Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 березня 2019 року між [PERSON] (Позивач), та [PERSON] (Відповідач) було укладено попередній договір (надалі - «Попередній договір»). Попередній договір укладено в простій письмовій формі, нотаріально посвідчено договір не було. Відповідно до цього договору сторони зобов`язувалися в майбутньому, в строк не пізніше 2-го кварталу 2022 року укласти основний договір - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На виконання п.3.1, п.3.2 Попереднього договору Позивач сплатив Відповідачу суму грошових коштів в розмірі 57 900 грн. 00 коп.: 1-ий платіж в розмірі 19 300 грн. 00 коп. отримано Відповідачем до підписання Попереднього договору, про що міститься вказівка в п.3.1. Попереднього договору; 2-ий платіж в розмірі 19 300 грн. 00 коп. отримано Відповідачем 26 квітня 2019 року, про що міститься вказівка в п.3 Додаткової угоди № 1 від 26.04.2019 року; 3-ий платіж в розмірі 19 300 грн. 00 коп. отримано Відповідачем 31 травня 2019 року, про що міститься вказівка в п.3 Додаткової угоди № 1 від 31.05.2019 року. Вказує про те, що станом на сьогодні будівельні роботи по зведенню будинку [ADDRESS] призупинені. Позивач, отримавши консультацію юриста, прийшов до висновку про те, що Відповідач фактично ошукав його, оскільки, надав для підпису підготовлений ним же Попередній договір у простій письмовій формі. При укладанні Попереднього договору представники Відповідача запевняли Позивача у законності правочину та гарантували оформлення у майбутньому права власность на квартиру. Вказує про те, що у зв`язку із складанням тексту проекту спірного Попереднього договору Відповідачем, відповідальність за недотримання його форми має покладатися саме на Відповідача. Звертає увагу на те, що в силу ст. 657 Цивільного кодексу України, основний договір купівлі-продажу посвідчується нотаріально і тому Попередній договір від 14 березня 2019 року, укладений між сторонами, теж підлягав нотаріальному посвідченню. За відсутності нотаріального посвідчення, Попередній договір має бути визнаний судом нікчемним. У зв`язку з недійсністю Попереднього договору, Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу суму грошових коштів, сплачених Позивачем на виконання цього правочину, в повному розмірі. Просить визнати нікчемним правочин, а саме попередній договір, укладений 14 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Застосувати наслідки нікчемності правочину, а саме стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] 57900,00 грн. Стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення судових повісток, а також оголошенням про виклик до суду на сайті «Судова влада України», а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, необхідним є встановлення наявності тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Судом встановлено, що 14 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір. Попередній договір укладено в простій письмовій формі, нотаріально посвідчено договір не було. Відповідно до цього договору сторони зобов`язувалися в майбутньому, в строк не пізніше 2-го кварталу 2022 року укласти основний договір - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності з ч. 1ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1ст. 657 ЦК України). За змістом ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009р., з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що оспорюваний договір не було посвідчено нотаріально. В силу положень ч. 1, 2 ст. 216 ЦПК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06 листопада 2009 р. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦКта виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судом встановлено, що позивачем було сплачено відповідачу суму грошових коштів в розмірі 57 900 грн. 00 коп.: 1-ий платіж в розмірі 19 300 грн. 00 коп. отримано Відповідачем до підписання Попереднього договору, про що міститься вказівка в п.3.1. Попереднього договору; 2-ий платіж в розмірі 19 300 грн. 00 коп. отримано Відповідачем 26 квітня 2019 року, про що міститься вказівка в п.3 Додаткової угоди № 1 від 26.04.2019 року; 3-ий платіж в розмірі 19 300 грн. 00 коп. отримано Відповідачем 31 травня 2019 року, про що міститься вказівка в п.3 Додаткової угоди № 1 від 31.05.2019 року. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина першастатті 216 ЦК). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що укладений між сторонам попередній договір від 14 березня 2019 року є нікчемним, тому позов задовольняє, зобов`язавши відповідача [PERSON] повернути позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 57900 грн., які були передані відповідачу за вказаним попереднім договором.

Outcome: approved