Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова 15 січня 2015 року за вхідним № 1120/15 надійшла вказана позовна заява. Позивач прохає ухвалити рішення, яким визнати її звільнення з роботи у зв'язку зі скороченням штату чисельності працівників підприємства неправомірними та такими, що не відповідає чинному законодавству України; поновити її на роботі в якості налагоджувальника автоматичних ліній і агрегатних верстатів; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату на день поновлення на робот і допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі і стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць; стягнути з відповідача завдану ним його неправомірними діями моральну шкоду у розмірі 05 000 ,00 грн.; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона працювала з 02.08.1973 року у Акціонерному товаристві «Харківський тракторний завод», за час роботи на підприємстві зарекомендувала себе як кваліфікований та сумлінний працівник, з високою продуктивністю праці. 15.12.2014 року її звільнили з роботи у зв'язку зі скороченням численності працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Зверталася із заявою про незгоду зі звільненням до цехового профспілкового комітету, але у задоволені цієї заяви їй було відмовлено, тому, вона вимушена за захистом звернутися до суду (а.с.1-3). У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, які наведені у позовній заяві. На запитання суду додатково пояснила, що погоджується на мирне вирішення справи за умови сплати Відповідачем коштів у розмірі, на його розсуд; витрати на правову допомогу складають 1000 грн., але їх розмір не може підтвердити документально. Пояснила, що її було попереджено про звільнення, але робота не була запропонована на вакантні посади. Відповідач запропонував укласти договір на залучення до роботи, але вона відмовилася його підписати (а.с. 29-30). Сказала, що перебуває на обліку в УПФ та отримує пенсію, утриманців не має, чоловік працює, вона не інвалід і на обліку у закладах охорони здоров'я на день звільнення не перебувала, на час звільнення не навчалась в учбових закладах. Трудову книжку та кошти отримала в день звільнення, а також отримала розрахунок по лікарняним листам. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав з цього приводу суду письмові заперечення (а.с. 33-34), в яких посилався на те, що адміністрацією підприємства звільнення позивача було здійснено з додержанням усіх вимог чинного законодавства про працю щодо : - додержання встановленого частиною 1 ст. 49-2 КЗпП України двомісячного строку попередження Позивача про наступне скорочення його посади; - отримання встановленої ст. 43 КЗпП України згоди профспілкового комітету на звільнення Позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України; - додержання встановленого частиною 8 ст. 43 КЗпП України строку звільнення Позивача після отримання згоди профспілкового комітету на його звільнення; - виплати Позивачу в день його звільнення всіх сум, що належать йому від підприємства, у відповідності до ст. 116 КЗпП України, включаючи вихідну допомогу згідно до ст.44 КЗпП України; - видачі оформленої трудової книжки в день звільнення Позивача. Відповідач просив суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити, на мирне вирішення спору не погодився, бо позивачці виплачені всі кошти. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини: 02.08.1973 року [PERSON] прийнята на роботу на ХТЗ, розпорядження № 15 (а.с.4-5, 7). 15.12.2014 року Позивачка звільнена у зв'язку зі скорочення чисельності - п.1 ст. 40 КЗпП України, розпорядження № 1512 (а.с. 4). 23.09.2014 року [PERSON] попереджена про звільнення за скороченням чисельності, розпорядження № 102, під особистий підпис. Це розпорядження узгоджено з цеховим комітетом 23.09.2014 року, протокол № 04 (а.с. 10, 11, 59-62. [PERSON] не була присутньою на засіданні цехового комітету, надавши заяву з проханням слухати питання про скорочення чисельності за її відсутності (а.с.65-66). Суд не може погодитися з доводами позивача і вважає , що подані відповідачем письмові докази свідчать про те, що ним при звільненні [PERSON] виконані всі вимоги законодавства. Так, суду для з'ясування, чи дійсно у відповідача мали місце скорочення чисельності або штату працівників, надані документи, що підтверджують дійсне скорочення чисельності працівників Публічного акціонерного Товариства «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» за рахунок ліквідації посад та зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами, а саме : · копія наказу від 02.09.2014 року № 429, № 586 від 25.11.2013 року з додатком «Завдання по оптимізації чисельності персоналу» якими вирішено питання про оптимізацію чисельності працівників 9 (а.с.83-86); · копію розпорядження від 23.09.2014 року за № 102, яким [PERSON] було попереджено про звільнення у зв'язку зі скороченням чисельності (а.с. 82); · копію виписки з протоколу № 4 від 23.09.2014 року спільного засідання адміністрації та цехового комітету МЦ-1 про надання згоди на звільнення [PERSON] та його копію (а.с.59-62, 77, 79, 80); · копію заяви [PERSON] про відмову бути присутньою на засіданні цехового комітету 23.09.2014 року (а.с.64-65): · копію розпорядження № 1512 від 15.12.2014 року про звільнення [PERSON](а.с. 4); · довідку про склад цехового комітету профспілки МЦ-1 станом на 23.09.2014 року (а.с 63).; · копію звіту «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (а.с. 66); · копію штатного розпису на 2014 рік (а.с.67-69); · довідка бухгалтерії про виплати [PERSON] у зв'язку зі звільненням (а.с.73-74); · довідку про доходи за 2014 рік [PERSON] (а.с. 75) Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що адміністрація була вимушена прийняти заходи по скороченню всіх витрат, в тому числі на оплату праці, так як витрати на заробітну платню не забезпечуються доходами підприємства без скорочення чисельності працівників. Щодо виконання вимог з запропонуванням працівникам, що підлягають до скорочення, іншу відповідну роботу на підприємстві, за її наявності та доведення цього наказу до їх відома - до суду надано копію повідомлення [PERSON] про скорочення її посади за яким, згідно до статті 49-2 КЗпП України, вакантна посада не запропоновувалася, бо за фахом, освітою [PERSON] - такі посади були відсутні (а.с.66, 68-69). Згідно до підпису [PERSON], повідомлення про звільнення за скороченням чисельності була ознайомлена та отримала 23.09.2014 року (а.с.82). Звільнення [PERSON] узгоджено з профспілковим комітетом, що підтверджується відповідним протоколом № 04 від 23.09.2014 року (а.с.59-62, 77, 80). Звільнення [PERSON] було здійснено також із-за відсутності у адміністрації іншої роботи для переводу особи, яка звільняється, за його згодою (а.с. 66, 67-69). Як доказ того, що у адміністрації підприємства не було змоги запропонувати [PERSON] іншу вакантну посаду, яка б відповідала її професійним даним, освіті, стану здоров'я, відповідачем до суду надано копію звіту «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та копію штатного розпису на 2014 рік(а.с. 66, 67-69). Крім цього, у судовому засіданні Позивач пояснила, що як вона знає, робітників на завод прийняли, але на які посади та кого - їй не відомо. Але, суд не може погодитися з позивачем, оскільки це спростовується доказами, наданими Відповідачем у судове засідання. Ці докази були досліджені у судовому засіданні та не оспорені Позивачем. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, - суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог у частині поновлення його на роботі, стягненні заробітної плати за час вимушеного прогулу, а тому, не має підстав і для стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed