Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 жовтня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання зобов`язання припиненим, визнання іпотеки припиненою, зняття арешту, скасування заборони відчуження, зняття обтяжень. В обґрунтування поданого позову позивачі посилалися на те, що 23 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Марфін Банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ БАНК») був укладений кредитний договір № 00219/RD. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №00219/RD було укладено Договір іпотеки №00227rd від 23 травня 2008 року, предметом якого є квартира [ADDRESS] , яка належить [PERSON] та [PERSON] Приватним нотаріусом ДМНО Калінович С.П. 23 травня 2008 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було внесено запис про заборону на нерухоме майно. 14 грудня 2011 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у справі № 2-1230/11 задовольнив позов ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 04 вересня 2012 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у справі № 412/9242/2012 задовольнив позовну заяву ПАТ «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. За результатами виконавчого провадження з виконання рішення суду у справі №412/9242/2012, 20 березня 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з виконанням рішення в повному обсязі згідно з виконавчого документа. 05 липня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у справі № 201/7031/17 відмовив у задоволенні позовних вимог ПАТ «МТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 05 червня 2019 року Дніпровський апеляційний суд рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості залишив без змін, а саме залишив в силі відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «МТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На думку позивачів є безумовний і беззаперечний факт, що вищенаведені отримані кошти були повністю сплачені на користь банку, що підтверджується також постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року у справі № 201/7031/17. Також позивач посилаються на те, що на адресу ПАТ «МТБ Банк» було направлено вимогу подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження внесеного на підставі договору іпотеки №00227rd від 23 травня 2008 року за кредитним договором №00219/RD і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру, яку ПАТ «МТБ Банк» отримав 13 вересня 2019 року. Відповідь від ПАТ «МТБ Банк» на момент подання позову позивачами не отримано. Позивачі зазначають, що вони повністю виконали рішення суду від 14 грудня 2011 року і рішенням апеляційного суду від 05 червня 2019 року підтверджено той факт, що заборгованість позичальника за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року, станом на 08 листопада 2010 року, була погашена, а отже є факт повного виконання зобов`язання. Зприпиненням основного зобов`язання іпотекодержатель втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки. З урахуванням викладеного позивачі просять визнати припиненими зобов`язання позивачів перед відповідачем, а саме ПАТ «МТБ Банк» за кредитним договором №00219/RD від 23 травня 2008 року; визнати припиненою іпотеку по Договору іпотеки №00227rd від 23 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Каліновичем С.П. за реєстровим № 45 та укладений між ПАТ «Марфін Банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк»), як іпотекодержателем, та [PERSON] , [PERSON] , як іпотекодавцями; зняти арешт та скасувати заборону відчуження з нерухомого майна, а саме з квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , накладену на підставі Договору іпотеки №00227rd від 23 травня 2008 року; зняти обтяження та внести запис про припинення обтяження на указане нерухоме майно, накладеного записом у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) № 7247594 від 23 травня 2008 року; зняти обтяження та внести запис про припинення обтяження на спірне нерухоме майно, накладеного записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (Державному реєстрі іпотек) № 7323207 від 25 грудня 2009 року (а.с.1-3). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.24). Ухвалою судді від 28 жовтня 2019 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання зобов`язання припиненим, визнання іпотеки припиненою, зняття арешту, скасування заборони відчуження, зняття обтяжень було залишено без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків. У встановлений судом строк недоліки вищевказаної позовної заяви були усунуті позивачем. (а.с.25-26). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про визнання зобов`язання припиненим, визнання іпотеки припиненою, зняття арешту, скасування заборони відчуження, зняття обтяжень (а.с. 30-31). 04 грудня 2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с.45). Від представника відповідача 17 грудня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Так представник банку посилається на те, що у зв`язку з невиконанням [PERSON] узятих на себе кредитних зобов`язань, ПАТ «Марфін Банк» у 2011 році звернулося до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року. Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі №2-1230/11 позов ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року в сумі 399 146 грн. 18 коп., з яких: заборгованість за кредитом 46 269,61 дол. США, що еквівалентно 366 450 грн. 68 коп., проценти за простроченою заборгованістю в сумі 3 732, 21 дол. США, що еквівалентно 29 558 грн. 73 коп., пеня в сумі 3 136 грн. 77 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 23 січня 2012 року ПАТ «Марфін Банк» на підставі рішення суду від 14 грудня 2011 року було видано виконавчі листи № 2-1230/11, які стягувачем було пред`явлено на виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Приймаючи до уваги, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов`язання, а наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржниками в іпотеку нерухоме майно, ПАТ «Марфін Банк» у 2012 році звернулося до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року у справі № 412/9242/2012 позов ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року, стягнутої рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі № 2-1230/11 в сумі 399146,18 грн., 1820 грн. судових витрат та судового збору та 107, 30 грн. судового збору. 26 листопада 2012 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська видав виконавчі листи №412/9242/2012 на підставі рішення суду від 04 вересня 2012 року. 29 вересня 2016 року стягувачем до Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська пред`явлено виконавчі листи №412/9242/2012 на примусове виконання. 20 березня 2017 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Тичинським Д.Є. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року у справі №412/9242/2012 відносно [PERSON] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом. 30 березня 2017 року постановою старшого державного на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року у справі №412/9242/2012 відносно [PERSON] . Між тим, заборгованість за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року досі лишається непогашеною, оскільки позичальник повинен був здійснити погашення боргу за кредитним договором у доларах США як валюті кредиту. Так, в ході виконавчого провадження на рахунок банку були перераховані грошові кошти у гривнях, які на виконання умов кредитного договору та рішення суду від 04 вересня 2012 року у справі №412/9242/2012 були конвертовані банком в долари США згідно з існуючим курсом валют на день погашення боржником заборгованості. Таким чином, з урахуванням часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року боржниками і після ухвалення судових рішень залишок несплаченої заборгованості станом 12 грудня 2019 року складає 12 772, 45 доларів США. Отже, доводи позивачів про повне виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі № 2-1230/11 та припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його належним виконанням, є неспроможними, оскільки між банком і [PERSON] існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року була стягнута Кіровським районним судом міста Дніпропетровська також в іноземнійвалюті. Судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, яке існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення у справі №2-1230/11 підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом №2-1230/11 у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора). Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року досі лишається непогашеною, а рішення Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі №2-1230/11 про стягнення заборгованості невиконаним, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень про виконавчі провадження №53409334 та №52414705 з примусового виконання виконавчих листів від 23 січня 2012 року №2-1230/11, виданих Кіровським районним судом міста Дніпропетровська. Приймаючи до уваги, що основне зобов`язання [PERSON] щодо повернення коштів за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року не припинено, доказів протилежного не надано, строк дії договору іпотеки не закінчився, інші підстави припинення іпотеки, передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку», відсутні, позовна заява задоволенню не підлягає (а.с.49-52). 21 січня 2020 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якому остання посилається на те, що відзив та викладені у ньому обставини є безпідставними та не відповідають дійсності, оскільки є факт повного виконання своїх зобов`язань позивачем перед відповідачем, що підтверджено рішенням суду у справі № 201/7031/17 і не потребує додаткового доказування. Посилання відповідача на наявні виконавчі провадження не змінюють фактичні обставини справи (а.с.127-131). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 23 травня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Марфін Банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк») був укладений кредитний договір №00219/RD, згідно якого позичальником отримано кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії на суму 56 436 доларів США, з яких 50000 доларів США на споживчі цілі та 3 686 доларів США на сплату страхових платежів передбачених умовами кредитного договору та 2 750 доларів США на сплату від нещасних випадків зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9% річних кінцевим терміном повернення кредиту 22 травня 2019 року (а.с. 9-10). 24 грудня 2009 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору, умови п.1 якої обумовлюють, що на дату підписання цієї угоди заборгованість за основним боргом за кредитним договором складає 46 269,61 доларів США, умови щодо кінцевого строку повернення кредиту змінені не були - 22 травня 2019 року (а.с.61). Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором 23 травня 2008 року, між банком та [PERSON] , [PERSON] укладений договір іпотеки № 00227rd. Предметом іпотеки за вказаним договором є квартира [ADDRESS] , яка складається з: 1,6-коридор, 2,3-житлова, 4-кухня, 5-санвузол, 7-шафа, І, ІІ-лоджія. Вартість предмету іпотеки складає: 357 561 грн. (а.с. 4-6). 24 грудня 2009 року між сторонами спору укладений договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки (а.с. 7-8). Крім того, 23 травня 2008 року приватним нотаріусом ДМНО Калінович С.П. на підставі у зв`язку із посвідченням вищевказаного іпотечного договору, накладено заборону відчуження зазначену в договорі квартиру (а.с.133-134). Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №00219/RD від 23 травня 2008 року банк звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за договором станом на 08 листопада 2010 року в сумі 399 146,18 грн. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі №2-1230/11 позов банку про стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №00219/RD від 23 травня 2008 року станом на 08 листопада 2011 року в сумі 399 146,18 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту 46269,61 доларів США, заборгованість по відсотках в сумі 3 732,21 доларів США, пеня за порушення строків погашення тіла кредиту в сумі 1 229,10 грн., пеня за порушення строків сплати процентів в сумі 1 907,67 грн. (а.с.11). 23 січня 2012 року ПАТ «Марфін Банк» на підставі рішення суду від 14 грудня 2011 року було видано виконавчі листи № 2-1230/11, які стягувачем було пред`явлено на виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Проте вимога банку не була виконана, рішення суду про стягнення заборгованості не було виконано, у зв`язку з чим банк звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на кв. [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності у рівних частках, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 00219/ RD від 23 травня 2008 року, стягнутої рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року у справі № 2-1230/11 про стягнення на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року в сумі 399 146,18 грн., 1 820 грн. судових витрат та судового збору та 107,30 грн. судового збору на користь ПАТ «Марфін Банк» (а.с.99-101). 29 вересня 2016 року стягувачем до Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська пред`явлено виконавчі листи №412/9242/2012 на примусове виконання. 20 березня 2017 року старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Тичинським Д.Є. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року у справі №412/9242/2012 відносно [PERSON] на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом (а.с.21). 30 березня 2017 року постановою старшого державного на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження з виконання рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року у справі №412/9242/2012 відносно [PERSON] (а.с.19). 17 травня 2017 року ПАТ «Марфін Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року у цивільній справі за позовом № 201/7031/17 за позовом Публічного акціонерного товариство «МТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «МТБ БАНК» про визнання недійсною окремої частини кредитного договору, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариство «МТБ Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «МТБ Банк» про визнання недійсною окремої частини кредитного договору задоволено. Визнано пункт 4.1 кредитного договору №00219/RD від 23 травня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Марфін Банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк») щодо обов`язку позичальника при порушенні протягом терміну дії договору будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.1.1, 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, 2.2.7.1 сплачувати банку за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобов`язанням пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не менше ніж 20 грн., за кожний прострочений платіж за кожним окремим зобов`язанням недійсним (а.с.14-17). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2018 року в частині визнання пункту 4.1 кредитного договору №00219/RD від 23 травня 2008 року недійсним скасовано. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.12-13). Так, судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції було встановлено, що згідно виписки по особистому рахунку 21 березня 2017 року на рахунок стягувача було зараховано суму 401 073, 48 грн., стягнуту з [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» за виконавчим документом № 412/9242/2012, виданим на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2012 року. За результатами виконавчого провадження з виконання рішення суду у справі №412/9242/2012, 20 березня 2017 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №52415027 в зв`язку з виконанням рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за первісним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість позичальника за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року, станом на 08 листопада 2010 рік, була погашена. Банк скористався своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України щодо дострокового повернення суми тіла кредиту, що залишилась та сплати відсотків, а також пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язань. Крім того, відмовляючи у стягненні заборгованості, суд першої інстанції дійшов до висновку про недоведеність ПАТ «МТБ БАНК» позовних вимог. З цим погодилася і колегія суддів Дніпровського апеляційного суду. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто рішення суду виконано в повному обсязі. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. Вирішуючи спір на підставі доказів, поданих сторонами, суд дійшов до висновку про те, що позичальник [PERSON] виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим таке зобов`язання припинилось на підставі статті 599 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк виконання договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. В момент зарахування грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов`язання за кредитним договором припиняється. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 368/923/17. Змінивши в порядку частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання зобов`язань за кредитним договором, банк пред`явив позичальнику вимогу про дострокове повне повернення позики (у спірних відносинах - кредиту) та процентів, належних кредитору. Встановивши, що вимога кредитора про дострокове повне повернення кредиту задоволена шляхом виконання у повному обсязі судового рішення про стягнення з позичальника та поручителя на користь банку 701 073,48 грн, суд дійшов до висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором № 00219/RD від 23 травня 2008 року. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання та є дійсною до його припинення. Оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за кредитним договором є виконаними в повному обсязі, іпотека є припиненою. Таким чином позовні вимоги позивачів про визнання припиненими зобов`язання позивачів перед ПАТ «МТБ Банк» за кредитним договором 00219/RD від 23 травня 2008 року, а також про визнання припиненою іпотеку по договору іпотеки № 00227rd від 23 травня 2008 року є такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачів про зняття арешту, скасування заборон та зняття обтяжень необхідно зазначити наступне. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є зокрема нотаріус. За змістом п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1, 6.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22 лютого 2012 року, № 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Отже, законодавством визначена окрема процедура зняття заборони на відчуження майна та виключення даних з Реєстру, підставою проведення якої є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На час розгляду спору позивач не звертався до нотаріуса із заявою про зняття заборони відчуження на іпотечне майно, та не отримував з цього приводу відмови, а тому вимоги позивача в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1536, 80 коп. (за дві позовні вимоги). На підставі викладеного,

Outcome: partial