІІІ ступенів - міжшкільний навчально-виробничий комбінат» ЕМР Запорізької області, термін навчання закінчується 31.05.2018 року (а.с.9) та весь свій вільний час присвячуючи навчанню і не має можливості працевлаштуватись і матеріально себе забезпечувати у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. Щомісячні витрати [PERSON], згідно розрахунку, складають понад 3000 грн. 00 коп. на місяць (а.с.3) та вона самостійно, в повному обсязі не може забезпечити усі витрати сина пов'язані з навчанням. Відповідач матеріальної допомоги на період навчання в добровільному порядку не надає, у зв'язку з цим в неї склалося скрутне матеріальне становище. Відповідач ухиляється від свого обов'язку, як батька, утримувати свого сина хоча працює на ДТЕК «Дніпроенерго» зварювальником та має постійний дохід у вигляді заробітної плати, тобто може надавати кошти в розмірі 1/4 частини від усього свого заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON] на період його навчання, тим самим в повній мірі виконувати свій обов'язок покладений на нього нормами ст.ст. 198, 200 СК України. На даний момент, відповідач інших аліментних зобов'язань не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. У зв'язку напруженими відносинами з Відповідачем довідку про його доходи та ідентифікаційний код надати неможливо. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. З посиланням на законодавство, просить суд: Стягувати з [PERSON], [INFO], працюючого на ВАТ «Дніпроенерго» на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] на період його навчання в 11-А класі Енергодарського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад ІІ- ІІІ ступенів - міжшкільний навчально-виробничий комбінат» ЕМР Запорізької області, в розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подачі позовної заяви до суду і по 31.05.2018 року включно; Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць; Стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір. В судове засідання позивач - [PERSON] не з'явились, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача - адвокат [PERSON], яка діє на підставі письмового доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги -у судове засідання не з'явились, надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення слухання справи, зміну місця поживання, до суду не надав. Згідно приписів ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечує сторона позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні наступних доказів: свідоцтвом про народження (а.с.7), довідкою з навчального закладу (а.с.9), довідкою з місця проживання, згідно якої син сторін проживає з позивачем (а.с.10), розрахунок витрат (ас.3), не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень Згідно зі ст.198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідачем не надано доказів укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до ст.190 СК України. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При вирішенні справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що стягнення з відповідача аліментів, на навчання, на користь позивача суттєво погіршить матеріальне становище відповідача. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу позивачу в розмірі, який просить позивач - 1/4 частина його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина на період навчання з дати звернення позивача до суду, тобто в період з 19.01.2018 рік по 31.05.2018 рік (включно). Згідно п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, у резулятивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Враховуючи, що позивача на підставі Закону України «Про виконавче провадження», при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв'язку з задоволенням позовних вимог (ст.141 ЦПК України) в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved