Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із зазначеною позовною заявою до відповідача [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що він - [PERSON], є сином [PERSON] та [PERSON], який номер [INFO]. З моменту свого народження і по даний час він проживає в будинку свого покійного діда - [PERSON], який помер [INFO]. Станом на 01 січня 1991 року в будинку [ADDRESS] проживали та були членами колгоспного двору наступні особи: [PERSON] - його дід, [PERSON], його мати та він - [PERSON].Станом на 15 квітня 1991 року частку в майні колгоспного двору, головою якого був [PERSON] мали його невістка [PERSON], та внук, [PERSON], а всього троє членів двору, то частка кожного з них буде становити по 1/3 кожному. [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла його дочка [PERSON]. Таким чином, відповідач по справі успадкувала 1/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами. Однак, дана особа зареєструвала на своє ім'я право власності на весь будинок по [ADDRESS]. За життя його покійний батько та його дід будували даний будинок. Мати, [PERSON], померла [INFO], після смерті відкрилась спадщина. За життя його мати заповіт не складала. На момент смерті матері і на сьогоднішній день він постійно проживає в будинку по [ADDRESS] та фактично вступив в управління спадковим майном, таким чином він прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], яка складає 1/3 частки від будинку з господарськими спорудами розташованого по [ADDRESS]. Отже, йому належить 2/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]: 1/3 частки як члена колгоспного двору та 1/3 частки як спадкоємця після смерті матері. Про те, що [PERSON] оформила на себе весь спірний будинок він дізнався лише нещодавно, оскільки вона хотіла через суд позбавити його права користування житлом. Таким чином, він змушений звертатись за захистом своїх прав до суду. Просить: 1) Визнати за ним, [PERSON] право власності на 2/3 частки будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS]; 2) Скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS], зареєстрованого за [PERSON]; 3) Судові витрати стягнути з відповідача. Позивач та його представники у судовому засіданні позов підтримали частково, уточнили його та просять його задовольнити з викладених підстав і визнати за позивачем право власності на 1/2 частку житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS], понесені судові витрати залишити за ним. Відповідач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зважаючи на позицію сторін та дослідивши матеріали справи, вважає уточнений позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Правовідносини щодо спірного майна, що є предметом позову, виникли під час існування колгоспного двору, тобто до 15 квітня 1991 року, до вступу в дію ЗУ «Про власність». Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 (із наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Пунктом 15 цієї ж постанови передбачено, що строк позовної давності для вимог про право на майно учасника спільної власності обчислюється відповідно до ст. 76 ЦК України з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися, що його право на це майно оспорюється, а не з часу оформлення правовстановлюючих документів. Колгоспним двором вважалось сімейно-трудове об'єднання громадян, які сумісно ведуть господарство, і більшість з них обов'язково отримує основний дохід в колгоспі, працюючи в такому в якості його членів. Судом встановлено, щостаном на квітень 1991 року спірний житловий будинок відносився до типу колгоспних дворів. А оскільки в колгоспному дворі проживало троє членів двору на цей час, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тому вони мають право на рівні частки у цьому дворі. Позивач та його мати, як члени колишнього колгоспного двору, мали право власності на майно колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі разом з [PERSON], свого права на частку в зазначеному майні не втратили. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.07.1995 року [PERSON] успадкувала цілий житловий будинок, загальною площею 52.3 кв.м., житловою - 25.6 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Ворона Ковельського району, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. На підставі цього свідоцтва було визнано право власності і видано реєстраційне посвідчення Волинським обласним бюро технічної інвентаризації. Права членів колгоспного двору регулювалися нормами діючого на той час цивільного законодавства, а саме: ст.ст. 120-127 ЦК Української РСР. Згідно ст. 120 ЦК України, в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить всім членам двору на праві спільної сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження цим майном здійснюється із згоди всіх членів двору. Як слідує з досліджених доказів, що згоди всіх членів колгоспного двору на відчуження всього майна не було. Судом встановлено, що станом на квітень 1991 року в колгоспному дворі проживало троє членів двору, а тому вони мали право на рівні частки у цьому дворі. Доказів, які б вказували на те, що дані особи втратили право на частку у колгоспному дворі сторони суду не надали. Тобто, на час смерті [PERSON] належала частка будинковолодіння, а не цілий будинок і всі господарські споруди. Визнання права власності на все будинковолодіння за відповідачем [PERSON] в порядку спадкування, не відповідає вимогам законодавства, оскільки було визнано право власності на частки, які не належали спадкодавцю, чим порушені права інших співвласників цього нерухомого майна, а тому порушені права підлягають поновленню, у зв'язку з чим необхідно скасувати зареєстроване право власності за [PERSON] Оскільки сторони фактично узгодили свої частки, тому суд вважає, що слід позицію сторін підтримати та визнати за позивачем і залишити за відповідачем право власності за кожним на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Згідно із ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст. 16 ЦК України. Таким чином, суд прийшов до переконання про наявність права позивача на спірне майно, а, оскільки, це майно зареєстроване за відповідачем, тому слід скасувати таку реєстрацію та поновити порушене право позивача. Судові витрати залишити за позивачем, згідно клопотання останнього. На підставі викладеного,

Outcome: approved