Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

До суду 06.08.2019 року з позовом звернулося АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1411 від 27.07.2007 року у розмірі 27125,36 доларів США (що в еквіваленті станом на 11.07.2019 року становить 697134,61 грн.) та 10457,02 грн. судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське міське відділення №7860 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] 27.07.2007 року укладено кредитний договір №1411. За умовами договору Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 24300 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати, повернути кредит та сплати відсоток за користування кредитом у розмірі 12% річних в порядку та на умовах, в строки, визначені Договором. Кредит надавався на 84 місяців з терміном повернення погашення кредиту не пізніше 27.07.2014 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір поруки від 28.07.2007 року. Боржник не виконує зобов`язання за кредитним договором. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2009 року у справі № 2-7397/09 з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором №1411 від 27.07.2007 року станом на 09.02.2009 року у розмірі 176745,80 грн. Ухвалою суду від 12.04.2012 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до нового розгляду. 23.01.2013 року Банк уточнив свої вимоги та просив стягнути лише 7724,02 долара США прострочених процентів за користування кредитом та 1923,67 долара пені, які рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2013 року № 1522/12181/12 були задоволені. Банк посилається на помилковість свого уточнення позову, в якому не враховано заборгованість за основним боргом по кредиту у розмірі 21762,16 доларів США та частина відсотків у розмірі 195,22 долари США, в зв`язку з чим вказує, що станом на 27.07.2019 року заборгованість [PERSON] по вказаному договору складає 27125,36 долара США з яких: 21762,16 долара США заборгованість за основним боргом; 1095,22 долара США заборгованість за відсотками; 1923, 67 долара США пеня; 2344,31 долара США - 3% річних. Ухвалою суду від 19.08.2019 року провадження у справі відкрите, визначено порядок загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24.09.2019 року. 24.09.2019 року у зв`язку з неявкою відповідача, підготовче засідання відкладено на 12.11.2019 року. 28.10.2019 року від відповідача надійшов відзив, в якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що правовідносини щодо вказаного кредитування припинили своє існування з 24.03.2009 року, а саме з тієї дати коли Банк звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості у зв`язку з достроковою вимогою повернення кредиту в цілому, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладено в постанові від 28.03.2018 року № 444/9519/12 є фактом, наявність якого припиняє право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти. Щодо тіла кредиту, до банком пропущено строк позовної давності для його стягнення, оскільки рішення суду про стягнення відсотків по кредиту за позовом Банку, в якому банк помилково не просив стягнути тіло кредиту, ухвалено ще в 2013 року, а отже строк позовної давності по цій вимогі вже закінчився. 12.11.2019 року судом протокольною ухвалою залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та закрито підготовче провадження по справі, а саму справу призначено до розгляду по суті на 21.01.2020 року. 21.01.2020 рок у зв`язку з необхідністю належного сповіщення третьої особи, розгляд справи відкладено на 27.02.2020 року. 27.02.2020 року у зв`язку з необхідністю повторного запиту до АБ щодо місця проживання третьої особи, розгляд справи відкладено на 30.03.2020 року. У судове засідання 30.03.2020 року учасники справи не з`явилися, від сторін та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступник Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України») в особі філії - Одеське міське відділення №7860 ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] » у звязку з реєстрацією 2.04.2017 року шлюбу з [PERSON] , актовий запис №761 згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] ), 27.07.2007 року укладено кредитний договір №1411. За умовами договору Банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 24300 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати, повернути кредит та сплати відсоток за користування кредитом у розмірі 12% річних в порядку та на умовах, в строки, визначені Договором. Кредит надавався на 84 місяців з терміном повернення погашення кредиту не пізніше 27.07.2014 року. В якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладено договір поруки від 28.07.2007 року. У зв`язку з невиконанням боржником та поручителем умов кредитного договору, 24.03.2009 року банк звернуся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором в порядку ст. 1054 ЦК України. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2009 року у справі № 2-7397/09 з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором №1411 від 27.07.2007 року станом на 09.02.2009 року у розмірі 176745,80 грн.. яка складалась з суми основного боргу, заборгованості по відсоткам, суми пені. У зв`язку зі скасуванням вказаного заочного рішення та новим розглядом справи, 23.01.2013 року Банк уточнив свої вимоги та просив стягнути з боржника та поручителя 7724,02 долара США прострочених процентів за користування кредитом та 1923,67 долара США пені, які рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2013 року № 1522/12181/12 були стягнуті на користь банку в порядку ст. 1050 ЦК України. Банк посилається на помилковість свого уточнення позову, в якому не враховано заборгованість за основним боргом по кредиту у розмірі 21762,16 доларів США та частина відсотків у розмірі 195,22 долари США, в зв`язку з чим вказує, що станом на 27.07.2019 року заборгованість [PERSON] по вказаному договору складає 27125,36 долара США з яких: 21762,16 долара США заборгованість за основним боргом; 1095,22 долара США заборгованість за відсотками; 1923, 67 долара США пеня; 2344,31 долара США - 3% річних, які банк просить стягнути з боржника [PERSON] . Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Тобто, право АТ «Державний ощадний банк України» вимагати повернення суми основного боргу, процентів та пені передбачено нормами чинного законодавства. Однак, згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28.03.2018 року № 444/9519/12, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, суд вважає, що Банк, пред`явивши 24.03.2009 року до відповідача вимогу про стягнення процентів за кредитним договором № 1411 від 27.07.2007 року, тим самим втратив право нараховувати передбачені договором проценти до закінчення терміну, на який надано кредит, тобто до 27.07.2014 року, а отже в цій частині вимог належить відмовити. Крім того, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до останнього робочого дня звітного періоду впродовж строку кредитування (84 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Позивач звернувся до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплату пені і процентів ще в 2009 року, а в червні 2013 році отримав відповідне рішення суду на свою користь. Наразі, позивач звернувся до суду з позовом 06 серпня 2019 року, тобто після спливу позовної давності як по основному зобов`язанню так і по стягненню пені, а отже в цій частині у задоволенні позову теж належить відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а, відтак, враховуючи відмову позивачеві у задоволенні позову, судовий збір стягненню з відповідача не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed