Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~ надійшла\~позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 11 травня 2020 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , та присадибної земельної ділянки площею 0,2500 га кадастровий номер 1222384500:03:001:0023, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,5400 га кадастровий номер 1222384500:03:001:0024, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Даний факт підтверджується розпискою останньої про передачу їй 40\~000грн. та відповідач пообіцяла за першою вимогою посвідчити договір нотаріально. Позивач декілька разів зверталася до неї з проханням посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок у нотаріуса, вона обіцяла виконати своє зобов`язання, але потім почала ухилятися. Позивач в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву, в якій вона прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, визнала позовні вимоги, зазначаючи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Житловий будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 02 грудня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сорокою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 3319 (а. с. 7). Земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер 1222384500:03:001:0023, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщена в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0, 5400 га, кадастровий номер 1222384500:03:001:0024, призначена для ведення особистого селянського господарства, розміщеної в [ADDRESS] , належать [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ДП від 23 січня 1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 1700 (а. с. 12). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 8 є розписка [PERSON] про отримання нею плати за житловий будинок з присадибною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] згідно якої позивач придбав у [PERSON] нерухоме майно, що належало останній на праві власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписок), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, вказані обставини свідчать про неможливість нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та відповідачем не оспорюється, у зв`язку із чим вважається таким, що вчинено правомірно, тому є законні підстави для визнання дійсним договору та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved