Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернувся із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що 25.09.2017 між ним та відповідачем та укладено договір позики, відповідно до умов якого остання отримала від нього у позику грошові кошти в сумі 47 282,00 грн. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою від 25.09.2017, написаною власноруч [PERSON]. Відповідно до п.2 вказаного вище договору, зазначену суму грошей відповідач зобов'язується повернути готівкою частинами відповідно до графіку: до 02.10.2017 7000,00 грн.; до 01.11.2017 20000,00 грн.; до 10.11.2017 2000,00 грн.; до 01.12.2017 2000,00 грн.; до 01.01.2018 2000,00 грн.; до 01.02.2018 2000,00 грн.; до 01.03.2018 2000,00 грн.; до 02.04.2018 2000,00 грн.; до 01.05.2018 2000,00 грн.; до 01.06.2018 2000,00 грн.; до 02.07.2018 2000,00 грн., до 01.08.2018 2000,00 грн.; до 03.09.2018 2282,00 грн. 25.09.2017 відповідач повернула йому частину позики в сумі 1 500,00 грн., загальна сума основного боргу за договором позики становить 45 782,00 грн. У зв'язку з невиконанням умов договору позики, 17.10.2017 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів за договором позики, відповідно до умов якоїТомілєва В.І. мала повернути всю частину позики, що залишилася в загальній сумі 45 782,00 грн. протягом тридцяти календарних днів з дати отримання даної вимоги. Вказану вимогу відповідач отримала 28.10.2017, однак, станом на день подання позовної заяви відповідач не повернула грошові кошти. Згідно з п.4 договору позики, в разі коли Позичальник не поверне позику у встановлений строк, Позикодавець вправі стягнути заборгованість в примусовому порядку. Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання він вимушений звернутися до суду за захистом своїх майнових прав. Договором позики не встановлений розмір процентів, а тому позивачем визначено розмір відсотків на рівні облікової ставки НБУ. Станом на 03.01.2018 строк користування відповідачем позикою складає 101 днів, тому розмір процентів за користування позикою протягом цього строку складає: за період з 25.09.2017 по 26.10.2017 облікова ставка НБУ дорівнює 12,5% - 45 782,00 грн.*12,5%/100%*32/365=501,72 грн; за період з 27.10.2017 по 14.12.2017 облікова ставка НБУ дорівнює 13,5% - 45 782,00 грн.*13,5%/100%*49/365=829,72 грн.; за період з 15.12.2017 по 03.01.2018 облікова ставка НБУ дорівнює 14,5% - 45 782,00 грн.*14,5%/100%*20/365=363,75 грн. Загальна сума процентів за користування позикою становить 1 695,19 грн. За період з дати отримання вимоги по день подання цієї позовної заяви пройшло 37 днів, тому розрахунок 3% річних складає: 45 782,00 грн.*3%/100%*37/365=139,23 грн.. Крім того, відповідно до п.6 Договору позики, в разі несвоєчасного повернення або неповного повернення суми позики на період більш ніж 15 календарних днів Позичальник сплачує Позикодавцеві штраф у розмірі 10 (десять) % від суми заборгованості. Розрахунок штрафу складає: 45 782,00 грн.* 10%/100=4 578,20 грн.. Вважає, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 10000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь 62194,62 грн. з яких: 45 782,00 грн. сума позики, одержаної відповідачем за договором позики від 25.09.2017; 1 695,19 грн. - сума, нарахована у виді процентів за користування позикою по договору від 25.09.2017; 139,23 грн. - сума, нарахована за прострочення зобов'язання у виді трьох процентів річних; 4 578,20 грн. сума штрафу за несвоєчасне повернення суми позики, відповідно до договору від 25.09.2017; 10 000,00 грн. - сума моральної шкоди. Також просить суд стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору та правничу допомогу. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 21.02.2018 за заявою позивача, позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 (десять тисяч) грн. залишено без розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, від його представника [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництво в суді від 15.02.2018 (а.с.37) надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника(а.с.43). Відповідач [PERSON] в судове засідання, не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, через оголошення на веб-порталі суду. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 25.09.2017 [PERSON] позичив [PERSON] кошти в сумі 47282,00 грн., про що останньою була написана власноручно розписка (а.с.9) та відповідно було укладено догорів позики від 25.09.2017 (а.с.8). Зі змісту як розписки так і договору позики від 25.09.2017 вбачається, що вказану суму боргу відповідач зобовязаний повернути позивачу [PERSON] готівкою частинами відповідно до наступного графіку: до 02.10.2017 7000,00 грн.; до 01.11.2017 20000,00 грн.; до 01.12.2017 2000,00 грн.; до 01.01.2018 2000,00 грн.; до 01.02.2018 2000,00 грн.; до 01.03.2018 2000,00 грн.; до 02.04.2018 2000,00 грн.; до 01.05.2018 2000,00 грн.; до 01.06.2018 2000,00 грн.; до 02.07.2018 2000,00 грн., до 01.08.2018 2000,00 грн.; до 03.09.2018 2282,00 грн.. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 47282,00 грн., які відповідач зобовязався повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України та оформлено у вигляді розписки та договору позики. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї частини позики, що залишилася. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що станом на 25.09.2017 [PERSON] отримала згідно розписки та договору позиви від [PERSON] грошові кошти в сумі 47282,00 грн. та взяла на себе зобовязання повернути ці кошти в термін відповідно до встановленого рафіку (а.с.8,9). З письмової розписки від 25.09.2017 (а.с.9 на звороті) вбачається, що станом на 25.09.2017 відповідачем [PERSON] повернуто [PERSON] 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн., а тому розмір боргу позики становить 45782,00 грн.. Згідно вимоги про повернення коштів за договором позики, що міститься в матеріалах справи (а.с.10) вбачається, що позивачем [PERSON] було пред'явлено [PERSON] вимогу про повернення всієї частини позики, що залишилася в загальній сумі 45782,00 грн. протягом тридцяти календарних днів з дати отримання даної вимоги. Дану вимогу позивачем було надіслано [PERSON] 17.10.2017 (а.с.11) та відповідно отримано відповідачем 28.10.2017, що підтверджується інформацією з офіційного сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с.12). Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статті 526, 527 ЦК України зобовязують боржника належним чином виконувати свої зобовязання. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання і не повернув вчасно борг, а тому у відповідності до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Беручи до уваги наданий позивачем у позовній заяві розрахунок процентів за користування позикою, 3% річних та штрафу за несвоєчасне повернення суми позики, суд вбачає, що позивачем неправомірно взято в основу розрахунку суму заборгованості у розмірі 45782,00 грн. Згідно договору позики від 25.09.2017 вбачається, що відповідач [PERSON] дала зобовязання повернути позивачу [PERSON] суму позики готівкою частинами відповідно до графіку, строк виконання якого на момент звернення позивача до суду повністю ще не минув. Так, зокрема, останній розрахунок з позивачем [PERSON] відповідач [PERSON] повинна провести лише до 03.09.2018. Судом встановлено та вбачається в матеріалів справи, що станом на день звернення позивача з позовом до суду (10.01.2018) та відповідно до графіку повернення грошових коштів, відповідач [PERSON] мала повернути позивачеві [PERSON] у строк до 01.01.2018 грошові кошти на суму 31000,00 грн. (з розрахунку, до 02.10.2017 7000,00 грн.; до 01.11.2017 20000,00 грн.; до 01.12.2017 2000,00 грн.; до 01.01.2018 2000,00 грн.). Відповідно до п.6 Договору позики від 25.09.2017 (а.с.8), в разі несвоєчасного повернення або неповного повернення суми позики на період більш ніж 15 календарних днів Позичальник сплачує Позикодавцеві штраф у розмірі 10 (десять) % від суми заборгованості. Відповідно до п.6.2 Договору позики від 25.09.2017 (а.с.8), якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 процентів річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем для розрахунку процентів за користування позикою, 3% річних та штрафу за несвоєчасне повернення суми позики необхідно було виходити із розміру заборгованості на суму 31000,00 грн. Договором позики не встановлений розмір процентів, а тому позивачем визначено розмір відсотків на рівні облікової ставки НБУ. Станом на 03.01.2018 строк користування відповідачем позикою складає 101 днів. Розмір процентів за користування позикою протягом цього строку складає: за період з 25.09.2017 по 26.10.2017 облікова ставка НБУ дорівнює 12,5%: 31000,00 грн.*12,5%/100%*32/365=339,73 грн.; за період з 27.10.2017 по 14.12.2017 облікова ставка НБУ дорівнює 13,5%: 31000,00 грн.*13,5%/100%*49/365=561,82 грн.; за період з 15.12.2017 по 03.01.2018 облікова ставка НБУ дорівнює 14,5%: 31000,00 грн.*14,5%/100%*20/365=246,30 грн. Загальна сума процентів за користування позикою становить 847,85 грн.. За період з дати отримання вимоги по день подання позову до суду пройшло 37 днів, тому розрахунок 3% річних складає: 31000,00 грн.*3%/100%*37/365=94,27 грн.. Розмір штрафу, що передбачений п.6 Договору позики, складає: 31000,00 грн.* 10%/100=3100,00 грн.. Оцінюючи надані позивачем докази, дослідивши їх в судовому засіданні, проаналізувавши, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на часткове підтвердження заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів за користування позикою, 3% річних та штрафу за несвоєчасне повернення суми позики, а тому позов у цій частині підлягає до часткового задоволення. Враховуючи вище викладений розрахунок, беручи до уваги розмір всієї частини позики, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає до стягнення на користь позивача [PERSON] сума заборгованості у розмірі 49824,12 грн., з яких: 45 782,00 грн. - сума позики; 847,85 грн. - сума, нарахована у виді процентів за користування позикою; 94,27 грн. - сума, нарахована за прострочення зобов'язання у виді трьох процентів річних; 3100,00 грн. - сума штрафу за несвоєчасне повернення суми позики. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 704,80 грн, що підтверджується квитанцією від 04.01.2018 (а.с.1), оскільки вимоги позивача задоволено частково, суд вважає, що вимоги в частині відшкодування відповідачем судових витрат на сплату судового збору позивачу повинні також бути задоволені частково, а саме пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 672,81 грн. (95,46% від заявлених вимог). Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених на професійну правничу допомогу, суд вважає, що оскільки ні позивачем, ні його представником не надано суду належних доказів на підтвердження понесення таких витрат позивачем [PERSON], тому в задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial