Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 25 серпня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: реєстраційна служба Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (далі реєстраційна служба), Куйбишевська державна нотаріальна контора Запорізької області (далі нотаріальна контора) про визнання права власності на будинок у порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його матері - [PERSON], яка померла 22 грудня 2014 року, відкрилась спадщина у вигляді будинку №57 по вул. Шевченка в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON] Позивач звернувся до нотаріальної контори із питанням оформлення спадкових прав на зазначений будинок, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою для відмови стало те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане виконуючим обовязки державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області 03 червня 2003 року на імя [PERSON], не пройшло відповідної реєстрації прав на нерухоме майно в установі, яка на той час здійснювала таку реєстрацію, а саме в КП «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації». Таким чином, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати своє право власності на будинок. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі. Відповідач до суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує. Треті особи представники реєстраційної служби та нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечення на позов не надали, що не перешкоджає розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 22 грудня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 307530 від 23 грудня 2014 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді будинку №57 по вул. Шевченка в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.7). Право на успадкування вказаного спірного після смерті [PERSON] за заповітом набув позивач (а.с. 8). У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори питання оформлення спадкових прав на зазначений будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок №57 по вулиці Шевченка в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області йому було відмовлено. Підставою для відмови стало те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане виконуючим обовязки державного нотаріуса Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області 03 червня 2003 року [PERSON], не пройшло відповідної реєстрації прав на нерухоме майно в установі, яка на той час здійснювала таку реєстрацію, а саме в КП «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 9). При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Як випливає з матеріалів справи, на імя спадкодавця [PERSON] видано свідоцтво, яке посвідчене 03 червня 2003 року держаним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори, про право на спадщину, а саме на житловий будинок №57 по вул. Шевченка в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області, після смерті чоловіка [PERSON], в порядку спадкування за законом. [PERSON] не зареєструвала за собою право власності на зазначений будинок. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди станом на дату видачі свідоцтва про право на спадщину (червень 2003 рік) регулювалася підзаконним нормативним актом - Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України з 01 січня 2004 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.ст.548,549,560 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на момент прийняття спадщини [PERSON], для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно із ст.128 ЦК УРСР 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Аналізом вищезазначених норм ЦК УРСР 1963 року, суд приходить до висновку, що [PERSON] отримала у власність житловий будинок №57 по вул. Шевченка в смт. Куйбишеве Куйбишевського району Запорізької області як така, що фактично прийняла спадщину. Враховуючи те, що спадкодавець отримала у власність спірний будинок до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», однак спадкоємець з обєктивних причин позбавлений можливості оформити на нього право власності в порядку спадкування за заповітом через відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача. Позовні вимоги [PERSON]В є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved