Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

До Покровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] із цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСКО» про стягнення невиплаченої суми розрахунку при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 16862,79 гривень та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у розмірі 69572 грн. 88 коп. Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 05 травня 2016 року по 27 червня 2018 року позивачка знаходилась у трудових відносинах з ТОВ «ПРОСКО». Згідно наказу №66-к від 27.06.2018 року звільнена з ТОВ «ПРОСКО» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпПУ. Під час знаходження у трудових відносинах з ТОВ «ПРОСКО» з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 16862,79 грн. Посилається на ч. 1 ст. 47 КЗпП України, відповідно до якої власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В день звільнення, 27.06.2018 року відповідач не здійснив виплату належних позивачці коштів у розмірі 16862,79 грн., що вважає грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Крім того, посилається на ч. 1 ст. 117КЗпП України, відповідно до якої у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судове засідання сторони не з`явилися, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви, клопотання, пояснення, відзив на позов та заперечення від відповідача до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 05.05.2016 року [PERSON] відповідно до наказу № 5-к від 04.05.2016 року прийнята до ТОв «ПРОСКО» по переводу з ТОВ «Проско ресурси» майстром пакування та відвантаження на фабрику сухого збагачення каоліна (копія трудової книжки, запис № 17, а. с. 9) 27.06.2018 року відповідно до наказу №66-к від 27.06.2018 року звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (копія трудової книжки, запис № 18, а. с. 2). Згідно довідки №П-18-089 від 20.07.2018 року, яка видана ТОВ «ПРОСКО» [PERSON] станом на 20.07.2018 року відповідач має заборгованість перед позивачкою по виплаті заробітної плати на підприємстві у розмірі 16862 грн. 79 коп. (копія довідки, а. с. 17). Доказів на спростування даної обставини відповідачем не надано. Конституцією України задекларовано, що всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 21). У статті 23 Загальної Декларації з прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Суд встановив, що спір стосовно розміру сум до виплати відсутній, відповідач згідно наданої ним довідки не оспорює суму боргу по заробітній платі; у той де час відповідач не надав жодних доказів, що сплатив вказану суму. Таким чином, суд дійшов висновку, що в частині виплати заборгованості по заробітній платі у розмірі 16862 грн. 79 коп. позов підлягає задоволенню. У той же час суд дійшов висновку про відхилення позову в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку у розмірі 69572 грн. 88 коп. з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Обчислення заробітної плати в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-195цс134. Позивачка на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині надала розрахунок середнього заробітку, зробленого нею на підставі Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, у якому зазначається відомості про застраховану особу ( [PERSON] ) - сума заробітку для нарахування пенсії, у тому числі, за 2017-2018 роки, помісячно. Пунктом 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про практику розгляду заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2011р. передбачено, що підтвердженням суми, яка нарахована, але не виплачена працівнику, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Позивачка надала з місця роботи тільки довідку №П-18-089 від 20.07.2018 року, яка видана ТОВ «ПРОСКО» [PERSON] станом на 20.07.2018 року відповідач має заборгованість перед позивачкою по виплаті заробітної плати на підприємстві у розмірі 16862 грн. 79 коп., при цьому з довідки незрозуміло за який період виникла ця заборгованість, у довідці не зазначений розмір ані заробітної плати за два останні місяці, ані середньоденний заробіток позивачки. Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити розрахунок позивачки та самостійно порахувати розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Суд відхиляє як підставу для такого нарахування відомості з Пенсійного фонду, оскільки вони не є первісним документом або бухгалтерським документом, вірність сум в яких засвідчена відповідними посадовими особами підприємства. Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial