Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач з урахуванням уточнень мотивує тим, що він на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 01.04.2013 р. по справі №22-ц/780/1227/13 є власником земельної ділянки та житлового будинку за адресою [ADDRESS] В цьому будинку без законних підстав проживає попередній власник [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], чим чиняться йому перешкоди в користуванні та розпорядженні майном. Вказує, що відносно [PERSON] був встановлений сервітут у зв'язку із наявністю у [PERSON] права власності на житловий будинок, яке на сьогоднішній день втрачене на підставі Рішення Апеляційного суду Київської області від 01.04.2013 р. Відтак, ані [PERSON], ані [PERSON] більше не є власником чи членом сім'ї власника житла, тому не мають права користуватися приміщенням будинку. Просить суд припинити особистий сервітут [PERSON]: право користування житловим будинком [ADDRESS]; Усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] житловим будинком [ADDRESS]; Виселити з житлового будинку [PERSON], [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явився, його представники підтримали позов, підтвердили обставини, наведені в позовній заяві, просили задовольнити уточнені позовні вимоги. Відповідач [PERSON], вона ж законний представник [PERSON], в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказував, що позивач безпідставно посилається на норми ст. 405 ЦК України, оскільки нею врегульовується відносини між власником та членами сім'ї власника житла. Зазначав також, що Ірпінським міським судом вже розглядався позов [PERSON] до відповідачів про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням і судом було відмовлено у задоволенні позову. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради Київської області в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, показання свідків, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 01.04.2013 р. по справі № 1013/72/86/12 (а.с. 5-6) позивачу [PERSON] належить на праві власності незавершений будівництвом будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] право на які позивач зареєстрував належним чином, що підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7-8). Як визнав в судовому засіданні представник відповідача, відповідач [PERSON] на даний час проживає в зазначеному вище будинку. Разом з нею в цьому будинку проживає її малолітній син [PERSON], про що свідчить довідка Виконавчого комітету Ворзельської селищної ради від 21.11.13 № 327 та копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 9). Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не бажає виселятись із зазначеного вище будинку, не допускає до нього позивача та не надає можливості вільно розпоряджатись ним, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] і [PERSON], Висновком про відсутність кримінального правопорушення від 23.12.2013 р. (а.с. 18) та актом державного виконавця ДВС Ірпінського МУЮ від 03.10.2013 р. (а.с. 36). Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, згідно яких власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON], не будучи членами сім'ї нового власника будинку, безпідставно проживають в будинку [ADDRESS] та не допускають позивача до нього, чим порушують його права як власника будинку, суд задовольняє позов і в порядку усунення перешкод позивачу в користуванні зазначеним будинком виселяє відповідачку [PERSON] з її сином [PERSON] з цього будинку без надання іншого жилого приміщення. Суд також враховує, що згідно з ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу УРСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення не передбачає надання іншого постійного житлового приміщення. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Оскільки позивачем ставилась вимога про виселення відповідачів із його житлового будинку більше ніж місяць назад, в тому числі шляхом звернення 17.07.2014 р. з відповідним позовом до суду, але відповідачі до цього часу добровільно не виселились, вони підлягають примусовому виселенню судом. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Суд відмовляє у задоволенні позову в частині припинення сервітуту [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України). Таким чином, сервітут [PERSON] на проживання в будинку матері [PERSON] припинено у зв'язку із припиненням її права власності на будинок [ADDRESS] Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений і за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Однак, суду не надано доказів того, що [PERSON] було встановлено сервітут щодо будинку, який належить позивачу, після набуття ним права власності на нього і існують інші істотні обставини, ніж передбачені ч. 1 ст. 406 ЦК України, тому суд вважає, що відсутні підстави для припинення такого сервітуту за рішенням суду. У зв'язку із частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial