Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Відповідно до позову слідує, що Позивач передав Відповідачу в позику 13300 доларів США, про що останній написав розписку та зобов`язався повернути суму до 01.05.2018 року. Після спливу строку виконання зобов`язання Відповідач зазначені кошти не повернув. З метою досудового врегулювання позивач неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення боргу, однак відповідач ігнорує виконання ним своїх обов`язків, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача грошову суму за договором позики в сумі 13300 доларів США, що в грошовому еквіваленті національної валюти за курсом НБУ на час звернення до суду становить 373139 грн. 48 коп., інфляційне збільшення боргу 40137 грн. 46 коп., 3% річних 2621 грн., а всього 439897 грн. 94 коп. та судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду був повідомленим належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно розписки 27.12.2017 року, складеної власноручно [PERSON] , між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого відповідач отримав у позику від позивача 13300 доларів США зі строком повернення до 01.05.2018 року. До теперішнього часу грошові кошти відповідачем не повернуто, що підтверджується наявністю оригіналу розписки у позивача. За відомостями з офіційного сайту Міністерства фінансів курс долару (НБУ) станом на 19.10.2020 року становив 1 долар США = 28,36 грн. Відповідно довідки відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради №22-15/5251 від 16.11.2020 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 509 ЦК України, передбачено що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З частини 2 ст.\~615\~ЦК України вбачається, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 1046, 1047\~ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, такої умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, в якій зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено договір позики 03.07.2020 року в письмовій формі, що відповідає положенню ст.1047 ЦК України. Строк виконання зобов`язання за договором згідно ст.\~530\~ЦК України до 01.11.2020 року. Разом з тим, відповідач до теперішнього часу зобов`язання з повернення грошових коштів не виконав. У постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування статті 545 ЦК України, а саме зазначено, що у частині 2 ст.\~545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Оригінал розписки перебуває у позивача, що підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Отже, судом встановлено, що надана позивачем розписка підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів та взяття на себе зобов`язання з їх повернення у строк до 27.12.2017, яке не виконане до теперішнього часу. При визначені суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною другою статті 533\~ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 537/6309/16-ц, від 26.02.2020 у справі № 357/5634/18-ц, від 05.11.2020 у справі № 531/251/19. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконав зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договору позики. Такі дії відповідача є неправомірними, тому порушене право позивача підлягає судовому захисту, а позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів - задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 4819 грн. 40 коп. судового збору, тому з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4819 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved