Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому належить житловий будинок [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] . Відповідач не проживає в житловому приміщенні з кінця 2010 року по теперішній час, про що складено відповідний акт обстеження. З наведеного часу відповідач не проживає в житловому будинку, виїхав на нове місце проживання та вивіз звідти свої особисті речі й майно, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не бере, особисті речі [PERSON] в будинку відсутні. У зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, а проживає за іншою адресою, позивачу доводиться сплачувати додаткові комунальні витрати. Тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, позивач у судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. В судове засідання представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених вимогах, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з Довідкою 2772-4/0.45/01, виданою 03 листопада 2020 року КП «Бюро технічної інвентаризації», позивачу на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки посвідчений 2-ою Слов`янською державною нотаріальною конторою 26 вересня 1966 року №658, належить житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином, позивачу належить будинок [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка № 0240/1718, видана 22 жовтня 2020 року Виконавчим комітетом Билбасівської селищної ради Слов`янського району. Відповідач у вказаному будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , - не проживає з 2010 року, що підтверджується Довідкою № 0240/1717, виданою 22 жовтня 2020 року виконком Билбасівської селищної ради Слов`янського району. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, права користування яким просить позбавити відповідача; відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин протягом останніх 10 років, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved