Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Державного підприємства «Завод імені В.О.Малишева» (далі по тексту ДП «Завод імені Малишева») про стягнення заробітної плати і середнього заробітку під час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23.03.2012 року його прийняли на роботу фрезерувальником 3 розряду в цех №160 ДП «Завод імені Малишева» (наказ №57 від 23.03.2012 року). Наказом №75 від 19.04.2012 року по підприємству позивач був переведений в цех №550 формувальником машинної формовки 2 розряду. 20.06.2012 року [PERSON] звільнився з роботи за власним бажанням, відповідно ст. 38 КЗпП України (наказ №115 від 20.06.2012 року) у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. На день звільнення з роботи ДП «Завод імені Малишева» нарахувало позивачу заробітну плату за період з 1 травня 2012 по 20.06.2012 року в сумі 2500 грн., але виплатити її відмовилось, у зв'язку з відсутності коштів. По факту протиправних дій роботодавця [PERSON] неодноразово звертався с письмовими скаргами до посадових осіб підприємства, Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України, Державної інспекції з питань праці у Харківської області. Листом від 27.01.2014 року №01-19/07/0791 Територіальна державна інспекція з питань праці у Харківської області повідомила позивача, що інспекція провела перевірку додержання вимог законодавства про працю посадовцями ДП «Завод імені Малишева» і виявила, що має місце заборгованість із виплати заробітної плати працівникам. 02.07.2012 року [PERSON] був прийнятий учнем оператора конвеєрної лінії на ПАТ « ТЕРМОЛАЙФ» з окладом 1500 грн. Отже, на день звернення до суду з позовом сума середнього заробітку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку складає 728,45 грн. Протиправними діями відповідача [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що він не мав коштів для утримання своєї сім'ї та оплачувати лікування своєї матері, яка є інвалідом. Сім'я позивача була позбавлена можливості ведення звичного способу проживання, що призвело до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало додаткових зусиль для організації життя позивача та членів його сім'ї. Позивачу необхідно було звернутися за правовою допомогою до юриста, що призвело до додаткових матеріальних витрат. Позивач, з урахуванням усних уточнень від 02.04.2014 року, залишив одну вимогу, в якій просив стягнути з ДП «Завод імені Малишева» на його користь 5000 грн. за завдану йому моральну шкоду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн. за завдану моральну шкоду. Моральну шкоду розрахували таким чином: 3000 грн. - моральна шкода та 2000 грн. витрати на правову допомогу. Представник ДП «Завод імені Малишева» Бондарчук О.А. заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом ДП «Завод імені Малишева» №57 від 23.03.2012 року [PERSON] був прийнятий на роботу фрезерувальником 3 розряду в цех №160 ДП «Завод імені Малишева». Наказом №75 від 19.04.2012 року по підприємству [PERSON] був переведений в цех №550 формувальником машинної формовки 2 розряду. Наказом №115 від 20.06.2012 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням, відповідно ст. 38 КЗпП України. Зазначені вище факти підтверджуються копією трудової книжки Серія АВ №119026 на ім'я [PERSON] (а.с.10-14). На день звільнення з роботи ДП «Завод імені Малишева» нарахувало позивачу заробітну плату за період з 1 травня 2012 по 20.06.2012 року в сумі 2500 грн., але виплата не була проведена, про що сторони не заперечували в судовому засіданні. Відповідно довідки ДП «Завод імені Малишева» №394 від 01.04.2014 року, [PERSON] 19.03.2014 року підприємство в добровільному порядку виплатило 2500,37 грн.(а.с.36). Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з відповідача, то підстав для його задоволення в цій частині не вбачається. Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішення справ про відшкодування моральної шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем та його представником не надано жодного доказу в підтвердження того, що на утриманні [PERSON] знаходиться непрацездатна матір, яка являється інвалідом та те, що у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати підприємством, у нього зруйнувались суспільні життєві зв'язки та звички. Також, суд вважає що включення витрат на правову допомогу до матеріальної шкоди не відповідає вимогам ЦПК України. Доказів того, що позивач витратив кошти на правову допомогу, [PERSON] та його представник не надали, хоча суд запропонував надати данні докази. Тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачу слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed