Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернувся позивач та просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 53/2 по вулиці Червоноармійська міста Миронівка Київської області, а також зобовязати її знятися з реєстрації. Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що його колишня дружина [PERSON]з жовтня 2015 року не проживає в належному йому на праві приватної власності будинку по вулиці Червоноармійська, 53/2 міста Миронівка Київської області, а отже втратила право на користування ним. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилася, клопотання про розгляд справи за її відсутності не надала, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки не повідомила. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки на час судового засідання закінчився строк розгляду справи, передбачений ст. 157 ЦПК України. Представник третьої особи Миронівської міської ради Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві міський голова просив слухати справу у відсутності представника Миронівської міської ради Київської області, проти задоволення позову не заперечив (а.с. 44). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік. Аналізуючи зазначені норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку, що лише власник майна має право ним розпоряджатися, в тому числі шляхом звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування ним. Аналогічного висновку дійшов пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, де в п. 39 постанови від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 Цивільного кодексу України). Таким законом не може бути Житлового кодексу Української РСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 Цивільного кодексу України. Тому стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 Цивільного кодексу України. Відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР застосуванню не підлягають. Відповідно до копії договору дарування від 04 березня 1993 року позивач є власником 7/20 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Червоноармійська, 53 (а.с. 6-7) Із копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 25 березня 2013 року КП КОР Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації вбачається, що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Червоноармійська, 53 (а.с. 8-9). Із договору дарування 7/20 частин житлового будинку від 30 січня 2003 року та договору про розірвання договору дарування 7/20 часток житлового будинку від 31 липня 2014 року вбачається, що позивач є власником 7/20 частин житлового будинку по вулиці Червоноармійська, 53 міста Миронівка Київської області (а.с. 70-71). Таким чином, в матеріалах справи наявні докази того, що позивач є власником частини житлового будинку по вулиці Червоноармійська, 53 міста Миронівка Київської області, а не будинку № 53/2 по вулиці Червоноармійська міста Миронівка Київської області. В позовній заяві позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 53/2 по вулиці Червоноармійська міста Миронівка Київської області, а також зобовязати її знятися з реєстрації за цією адресою. Під час розгляду справи суд розяснив позивачу необхідність надання доказів того, що він є власником житлового будинку по вулиці Червоноармійська, 53/2 міста Миронівка Київської області, де зареєстрована відповідач. Позивач відмовився надати суду такі докази, мотивуючи свою відмову тим, що це один і той же будинок. Таке твердження позивача спростовується наявними у справі матеріалами, зокрема: актами обстеження, відповідно до яких в будинку № 53/2 по вулиці Червоноармійська в місті Миронівка Київської області зареєстрована [PERSON] (а.с. 16-26); довідкою виконавчого комітету Миронівської міської ради Київської області від 15 червня 2016 року № 02-50/1688 відповідно до якої відповідач зареєстрована в [INFO] (а.с. 27). Ще одним доказами того, що будинок під № 53 по вулиці Червоноармійська міста Миронівка Київської області та будинок під № 53/2 по вулиці Червоноармійська міста Миронівка Київської області не є одним і тим же будинком є копія паспорту позивача, відповідно до якого він зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с. 4), в той час як відповідач згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області зареєстрована за адресою: [INFO]. Крім того, згідно з абзацом 13 пункту 3.1 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, на кожний обєкт (у тому числі на захисні споруди) заводиться окрема інвентаризаційна справа і запроваджується літерування та нумерація будинків, допоміжних будівель та споруд. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач, стверджуючи, що він є власником житлового будинку під № 53/2 по вулиці Червоноармійська міста Миронівка Київської області, в супереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав доказів на підтвердження цього. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, не підтверджені матеріалами справи, а тому задоволенню не підлягають. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed