Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про зобов`язання вчинити певні дії. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2020 року вона є спадкоємцем померлого батька [PERSON] , 1938 року народження, який помер [INFO] , з недоотриманої ним пенсії у розмірі 318667,42 грн. Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області застосоване положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому управлінням виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії у розмірі 312485,49 грн. Вказує, що за період з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2019 року розмір недоотриманої пенсії за життя [PERSON] складає 318667,42 грн., а за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2017 року приватним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину не видавалось, розмір недоотриманої пенсії за життя [PERSON] за цей період позивачці теж не відомий, а різниця невиплаченої суми між фактично виплаченою та успадкованою складає 6181,93 грн. У зв`язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просила зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області нарахувати та виплатити [PERSON] суму пенсії, що належала за життя [PERSON] , який помер [INFO] за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2017 року, та грошові кошти у розмірі 6181,93 грн., які набуті у порядку спадкування за законом у вигляді недоотриманої пенсії за життя [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 травня 2020 року, зареєстрованого за № 1785. Відповідач Маріупольське об`єднане УПФУ Донецької області надіслав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивач успадкував належні спадкоємцю суми пенсії відповідно до положень ст. 1277 ЦК України. Відповідно до положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Недоотримана пенсія за життя становить 312485,49 грн., яка виплачена [PERSON] . Зазначає, що оскільки померлий за життя не вживав заходів щодо своєчасного нарахування та отримання пенсії, то він не скористався своїм правом на отримання належної йому пенсії. У зв`язку із чим, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 травня 2021 року зазначену позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 червня 2021\~року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам у справі їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень. Витребувано з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області пенсійну справу [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який помер [INFO] , та рішення про зупинення виплати пенсії з 01 листопада 2014 року по 18\~листопада 2019 року. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 липня 2021 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області про заміну відповідача відмовлено. Представник позивача [PERSON] надала заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача не з`явився з невідомих суду причин, скориставшись своїм правом на відзив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 травня 2020 року, виданим приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Бедненком\~С.В., спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1938 року народження, який помер [INFO] , є його донька [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 318667,42 грн. На підставі разового доручення № 914120183091/39 12 жовтня 2020 року [PERSON] отримала за період з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2019 року виплату пенсії призначеної за віком, у розмірі 312485,49 грн. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі за №\~200/11978/20-а [PERSON] відмовлено у відкритті провадження про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Зазначена ухвала позивачкою не оскаржувалась. Оцінка доказів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. При цьому, обставини, що стосується перерахування та відповідно отримання суми пенсії за віком у розмірі 312485,49 грн. не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають. Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої у повному обсязі пенсії за віком, яка входить до спадкової маси у розмірі 6181,93 грн., а також розміру пенсії за віком за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2017 року, у який не проводилось нарахування. Мотиви суду. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. Позивач наводить аргумент, що відповідачем сплачену недоотриману пенсію спадкодавця у розмірі 49729,55 грн., на його звернення відповідач повідомив, що ним виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України при застосуванні до встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на пенсію, яке нерозривно пов`язане із особою, яке відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми пенсії, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст.\~46 наведеного Закону у відповідача були відсутні. Отже, виходячи з того, що сума недоотриманої пенсії померлого [PERSON] за період з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2019 року складає 318667,42 грн., розмір фактично виплаченої суми недоотриманої пенсії склав 312485,49 грн., слід дійти висновку, що сума недоотриманої пенсії за життя [PERSON] складає 6181,93\~грн. З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно з якими сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги на суму 6181,93\~грн. ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню. При цьому обставини щодо недоплати указаної суми відповідачем не спростовані. З огляду на те, що спірна сума уже нарахована відповідачем, але не сплачена, слід дійти висновку, що належним способом захисту прав буде саме стягнення суми в розмірі 6181,93\~грн. з відповідача, з урахуванням приписів ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимог позивача зобов`язання нарахувати та виплатити недоотриману пенсію її батька за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2017 року, у який не проводилось нарахування, суд виходить з такого. Пред`являючи до стягнення суму, що є більшою від різниці між розміром спадкового майна, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом, та виплаченою відповідачем суми, позивач фактично вимагає визнання за ним права власності у порядку спадкування на недоодержану пенсію померлого батька в сумі більшій, ніж зазначено у свідоцтві про право на спадщину, та зобов`язання відповідача виплатити цю суму. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто, зверненню до суду із вимогами про визнання права власності у порядку спадкування має передувати відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, відповідно до п. 4.14 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє, у тому числі склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. Отже на нотаріуса покладено обов`язок щодо встановлення складу спадкового майна. Суд вважає, що посилання позивача на необхідність зобов`язання виплатити на її користь недоотриманої пенсії за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2017 року, тобто за час, у який не проводилось нарахування, є необґрунтованим, оскільки нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину, яка складається з недоотриманої пенсії в розмірі 318667,42 грн., а зазначений період не увійшов до складу спадщини та розмір такої взагалі невідомий. Постанови про відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану суму недоотриманої пенсії матеріали справи не містять. За таких обставин у позивача відсутні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, у тому числі позивач не позбавлена права в порядку КАС України оскаржити дії відповідача в цій частині вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. При зверненні із позовом до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908 грн., тому з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial