Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в квартирі [ADDRESS] Запорізької області. Позовну заяву обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування від 01.06.2000 року належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання колишнього власника квартири - [PERSON] Проте з часу укладання договору дарування, а саме з 01.06.2000 року відповідач у квартирі фактично не проживає, жилим приміщенням не користується. Реєстрація відповідача порушує права позивача як власника квартири, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача, та в зв'язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 01 червня 2000 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 272 (а.с.5). Відповідно до інформації Мелітопольського КП МБТІ від 22.07.2017 року, право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване за [PERSON] на підставі договору дарування (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 1107 від 03.07.2017 року [PERSON] зареєстрований на [ADDRESS] але за вказаною адресою не проживає з 2000 року, його особисті речі в зазначеній квартирі відсутні (а.с.6). Крім того відповідно до довідки виконавчого комітету Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 1106 від 03.07.2017 року, в [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO] за вказаною адресою не проживає з 2000 року (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 01.06.2000 року та по теперішній час відповідач [PERSON], в квартирі [ADDRESS] не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, кошти за комунальні витрати він не сплачує, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідач не пред'являв, до квартири не з'являвся. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved