Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

До суду 03.08.2017 р. звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Посилається на таке. Від шлюбу з відповідачем вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2012 р. стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час проводиться стягнення за виконавчим листом, проте у звязку із зміною у законодавстві, а саме: мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позивач просить суд збільшити розмір аліментів, що підлягають стягнення з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.04.2012 року і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, довірила свої інтереси представляти [PERSON], який надав заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджено відповідними поштовими повідомленнями, жодних доказів або заперечень суду не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2012 р. з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 09.06.2016 року державним виконавцем Комунарського ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 812/3386/12 від 10.09.2012 року. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. 17.05.2017 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», за яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У звязку з викладеним, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позов було предявлено до суду 03.08.2017 року, тому відповідно з цього числа і присуджуються аліменти на дитину, а не з 20.04.2011 року.

Outcome: partial