Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

До Приморського районного суду звернулася [PERSON] і просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнім [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за кордон, у тому числі до Ізраїлю, Республіки Польщі та країн Шенгенської угоди, у супроводі матері - [PERSON] або визначених нею осіб, без дозволу батька - [PERSON], починаючи з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття, тобто до [INFO] року та [INFO] року відповідно; дозволити [PERSON] без згоди батька дитини - [PERSON], оформлювати необхідні документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за межі України, в тому числі до Республіки Ізраїль, Республіки Польща, країн Шенгенської угоди та інших країн, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття, тобто до [INFO] року та [INFO] року відповідно. При цьому позивач посилається на те, що вона з 06.06.2005 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] 19 березня 2012 року шлюб розірвано. У сторін є спільні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони перестали разом мешкати, а діти залишилися проживати на утриманні матері. Місце мешкання відповідача позивачеві не відомо. Зараз позивач має намір подорожувати з дітьми до Республіки Ізраїль, Республіки Польща та країн Шенгенської угоди, однак без згоди батька, лише у супроводі матері діти не можуть покинути межі України, а позивач не може оформити виїзді документи на дітей. Позивач вважає, що такі обставини шкодять інтересам її дітей та не сприяють їх всебічному та гармонійному розвитку, порушують право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та фактично вказують на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяву, якою просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, викликаний по останньому відомому місцю мешкання та через оголошення в газеті, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, викликаний, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, проаналізувавши факти та наявні докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Позивач з 06.06.2005 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] 19 березня 2012 року шлюб розірвано. У сторін є спільні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони перестали разом мешкати, а діти залишилися проживати на утриманні матері. Місце мешкання відповідача позивачеві не відомо. Зараз позивач має намір подорожувати з дітьми до Республіки Ізраїль, Республіки Польща та країн Шенгенської угоди, однак без згоди батька, лише у супроводі матері діти не можуть покинути межі України, а позивач не може оформити виїзді документи на дітей. Суд вважає, що такі обставини шкодять інтересам дітей та не сприяють їх всебічному та гармонійному розвитку. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно п. п. 17, 18 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Однак, при цьому суд знаходить, що позивачем обґрунтовано лише нагайна необхідність виїзду дітей за кордон, при цьому не надано жодних доказів того, що такі підстави будуть існувати і надалі, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд знаходить, що позивачем не доведено необхідності надати дозвіл на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без супроводу батька на період до досягнення дітьми повноліття, тобто до 2018 та 2020 років відповідно. Таким чином, враховуючи те, що положеннями закону прямо не передбачено наявність підстав надавати дозвіл на виїзд дітей до досягнення ними повноліття, натомість закріплено обов'язок позивача довести необхідність такого виїзду кожного разу, суд доходить висновку, що підстави задовольнити вимоги позивача наразі відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed