Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та стягнення збитків. Позивач в позові посилається на те, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем та виниклою необхідністю, вона звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» із проханням надати грошові кошти. Оскільки позивачеві нараховують борг на підставі занадто великих та економічно необґрунтованих відсотків, вона не може їх сплачувати та повернути кредит. Все це призвело до виникнення заборгованості, яка щоденно росте. На даний час право вимоги за кредитом передано ТОВ «ФК «КРЕДИТ- КАПІТАЛ», однак підтверджуючих документів позивачеві не надано, представники якого постійно телефонують, залишають повідомлення, погрожують та вимагають сплати боргу у розмірі 56 000 гривень. Позивач вважає зазначені вимоги, дії незаконними та такими, що порушують її конституційні права, у зв`язку з чим, вимушена звернутися до суду із позовною заявою. Так, дійсно ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» позивачеві були надані грошові кошти у кредит у розмірі 1500 гривень. Спілкування з представниками компанії проходило у особистому кабінеті інтернет-сайту компанії. Де було зазначено багато тексту із незрозумілими термінами. При цьому, як вбачалося із пропозиції, організація надає кредити за умови оплати незначних розумних відсотків. Оскільки позивачеві були потрібні грошові кошти, вона прийняла пропозицію щодо отримання грошей. Позивач зазначає, що між нею та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» фактично не було укладено письмового договору із зазначенням його істотних умов. Розмір процентів свідчить про недотримання принципів розумності та справедливості, закріплених положеннями Цивільного кодексу України. Позивач бажала отримати кошти у кредит, про що залишила заявку у особовому кабінеті сайту компанії. З наявної інформації позивачеві надавалися грошові кошти у кредит зі сплатою незначних відсотків. При цьому слід позивач як позичальник, не мала можливості впливати на зміст домовленості, не було надано можливості погодження умов та тарифів користування грошовими коштами, а також умов нарахування відсотків за весь період. Позивач розраховувала погасити борг за рахунок отримуваного доходу, але, враховуючи життєві обставини, а також великі відсотки, не змогла їх оплачувати. Все це призвело до виникнення заборгованості. Згодом позивач зрозуміла, що розмір процентів за користування кредитом є необґрунтовано завищеним, про що вона не була проінформована в момент його отримання. Таким чином, позивач вважає зазначений договір недійсним з моменту його оформлення. У зв`язку з відсутність у позивача спеціальних знань в області прав, вона була вимушена звернутися за кваліфікованою правовою допомогою до юридичної компанії, в касу якої нею було сплачено 9 170 гривень, які вважає збитками, спричиненими з вини представників ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». На підставі наведених обставин, позивач звертається до суду та прохає визнати недійсним договір, оформлений на ім`я [PERSON] в ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на суму 1500 гривень, з моменту оформлення договору та стягнути з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на користь [PERSON] збитки у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 9 170 гривень. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі. 04.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відзив мотивовано тим, що договір укладений сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позицію позивача щодо визнання кредитного договору недійсним вважає невмотивованою, яка аргументується небажанням сплачувати заборгованість. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що на офіційному сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 02.11.2017 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 732154365, за умовами якого Товариство надало Позичальнику грошові кошти в сумі 3 500 грн. строком 30 календарних днів, а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 3 500 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом. Згідно пункту 1.4 кредитного договору № 732154365, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у розмірі 0,01 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.6 договору). Статтею 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію», зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить заявка до товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та\~шостоюстатті 203 цього Кодексу. Як встановлено в\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 230 ЦК України\~закріпила, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно\~ст.\~18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~також зазначено, щодо договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Статтею 19 Закону встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору № 732154365 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст.\~203,\~215,\~230 ЦК України\~та ст.ст.\~11,\~18,\~19 Закону України «Про захист прав споживачів». Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст.\~641,\~644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Відповідно до\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. \~ \~ \~ \~Суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків, оскільки вказані вимоги не підтверджені відповідними доказами. Суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed