Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.12.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 10 жовтня 2019 року між ним, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 100 000 грн., строком до 10 жовтня 2020 року. Проте, до теперішнього часу позичена сума коштів не була повернута позивачу, відповідач уникає будь-якого спілкування та добровільно свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим [PERSON] змушений був звернутись до суду з дійсним позовом. У порядку ч.10. ст. 187 ЦПК України до суду 04.02.2021 року надійшла відповідь на запит щодо місця реєстрації відповідача. Суддя з 01.02.2021 року по 19.02.2021 року перебувала у відпустці. Ухвалою суду від 22.02.2021 позов було залишено без руху, недоліки позову були усунуті 03.03.2021р.. Ухвалою суду від 11.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 12.04.2021 року. Ухвалою суду від 16.04.2021р. судом було відмовлено у затвердженні між сторонами мирової угоди від 19.03.2021р.. Продовжено підготовчий розгляд справи та призначено засідання на 27.04.2021р.. У судове засідання 27.04.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити позов. Відповідачем 23.04.2021 року також було подано до суду заяву, згідно якої позов визнала та не заперечувала проти його задоволення; просила справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 05.05.2021р.. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 жовтня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач надав відповідача позику у розмірі 100 000 грн., строком до 10 жовтня 2020 року. Проте, до теперішнього часу позичені кошти відповідач не повернула позивачу, що визнається сторонами.Доказів щодо продовження строку повернення позики суду не надано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України) Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.3 вказаної статті, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість Відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. З урахуванням вищевикладеного, виходячи з визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за можливе стягнути із [PERSON] на його користь суму заборгованості за позикою від 10.10.2019 року у розмірі 100 000 грн.. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1000, 00 грн. (згідно квитанції №84 від 02.03.2021 року), а тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача вказаних судових витрат. На підставі викладеного й

Outcome: approved