Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Деренько Оксаною Іванівною (адреса: 65048, м.Одеса, вул. Успенська, 54) до [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] (адреса: [ADDRESS] ), в якій просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою під [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, проте у ній не проживають понад шість місяців, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в квартирі немає. Позивач перешкод відповідачам у користуванні житловим приміщенням не чинив. Реєстрація відповідачів у квартирі носить формальний характер. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Деренько О.І. у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 12.02.2021 між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куртєвою Х.І. та зареєстрований в реєстрі за № 196. Відповідно до п. 1 вказаного договору [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру під [ADDRESS] (а.с.8). Право власності позивача [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Як вбачається з розписки попереднього власника квартири [PERSON] від 07.10.2015, остання зобов`язалася до 20.02.2016 зняти з реєстрації [PERSON] (а.с. 10, 11). Відповідно до листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № 1834/01-07 від 21.09.2021 за відомостями Департаменту, станом на 20.09.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] з 05.08.2002 (а.с.72). Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. На підставі ст.7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 року в справі № 243/7004/17-ц. При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 17.10.2018 року у справі № 521/17805/16-ц, відповідно до якої згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Також Верховний Суд роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405\~ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом установлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі протягом тривалого часу, сторони не пов`язані спільним\~\~побутом, при цьому, відповідач не несе витрат по утриманню квартири, що створює позивачу додатковий тягар, оскільки останній зобов`язаний сплачувати комунальні послуги з урахуванням факту реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] у вказаній квартирі. Крім того, як вбачається з розписки попереднього власника квартири [PERSON] від 07.10.2015, остання зобов`язалася до 20.02.2016 зняти з реєстрації [PERSON] . З огляду на викладене, право відповідача [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що вимога про визнання [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. Щодо визнання втратившими право користування [PERSON] , та [PERSON] , суд не вбачає підстав, оскільки як свідчать матеріали справи, останні на даний час за вказаною адресою зареєстрованими не значаться.

Outcome: partial