Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 13.04.2020 року звернулось Моторно (транспортне) страхове бюро України із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування позову зазначається, що 14.10.2017 року о 03:00 год., в м. Одеса по вул.\~Академіка Корольова, 120, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля марки «Hyundai», д.н.з [NUMBER] , яким керував водій [PERSON] , автомобіля марки «Mercedes-Benz», д/з [NUMBER] та автомобіля марки «Renualt», д.н.з [NUMBER] , яким керувала [PERSON] . Внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Renault», д.н.з [NUMBER] та завдано шкоду власнику вказаного транспортного засобу. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим відшкодування шкоди власнику автомобіля Renault, д.н.з [NUMBER] було здійснене МТСБУ. Скориставшись правом регресної вимоги, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідача сплаченого відшкодування у розмірі 100\~000,00 грн., витрат на встановлення розміру збитку в сумі 2\~351,20 грн. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.07.2020 року представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що позов не підлягає задоволенню, у зв`язку з тим, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України не встановлена. У судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявна заява представника відповідача від 11.08.2021 року про розгляд справи за відсутності відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 13.08.2021 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.10.2017 року о 03:00 год., в м. Одеса по вул. Академіка Корольова, біля будинку № 120, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «HYUNDAI», д.н.з [NUMBER] , не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості для руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «MERCEDES-BENZ», д.н.з [NUMBER] та автомобілем марки «RENUALT», д.н.з [NUMBER] , а також здійснив наїзд на перешкоду, а саме: металевий паркан та конструкцію перекриття автомобільної стоянки «Зоря-1», що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 120/1. Відповідно до Постанови Київського районного суду від 25.01.2018 року у справі №520/14161/17, в мотивувальній частині рішення суду, зазначено, що «за таких обставин, в наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а також пошкоджено майно вищезазначеної автомобільної стоянки, а особа, що притягується до адміністративної відповідальності порушила п.п.2.3(б),12.1,13.1 «Правил дорожнього руху» України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП». Також відповідно мотивувальної частини постанови зазначено, що «суд також бере до уваги той факт, що вказане адміністративне правопорушення, громадянин [PERSON] вчинив у стані алкогольного сп`яніння, та за що був притяг уний до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн., та позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік. (Постанова Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2017 року). При цьому провадження у справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративно стягнення. Постанова набрала чинності 06.02.2018 року. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року по справі №927/623/18. Таким чином, враховуючи ті обставини, що вина відповідача у вчинені ДТП є встановленою за мотивувальною частиною постанови суду, та провадження по справі закрито не у зв`язку з відсутності події і складу адміністративного правопорушення, а у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративно стягнення, суд дійшов до переконливого висновку, що вина відповідача в нанесенні матеріальної шкоди внаслідок ДТП доведена. Власником автомобіля RENUALT», д.н.з [NUMBER] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. 18.10.2017 року [PERSON] звернулась до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. 16.02.2018 року [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулась до МТСБУ з відповідною заявою. Відповідно до Звіту №30-10/2 про незалежну оцінку автомобіля RENUALT», д.н.з [NUMBER] , здійсненого Товариством з обмеженою відповідальністю «Делфі Групп», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодження транспортного засобу станом на 30.10.2017 року становить 242\~856,00 грн. Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило за заявою власника транспортного засобу Renault, д.н.з. [NUMBER] , відповідно до Наказу № 3620 від 18.04.2018 року регламентну виплату у розмірі 100\~000,00 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення №903925 від 20.04.2018 року. Витрати Моторно (транспортного) страхового бюро України на збір документів документів та визначення розміру шкоди щодо страхового випадку складають 2\~351,20 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: платіжного доручення №903976 від 23.04.2018 року на суму 820,00 грн. та платіжного доручення №905100 від 22.05.2018 року на суму 1\~531,20 грн. 19.09.2019 року МТСБУ надіслало [PERSON] претензію про регресні вимоги вих.. №СУ/45336/4 від 17.09.2019 року з повідомленням про необхідність в добровільному порядку компенсування МТСБУ витрати у розмірі 102\~351,20 грн. Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. П. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне порушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода, та чи сталася вона з вини відповідача. Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них. Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ ««Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто із матеріалів справи вбачається, що МТСБУ виконало покладені на нього законом обов`язки по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Враховуючи обставини дорожньо-транспортної пригоди, які викладені в постанові суду по справі про адміністративне правопорушення, суд вважає, що посилання представника відповідача, що справу закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення та вина [PERSON] у скоєнні ДТП не встановлена є необґрунтованим. [PERSON] не скористався своїм правом на оскарження постанови по справі про адміністративно правопорушення для закриття провадження у зв`язку з відсутність події і складу адміністративного правопорушення, що було б реабілітуючою, обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги МТСБУ до відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 100 000,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень п. 40.3 ст.40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Витрати МТСБУ на оплату послуг аварійного комісара складають 820,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №903976 від 23.04.2018 року. Окрім цього, оплачено послуги на користь ТОВ «Аудатекст Україна» в розмірі 1531,20 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №905100 від 22.05.2018 року. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення витрат на визначення завданої матеріальної шкоди у розмірі 820,00 грн. +1531,20 грн. = 2351,20 грн. , які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9796414 від 13.03.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір розподіляється між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, судовий збір в розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved