Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, третя особа: Гадяцька державна нотаріальна контора про визнання права власності на будинковолодіння, яке в цілому складається з житлового будинку - «А-1,а», сараю - «Б», вбиральні- «В», літньої кухні -«Г», сараю - «Д», погріба -«Е», огорожі №1, колодязя №2, розташованих по [ADDRESS], що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO]. В своїй позовній заяві позивач вказує, що в будинку [ADDRESS] проживали його батьки [PERSON] та [PERSON]. Вказане будинковолодіння відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто кожному з них належало по 1/2 частині вказаного будинковолодіння. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, що складається з 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння, яке фактично прийняла його дружина [PERSON], так як на момент його смерті фактично вступила в управління та володіння майном чоловіка , відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на момент відкриття спадщини. 22.12.1995 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, яким заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в с. Сари Гадяцького району [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з вищевказаного будинковолодіння. Позивач [PERSON] звернувся із заявою до Гадяцької державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті матері, де йому було видане свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), а у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане будинковолодіння було відмовлено, у зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючого документа. За життя його батьки інвентаризацію будинку не проводили і свідоцтва про право власності не отримували. З цієї причини він не має можливості оформити право власності на будинковолодіння, тому вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] та його представник по дорученню - [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явились, але надали заяви в яких просили позовні вимоги [PERSON] задовольнити, справу розглянути без їх участі. Представник відповідача Сарівської сільської ради в підготовче судове засідання не з'явився, надали заяву, в якій вказують, що позовні вимоги [PERSON] визнають, проти їх задоволення не заперечують і просять справу розглянути без участі їх представника. Представник третьої особи Гадяцької державної нотаріальної контори в підготовче судове засідання не з'явився, надали заяву в якій просять справу розглянути без участі представника державної нотаріальної контори, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечують. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.1947 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого повторно 26.02.1957 року Сарівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області. [PERSON] був сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно райбюро ЗАГС м. Гадяч, Полтавської області. Будинковолодіння по [ADDRESS], згідно погосподарської книги № 10, особовий рахунок [NUMBER] станом на 01.07.1990 року відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, що підтверджується випискою з погосподарської книги виданої виконавчим комітетом Сарівської сільської ради Гадяцького району № 79/02-46 від 15.01.2018 року . На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] та [PERSON] своє право власності в БТІ не оформили. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, [PERSON] та [PERSON] набули право власності по 1/2 частині на будинковолодіння [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть посвідченого 08.12.1993 року виконавчим комітетом Сарівської сільської ради Гадяцького району та зареєстрованого в Книзі для запису нотаріальних дій за №98. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 1/2 частини вищевказаного будинковолодіння, яке фактично прийняла його дружина [PERSON], так як на момент смерті чоловіка фактично вступила в управління та володіння його майном, відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на момент відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 554/02-30 від 17.04.2018 року, спадщину на яке вона не оформила. Таким чином, [PERSON] стало належати в цілому будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 534 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. 22.12.1995 року [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, посвідчений секретарем Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зареєстрований в книзі для запису нотаріальних дій за № 139, яким на випадок свої смерті заповіла належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Сари Гадяцького району Полтавської області [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого повторно 11.01.2018 року Гадяцьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори № 112 від 16.05.2018 року, після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа №259/2011 заведена на підставі фактичного прийняття і 29.04.2011 року на ім'я [PERSON] видавалось свідоцтво про прийняття спадщини на земельну частку (пай). Також, згідно постанови державного нотаріуса Гадяцької державної нотаріальної контори Жук Т.П. від 25.04.2018 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане будинковолодіння, в зв'язку з відсутністю на нього правовстановлюючого документа. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повністю знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved