Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 13.06.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що 25.04.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 12\~000,00 (дванадцять тисяч) євро. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів [PERSON] 25.04.2017 року було надано розписку. Відповідно до умов укладеного договору та наданої розписки позика мала бути повернута позивачу протягом 24 (двадцяти чотирьох) місяців з дня її отримання, тобто до 24.04.2019 року. 27.11.2017 року [PERSON] повернув [PERSON] 17\~000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, що за офіційним курсом НБУ на день повернення становило 532 (п`ятсот тридцять два) євро. Решти взятих на себе зобов`язань відповідач до 24.04.2019 року не виконав. Отже, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 11468,00 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) євро. \~ \~ \~ \~Одночасно з позовом\~позивачем [PERSON] було подано до Оратівського районного суду Вінницької області заяву про забезпечення вищевказаного позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] загальною площею 39,5 кв.м, в тому числі житловою 19,2 кв.м, та на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 53,8 кв.м, в тому числі житловою 29,3 кв.м, які належать [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 04.02.2021р заяву позивача про забезпечення позову задоволено частково. Ухвалою суду від 09.03.2021 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 08.04.2021 року. 08.04.2021 року розгляд підготовчого судового засідання було перенесено, у зв`язку із заявою [PERSON] ( вх. № 1154/21-Вх від 08.04.2021 року) на 11.05.2021 року. 12 квітня 2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору позики. Позов мотивовано тим, що до первісного позову [PERSON] до [PERSON] додано ксерокопію розписки [PERSON] від 25.04.2017 року. Фігурантами розписки є чотири фізичні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] та [PERSON] цієї розписки не підписали. В розписці містяться підписи [PERSON] та [PERSON] . Всі фігуранти розписки приховують певні обставини, які не зазначаються в позовній заяві. Постановою Оратівського районного суду від 07.06.2017 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Оратівм`ясо» водієм 14.05.2015 року, а звільнення відбулось 25.04.2017 року про що здійснено відповідні записи в трудову книжку. Запис про звільнення здійснено генеральним директором [PERSON] . Саме [PERSON] 25.04.2017 року в день звільнення [PERSON] позичив кошти в сумі 12 тисяч євро. Суть цієї розписки полягає в тому, що розписка написана під тиском. [PERSON] вимагав від [PERSON] повернути кошти за збитки від аварії, що мала місце 08.04.2017 року, оскільки водій [PERSON] не впорався з керуванням, допустив наїзд на перешкоду електроопору. [PERSON] на момент ДТП був другим водієм цього авто, проте не здійснював керування цим автомобілем. Відповідач просить прийняти зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] до спільного розгляду з первісним позовом та визнати недійсним договір позики у вигляді розписки [PERSON] від 25.04.2017 року, що надана [PERSON] про отримання коштів в розмірі 12\~000 (дванадцять тисяч) євро терміном на 24 місяці з дня підпису даної розписки. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 15.04.2021 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики до розгляду. Об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики. Призначено підготовче судове засідання по справі на 11.05.2021 року 22.04.2021 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що до первісного позову [PERSON] до [PERSON] додано ксерокопію розписки [PERSON] від 25.04.2017 року. Фігурантами розписки є чотири фізичні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] та [PERSON] цієї розписки не підписали. В розписці містяться підписи [PERSON] та [PERSON] . Всі фігуранти розписки приховують певні обставини, які не зазначаються в позовній заяві. Постановою Оратівського районного суду від 07.06.2017 року визнано винним [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Оратівм`ясо» водієм 14.05.2015 року, а звільнення відбулось 25.04.2017 року про що здійснено відповідні записи в трудову книжку. Запис про звільнення здійснено генеральним директором [PERSON] . Саме [PERSON] 25.04.2017 року в день звільнення [PERSON] позичив кошти в сумі 12 тисяч євро. Суть цієї розписки полягає в тому, що розписка написана під тиском. [PERSON] вимагав від [PERSON] повернути кошти за збитки від аварії, що мала місце 08.04.2017 року, оскільки водій [PERSON] не впорався з керуванням, допустив наїзд на перешкоду електроопору. [PERSON] на момент ДТП був другим водієм цього авто, проте не здійснював керування цим автомобілем. В суму 12 тисяч євро включено витрати на ремонт автомобіля та суму виручки від товару, який був в автомобілі на момент ДТП. Ухвалою суду від 11.05.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі № 141/506/19 до 07.06.2021 року. Відкладено розгляд підготовчого судового засідання на 03.06.2021 року. 03.06.2021 року на адресу Оратівського районного суду від позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого, просить первісний позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що 25.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~000,00 (дванадцять тисяч) євро. На підтвердження укладення договору позики та отримання коштів [PERSON] 25.04.2017 року було надано розписку. Відповідач частково виконував взяті на себе зобов`язання за договором позики, зокрема 27.11.2017 року [PERSON] повернув [PERSON] 17\~000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, що за офіційним курсом НБУ на день повернення становило 532 (п`ятсот тридцять два) євро. Розписка містить підпис позичальника [PERSON] , а тому є належним та допустимим доказом укладення договору позики та отримання грошових коштів. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 липня 2021 року. 29.06.2021 року на адресу Оратівського районного суду надійшла відповідь на відзив від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] відповідно до якої, позовні вимоги за первісним позовом не визнає в повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує в повному обсязі. Додатково пояснив, щодо аргументу позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним «той факт, що [PERSON] та [PERSON] розписки не підписали не є підставою для задоволення зустрічного позову», будь-які документи, в тому числі розписка не повинні містити взаємовиключних суперечностей. Разом з тим [PERSON] не зазначає чим підтверджується факт часткового виконання зобов`язання, зокрема, що 27.11.2017 року [PERSON] повернув [PERSON] 17\~000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, що за офіційним курсом НБУ на день повернення становило 532 (п`ятсот тридцять два) євро. Судове засідання призначене на 01.07.2021 року відкладено на 03.08.2021 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом [PERSON] . У судове засіданя відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним [PERSON] не з`явився, належним чином повідомлявся про час, день та місце розгляду справи. При цьому, у відповіді на відзив від 29.06.2021 року просив розгляд справи проводити за його відсутності. В судовому засіданні 03.08.2021 року представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним [PERSON] первісний позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити з тих підстав, що наведено у первісному позові та у відзиві на зустрічну позовну заяву.\~ Суд, заслухавши [PERSON] , розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав відповідачу за первісним позовом грошові кошти у розмірі 12\~000,00 (дванадцять тисяч) євро. Відповідно до умов визначених в борговій розписці, сума боргу 12\~000,00 (дванадцять тисяч) євро повинна була бути повернута [PERSON] до 24.04.2019 року. 27.11.2017 року [PERSON] повернув [PERSON] 17\~000,00 (сімнадцять тисяч) гривень, що за офіційним курсом НБУ на день повернення становило 532 (п`ятсот тридцять два) євро. Решти взятих на себе зобов`язань до теперішнього часу [PERSON] не виконано. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. Щодо первісного\~позову [PERSON] \~до [PERSON] ,\~про стягнення\~боргу за\~договором позики, \~суд зазначає наступне. Відповідно до\~частини першої статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з\~частиною першою статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046\~ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений\~законом\~розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~ незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому\~Основний Закон\~не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до\~статті 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або\~законом\~чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене\~законом\~чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому\~як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої\~статті 1046 ЦК України, а також частини першої\~статті 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, суд зазначає, що згідно правової позиції, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18, Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 наголошено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На час розгляду справи судом, відповідачем за первісним позовом не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України та доказів повного погашення суми боргу за укладеним договором позики згідно розписки від 25.04.2017 року. Наявність оригіналу розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики. З урахуванням\~наявності розписки\~про отримання\~позики,\~суд приходить\~до висновку\~щодо невиконання\~ [PERSON] зобов`язань\~за укладеним\~договором позики\~на загальну\~суму 11\~468,00 євро. На підставі наведеного суд приходить до висновку про те, що представлена позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у розписці грошової суми. Оскільки строк повернення позики за розпискою від 25.04.2017 року закінчився, а відповідач за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом [PERSON] своїх зобов`язань за договорами позики не виконав і не повернув [PERSON] борг, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь з [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 11\~468,00 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят вісім) євро. Щодо зустрічного\~позову [PERSON] \~до [PERSON] \~про визнання\~недійсним договору\~позики, \~суд зазначає наступне. Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним позивач має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Отже, для визнання правочину недійсним через вчинення його під впливом насильства або погрози, необхідна наявність фізичного або психічного впливу на особу з метою спонукання до укладення правочину, що має бути доведено. Обов`язок доказування зазначених обставин покладено на особу, яка оспорює договір. Статтею 81\~ЦПК\~України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.\~77\~ЦПК\~України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Узгодження сторонами істотних умов договору позики, факт отримання грошових коштів позивачем підтверджується змістом розписки, яка власноручно ним складена. Вказаною розпискою також визначено строк повернення грошових коштів. [PERSON] не довів, що грошові кошти були повернуті кредитору, а спірну розписку було складено із застосування фізичного чи психічного впливу. До того ж про певний обман позивача при укладенні договору, помилку, застосування фізичного чи психічного впливу чи не усвідомлення наслідків такої дії як написання розписки йтися не може, оскільки [PERSON] власноручно викладений текст такої та він як повнолітня, розсудлива особа (протилежного чому не доведено) повинен усвідомлювати значення викладеного ним у розписці, що видається іншій особі із зазначенням своїх паспортних даних. Крім того, [PERSON] жодним чином не пояснено чому він не звертався до правоохоронних органів з приводу застосування до нього насильницьких дій та не вживав заходів на спростування боргової розписки до пред`явлення [PERSON] до нього позову про стягнення коштів за нею. Надані на підтвердження позовних вимог позивачем за зустрічним позовом, відповідачем за первісним: копію трудової книжки [PERSON] , копію акту ТОВ «Оратівм`ясо» від 13.04.2017 року на суму 30999,40 грн. втрат від ДТП, що мало місце 08.04.2017 року, копію порченого примірнику пояснення [PERSON] , який писався в кабінеті [PERSON] , копію заяви [PERSON] про звільнення з роботи за власним бажанням, суд до уваги не бере. Жодний з цих доказів не містить інофрмації, яка б свідчила, що [PERSON] дійсно уклав цей договір під тиском з боку [PERSON] або іншої особи, або що даний договір вчинено під впливом тяжкої для [PERSON] обставини та на вкрай невигідних умовах, а також, що за даним договором позики кошти фактично не передавалися. Таким чином на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд виходить з того, що відсутні підстави для визнання недійсним договору позики, оскільки всі істотні умови дотримані під час укладання договору позики, позивачем не доведено факт фізичного чи психологічного тиску на нього під час написання розписки 25.04.2017 року, факт неотримання грошових коштів від [PERSON] в розмірі 12\~000 євро, а отже договір позики дійсний та підлягає виконанню. Також суд зазначає, що ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 04.02.2021 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на майно, що належить [PERSON] . Відповідно ж до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові\~витрати,\~ пов`язані з розглядом\~справи, покладаються:\~1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача;\~3)\~у разі\~часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень статті 141\~ЦПК\~України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір понесений позивачем за первісним позовом у розмірі 3457 грн. 48 коп., що підтверджується квитанцією № 82501 від 04.06.2019 року. \~На підставі викладеного,\~

Outcome: approved