Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

До Решетилівського районного суду звернулася позивачка з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» про визнання договору оренди землі недійсним та скасування його державної реєстрації. З позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] , відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯА №904928, виданим 25.10.2005 р. Відділом Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області, є власником земельної ділянки загальною площею 4,67 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324280900:00:001:0006, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. У 2012 році представник ТОВ «Бурат-Агро» запропонувала позивачці укласти договір оренди земельної ділянки з відповідачем строком на 5 років, взяла копії документів та повідомила, що зразу ж після виготовлення тексту даного договору надасть позивачці на підпис. Позивачка не стала заперечувати, оскільки суму орендної плати та строк оренди влаштовували її повністю. У 2017 році позивачка дізналася що у 2016 році ТОВ «Бурат-Агро» масово реєстрували договори оренди земельних ділянок в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернувшись до відповідача з приводу строку договору оренди, строку реєстрації і надання екземпляра договору оренди, позивачка ніякої відповіді не отримала. 25 квітня 2017 року представником позивачки [PERSON] було подано заяву до ТОВ «Бурат-Агро» з проханням надати примірник договору оренди землі. В кінці травня відповідач надав позивачу на ознайомлення належним чином завірений договір оренди землі від 01.06.2012 р., Акт приймання - передачі земельної ділянки від 01.06.2012 р. та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Позивачка зазначає, що ознайомившись з наданими документами вона виявила, що: договір укладено на 10 років, а не на 5 років; договір оренди був зареєстрований лише у 2016 році, а не у 2012 році; підпис на цих документах належить не їй, а невідомій особі чи особам. Посилаючись на вищевикладені обставини, положення Закону України «Про оренду землі», статті 203, 207 ЦК України та на те, що оспорюваний договір оренди землі позивачка не підписувала, тобто було відсутнє волевиявлення не укладення договору оренди землі, позивачка [PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди землі від 01.06.2012 року, б/н, зареєстрований 15.12.2016 р. Комунальним підприємством «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути судові витрати у справі ( а.с.а.с.2-4). Провадження у справі було відкрито ухвалою судді [PERSON] від 13.12.2017 р. 25 січня 2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставити питання: чи виконаний підпис від імені [PERSON] в Договорі оренди землі № б/н від 01.06.2012 р. [PERSON] чи іншою особою (а.с.24-25). Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 14.02.2018 р. по справі за клопотання сторони позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження по справі. Проведення експертизи доручено експертам Полтавського відділення Харківського Науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл.професора М.С.Бокаріуса. Цією ж ухвалою суду у відповідача було витребувано оригінал спірного договору оренди землі від 01.06.2012 року, зареєстрованого15.12.2016 р. Також було відібрано у позивачів експериментальні зразки почерку та підпису. Всі матеріалі цивільної справи були направлені в експертну установу. У зв`язку зі звільненням 27.03.2018 р. у відставку судді [PERSON] , справа була розподілена судді [PERSON] . До суду 19.11.2018 р. надійшло повідомлення від експертної установи про неможливість надання висновку №492/493 судово - технічної експертизи документів та судово - почеркознавчої експертизи по цивільній справі №546/1188/17. Після звільнення у відставку 27.09.2018 р. судді [PERSON] справу передано судді Лизенко І.В., яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 р. №175/о/15-19 строком на один рік. Ухвалою суду від 02.04.2019 р. справу прийнято до провадження судді Лизенко І.В. Ухвалою суду від 15.07.2019 р. по справі призначено почеркознавчу експертизу, яку доручено експертам Полтавського відділення Харківського Науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл.професора М.С.Бокаріуса. До Решетилівського районного суду висновок судової почеркознавчої експертизи №1458 від 30.03.2020 р. надійшов 14.04.2020 р. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. Ухвалою судді Зіненка Ю.В. від 05.08.2020 року справу прийнято до свого провадження. 06 жовтня 2020 року по даній цивільній справі проведено підготовче засідання, і розгляд справи призначений на 14 грудня 2020 року (а.с.183). В судовому засіданні 14 грудня 2020 року представниці позивачки [PERSON] адвокати Нестеренко Н.М. та Ткаченко А.В. підтримали заявлені позовні вимоги, в своїх поясненнях посилалися на доводи, що викладені в позові і просили позов задовольнити, а також просили стягнути з відповідача судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору та витрати, пов`язані з проведення відповідної судової експертизи у справі та витрати, на професійну правничу допомогу. Представниця відповідача Дробот І.В. вказала, що орендна плата отримувалася відповідачкою в повному обсязі, позивачкою для укладення договору оренди надавався паспорт та ідентифікаційний номер, що свідчить про намір укласти договір. Ніяких претензій чи вимог про повернення земельної ділянки до відповідача від позивачки не надходило. Крім цього зазначила, що позивачами обрано неналежний спосіб захисту, з огляду на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 р. просила відмовити в задоволенні даного позову. Представник третьої особи у справі - Комунального підприємства «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської радив судове засідання не з`явився. Розгляд справи просили проводити за відсутності їх представника ( а.с.189). Суд, заслухавши пояснення сторін, детально дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, та всі докази в їх сукупності і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія ЯА №904928, виданим 25.10.2005 р. Відділом Держкомзему у Решетилівському районі Полтавської області, [PERSON] був власником земельної ділянки загальною площею 4,67 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324280900:00:001:0006, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області (а.с.7). Відповідно до примітки в Державному акті державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори 28.05.2010 р. за реєстровим №2-895 видано свідоцтво про право на спадщину, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до [PERSON] (звор. а.с.7). З договору оренди землі від 01.06.2012 року, укладеного між [PERSON] з одного боку та ТОВ «Бурат - Агро» з іншого, вбачається, що у графах «Підпис» містяться підписи від імені орендодавця [PERSON] та орендаря - директора ТОВ «Бурат - Агро» [PERSON] (а.с.8-9). Згідно п.8 даного договору, договір оренди укладено на 10 (десять) років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; пунктом 9 цього договору визначається розмір, умови та порядок виплати орендної плати. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо об`єкту нерухомого майна земельної ділянкою кадастровий номер 5324280900:00:001:0006, державним реєстратором Нейлою С.В. проведено державну реєстрацію вищевказаного договору оренди землі від 01.06.2012 року, номер запису про інше речове право 18125782, 15 грудня 2016 року (а.с.14). Зі змісту обґрунтувань позовної заяви [PERSON] та пояснень її представниць [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що позивачка не підписували вищевказаний договір оренди землі від 01.06.2012 року і повноважень щодо підписання такого договору третім особам не надавала, хоча намір укласти договір оренди землі з відповідачем в неї був. Також вказувала, що вона дізналася про наявність укладеного між нею та відповідачем письмового договору оренди належної їй земельної ділянки тільки в 2017 році. Тільки в кінці травня 2017 року ТОВ «Бурат - Агро» надав на ознайомлення позивачці належним чином завірений договір оренди землі від 01.06.2012 року. Позивачка вважає, що договір оренди земельної ділянки від її імені підписаний невідомими особами чи особою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порядку ст.ст.103,104 ЦПК України для з`ясування належності підписів у вищевказаному оспорюваному правочині (договорі оренди землі від 01.06.2012 року) за письмовим клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 14.02.2018 року та від 15.07.2019 р. була призначена судова почеркознавча експертиза (а.с.а.с.43-44, 115-118). З метою проведення вищевказаної експертизи, проводилося витребування відповідних документів, відбиралися експериментальні зразки підпису та почерку (тексти) [PERSON] . Згідно висновку експерта №1458 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи №546/1188/17 від 30.03.2020 року, проведеної старшим судовим експертом Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.засл.проф.М.С.Бокаріуса Гритченком А.В. - підпис від імені [PERSON] у розділі «Реквізити сторін» в графі «Орендодавець____ [PERSON] » договору оренди землі від 01.06.2012 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Представниця відповідача Дробот І.В. зазначала, що документи, які були надані експерту, не містять підтвердження того, що вони були підписані саме позивачкою [PERSON] . В той же час Дробот І.В. на запитання представниці позивачки [PERSON] підтвердила те, що сторона відповідача не заперечувала проти долучення до матеріалів справи оригіналів документів, що містять вільні та умовно - вільні зразки почерку та підписів, виконані [PERSON] для проведення експертизи. Експерементальні зразки підпису позивачки [PERSON] відбиралися в позиції сидячи та стоячи в присутності представника відповідача [PERSON] (а.с.29-38). Клопотань про проведення повторної експертизи від сторони відповідача до суду не надходило. А отже, суд не приймає дане твердження сторони відповідача. Суд зазначає, що відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.2,3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Положення абзацу другого частини першої цієї статті визначають істотні умови договору. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин - це юридичний факт, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. В той же час судом було встановлено, що [PERSON] договір оренди землі №б/н від 01.06.2012 р. не підписувала. Доводи відповідача про те, що позивач безпосередньо отримувала орендну плату в тому числі за 2017, 2018, 2019 роки, що підтвердила в судовому засідання позивачка, не можуть безперечно свідчити про волевиявлення сторони на укладання договору оренди земельної ділянки саме на визначених у договорі істотних умовах, зокрема, щодо строку його дії, оскільки такий договір позивач своїм підписом не скріплював, а усна форма договору оренди землі законодавством не передбачена. Позивачка [PERSON] в позові просила визнати недійсним договір оренди землі від 11.06.2012 року, б/н, зареєстрований 15.12.2016 р. Комунальним підприємством «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради та скасувати його державну реєстрацію. Оскільки судом було встановлено, що позивачка [PERSON] спірний договір оренди землі не підписувала, цей договір не може вважатися укладеним. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 145/204716-ц. Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання недійсним договору оренди землі від 11.06.2012 року, б/н, зареєстрований 15.12.2016 р., задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги [PERSON] в частині скасування державної реєстрації договору оренди землі № б/н від 11 червня 2012 року суд зазначає наступне. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладеного з боку позивачки [PERSON] та ТОВ «Бурат -Агро» договору оренди землі порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження власністю - земельною ділянкою загальною площею 4,67 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5324280900:00:001:0006, яка розташована на території Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Отже, реєстрація права оренди ТОВ «Бурат -Агро» на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди [PERSON] фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Даний висновок суду базується на висновках Верховного Суду, висловлених у постанові від 05.08.2020 р. по справі №125/702/17. Отже, в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З квитанції про сплату судового збору від 12.12.2017 року №60 філії ПОУ АТ «Ощадбанк» вбачається, що позивачками при зверненні до суду з даним цивільним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 640 грн (а.с.1). Позивачкою було заявлено вимогу про визнання недійсним договору оренди землі та скасування його державної реєстрації, тобто вимоги немайнового характеру. В пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами) зазначено про те, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача на користь позивачки слід стягнути 340,00 грн (половину від суми сплаченого збору [PERSON] ). Положеннями ст.139 ЦПК України визначаються витрати, пов`язані, зокрема, з проведенням експертиз. Відповідно до частини 7 цієї статті, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 14.02.2018 року за клопотанням сторони позивача у справі призначалась судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено експертам Полтавського відділення Харківського Науково-дослідному інституту судових експертиз ім. засл.професора М.С.Бокаріуса (а.с. 43-44). Відповідно до рахунку №487 від 03.08.2018 року Полтавського відділення Харківського НДІСЕ ім.засл.професора М.С.Бокаріуса, де платником зазначена [PERSON] , вартість проведення вищевказаної експертизи склала 8580,00 грн (а.с.56). Відповідно з Акту здачі-приймання висновку судово-почеркознавчої експертизи № 1458 по цивільній справі №546/1188/17 та Акту попереднього розрахунку вартості вищевказаного експертного висновку, за проведення даної експертизи сплачено 8580,00 грн; в даному акті зазначається, що даній експертизі встановлена категорія складності - складна, період проведення експертних робіт з 08.08.2019 року по 30.03.2020 року, для проведення даної експертизи затрачено 143 години (а.с.139, в т.ч. зворот даного аркуша). Враховуючи вищевикладене, положення про співмірність зі складністю відповідної виконаної експертом роботи, з урахуванням обсягу цієї роботи та затраченим часом для проведення вищевказаної експертизи у справі, а також те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення і нею було сплачено за проведення вищевказаної експертизи кошти в сумі 8580,00 грн, витрати, пов`язані із залученням експерта підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Бурат-Агро»в сумі 4290,00 грн на користь позивачки [PERSON] (8580,00 / 2). Стороною позивача до закінчення судових дебатів на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом судової справи - витрат на професійну правничу допомогу подано суду договір від 13.02.2018 р. №04/02/18 про надання правової допомоги та додаткова угода по нього, акт наданих послуг та виконаних робіт від 14.12.2020 р. та квитанції від 14.12.2020 р. №Н-01-04/02/18, №Н-02-04/02/18, Т-01-04/02/18 та № Т-02-04/02/18 (а.с.а.с.191-194, 195, 196-197, 198-201). Предметом договору від 14.12.2020 р. №04/02/18 про надання правової допомоги, який укладений між [PERSON] та адвокатами [PERSON] та [PERSON] є юридичний супровід повернення земельної ділянки загальною площею 4,67 га, кадастровий номер 5324280900:00:001:0006, яку в даний момент використовує ТОВ «Бурат - Агро». Пунктом 1 розділу 3 договору визначено фіксовану суму вартості послуг адвокатів. Так, клієнт зобов`язується сплатити адвокатам гонорар в розмірі 10000,00 грн: адвокату [PERSON] - 2500,00 грн в день укладення договору, решта 2500,00 грн по завершенні виконання предмету договору, адвокату Ткаченко А.В. - 2500 грн в день укладення договору, решта 2500,00 грн по завершенні виконання предмету договору. Додатковою угодою по договору №04/02/18 було встановлено, що гонорар в сумі 10000,00 грн сплачується наступним чином: адвокату Нестеренко Н.М. - 2500,00 грн в день укладення договору, решта 3500,00 грн по завершенні виконання предмету договору, адвокату Ткаченко А.В. - 2500 грн в день укладення договору, решта 1500,00 грн по завершенні виконання предмету договору. Згідно наданих квитанцій від 14.12.2017 р. №Н-01-04/02/18, №Н-02-04/02/18, Т-01-04/02/18 та № Т-02-04/02/18 [PERSON] було сплачено адвокату Нестеренко Н.М. гонорар в сумі 6000,00 грн та адвокату Ткаченко А.В. гонорар в розмірі 4000,00 грн, в сумі - 10000,00 грн. Відповідно до акту наданих послуг та виконаних робіт, адвокатами приведено детальний опис робіт та послуг: формування правової позиції у справі, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень по справі, складання адвокатських запитів, складання клопотання про призначення експертизи, складання позовної заяви, участь в судових засіданнях 14.02.2018 р., 15.07.2019 р., 14.12.2020 р. Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі №509/5043/17 суд зробив висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Щодо посилання представниці відповідача на відсутність розрахунку витрат, суд зазначає наступне. Відповідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Договором про надання правової допомоги гонорар адвокатів визначений у фіксованому розмірі. Суд вважає, що витрати позивачки [PERSON] на професійну правничу допомогу підтверджені належним чином, їх розмір в даній справі є співмірним із складністю справи і виконаних адвокатами робіт (наданих послуг). А отже, стороною позивача доведено належним чином понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Зважаючи на часткове задоволення позову [PERSON] , на оложення ч.1 ст.141 ЦПК України та роз`яснення, наведені в пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» на користь позивачки [PERSON] з відповідача ТОВ «Бурат-Агро» підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн (10000,00 грн / 2 ). На підставі викладеного та

Outcome: partial