Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням по вул. Калініна, 29, смт Козелець Козелецького району Чернігівської області, власником якого є позивач. [PERSON] з грудня 2015 року вибула з вказаного житлового будинку, тобто відповідач відсутній за вказаною адресою понад 6 місяців. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. 22 грудня 2016 року позивач та її представник подали заяву, відповідно до якої просили визнати відповідача такою, що втратила право користування ? частиною житлового будинку, оскільки саме на цю частину позивач має право власності. Відповідач в судовому засіданні 07 грудня 2016 року заперечувала проти задоволення позовних вимог та підтвердила суду, що вона дійсно в листопаді чи в грудні 2015 року припинила проживати в спірному будинку, оскільки вони з чоловіком переїхали проживати в збудований ними будинок. Проте оскільки новий будинок не був введений в експлуатацію та на нього не були належним чином оформлені правовстановлюючі документи, вона не мала можливості в ньому зареєструвати своє місце проживання. В подальшому відповідач в судові засідання не зявлялася. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з надвірними будівлями № 29 по вул. Калініна (Калинова) в смт Козелець, Козелецького району Чернігівської області. З [PERSON] обстеження від 16.09.2016 року, завіреного підписами депутата Козелецької селищної ради [PERSON], сусідами: [PERSON] та [PERSON], вбачається, що гр. [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але фактично не проживає за вказаною адресою. Згідно з копією паспорта [PERSON], оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні, вона зареєстрована у спірному будинку з 27 квітня 2012 року. Копією картки реєстрації, яка надана виконавчим комітетом Козелецької селищної ради Козелецького району Чернігівської області на запит суду, підтверджено, що у даний час в спірному будинку дійсно зареєстрована [PERSON]. На час реєстрації в спірному будинку та вселення в нього відповідач перебувала в шлюбних відносинах з сином позивача [PERSON], шлюб між якими було розірвано 17 червня 2016 року рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). В позовній заяві позивач посилається на норми ст. 71, 72 ЖК УРСР як на правову підставу заявлення позову, хоча будинок перебуває в приватній власності. Відповідно до постанови Пленуму Верхового суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» суд першої інстанції, уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.\~\~Зокрема, у позивача суд повинен з'ясувати предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав).\~Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватись при вирішення спору. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку; припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач не проживає у спірному будинку з грудня 2015 року (як про те стверджував позивач в позовній заяві, за твердженням відповідача з листопада чи грудня 2015 року), що за станом на 29 вересня 2016 року (дата подання позовної заяви до суду) становить менше одного року, то на цю дату в силу наведеної норми права відповідач не втратила права користування спірним будинком. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщення, не підлягають задоволенню, відповідно, не підлягає задоволенню і вимога про скасування реєстрації відповідача у спірному будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 551 гривень 20 коп. слід віднести на рахунок позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed