Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна, в якому (з урахуванням уточнень) просить визнати спільним сумісним майном подружжя, придбаним під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], в рівних частках по 1/2 частині за кожним, наступне майно: Квартиру №69 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Парусна ([PERSON]) будинок № 15; Квартиру №145 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Паркова, будинок №36; Квартиру №224 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця 1 Травня, будинок №7; Також просить поділити майно подружжя наступним чином: Передати у власність [PERSON]: Квартиру №224 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця 1 Травня, будинок №7; Квартиру №145 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Паркова, будинок №36; передати у власність [PERSON]: Квартиру №69 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Парусна ([PERSON]) будинок №15; припинити право власності [PERSON] на одну другу частину майна: Квартири № 224 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця 1 Травня, будинок №7. Квартири № 145 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Паркова, будинок №36; припинити право власності [PERSON] на одну другу частину Квартири №69 за адресою місто Чорноморськ Одеської області, вулиця Парусна ([PERSON]) будинок № 15; та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] всі судові витрати по справі, підтверджені квитанціями. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час шлюбу з відповідачем в період з 09 вересня 1995 року до 13 жовтня 2015 року вони придбали вказане майно. У звязку з розірванням шлюбу користування цим майном стало не можливим, тому вона просить його поділити (а.с.2-4, 54-56). Представник позивача [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов та розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи є відповідні докази, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, та від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 19 липня 2017 року [PERSON] належить двокімнатна квартира № 69, загальною площею 59,4 кв.м. в будинку №15 по вулиці Героїв Сталінграду (нині вулиця Парусна) у місті Іллічівську (нині Чорноморськ) Одеської області (а.с.13,14). На підставі договору купівлі продажу від 28 грудня 2013 року [PERSON] належить однокімнатна квартира №224 загальною площею 18.0 кв.м. в будинку №7 по вулиці 1 Травня у місті Іллічівську (нині Чорноморськ) Одеської області (а.с.18-19,20). Відповідно до витягу з державного Реєстру прав власності на нерухоме майно на імя відповідача [PERSON] зареєстрована двокімнатна квартира №145, загальною площею 27,8 кв.м. в будинку 36 по вулиці Паркова у місті Іллічівську (нині м.Чорноморськ) Одеської області (а.с.22). З 09 вересня 1995 року сторони перебували в шлюбі, який був зареєстрований у в відділі реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції в Одеської області, актовий запис №367 (а.с.7). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 жовтня 2015 року (справа №501/3690/15-ц) шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). Сторони від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9,10). Статтею 368 частиною 3 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Стаття 60 СК України передбачає, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У статті 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Стаття 69 СК України передбачає право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 70 СК України встановлює,що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними. Таким чином, сторонам на праві власності в рівних частках належить спірне майно, яке було придбано під час шлюбу. Стаття 70 частина 3 СК України встановлює право на збільшення частки в спільному майні подружжя виходячи з того, що після розірвання шлюбу у позивачки залишились проживати неповнолітні діти, аліменти, які вона отримує не достатні для того, щоб компенсувати всі витрати на утримання дітей (навчання, лікування, одяг, тощо). Ч.1 ст.316 ЦК України передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ч.1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у вигляді сплати судового збору в сумі 551,20, що підтверджується квитанцією від 28.12.2016 р. (а.с.1). Враховуючи, вище викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved