Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] міської ради, за участю третьої особи Другої [PERSON] міської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 08 липня 2014 року померла мати позивача [PERSON], остання на день смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме квартиру [ADDRESS], а також депозитні вклади. Позивач подав заяву про прийняття спадщини, але постановою державного нотаріуса Другої [PERSON] міської державної нотаріальної контори Київської області від 23 травня 2017 року за № 1132/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], що залишилася після смерті моєї матері, оскільки документ, що підтверджує право власності на квартиру не зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та немає можливості перевірити зміну власника та площу квартири. У звязку з наведеним просить суд визнати за собою, [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом право власності на спадщину, яка складається з двокімнатної квартири, загальною площею 48,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], померлої 08 липня 2014 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву від 13.11.2017 року про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просить задовольнити (а.с.153). Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник третьої особи Другої [PERSON] міської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, не заперечує проти задоволення позову (а.с.96). Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника третьої особи, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Горлівської нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], належала двокімнатна квартири, загальною площею 48,9 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). 08.07.2014 року [PERSON] померла в м. Горлівка Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО №781228 від 09.07.2014 року, видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецької області (а.с.13). Позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги прийняв спадщину, подавши у встановлений законодавством термін заяву до Державного нотаріуса Другої [PERSON] міської ДНК, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 04.05.2017 року, спадкова справа №60599680 ( а.с.119). Однак, звернувшись з заявою до нотаріусу у видачі свідоцтва на спадщину на вищезазначену квартиру, постановою державного нотаріусу Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] від 23.05.2017 року (а.с.10) позивачу було відмовлено, оскільки документ, що підтверджує право власності на квартиру не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та не має можливості перевірити зміну власника та площу квартири, на підставі п. 2 ст. 49, ст. 50 Закону України Про нотаріат. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У теперішній час, зареєструвати право власності за [PERSON] не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії IV-УР №1904835, виданого бюро запису актів громадянського стану м. Горлівки Донецької області, 30 жовтня 1962 року. (а.с.8). Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у звязку з відсутністю у спадкодавця [PERSON] належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу на житловий будинок. Вирішуючи питання про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, суд виходить з наступного. Так, згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 5 ст. 1268 ЦК України: «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини». У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обоязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. У відповідність до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового\~рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на квартиру, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на імя спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на квартиру, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved