Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у серпні 2016 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 05.03.2010 по 03.10.2011 року, під час шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12.01.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, шлюб розірвано рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 03.10.2011 року за її позовом. З першого дня народження дитини [PERSON] проживав окремо від позивача та дитини, не приймає та не бажає приймати участі у житті та вихованні доньки, не навідує її. Не піклується про її навчання, не цікавиться станом її здоров'я, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. На протязі шести років позивач сама займається вихованням та утриманням дитини, відповідач жодного разу не виявив бажання поспілкуватися з дитиною, є повністю байдужим до дитини, не сплачує аліменти, тобто відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться її побутовими умовами, не приймає участі у вихованні дитини. [PERSON] погрожував позивачу та дитині, внаслідок чого вона протягом 2010-2011 років тричі зверталася до ОВС, він висловлював позивачу ревнощі, телефонував у будь-який час, надсилав смс-повідомлення з погрозами та брудною лайкою, погрожував викрасти дитину, на очах дитини напав на позивача та почав її душити, внаслідок чого дитина перелякалась та довго не могла заспокоїтись. У вересні 2013 року на вул. Вольній м. Слов'янська поблизу кафе «Шинок» [PERSON] у присутності позивача та дитини достав з багажника автомобіля «Део-Ланос» вогнепальну зброю, налякавши дитину. В період активної фази АТО у м. Слов'янську (14.04.2014 по 05.07.2014) [PERSON], незважаючи на неодноразові прохання та реальну загрозу життю дитини, не вживав заходів щодо оформлення нотаріальної заяви про надання дозволу на виїзд дитини з позивачем у небезпечне місце. У вересні-листопаді 2014 року на [ADDRESS] [PERSON] під час випадкової зустрічі у присутності свідків безпідставно накричав на дитину та висловився про необхідність її фізичного покарання через її байдужість до батька, він поводив себе агресивно та дитина злякалася. [PERSON] 08.10.2010 року притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного сп'яніння, а також за керування автомобілем без документів, також 03.12.2010 року він притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, хоча взагалі не отримував посвідчення водія. Експертним психологічним дослідженням від 14.06.2016 року встановлено, що [PERSON] має соціально-негативну поведінку: неуважність та байдужість щодо дитини, первинно низький морально-етичний та культурно-освітній рівні [PERSON], негативний вплив його поведінки та спілкування з ним та психологічний стан та розвиток дитини: агресивність, погрозливі форми взаємодії, невміння спілкуватися з маленькою дитиною, загальна невихованість. У квітні 2015 рок [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за напад на двох жінок та спричинення ним тілесних ушкоджень (бив ногами та руками, душив, відібрав майно). Тобто, на даний час продовжує існувати загроза позивачу, як матері дитини, здоров'ю та здоров'ю дитини з боку [PERSON], що спонукало її звернутися до суду з даним позовом. Просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. Раніше питання позбавлення відповідача батьківський прав було предметом судового розгляду, суд апеляційної інстанції надав можливість позивачу змінити своє ставлення до виховання дитини, але нічого не змінилося, відповідач належних висновків не зробив, під час АТО діяв всупереч інтересам дитини, не дав згоди на вивезення дитини за межі міста, вживає наркотичні засоби та алкогольні напої, за що притягався до адміністративної відповідальності. Позивач же не перешкоджала в спілкуванні з дитиною, живе на даний час у Київській області, але з січня 2015 року з часу прийняття судом рішення ставлення відповідача не змінилося, він жодного разу не відвідав дитину, на сплачує коштів на її утримання. Позивач же не приховувала місце проживання дитини, повідомила своє місце проживання у заяві до поліції від 06.07.2016 року, до цього він знав про місцезнаходження дитини з усних повідомлень. Матеріальну допомогу перераховувала мати відповідача (бабуся дитини). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він є батьком [PERSON], [INFO]. Ніяких протиправних дій по відношенню до колишньої дружини та своєї дитини не вчиняв. Позивач перешкоджає спілкуванню з дитиною, він з цього приводу звертався до органу опіки та піклування, але його заяву не було розглянуто. Також з 2014 по 2016 роки звертався до поліції з метою встановлення місцезнаходження дитини. Він має бажання та намір спілкуватися з дитиною, але на його телефонні дзвінки до Київської області не повідомляють про можливість спілкуватися з дитиною, сам він знає про їх місце проживання біля 3-4 місяців, за цей час туди не їздив, бо не мав можливості залишити роботу та побоювався провокацій з боку позивачки та її нового чоловіка. Він працює на будівельній фірмі без оформлення, до керівництва не звертався з питань надання відпустки для відвідання дитини. Аліменти сплачує, іноді надає кошти матері і вона їх перераховує, іноді сам. Останній раз у серпні 2016 року перерахував 2000 грн. для підготовки до школи. Окрім аліментів він купував подарунки, речі, золото, давав гроші. Під час АТО його дійсно просила позивачка надати довіреність на вивезення дитини та він її надав в той же день, тільки не в обід, як вимагала позивач, а ввечері, коли звільнився з роботи. З часу народження дитини він офіційно працював з 2005 по 2007 роки у ПриватБанку та фірмі «Сектор Е», потім були складнощі з роботою по кілька місяців. У 2012 році коли дитина лікувалася в дитячій лікарні, він допомагав та приймав участь у лікуванні. Дитина відвідувала у м. Слов'янську дитячий садок «Альонка» з 2012 по 2014/2015 роки, участі у заходах дитячого садка не приймав, бо його туди не запрошували. Останній раз бачив дитину у 2015 році, місяць не пам'ятає. Дійсно він притягався до адміністративної відповідальності та перебуває на обліку у лікаря психіатра. У нарколога на обліку не перебуває. Представник відповідача адвокат [PERSON] прохав у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що викладені у позовні й заяві відомості не підтверджені доказами та є вимислом, щоб виставити відповідача у негативному світі. Між відповідачем та позивачем склалися неприязні відносини. Усі повідомлені позивачем факти були предметом дослідження судів у 2015 році та в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав було відмовлено. [PERSON] надає матеріальну допомогу на утримання дитини, має намір з нею спілкуватися, але цьому перешкоджає позивачка та її батьки. Позивачка вийшла заміж, змінила місце проживання з м. Слов'янська та Київську область та він не має можливості спілкуватися з дитиною. У 2015 році був висновок органу опіки про те, що батько дитини має право та бажання виховувати дитину. Усі звернення позивачки до правоохоронних органів не знайшли свого підтвердження. Стосовно заборгованості з аліментів повідомив, що відповідач проживає з матір'ю інвалідом 2 групи та бабусею 76 років, яких має забезпечувати, а у нього труднощі з роботою. Відповідач любить свою доньку та бажає з нею спілкуватися, перераховував гроші та купував речі дитині. Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради пояснив, що 11.12.2014 року до ООП надходила заява [PERSON], в якій він зазначав про свої заходи щодо участі у вихованні доньки, був наданий висновок від 17.12.2014 року щодо недоцільності позбавлення його батьківських прав. 23.02.2015 року він також звертався із заявою щодо перешкоджання з боку позивачки матері дитини у спілкуванні та виконанні батьківських обов'язків щодо доньки. Йому було надано відповідь про залишення заяви без розгляду через розгляд на той час справи про позбавлення його батьківських прав у Апеляційному суді. 13.09.2016 року [PERSON] у своїй заяві до ООП зазначив заходи, які він вживає для виконання батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON] та був наданий висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав з урахуванням характеристики з дитячого садка, висновку експерта психолога та наявності великої заборгованості по аліментам. З урахуванням висновку вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Підставами прийняття рішення органу опіки про позбавлення відповідача батьківських прав було досліджений висновок психолога та велика заборгованість по аліментам. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона є сусідкою позивачки під час її проживання у м. Слов'янську. Вона сама постійно гуляє з онуком у дворі будинку [ADDRESS], де також постійно гуляла [PERSON] з донькою та вони спілкувалися, діти разом грали. З часу народження [PERSON] батько дитини з ними не проживав. Вона була свідком у вересні 2014 року, що під час прогулянки до них на велосипеді під'їхав [PERSON], підійшов до дитини, яка не хотіла до нього йти, стала за спиною матері. Він почав на дитину кричати та погрожував фізичним покаранням, висловлювався нецензурно. В іншому випадку дочка свідка бачила, як [PERSON] під'їхав під час прогулянки, між ним та [PERSON] виникла сварка і він почав [PERSON] душити. Зі слів [PERSON] її відомо, що [PERSON] дитину не відвідує, іграшки та матеріальну допомогу не надає (може не частіше разу на рік щось надати), сама свідок його особисто ніколи у квартирі та з дитиною не бачила. Останній раз позивача [PERSON] з дитиною вона бачила влітку 2015 року, бо позивач вже біля 2х років живе у м. Харків. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] під час її проживання [ADDRESS] квартира свідка розташована на 1 поверсі. [PERSON] та [PERSON] Вона не бачила, щоб [PERSON] гуляв з дитиною чи займався її вихованням, жодного разу не бачила, щоб він проходив до [PERSON] у квартиру. Два роки тому бачила [PERSON] у дворі будинку, як він спілкувався з дитиною, не бачила. Зі слів [PERSON] її відомо, що [PERSON] допомоги не надає. [PERSON] грубо поводився з [PERSON] під час спілкування, щось доводив її емоційно, це вона бачила, але дитини з ними не було в цей час. Це відбувалось біля 3х років тому, було тепло. Він в той день був у нетверезому стані, це вона зрозуміла по його очам та він в той день просив у неї ключ і чула від нього запах алкоголю. Взагалі [PERSON] вона бачила 3-4 рази, з яких лише один раз він був тверезий. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він є батьком позивачки. Батько дитини був присутнім коли онучку забирали з пологового будинку. Він разом з батьками відповідача зробив ремонт у належній йому квартирі по [ADDRESS]. Після народження дитини відповідач кілька разів приїжджав, купав дитину, ночував, але потім вони з дочкою не знайшли порозуміння, стали менше бачитись та шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу з боку відповідача стали надходити погрози, неприязне відношення до дочки та ніяке відношення до онучки. Вихованням і утриманням онучки займалася дочка та він з дружиною. Вони з дружиною переїхали жити до будинку, а в квартирі лишилася дочка з онучкою. Він з дружиною повністю забезпечували онучку, а відповідач після народження дитини переїхав жити до своїх батьків. З відповідачем у нього відносини не склалися, той не має освіти, ніде не працював. Його мати [PERSON] приносила іграшки, деякий одяг та вона могла вільно спілкуватися з онучкою. Жодного разу не приходив сам [PERSON], хоча 1-2 рази він передавав памперси. Вони 4 рази зверталися до суду з приводу поведінки відповідача, який під час прогулянки дочки почав душити її, потім писав смс з погрозами, вказував, що він у бандитському угруповуванні Донецька, демонстрував автомат. 1-2 рази він приїжджав зі своєю мамою до дитини, зробили фотосесію. Коли його питали в минулому суді про те де лікувалася дитина він відповів, що дитина лікувалася на 6 поверсі, хоча в лікарні всього 4 поверхи. Під час бойових дій у Слов'янську він не надавав довіреність на вивезення дитини. На комісії у вересні 2016 року він повідомив, що доньку не бачив 8 місяців, хоча донька з онучкою вже два роки живуть у Києві. Відповідач не цікавиться станом здоров'я, розвитком дитини, під час відвідування онучкою дитсадка він жодного разу там не був. Він з мамою почали перераховувати гроші лише коли донька ініціювала судовий процес з позбавлення його батьківських прав. Онучка його боїться та не називає папою. За 6 років він бачив дитину всього 5-6 разів. Вони не афішували місце проживання дочки з онучкою у Київській області, оскільки від [PERSON] надходили погрози, дзвонив і вдень і вночі, дочка через це змінила 5 номерів телефону. Дочка з онучкою кожного місяця приїжджають до м. Слов'янська, свідок з дружиною теж туди їздять. На картку дочки приходять гроші, останній раз у вересні чи серпні 2016 року. Вважає, що як тільки вони починають звертатись до поліції або суду, відповідач відразу починає перераховувати гроші. Останні 2 роки відповідач не звертався з приводу спілкування з дитиною, хоча його мати вільно спілкується з онучкою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою [PERSON] в будинку [ADDRESS]. [PERSON] за цією адресою не проживав, [PERSON] жила з народження з батьками, після народження дитини біля 2х років жила з ними, потім батьки виїхали і вона лишилася проживати з дитиною. У липні 2010 року після народження [PERSON] вперше побачила [PERSON], він гуляв з коляскою у дворі. Потім бачила за весь час його лише 1 раз у лютому місяці 2013 року, коли [PERSON] був у нетверезому стані, у бесідці у дворі будинку з іншими молодиками вживав алкоголь, увімкнув гучно музику, танцював там. Потім бігав до їх під'їзду просити ключ прикрутити номер на свій автомобіль. Він дзвонив у квартиру [PERSON], але оскільки він був неадекватним та нетверезим, йому не відчинили, викликали працівників міліції. Це її відомо зі слів [PERSON] Зі слів позивачки та її матері відомо, що [PERSON] до дитини не приходив і не допомагав. Також вона була свідком, коли [PERSON] гуляла з дитиною біля інтернату, а [PERSON] схватив її та почав душити. Поруч була донька [PERSON], яка почала плакати. Дитину заспокоювала інша жінка [PERSON]. Раніше вона про це не казала в іншому суді, бо її не питали. Рік подій не пам'ятає, але було тепло, сама була на відстані 10 м і проходила своїми справами. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] є його пасинком, а позивач колишньою невісткою. Позивач перебуває під великим впливом її батька [PERSON], який був проти їх відносин з [PERSON]. Її батько наполіг на перериванні вагітності, через що між [PERSON] та [PERSON] були припинені відносини. З ініціативи [PERSON] відносини були відновлені. З перших днів відношення її батька до їх родини було негативним. Незважаючи на це, спільними зусиллями було зроблено ремонт у квартирі родичів позивачки для їх спільного подальшого проживання. Після народження дитини батько позивачки забрав позивача з дитиною жити до себе, зареєстрував її на прізвище «[INFO]». Спочатку [PERSON] жив з ними, потім він почав наполягати на окремому проживанні. Дитину для спілкування не давали, під час приходу [PERSON] для побачення з дитиною здійснювались провокативні дії та викликались працівники міліції. Усі ці звернення до міліції не знайшли підтвердження. Шлюб між ними було розірвано у 2011 році. Спочатку [PERSON] бачився з дитиною майже щоденно, але потім став менше бачити дитину, оскільки її не стали давати, а самі вимагали надання дозволів на вивезення дитини за межі України. [PERSON] теж пішов на принцип, хоча до доньки відносився тепло, тягнувся до неї. Окрім аліментів [PERSON] та вони як батьки купували одяг, прикраси із золота. Протягом 2015-2016 років дитина знаходиться у Києві, адреса не відома. Дружина свідка дзвонила позивачу, просила адресу, але та не хотіла з нею розмовляти. [PERSON] також телефонував позивачу з метою побачень з дитиною, але йому відмовили. [PERSON] певний час працював у свідка на фірмі, потім по найму у інших осіб з ремонтів квартир. Вони також просили батька позивача передати речі та подарунки [PERSON], але він відмовився їх отримувати. Також на картковий рахунок позивачки за можливістю перераховували кошти. Заборгованість по аліментам виникла через великий розмір присуджених аліментів, а з 2014 року у [PERSON] була відсутня робота. Свідок чув, що позивачка з дитиною приїжджала до Слов'янська з Києва, але він з дружиною заборонив їх відвідувати задля уникнення конфліктів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є тіткою відповідача. [PERSON] та [PERSON] зустрічалися біля 4х років, мали намір створити сім'ю, але у [PERSON] та батька позивача відносини не склалися. Після одруження вони стали спільно проживати у квартирі. Під час перебування [PERSON] у пологовому будинку [PERSON] її відвідував, забирав з нього разом з батьками позивачки. Батько позивачки з пологового будинку забрав позивачку з дитиною жити до себе та перешкоджав їх спілкуванню. [PERSON] хоча і не жив разом з ними, але ходив до дитини кожного дня доки це не заборонив батько позивачки [PERSON], мотивуючи післяпологовою депресією, а потім оголосили [PERSON] про розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано коли [PERSON] було біля 1,5 років, на даний час вона пішла до школи. Після розірвання шлюбу [PERSON] потайки від свого батька призначала місце та час зустрічі [PERSON] та його матері для побачення з дитиною біля інтернату. Вони туди ходили, спілкувалися з дитиною. [PERSON] купував доньці речі, іграшки, давав гроші, за які свідок та мати відповідача купувала речі, які замовляла позивачка (басейн, коляску, речі, взуття). Аліменти він сплачував, але через відсутність роботи утворилась заборгованість. Відносно [PERSON] батько позивачки 3 рази писав заяви до міліції. Зі слів матері відповідача її відомо, що дитину увезли до Києва, але адресу йому не повідомили. По телефону дзвонили [PERSON] дізнатись адресу, але вона відповідала, що не туди попали, її батько надавати адресу відмовився. Свідок [PERSON] суду пояснила, що ї сусідкою родини відповідача. [PERSON] може охарактеризувати як доброзичливого та культурного хлопця. При зустрічі він та його мати пишалися своєю дочкою та онукою, показували фото у телефоні. Зі слів матері відповідача вони купували онучці іграшки, речі, а після розірвання шлюбу [PERSON] родина [PERSON] забороняє спілкуватися з дитиною, яка на даний час живе в м. Київ. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір'ю. відповідача. Позивачка та її син зустрічалися з 2002-2003 року, разом їздили відпочивати, міркували про весілля, але потім вони дізналися, що [PERSON] перервала вагітність, через що вони з сином перестали спілкуватись. Потім відносини відновилися і 05.03.2009 року було весілля, після якого вони разом проживали у квартирі батьків позивачки, де [PERSON] власноручно зробив ремонт. [INFO] року народилася [PERSON], вони давали 3000 грн. на придбання коляски. З пологового будинку забирали батьки позивачки, її син та вона. Через нібито депресію батьки забрали позивачку з дитиною жити до себе. [PERSON] ходив майже щоденно, відвідував, гуляв з дитиною, купував продукти до 2014 року. Потім її та її сину не давали вільно спілкуватися з дитиною, хоча вони з сином матеріально допомагали, відвідували дитячий садок, сплачували аліменти, дарували золоті прикраси, одежу, взуття, парту, іграшки. Але чеки вони не зберігали, оскільки не думали, що прийдеться це доводити у суді. Через відсутність роботи з'явилась заборгованість по аліментам. В той час тяжко хворіла мати свідка та вона лікувала маму, але продовжувала надсилати гроші та купувати речі онучці. З травня 2016 року син влаштувався на роботу та на даний час сплачує заборгованість по аліментам. Про місце проживання дитини дізналися у даному судовому процесі. На опікунській раді батько позивача відмовився передати речі та подарунки ля онучки. З боку [PERSON] жорстокого поводження з дитиною не було, він її дуже любить та хоче з нею спілкуватися. Задля уникнення конфліктів свідок завжди була присутньою під час спілкування [PERSON] та [PERSON], яка може провокувати конфліктні ситуації, а потім викликати працівників міліції. З боку батька позивачки її сину надходили погрози через третіх осіб. У травні-червні 2014 року батько позивачки дійсно просив сина оформити довіреність на вивезення дитини за кордон та наполягав на негайному її наданні. Син звільнився з роботи та наступного дня з нею у нотаріуса зробив таку довіреність, але [PERSON] вже виїхав та повідомив, що ця довіреність йому вже не потрібна. Від сторонніх осіб вони дізнавались, що до м. Слов'янська приїжджала [PERSON] з дитиною, але їх про це не повідомляли. Вона особисто телефонувала [PERSON] та просила надати адресу, але та відповіла, що не туди попали. Заслухавши думку учасників процесу - представника позивача, відповідача та його представника, представника зацікавленої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов передчасним та таким. що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Суд розглядає справу на підставі ст.ст.10,11,60 ЦПК України, тобто в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 0.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.03.2010 року по 03.10.2011 року, шлюб розірваний рішенням Слов'янського міськрайонного суду ( справа № 2-2335-2011) ( а. с. 12) Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним свідоцтвом про народження дитини ( а. с. 11) Відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 12 січня 2011 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку до повноліття дитини, починаючи стягнення з 27.12.2010 р. до повноліття дитини (а. с. 13) Згідно довідки ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції від 07.06.2016 року № 6/550 заборгованість [PERSON] з виплати аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], складає на 01.06.2016 року 30818,38 грн., останній платіж зроблено у травні 2016 року у сумі 1958 грн., перед цим платіж був 1400 грн. у січні 2015 року ( а. с. 51-52) Станом на 01.10.2016 року заборгованість [PERSON] по аліментам складає 30254,38 грн., платежі зроблені з травня 2016 по вересень 2016 року включно у розмірах 1500, 2000, 1500, 1998, 500 грн., що підтверджено довідкою ВДВС Слов'янського МУЮ від 03.10.2016 року № 6/530 ( а. с.144-145) З наданих суду квитанцій ПриватБанку вбачається, що на картковий рахунок на ім'я [PERSON] [PERSON]. та невстановлена особа перерахувала з 03.06.2016 по 28.08.2016 року наступні суми: 1000 грн. 03.06.2016 р., 500 грн. 06.06.2016 р., 08.07.2016 року 1000 грн., 26.07.2016 р. 500 грн., 20.08.2016 р. 998 грн., 28.08.2016 р. 1000 грн., 09.09.2016 року 498 грн.; 998 грн. 20.08.2016 року ( а. с.78-79,128) Суд не приймає до уваги як доказ надання матеріальної допомоги з боку відповідача товарні чеки за 2011-2014 роки, а також від 05.02.16 та від 16.03.16 ( а. с. 80,140-143), оскільки представник відповідача заперечували, що вказані в них речі надавалися відповідачем, ці письмові докази не свідчать, що певна особа (П.І.Б.) придбала певний товар у визначеної юридичної чи фізичної особи, чеки не містять необхідних реквізитів та прізвищ покупця, продавця, свідок мати відповідача [PERSON] в судовому засіданні показала, що чеки вони не зберігали, бо не думали, що прийдеться доводити в суді факти придбання дитині іграшок та подарунків, тобто докази не є допустимими по даній справі. [PERSON] зверталась до Слов'янського МВ ГУМВС 20.11.2010 року, 30.05.2011 року з приводу неправомірних дій [PERSON], який погрожує забрати дочку [PERSON], погрожує фізичною розправою позивачу ( а. с.14,16) За вказаними заявами працівниками Слов'янського МВ ГУМВС України в Донецькій області відмовлено в порушенні кримінальних справ через відсутність ознак складу злочину (а. с. 15,18). Вказані матеріали не свідчать про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (насильство в сім'ї). З довідки начальника Слов'янського МВ ГУМВС від 03.12.2014 року вбачається, що [PERSON] протягом 2010 року чотири рази притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху за ст.ст. 126 ч.2,124,130 ч.1 КУпАП у вигляді штрафу та позбавлення прав ( а. с. 21) Відповідно до довідки № 9/17-664 від 03.12.2014 року центру ДАІ 1417 [PERSON] посвідчення водія на право управління транспортними засобами не отримував ( а. с. 22) Згідно ухвали Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20.10.2015 року (справа № 1-кп/243/502/2015) до [PERSON], [INFO] застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, під час якого [PERSON] заподіяв легкі тілесні ушкодження [PERSON], [INFO] та [PERSON] у квітні 2015 року ( а. с. 29-30) Відповідно до висновку № 2-14/06 експертного психологічного дослідження від 14.06.2016 року, проведеного Українським центром судових експертиз, дитина [PERSON], [INFO] виявляє нормативний віковий рівень психічного розвитку, відсутність ознак мікросоціальної (сімейної) занедбаності. Матір дитини [PERSON] виявляє достатній рівень інтелектуального розвитку, товариськість та гнучкість у контактах, емоційну врівноваженість, обов'язковість, відповідальність, про соціальні морально-етичні настанови, домінуючу сімейну (материнську) спрямованість діяльності. Емоційно-теплі та довірчі стосунки з донькою, розуміння і увага щодо індивідуальних особливостей дочки, гармонійний стиль виховання позитивно впливають на емоційний стан та психологічний розвиток дитини [PERSON] Психологічні особливості та психічні порушення [PERSON], визначені на підставі наданих матеріалів (психічний розлад з вираженими поведінковими порушеннями) є несприятливими для виховання дитини, потенційно становлять загрозу для здоров'я та життя житини [PERSON], потребують обов'язкової участі третіх осіб під час побачень батька та дочки задля запобігання можливої шкоди малолітній дитині ( а. с. 33-45) На даний час позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з 31.01.2015 року, у новому шлюбі має малолітню дитину [PERSON], [INFO], позивач за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з чоловіком та двома дітьми [PERSON] та [PERSON], для яких створені належні умови виховання ( а. с.23-28) Відповідно до довідок лікувальних закладів: КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Слов'янська» від 29.10.2014 року - [PERSON], [INFO] перебуває на обліку з народження, останнє відвідування дільничного лікаря 17.03.2014 року, мати з дитиною також відвідували амбулаторію № 5 01.08.2014 року; КЛПЗ «Міська дитяча лікарня» № 312 від 26.09.2014 року - [PERSON], [INFO] перебувала на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні з 17.01.2012 по 30.01.2012 та з 26.02.2013 по 12.03.2013 року, під час перебування в лікарні догляд за дитиною здійснювала мати [PERSON]; ТОВ «Лікувально-діагностичний центр» № 77 від 15.10.2014 року - [PERSON], [INFO] отримував консультації лікаря отоларинголога 10.12.12р., 03.01.13р., 04.03.14 р., 07.10.14 р., 14.10.14 р., дитину приводила мати [PERSON] ( а. с. 46-48) Згідно характеристик від 24.09.2014 року та від 01.03.2015 року ДНЗ № 2 «Оленка» [PERSON], [INFO] відвідувала дошкільний навчальний заклад з 01.06.2012 року по 01.03.2015 року розвитком та вихованням дитини займалася мати [PERSON], батько дитини в дитячий садок не приходив ( а. с. 49-50) Доводи відповідача та його представника щодо перешкод у спілкуванні з дитиною та звернення з цього приводу до органу опіки та піклування підтвердив в судовому засіданні представник третьої особи, а також підтверджені листом в.о. начальника служби у справах дітей від 21.07.2016 року № 29/01-1032, з якого вбачається, що [PERSON] звертався до служби у справах дітей Слов'янської міської ради із заявою 23.02.2015 року щодо усунення перешкод у вихованні та утриманні батьком своєї дитини [PERSON], заява не розглянута через перебування у суді справи про позбавлення його батьківських прав ( а. с. 53) Ці доводи також підтверджені показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],свідка [PERSON] Останній в судовому засіданні підтвердив, що його донька [PERSON] виїхала до м. Київ з дитиною на проживання, місце проживання вони не афішували та нікому не говорили. Задля уникнення спілкування з [PERSON] донька п'ять разів змінювала номер телефону. Аналізуючи показанням свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до переконання, що показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині перешкод у спілкуванні [PERSON] з його донькою знайшли своє підтвердження, показання щодо виконання з боку [PERSON] своїх батьківських обов'язків узгоджуються між собою та підтверджені іншими доказами по справі, у тому числі письмовими, з яких вбачається, що останній почав нерегулярно та не у повному обсязі сплачувати аліменти з квітня 2014 року (коли розпочалося АТО в м. Слов'янську та Донецькій області), починаючи з травня 2016 року по день розгляду справи в суді сплачує на картковий рахунок позивачки кошти, внаслідок чого станом на 01.10.2016 року поточні аліменти сплачуються та частково покривається заборгованість, з травня по вересень 2016 року сплачено 7498 грн. Доводи представника позивача, що аліменти [PERSON] починає сплачувати відразу після звернення позивачки до суду з позовом про позбавлення батьківських прав суд до уваги не приймає, оскільки у 2016 році він почав сплачувати аліменти з травня місяця, позов до суду надійшов у серпні 2016 року. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не свідчать про факти жорстокого поводження [PERSON] відносно своєї дитини, факт ненадання матеріальної допомоги з боку відповідача відомий свідкам з чужих слів. Свідок [PERSON] заявила, що позивач [PERSON] вже біля 2х років живе у м. Харків, хоча насправді позивач живе у Київській області. Факт надання матеріальної допомоги підтверджений свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та банківськими квитанціями. З наданих суду фото вбачається, що на них зображений відповідач [PERSON] з дитиною у різний вік дитини, в різний період року, в різному одязі. Доводи представника позивача, що не на всіх фото дитина зображена поруч з відповідачем не свідчать про факт ухилення відповідача від спілкування з дитиною ( а. с. 83-89). Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-Х11, частин 7,8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. №2402-111 кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст.ст. 150,155 СК України передбачає обов'язок батьків щодо виховання, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд не приймає як доказ ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків відомості щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності у 2010 році за порушення правил дорожнього руху та застосування до нього примусових заходів медичного характеру згідно ухвали суду від 20.10.2015 року, оскільки при вирішення справи про позбавлення батьківських прав не мають враховуватись правопорушення, допущені відповідачем в інших правовідносинах стосовно інших осіб. Окрім того, судом враховується, що позивач з дитиною змінили місце проживання та переїхали проживати в іншу місцевість, а відповідач звертався до органу опіки та піклування щодо перешкод в спілкуванні з дитиною, а також до Слов'янського відділу поліції щодо протиправного вивезення дитини, що не заперечували сторони та факти звернення знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На дані звернення позивачу було надано відповіді ( а. с.123-126, 130-134). Протягом з травня 2016 року позивач змінив своє ставлення до утримання дитини та надавав матеріальну допомогу на картковий рахунок позивача. Доводи представника відповідача, що більшу частину перерахувань робила мати відповідача в даному випаду не має принципового правового значення. Відповідач пояснив це тим, що саме він надавав гроші матері для пересилання через особисту зайнятість на роботі. Ці доводи не спростовані, а згідно довідки ВДВС Слов'янського МУЮ від 03.10.2016 року заборгованість разом з поточними платежами сплачується з травня 2016 року по день розгляду справи в суді ( а. с.144-145) Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 31.08.2016 р. - позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO] є доцільним та буде відповідати інтересам дитини (а. с. 90-91) З наданих суду відомостей, що характеризують [PERSON], вбачається, що він за місцем проживання характеризується посередньо, має низку хронічних захворювань, які виявлені у 2014 році (а. с. 121,122,127,129) Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.03.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відмовлено та встановлено, що на час розгляду справи достатніх підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] немає ( а. с.146-148). При цьому, суд враховує, що надані суду в даній справі письмові докази (окрім висновку експертного психологічного дослідження та довідки про заборгованість по аліментам) були предметом дослідження суду першої та апеляційної інстанції і цим доказам була надана відповідна правова оцінка. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено факту свідомого нехтування своїми батьківськими правами, ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно доньки [PERSON], [INFO]. Доказів, що спілкування дитини з батьком перешкоджає нормальному розвиткові дитини, суду не надано. Суд не приймає як доказ негативного впливу на розвиток дитини висновок № 2-14/06 експертного психологічного дослідження від 14.06.2016 року, проведеного Українським центром судових експертиз, оскільки вказане дослідження проведене без повідомлення відповідача [PERSON], який в такому випадку був позбавлений права надати свої докази та заперечення під час проведення дослідження. Судом встановлено, що достовірних та допустимих доказів того, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, тобто ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками - суду не надано. Судом також враховується, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу. На підставі наданих сторонами доказів суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані, виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи (відповідачу перешкоджали спілкуватися з дитиною, звернення до органу опіки та піклування від відповідача не було розглянуто), суд вважає, що висновок органу опіки та піклування з урахуванням усіх наявних у справі доказів не може бути підставою для задоволення позовних вимог, а судові витрати позивача слід покласти на неї. На підставі ст.ст. 81,150,155,164,180,182,183 СК України, ст.ст. 10,11,82,209,212,214-215 ЦПК України,- суд

Outcome: dismissed