Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 06 березня 2018 року з Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 10 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач у встановлені договором строки обов`язки по поверненню кредиту не виконав, у зв`язку з чим банк звернувся із позовом до суду про стягнення суми заборгованості за договором кредиту, яка станом на 30 листопада 2017 року складає 91067,77 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 6997,74 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 76510,56 гривень, заборгованість за пенею та комісією - 2746,72 гривень, штраф фіксована сума - 500 гривень, штраф процентна складова - 4312,75 гривень, крім того просив стягнути із відповідача витрати на сплату судового збору у розмірі 1762 гривень. 29 березня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому вказав, що позовна заява про стягнення заборгованості не відповідає вимогам ЦПК України, а саме: не вказаний строк дії картки, який повинен співпадати із строком повернення кредиту, а зазначений лише строк укладання договору 10 серпня 2007 року; до позовної заяви не доданий розрахунок, згідно з яким із нього стягується сума заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, зокрема, періоду з якого виникнення заборгованості за тілом кредиту і за заборгованості за процентами (місяць, рік), коли позивачу про це стало відомо, формула за якою нараховані зазначені у позові суми 6997,74 грн. та 46510,56 грн. Позивач називає розрахунком звичайну банківську виписку, тому зрозуміти принцип нарахування заборгованості та перевірити його правильність неможливо. Таким чином, порушується принцип змагальності сторін, передбачений ст. 12 ЦПК України. Ксерокопію його заяви прочитати не доводиться за можливе, через погану якість наданої копії, а також не вказано, чи є оригінал такої заяви. Крім того, до позовної заяви не доданий договір від 10 серпня 2017 року № б/н з умовами надання кредиту, про який згадується у позовній заяві. На підтвердження позовних вимог позивач надав Умови надання банківських послуг, з якими він ні у 2007 році, ні пізніше не був ознайомлений, тому вважати це доказом неможливо. Також позивач незаконно нарахував заборгованість за пенею та штраф, оскільки Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/ або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, до якого входить місто Маріуполь. Таким чином, позивачем незаконно та безпідставно нараховані суми у розмірі 2746,72 грн. (заборгованість за пенею та комісією), 500 грн. (штраф - фіксована сума) та 4312,75 грн. (штраф - процентна складова). 07 травня 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказує, що 10 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позивальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладений договір не суперечить чинному законодавству України. Між сторонами здійсненні всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовим якого виступають. Зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом за фактом обробки фактичного операційного руху грошових коштів за рахунком кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певний період часу, тому позивач надав виписку за рахунком. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів , затверджених наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. Із виписки убачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Звернув увагу суду на те, що даний кредитний договір має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо. За даним договором відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно з Умовами та правилами картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховується операції по платіжній картці. Картрахунки відкриті на невизначений строк п. 9.3 Умов та правил. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднанні в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначений на самій картці. Тому, кредитний договір є чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Згідно з довідкою про видачу кредитних карт клієнт отримав кредитні карти № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких має термін дії до останнього дня місяця липня 2015 року. Щодо посилання відповідача на отримання копії поганої якості та позовної заяви нічим не обґрунтовані, оскільки відповідач має право ознайомитися із матеріалами цивільної справи у суді. Таким чином, на сьогоднішній день не існує жодних перешкод для реалізації. Відсутність у матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови у позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладання кредитного договору і часткове його виконання. Видача кредитних здійснюється шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитний ліміт - є поновлювальною кредитною лінією, якою відповідач активно користувався, тому виникнення кредитних зобов`язань має діючий характер. Зміна тіла кредиту безпосередньо пов`язана з продовженням відповідачем користування карткою (зняття коштів, оплата послуг і т.д.). Щодо формули нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість вказує, що до квітня 2014 року діяла наступна формула нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N - поточне тіло кредиту, M - процентна ставка, 365/360 - кількість днів у році, Y - кількість днів за які здійснювалося нарахування, Z - сума нарахованих процентів; нарахування процентів на прострочену заборгованість: N*M/365*Y=Z, де N - прострочене тіло кредиту, M - процентна ставка, 365/360 - кількість днів у році, Y - кількість днів за які здійснювалося нарахування, Y - сума нарахованих процентів; формула нарахування процентів на прострочену заборгованість: N*M/365*2*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом, M - процентна ставка, 365/360 - кількість днів у році, 2 - коефіцієнт підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, Y - кількість днів за які здійснювалося нарахування, Y - сума нарахованих процентів. З квітня 2014 року банком внесені зміни до Умов та привал надання банківських послуг та Тарифів в частині розрахунку процентів, які затверджені Наказом № СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року, згідно якого у разі виникнення прострочених зобов`язань проценти нараховуються у подвійному розмірі на всю суму заборгованості. Діючі з квітня 2014 року формули нарахування процентів: нарахування процентів на поточну заборгованість: N*M/365*(2 або 1)*Y=Z, де N - заборгованість за кредитом, M - процентна ставка, 365/360 - кількість днів у році, 2 або 1 - коефіцієнт процентної ставки ( 1 - застосовується у разі належного виконання зобов`язань; 2 - підвищення процентної ставки за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості). У разі процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість. При розрахунку процентів цифри, починаючи з третього знака після коми відкидаються. Сума після коми ручного розрахунку може відрізнятися від розрахунку який доданий до позову, у зв`язку із автоматичним округленням. При нарахуванні банком процентів, комісії, пені і не внесення коштів клієнтом на погашення цієї заборгованості, банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок погашення кредитного ліміту. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідача за кредитним договором не проводилася, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним відсутні. Щодо посилання відповідача на застосування вимог Закону Україну від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» зазначає, що відповідач з метою списання штрафних санкцій до банку не звертався. На підставі викладено, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, після отримання достовірної інформації щодо адреси реєстрації, проживання/перебування відповідача, банком будуть виконані вимоги, передбачені ст. 2 Закону Україну від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». 18 травня 2018 року від відповідача до канцелярію суду надійшла заява про застосування строків позовної давності, оскільки такий у даному випадку пропущений ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду із позовом про стягнення заборгованості, прострочка з погашення чергової частини платежу за кредитним договором виникла у нього 30 вересня 2014 року, що слідує з розрахунку заборгованості доданого ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви. З даною позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 26 грудня 2017 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України. 18 травня 2018 року від відповідача до канцелярії суду надішли заперечення на відповідь на відзив, в яких вказує, що жодних оригіналів документів, які могли підтвердити виконання зобов`язань банку щодо надання йому кредиту, суду не надано. Таким підтвердження, на думку відповідача може бути належним чином оформлене платіжне доручення (меморіальний ордер) про переказ банком суми кредитних коштів на відповідний картковий рахунок. Заявлені банком позовні вимоги у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 34,80 % річних за період з 30 вересня 2014 року по 31 березня 2015 рік, 43,20 % за період з 01 квітня 2015 року по 31 листопада 2017 року не підлягають до задоволення, оскільки у даному випадку сторони не узгодили розмір відсотків за користування кредитними коштами. Вважає, що у даному випадку пропущений ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду із позовом про стягнення заборгованості, прострочка з погашення чергової частини платежу за кредитним договором виникла у нього 30 вересня 2014 року, що слідує з розрахунку заборгованості доданого ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви. З даною позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 26 грудня 2017 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України. Щодо вимоги про дострокове повернення кредиту вказує, що ні у договорі, ні у позовній заяві не зазначений строк дії кредитування позичальника та кінцевої дати повернення кредиту. Крім того, вказує, що позивачем порушено положення ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено обов`язок для банку провести досудове врегулювання спору з обов`язковим направлення вимоги позичальнику та надання 30 днів на усунення порушення умов договору із зазначення суми простроченої заборгованості, яка підлягає сплаті. Направлення зазначеної вимоги є обов`язковою передумовою для можливості банку вимагати дострокове повернення кредиту, в тому числі у судовому порядку і таке право виникає тільки після спливу 30 днів, тобто на 31 день після отримання позичальником вимоги про отримання вимоги про повернення кредитних коштів. Таким чином зазначені положення законодавства та умови договору банком порушені, жодної вимоги відповідач від банку не отримував. При цьому він не був ознайомлений із інформацією щодо сукупної вартості кредиту. Також, оскільки місто Маріуполь віднесено до населеного пункту, до проводиться антитерористична операція, відповідно до вимог Закону Україну від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», застосування будь-яких видів неустойки забороняється. У зв`язку із чим, просив суд відмовити у позовних вимогах у повному обсязі. 09 липня 2018 року від представника позивача надійшла відповідь на заперечення, в яких зазначив, що банком на підтвердження факту укладання кредитного договору та наявності не виконання кредитних зобов`язань: копію кредитного договору; розрахунок заборгованості; копію паспорту відповідача; виписку за рахунком; фото клієнта із карткою. У даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах, а саме: у заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та тарифах. Таким чином, між банком та позивальником укладається договір у письмовій формі. Укладений договір не суперечить чинному законодавству України. Між сторонами здійсненні всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору. Вказує, що пеня і штраф є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день просточення виконання. Штраф та пеня не є взаємовиключними видами неустойки. Враховуючи викладене, принцип свободи договору, дає право банку передбачати у кредитному договорі відповідальність позичальника за невиконання або неналежне виконання зобов`язань у вигляді штрафу, і не своєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання у вигляді пені. Застосування банком у кредитному договорі та штрафу та пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягнення до відповідальності, адже характер правопорушень у даному випадку різний. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка за картковим рахунком та розрахунок заборгованості, є належним та допустимим доказом, та такий відповідачем не спростований. Щодо порушення строку позовної давності зазначив, що відповідачем дійсно вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед банком. Так, згідно з випискою відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких здійснено 25 грудня 2015 року, що підтверджується випискою з рахунку. Позивач звернувся із позовом до суду 16 січня 2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Вказує, що Закон України «Про споживче кредитування» не поширюються на спірні правовідносини, оскільки вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, а у даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Строк та погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені у тарифах. Оскільки договір оформлений 10 серпня 2007 року, остання звірка паспортних даних здійснювалася при укладанні договору, тому при звернені до суду із позовом про стягнення заборгованості у банку була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Враховуючи викладене, представник позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2018 року вказану цивільну справу надіслано за підсудністю до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 березня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 травня 2018 року заяву [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 червня 2018 року зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» надати для огляду у судовому засіданні наступні документи: оригінал розпорядження на відкриття рахунків; оригінал Витягу із реєстру рахунків з вказівкою, які типи рахунків були відкриті на ім`я відповідача у 2007 році в подальшому; оригінал документів бухгалтерської проводки про зарахування коштів на рахунок відповідача; відомості про позивача з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; оригінал заяви про надання позивачу дозволу на обробку персональних даних відповідача; ліцензійне погодження до генеральної ліцензії з переліком видів діяльності; акт прийому передачі активів, пасивів боргів до відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 червня 2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] - про витребування доказів, - задоволено, витребувано з Акціонерного товариства «ПриватБанк» відомості, а саме: чи добровільно погасив заборгованість [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , за кредитним договором № б/н від 10 серпня 2007 року, за період з 30 вересня 2014 року по 25 грудня 2015 року включно, чи банк автоматично списав грошові кошти з картки [PERSON] .?; якщо грошові кошти списувались автоматично, чи повідомлялося про це [PERSON] , та яким чином?; з якої картки (номер) списувались грошові кошти (або погашався борг добровільно) у зазначений період, та який строк дії цієї картки?. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Ісаєвська О.М. надала заяву про розгляд справи за її відсутністю з урахуванням доказів наявних у матеріалах цивільної справи. Відповідач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач звернувся до суду після спливу позовної давності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом установлено, відповідно до укладеного договору від 10 серпня 2007 року № б/н відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за указаним договором належним чином не виконав. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість відповідача станом на 30 листопада 2017 року становить 91067,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6997,74 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 76510,56 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2746,72 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 4312,75 грн. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Так, позивачем надано довідку від 13 квітня 2018 року № 30.1.0.0/2-20180116/742 про те, що [PERSON] згідно з кредитним договором від 10 серпня 2007 року № б/н отримав кредитки № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких має термін дії до останнього дня місяця липня 2015 року. Отже, у справі, де предметом розгляду є стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості є доведеною. У той же час, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, встановлено, що 10 серпня 2007 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком дії картки, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 7000,00 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 36,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, упродовж строку кредитування, тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. У відповідності до вимог ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Між тим, у відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі встановлено, що строк дії картки визначений «07.2015», відповідно до довідки банку, іншого сторонами суду не представлено, тому суд дослідив саме ті докази, які представлені сторонами. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Оскільки відповідачем останній платіж здійснений 12 серпня 2014 року, дія картки закінчилася у липні 2015 року, позов подано до суду 18 січня 2018 року, тобто не у межах загального строку позовної давності, а саме: з моменту сплати останнього платежу, тому наявні підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 267 ЦПК України не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір відноситься на рахунок позивача. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed