Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради до [PERSON] про відшкодування вартості навчання за державним замовленням. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 49386,20 грн. витрачених державою на навчання відповідача у Комунальному вищому навчальному закладі «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Комунальний вищий навчальний заклад «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради (далі КВНЗ «ЗМК» ЗОР) має ліцензію Міністерства освіти і науки України та здійснює господарську діяльність у вигляді надання освітніх послуг, повязаних з одержанням вищої освіти на рівні кваліфікаційних вимог молодшого спеціаліста відповідно до ліцензії Міністерства освіти і науки. Відповідно до наказу КВНЗ «ЗМК» ЗОР № 68-Ост від 10.08.2012 р. «Про зарахування на навчання» [PERSON] була зарахована до складу студентів другого курсу денної форми навчання за державним замовленням, за спеціальністю «Лікувальна справа». 05 вересня 2012 року між відповідачем та позивачем було укладено угоду № 143 про підготовку фахівців із вищою освітою, за умовами якої медичний коледж зобовязується забезпечити студентові якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця, після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації забезпечити працевлаштування в державному секторі. Відповідно до умов зазначеної угоди відповідач зобовязаний оволодіти теоретичними знаннями та практичними навичками, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої діяльності за спеціальністю, прибути після закінчення вищого закладу на місце направлення і відпрацювати за направленням в державному секторі не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. 30 червня 2015 року наказом № 72-Ост відповідачеві було присвоєно кваліфікацію «Фельдшер» та виданий диплом молодшого спеціаліста з відзнакою Е15 № 120552 з подальшим відрахуванням зі складу студентів коледжу у звязку із закінченням повного курсу навчання за спеціальністю «Лікувальна справа». Відповідача згідно з відомістю персонального розподілу молодих фахівців, які закінчили КВНЗ «ЗМК» ЗОР під особистий підпис було повідомлено про її місце працевлаштування для відпрацювання згідно до умов укладено угоди, а саме відповідача було розподілено до Комунальної установи «Запорізька багатопрофільна клінічна лікарня № 9». Згідно з повідомленням до направлення на роботу № 69 від 22.06.2015 р. адміністрацію коледжу було повідомлено про те, що відповідача було призначено на посаду сестри медичної процедурної загальної хірургії з місячним окладом 1263,00 грн. Листом від 03.05.2017 р. № 239/01-11 «Про працевлаштування випускників КВНЗ «ЗМК» ЗОР» адміністрацію медичного коледжу було повідомлено про те, що відповідач була звільнена з займаної посади за власним бажанням. 27.03.2017 р. на адресу відповідача був направлений лист з вимогою повідомити про місце працевлаштування, але відповідь на цей лист від відповідача станом на дату звернення до суду з позовною заявою від відповідача не надходила. 16.04.2018 р. на адресу відповідача була направлена вимога про відшкодування вартості навчання за державним замовленням, але відповідь на цей лист від відповідача станом на дату звернення до суду з позовною заявою не надходила. На підставі вищенаведеного, відповідачем були порушені умови угоди про підготовку фахівців із вищою освітою від 05.09.2012 р. № 143, а саме відповідачка за місцем направлення не відпрацювала три роки та станом на дату звернення позивача до суду з позовною заявою не відшкодувала до державного бюджету витрати за навчання відповідача за державним замовленням в розмірі 49386,20 грн. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник позивача у судове засідання не зявився. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] ([PERSON]І.) та її представник [PERSON] у судове засідання не зявились. 11.10.2018 р. через канцелярію до суду надійшла заява представника [PERSON], адвоката [PERSON], про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. За змістом наказу № 68-Ост від 10.08.2012 р. «Про зарахування на навчання» [PERSON] зарахована до Комунального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради з 10.08.2012 р. студентом другого курсу. 30.06.2015 р. [PERSON] отримала диплом молодшого спеціаліста з відзнакою Е15 № 120552, який підтверджує закінчення у 2015 році Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради за спеціальністю «Лікувальна справа» і здобуття кваліфікації «Фельдшер». Правовідносини між сторонами були формалізовані в Угоді про підготовку фахівців із вищою освітою № 143 від 03.09.2012 р. Так, за змістом п. 2 угоди про підготовку фахівців із вищою освітою № 143 від 03.09.2012 р. студент зобовязаний прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку. У відповідності до відомості персонального розподілу молодих фахівців, які закінчили КВНЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР [PERSON] розподілено для працевлаштування до Комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9». Матеріали справи містять повідомлення до направлення на роботу № 69 від 22.06.2015 р., відповідно до якого Комунальна установа «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» повідомляє, що [PERSON] призначена на посаду сестри медичної процедурної відділення загальної хірургії. Листом № 239/01-11 від 03.05.2017 р. Комунальна установа «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» повідомила КВНЗ «ЗМК» ЗОР про те, що [PERSON] звільнилась 03.01.2017 р. за власним бажанням. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 168666, виданого Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 23.04.2016 р. [PERSON] після реєстрації шлюбу 23.04.2016 р. змінила прізвище на «Коваленко». Відповідно до довідки про період та вартість навчання у КВНЗ «ЗМК» ЗОР № 125 від 17.10.2017 р. вартість навчання [PERSON] за період з 01.09.2012 р. по 23.01.2015\~р. становить 49386,20 грн. Позивачем було направлено відповідачу вимогу про відшкодування вартості навчання за державним замовленням № 196 від 13.04.2018 р., яка отримана відповідачем 17.04.2018 р., на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відомостей про те, що відповідач у визначений у вимозі десятиденний строк добровільно здійснив відшкодування вартості навчання за державним замовленням матеріали справи не містять. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 3\~ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобовязанням є\~правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобовязана вчинити\~на користь\~другої сторони\~(кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від вчинення\~певної дії\~(негативне\~зобовязання),\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23 січня 1996 року № 77, вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Виходячи з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, зважаючи на те, що відповідач та її представник не спростовували факт навчання [PERSON] за державним замовленням, факт її звільнення за власним бажанням у трирічний період з місяця призначення, розрахунок вартості навчання, визнали позов у повному обсязі, тож суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може\~відмовитися від\~позову,\~а відповідач\~ визнати\~позов на\~будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті справи\~або в\~окремій письмовій\~заяві. У\~разі визнання\~відповідачем позову\~суд за\~наявності для\~того законних\~підстав ухвалює\~рішення про\~задоволення позову.\~Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд.\~ Суд констатує, що визнання представником відповідача позову у заяві від 11.10.2018 р. не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а тому суд приймає визнання позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved