Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] про встановлення факту не проживання та усунення перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації. В подальшому позивач уточнила позовні вимоги та просить суд встановити факт не проживання [PERSON] з лютого місяця 2005 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , визнати [PERSON] такою, що втратила право на житло та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до ст. 59 ЦПК України [PERSON] є законним представником неповнолітнього [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що власником квартири [ADDRESS] являється її неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , в якій зареєстровані вона, її син та відповідач по справі, [PERSON] , яка являється її донькою. Відповідач з лютого місяця 2005 року по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними актами. Відповідач добровільного зняття з реєстраційного обліку відмовляється. За даних обставин вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Відповідні обставини слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся заздалегідь належним чином. Згідно ст.\~280\~ч.1\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. На підставі ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 31.07.2013 р. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 4-5) Вищезазначене підтверджується договором дарування від 31.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. Згідно довідки (виписки із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 22.06.2004 року, що підтверджується також довідкою № М1-158681-ю/л від 01.07.2021р. наданою Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради. (а.с. 8,12) Як зазначає позивач у своєму позові, та підтверджується матеріалами справи, в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] ; [PERSON] , яка є її донькою; та [PERSON] , який є її сином. (а.с. 8) Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначенні статтями 317, 383\~ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Судом встановлено, що [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] лише в 2013 році, а реєстрація відповідача в даній квартирі відбулася в 2004р., таким чином випливає, що реєстрація відповідача відбулася за згодою колишнього власника квартири. Отже право відповідача на користування спірною квартирою виникло за згодою колишнього власника квартири. Відповідно до ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 156\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Таким чином, чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Права відповідача, який не є власником спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право користування житлом відповідача. Крім того, зі змісту постанови Верховного суду України від 16.01.2012р. вбачається, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, ст.405). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою та про оголошення фізичної особи померлою. Згідно актів від 05.12.2007р., 20.12.2008р. відповідач [PERSON] не проживає з лютого місяця 2005 року в квартирі [ADDRESS] . (а.с. 6,7) Окрім того в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили суд, що відповідач не проживає в спірній квартирі с лютого місяця 2005 року по теперішній час, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, не приймала участі у ремонті спірної квартири. Коли хворіла [PERSON] , відповідач не приходила навідати її ні до лікарні, ні додому, не підтримувала її ні морально, ні матеріально. Також їм відомо, що конфлікт між сторонами по справі виник в зв`язку з тим, що відповідач покинула на п`ятому курсі Одеський університет ім. І.І. Мечникова економіко - правовий факультет. Її речей в квартирі не має, вселятися до квартири не намагалася. Відповідач не проживає в спірній квартирі майже 16 років. На підставі ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. Заявлений позивачем спосіб захисту своїх прав є обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації, яким в даному випадку є Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради. На підставі ст. ст.317,386,391, 405 ЦК України, ст. ст.12,13,95,263-265,268, 280-283, 354, 355ЦПК України,суд

Outcome: approved