Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом в якому просить суд визнати за нею право власності на транспортний засіб автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, номер шасі SJNFAAJ10U1333336, реєстраційний номер [NUMBER], та зобовязати відповідача перереєструвати вказаний автомобіль з видачею на її імя технічного паспорту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належав вказаний автомобіль, який вона в червні 2015 року за усною домовленістю передала в оренду [PERSON] А 15 вересня 2015 року вказаний транспортний засіб без її дозволу на підставі підробленої нотаріальної довіреності був перереєстрований на імя [PERSON] За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження. В судове засідання позивач не зявилась, про слухання справи сповіщена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі не заперечує проти заочного рішення (а.с.217). Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки суду не сповістив, заперечень проти позову не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не сповістив. На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належав автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, номер шасі SJNFAAJ10U1333336, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5). Аналізуючи зібрані по справі докази встановлено, що будучи власником автомобіля [PERSON] в червні 2015 року за усною домовленістю передала в оренду [PERSON] вказаний автомобіль для подальшої здачі його в оренду, який в свою чергу протягом весни передавав третім особам для тимчасового користування. На початку червня 2015 року [PERSON] передав в оренду транспортний засіб «Nissan Qashqai», реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, вже на імя [PERSON] (а.с.172) та ключ [PERSON] при цьому договірні відносини між ними носили усний характер. [PERSON] переслідуючи злочинний умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, знаючи, що він належить [PERSON], яка не мала наміру його продавати, здійснив дії направлені на відчуження транспортного засобу. За вказаним фактом було розпочато досудове розслідування. 28 березня 2016 року складено повідомлення про підозру відносно [PERSON] у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального №12015160470005984 від 24.09.2015 року за підозрою [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України (а.с.29-214). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, тому вимоги [PERSON] про визнання права власності підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшли своє підтвердження в повному обсязі причини правомірного набуття права власності. Відповідно до вимог ст.ст.15,16 ЦК України та ст.3 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення та має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права щодо визнання права власності. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved