Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.04.2013р. померла її матір [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на 1/6 частку квартири [ADDRESS], яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради 27.06.1995р. р. № 3-6577, право власності на яку було зареєстровано в ОМБТІ в реєстраційній книзі 143пр, стор. 36, р.№207. За життя її матір 09.01.2003р. склала заповіт на користь [PERSON] 08.05.2017р. помер її батько [PERSON], який також являється власником 1/6 частики вищезазначеної квартири, а також склав заповіт на її імя, однак отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті своїх батьків не може, оскільки в неї не має оригіналів правовстановлюючих документів, про що зазначено і в постановах державного нотаріуса Сьомої Одеської нотаріальної контори. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 15.04.2013р. та після смерті [PERSON], померлого 08.05.2017р. Представник позивача в судове засідання не зявилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлявся заздалегідь належним чином, причини неявки не повідомляв, з заявами та клопотаннями не звертався. Враховуючи, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.1995р. № 56736 розпорядженням органу приватизації [PERSON] передано, квартиру [ADDRESS], в спільну часткову власність гр.. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] (а.с. 12) На підставі вищезазначеного розпорядження, 27.06.1995р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів Свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що вищевказана квартира дійсно належить на права спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім»ї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. (а.с. 11) 15.04.2013р. померла [PERSON], яка є матірю позивача у справі [PERSON], що підтверджується відповідними доказами. (а.с.7, 8, 9,10,15) 03.01.2003р. [PERSON] склала заповіт, та заповіла [PERSON], все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось на день смерті, та на що вона за законом матиме право. (а.с. 13) 08.05.2013р. помер [PERSON], який є батьком [PERSON], що підтверджується відповідними доказами. (а.с.7, 8, 9,10,16) 13.04.2013р. [PERSON] склав заповіт, за яким заповів [PERSON], все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалось на день смерті, та на що він за законом матиме право. (а.с. 14) Згідно листа № 6585-11/2780 від 05.10.2017р., виданого КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, повідомлено, що станом на 31.12.2012р. право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстрована за: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКХ виконкому Одеської міської ради 27.06.1995р. р.№3-6577. Дата реєстрації 09.08.1995. (а.с. 19) 16.11.2017р. постановою державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], яка померла 15.04.2013р., оскільки не було надано правовстановлюючих документів на квартиру. (а.с. 21) 16.11.2017р. постановою державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер 08.05.2017р., оскільки не було надано правовстановлюючих документів на квартиру. (а.с. 23) Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як роз'яснив ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.3 Інформаційного листа від 16.05.2013 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про спадкування, судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~систему органів державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку. Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майновстановлює, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об'єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3). Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. У зв'язку з тим, що позивачем було втрачено правовстановлювальний документ на спірну квартиру, тому позивачка як спадкоємиця не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і її право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~та ч.1\~ст. 321 ЦК України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та Законом. Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved