Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

До суду 30.03.2015 р. із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням звернулась [PERSON]. Посилається на таке. Вона є власником квартири № 70 в б. 36 по вул.. Новокузнецькій в м. Запоріжжя на підставі договору купівлі-продажу від 10.03.2015 року. На теперішній час відповідач в квартирі не проживає, але залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою, платежів за комунальні послуги не здійснює, речей не зберігає. Реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу порушує майнові інтереси позивача, оскільки вона змушена сплачувати додаткові суми за утримання квартири та комунальні послуги, які до теперішнього часу нараховуються на відповідача, який зареєстрований у належній позивачу квартирі. Посилаючись на ст.ст. 386, 391, 383 ЦК України, 156 ЖК України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою 70 в б. 36 по вул.. Новокузнецькій в м. Запоріжжя та усунути перешкоди [PERSON] у користуванні власністю вищезазначеною квартирою. В судове засідання позивач не зявилась, її інтереси представляв за договором адвокат [PERSON], який позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце сповіщався повісткою, направленою рекомендованим листом на адресу своєї реєстрації, але конверт повернутий не врученим за закінченням терміну зберігання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст..224 ЦПК України. Позивач не заперечував проти такого вирішення справи.\~ Дослідивши матеріали, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. З 10.03.2015 року [PERSON] є власником квартири 70 в б. 36 по вул.. Новокузнецькій в м. Запоріжжя, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (а.с.5-9). Станом на 16.03.2015 р. к квартирі 70 в б. 36 по вул.. Новокузнецькій в м. Запоріжжя зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Відомостей про те, з якого часу, на який строк та в статусі кого, зареєстрований [PERSON] у вищевказаній квартирі суду не надано. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК. В ч.2 цієї статті зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Поняття «право користування житловим приміщенням» вживається в нормах Житлового Кодексу та Цивільного Кодексу України. При цьому, втрата права користування на житло, передбачена в ч.2 ст.405 ЦК України, коли закон встановлює термін зберігання житла за тимчасово відсутнім членом сімї власника житла. Житловий кодекс регулює правовідносини, які виникають щодо користування житловими приміщеннями приватного житлового фонду в главі 6. При цьому, виникнення прав та обовязків Житловий кодекс нерозривно повязує з поняттям наймач, член сімї наймача, член сімї власника житла. Статті 391, 386, 383 ЦК України, 156 ЖК на які посилається позивач не регулюють обставини, які вказані в позові. Позивач посилається на ст. 405 ЦК України, але вона стосується членів сімї власника житла. З позову не вбачається в якості кого був зареєстрований відповідач у вищезазначеній квартирі, також, не зазначені норми закону, порушення яких відповідачем, призвело до втрати ним права користування житловим приміщенням. Крім того, суд не вважає, що сама по собі наявність реєстрації відповідача утворює перешкоди у здійсненні права користування майном. Позивачем не зазначено, яким саме чином ця реєстрація перешкоджає йому користуватись майном. Обовязки, які виникають з оплати комунальних послуг та утримання житла не є перешкодою у здійсненні прав позивача, оскільки не доведено, що позивач зобовязаний оплачувати та оплачує комунальні послуги за відповідача.

Outcome: dismissed