Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.10.2019 року надійшов позов Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради до [PERSON] , за яким просив стягнути із відповідача надміру сплачені кошти внаслідок отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 30 691, 80 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилались на те, що [PERSON] разом із дружиною [PERSON] , дитиною [PERSON] , [INFO] , перебували на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області в сегменті «Облік ВПО» за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . 03.08.2016 року [PERSON] звернулась до управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначила себе та двох членів сім`ї: чоловіка [PERSON] та дитину - [PERSON] .. При цьому зазначила, що чоловік на допомогу не претендує. Так на підставі зазначеної заяви [PERSON] рішення управління від 05.10.2016 року була призначена допомога внутрішньо переміщеним особам на проживання з 03.08.2016 року по 02.02.2017 року у розмірах, передбачених законодавством. Вказували, що 13.12.2016 року [PERSON] звернувся до управління із заявою та необхідними документами за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. 13.12.2016 року [PERSON] подала до управління заяву, в якій не заперечувала щодо виплати [PERSON] адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначив себе та двох членів сім`ї: жінку [PERSON] та дитину - [PERSON] .. На підставі вказаної заяви [PERSON] згідно рішення управління від 08.02.2017 року йому була призначена відповідна допомога з 13.12.2016 року по 12.06.2017 року. Зазначали, що у подальшому [PERSON] неодноразово звертався до управління з заявами про продовження виплати призначеної щомісячної адресної допомоги. При цьому в заявах від 13.06.2017 року, 12.12.2017 року та 13.06.2018 року відповідач вказував, що змін, які впливають на призначення грошової допомоги, не відбулось та надав згоду на обробку його персональних даних. Зазначали, що на виконання п.10 Порядку було зроблено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на [PERSON] та [PERSON] та встановлено, що дружина відповідача має частку квартиру за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування №1-1528 від 07.07.2003 року, виданого державним нотаріусом Першої Петроградської держконтори. Отже, у зв`язку з наданням [PERSON] недостовірних відомостей виникла переплата бюджетних коштів на суму 30 691, 80 грн. за період із 03.08.2016 року по 31.07.2018 року, які на думку позивача підлягають поверненню. 03.09.2018 року управлінням на адресу [PERSON] було направлено листи-повідомлення, згідно яких запропоновано повернути зайво отриманні кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Між тим, у добровільному порядку відповідачем переплачені кошти допомоги повернуті не були. Ухвалою суду 25.11.2019 року провадження по справі було відкрите. У зв`язку з неявкою сторін 16.12.2019 року та 17.02.2020 року розгляд справи відкладався. До суду 09.04.2020 року надійшов відзив на позов представника відповідача (а.с.66-75), згідно якого заперечував проти вимог та просив відмовити в їх задоволенні. Посилався на те, що відповідачу не було відомо про належність його дружині на праві власності будь-якого майна, зокрема й 13/50 часток квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач ніколи не проживав у ній та перед його звернення до управління за отриманням щомісячної допомоги його дружиною було повідомлено йому щодо відсутності у неї будь-якого нерухомого майна. Отже, вважає, що на підставі ч.1 ст. 1215 ЦК України з огляду на відсутності доказів недобросовісності відповідача кошти поверненню не підлягають. Також вказував, що до суми коштів, які позивач просить стягнути із відповідача, безпідставно включено грошову допомогу у сумі 5310, 11 грн., яку було виплачено за період серпень 2016 року - січень 2018 року на користь його дружини - [PERSON] , згідно рішення Управління від 05.10.2016 року. Додатково заявив про застосування до спірних правовідносин строків давності. Також представником відповідача - [PERSON] 09.04.2020 року було подано клопотання про допит відповідача як свідка, а також заяву про витребування доказів, відповідно якого просив витребувати у позивача відомості щодо конкретних дат, в які здійснювалася виплата [PERSON] сум щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на підставі Рішення Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 05.10.2016 року. У судове засідання 16.04.2020 року сторони по справі не з`явились, повідомленні належним чином. Розгляд справи було відкладено на 10.06.2020 року. Ухвалою суду від 16.04.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. До суду 10.06.2020 року надійшла відповідь на відзив від представника позивача (а.с.86-87), згідно якої вказував, що на час реєстрації рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.12.2013 року, а саме права власності [PERSON] , сторони вже перебували в зареєстрованому шлюбі згідно свідоцтва від 09.06.2012 року. Згідно паспорту [PERSON] наступного дня 12.12.2013 року зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] , та у подальшому знялась із реєстрації за вказаною адресою та зареєструвалась в м. Ясинувата. Вказували, що згідно довідки ВПО та супровідного листа Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, [PERSON] перебувала на обліку в Управлінні як ВПО з 07.11.2014 року по 31.06.2016 року, при цьому не повідомила щодо наявності в неї житла поза зоною антитерористичної операції. З огляду на такий довгий проміжок часу, який [PERSON] разом із дитиною проживали в м. Павлоград, твердження відповідача щодо його необізнаності про наявність у дружини нерухомого майна представник вважає безпідставними. Вказував, що звертаючись із заявою про виплату допомоги відповідач повинен був зібрати та надати всю достовірну інформацію щодо членів його сім`ї, на яких буде призначатись виплата, а отже був відповідальним за надані ним дані. Заперечував проти строків давності, заявлених представником відповідача, вказував, що дані вимоги ними заявлено своєчасно. Також на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2020 року управлінням було надано протокол від 07.10.2016 року про виплату допомогу [PERSON] в 11 місяці 2016 року в сумі 2594 грн. (за серпень, вересень та жовтень 2016 року) (а.с.91). Аналогічна за змістом відповідь на відзив представника позивача надійшла до суду 10.06.2020 року (а.с.94-103). У судовому засіданні 10.06.2020 року був присутній представника відповідача, за клопотанням якого розгляд справи був відкладений на 01.07.2020 року для подання заперечень на відповідь представника позивача. 18.06.2020 року надійшли письмові заперечення представника відповідача, згідно яких вказував, що на момент звернення до управління з заявами про виплату грошової допомоги [PERSON] не були відомі правові підстави користування даною квартирою його дружиною. Вважає, що акт реєстрації за дружиною права власності на частку квартири, а також факт реєстрації місця проживання його дружини та сина у вказаній квартирі, не можуть про обізнаність відповідача щодо належності частки квартири його дружині, а не використовуються нею за згодо її батьків, які були її власниками та проживають у ній. У судовому засіданні 01.07.2020 року були присутні відповідач та його представник - [PERSON] .. Представник позивача у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином, згідно заяви від 11.02.2020 року (а.с.54) представник позивача просив розглянути справу за його відсутності. Суд, із урахуванням вимог ч.1, 3 ст. 223 ЦПК України, за згоди відповідача та його представника, ухвалив розглядати справу за відсутності представника позивача. Представник відповідача заперечував проти вимог та просив відмовити із посилання на презумпцію добросовісності та відсутності доказів із боку позивача щодо обізнаності відповідача про зареєстровану за дружиною частку нерухомого майна. При цьому, до спірної суми включено суму виплати у розмірі 5310 грн., здійснених на користь дружини відповідача, відповідач же за вказаною суми допомоги не звертався. Просив відмовити у позові. При цьому зазначив, що строки звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущені. Відповідач також заперечував проти позову та просив відмовити. Як свідок [PERSON] пояснив, що до складу його родини входить дружина на двоє дітей: син, 2012 р.н., та донька, 2018 р.н.. У період АТО його родина виїхала до тещі в м. Павлоград та стали внутрішньо переміщеними особами, а він залишився на окупованій території. Пізніше, він перевівся на підконтрольну Україні територію та забрав до себе родину в м. Лиман, Донецької області. Вказував, що квартира у м. Павлограді належала батька дружини та в нього ніколи не виникало питання щодо реєстрації за його дружиною власності на вказану квартиру. Зазначав, що він нічого спеціально не приховував та його дружина з дитиною були зареєстровані в м. Павлограді, оскільки вони не мали іншого житла. Вже після покупки квартири в м. Ясинувата, вони дізнались про наявність за дружиною зареєстрованого права власності на частку квартири. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Згідно п.п.2, 3 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Як вбачається зі змісту ч.ч.1-4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставами для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заява внутрішньо переміщеною особою подається особисто, а дітьми - через законного представника. Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа зобов`язана повідомляти про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів. Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога) визначений Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 1 жовтня 2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (Порядок № 505). Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім`ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред`являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім`ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку (пункт 5 Порядку № 505). У цьому ж пункті наведений перелік документів та процедура їх оформлення уповноваженим органом. Відповідно до пункту 10 Порядку № 505 уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Отже, питання щодо призначення особі грошової допомоги, передбаченої Порядком № 505, вирішується уповноваженим органом, який зобов`язаний документи та на їх підставі прийняти відповідне рішення. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] разом із дружиною [PERSON] та дитиною [PERSON] , [INFO] , перебували на обліку в Управлінні соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області в сегменті «Облік ВПО» за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . 03.08.2016 року [PERSON] звернулась до управління із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В заяві зазначила себе та двох членів сім`ї: чоловіка [PERSON] та дитину - [PERSON] .. При цьому зазначила, що чоловік на допомогу не претендує. Так на підставі зазначеної заяви [PERSON] рішення управління від 05.10.2016 року була призначена допомога внутрішньо переміщеним особам на проживання з 03.08.2016 року по 02.02.2017 року у розмірах, передбачених законодавством (а.с.14). Згідно довідки Управління від 16.07.2018 року [PERSON] за період із серпня 2016 року по лютий 2017 року була виплачена грошова допомога на загальну суму 5 246,97 грн.. Також із матеріалів справи вбачається, що 13.12.2016 року до Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради Донецької області звернувся [PERSON] із заявою та необхідними документами за призначенням щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.15). У заяві зазначив себе та двох членів сім`ї: жінку [PERSON] та дитину - [PERSON] ..В заяві відповідачем зроблено відмітку про відсутність у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж окуповані. Дружина відповідача [PERSON] 13.12.2016 року подала до управління заяву, в якій не заперечувала щодо виплати її чоловіку - [PERSON] адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі вказаної заяви відповідача згідно рішення управління від 08.02.2017 року йому була призначена відповідна допомога з 13.12.2016 року по 12.06.2017 року (а.с.18-а). У подальшому, відповідач неодноразово 13.06.2017 року, 12.12.2017 року та 13.06.2018 року звертався до управління з заявами про продовження виплати призначеної щомісячної адресної допомоги. При цьому в заявах відповідач вказував, що змін, які впливають на призначення грошової допомоги, не відбулось та надав згоду на обробку його персональних даних. За розглядами заяви Управлінням були прийняті відповідні рішення від 16.06.2017 року (а.с.21), від 11.01.2018 року (а.с.24), від 22.06.2018 року (а.с.28). Згідно довідки Управління від 16.07.2018 року відповідачу за період із грудня 2016 року по липень 2018 року було виплачено грошову допомогу на загальну суму 25 444, 83 грн. (а.с.31). Разом із тим, при перевірці позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що дружина відповідача має у праві власності частку квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування №1-1528 від 07.07.2003 року, виданого державним нотаріусом Першої Петроградської держнотконтори. Позивачем 03.09.2018 року на адресу [PERSON] було направлено лист-повідомлення, згідно яких запропоновано в строк до 25.09.2018 року повернути зайво отриманні кошти щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 30 691, 80 грн., виплачені за період з 03.08.2016 року 31.07.2018 року. Вказаний лист отримала дружина відповідача 06.09.2018 року. Між тим, у добровільному порядку відповідачем надміру виплачені кошти грошової допомоги повернуті не були. Інформації про наявність на момент призначення допомоги у дружини відповідача права власності на частку житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, в особовій справі відповідача були відсутні, а тому позивач зазначає, що це є порушенням п. 6 Порядку № 505. Відповідно до абз. 1 п. 6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім`ї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану. Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до п. 11 Порядку № 505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Наведений у п. 11 Порядку № 505 перелік підстав, за яких допускається стягнення надміру виплачених коштів, є вичерпним. Інших підстав, за яких можливе таке стягнення, Порядком № 505 не передбачено. Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Судом встановлено, що відповідач був повідомлений про його обов`язок повідомляти органи соціального захисту про зміну обставин, які впливають на виплату державної допомоги, однак, матеріали справи не містять доказів, що [PERSON] у визначений спосіб повідомив про набуття його дружиною права власності на нерухоме майно. Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг, були виплачені відповідачу безпідставно, в результаті надання останнім неправдивих даних, зазначених в заявах про виплату соціальної допомоги, та зважаючи на те, що такі кошти відповідачем в добровільному порядку позивачу не повернуто, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача надмірно сплачених коштів, підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 25 444, 63 грн.. При цьому, суд не приймає доводи відповідача щодо його необізнаності наявності права власності дружини на частку нерухомого майна, оскільки при підписанні відповідної заяви подружжя [PERSON] було обізнане з умовами порядку призначення виплати грошової допомоги та підпис останніх з відмітками про відсутність нерухомості суд розцінює як недобросовісність поведінки. Між тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача суми грошової допомоги, призначеної та виплаченої Управлінням на користь дружини відповідача - [PERSON] у розмірі 5246, 97 грн.. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради. У порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із відповідача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні з даним позовом до суду.

Outcome: partial