Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

До суду 26.03.2018 року звернулась позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені на суму не сплачених аліментів, просила про стягнення на її користь з відповідача у справі пеню на суму несплачених аліментів у розмірі 33 568.54 грн. Мотивувала вимоги позову тим, що 24.01.2011 року державним виконавцем органу ДВС Деснянського РУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником у виконавчому провадженні є відповідач у справі. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва було видано виконавчий лист №2-6746 від 04.11.2010 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку. Відповідно до розрахунку заборгованосі по аліментам від 13.02.2018 року заборгованість відповідача складає 11 106.02 грн. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи розрахунок заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 13.02.2018 року загальний розмірі пені складає 33568.54 грн. В судове засідання позивач не з»явилася, в матеріалах справи міститься письмова заява в якій вона просить проводити судове засідання без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. В судовому засіданні 24.09.2018 року представник відповідача просив суд про вікладення судового розгляду в зв»язку з тим, щоб перевірити правильність розрахунку державного виконавця по заборгованості за пенею, після цього двічі в судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи, визнавши причини неявки відповідача з неповажних причин. Дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 24.01.2011 року державним виконавцем органу ДВС Деснянського РУЮ Козловою О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, боржником у виконавчому провадженні є відповідач у справі. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва було видано виконавчий лист №2-6746 від 04.11.2010 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку. Відповідно до розрахунку заборгованосі по аліментам від 13.02.2018 року загальна сума заборгованості відповідача складає 11 106.02 грн. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи розрахунок заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 13.02.2018 року загальний розмірі пені складає 33568.54 грн. З цього розрахунку вбачається, що заборгованість почала виникати з квітня квітння 2016 року. Позивач посилається на те, що відповідач не виконує рішення суду по сплаті аліментів, тому має нести відповідальність, передбаченуст. 196 СК України та сплатити неустойку (пеню). Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Позивачкою предявлені вимоги про стягнення пені за період з квітня 2016 року по січень 2018 року в сумі 33 568.54 грн. Розрахунок проведений позивачкою вірно. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів підлягають задоволенню. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, він стягується з відповідача на користь держави.

Outcome: approved