Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

До суду 24.05.2017 звернувся [PERSON], з позовною заявою до [PERSON], третя особа Шоста Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин тра визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, він народився 24.11.1983 від фактичного, без реєстрації, шлюбу [PERSON] та [PERSON], які з січня 1982 року по серпень 1996 року проживали однією сімєю, вели спільне господарство, були нерозривно повязані вихованням дитини, побутом, спільними інтересами, дозвіллям тощо. В його свідоцтві про народження серії V-НО № 438451 від 17.12.1983, відомості про батька було записано в порядку ч.2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України (1969). За вказівкою матері, в книзі записів народжень та в його свідоцтві про народження, запис про його батька було зроблено за її прізвищем «Карнаух», імя «Олександр» та по батькові відповідно до імя його фактичного батька [PERSON]. На час реєстрації його народження спільну заяву від батьків про встановлення батьківства надати було неможливо, оскільки батько перебував у тривалому відряджені на Півночі СРСР, а в подальшому, оскільки його батько [PERSON], факт свого батьківства відносно нього ніколи не оспорював, завжди його визнавав, не було необхідності це робити. Також позивач зазначив, що з січня 1982 року його батьки почали проживати разом у квартирі батька за адресою: м. Харків, вулиця Римарська, будинок 17/3, перебуваючи у фактичних шлюбних стосунках без реєстрації шлюбу. У 1982 року [PERSON] та [PERSON] спільно їздили в експедицію на Північ СРСР - до [PERSON]. На час початку фактичних шлюбних та сімейних відносин його батько [PERSON] працював провідним інженером у Фізико-технічному інституту низьких температур АН УРСР у м. Харкові (з 1991 року Фізико-технічному інституту низьких температур ім. Б.І. Вєркіна НАН України), а мати [PERSON] працювала інженером у НДІ заводу «Електроважмаш» у м. Харкові, проживали разом в квартирі батька на вул. Римарській у м. Харкові. 24.11.1983 народився позивач. Разом, однією сімєю вони прожили до кінця 1996, поки у батька з матірю не зіпсувалися стосунки та вони вирішили мешкати окремо. Не зважаючи на припинення фактичних шлюбних стосунків між матірю та батьком, з 1996 року він постійно спілкувався з батьком, вони перебували у добрих стосунках, спільно відпочивали влітку, проводили багато часу разом, сімейні стосунки в них не припинялись. Проте 08.11.2016 [PERSON], помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 09.11.2016р., серії 1-ВЛ № 567512, виданим Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області . Після смерті батька спадкоємців першої черги, окрім позивача, не залишилось, спадкоємцем другої черги є рідний брат батька [PERSON] При цьому, після смерті батька залишилось нерухоме майно - квартира № 3 будинку 17 у м. Харкові, де він проживав з дитинства. Заповіту на випадок своєї смерті його батько [PERSON], не залишив, заяву про прийняття спадщини до Шостої Харківської державної нотаріальної контори після смерті батька було подано також його рідним братом - [PERSON], який в силу ст. 1262 ЦК України, є спадкоємцем другої черги. В звязку з зазначеними обставинами, встановлення факту родинних відносин та встановлення права власності необхідно позивачу для прийняття спадщини після померлого батька, тому він звернувся до суду з дійсним позовом. Позивач [PERSON], в судове засідання не прибув, надавши право представляти свої інтереси представнику [PERSON] представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов визнав та підтвердив той факт, що дійсно його брат, [PERSON], проживав в незареєстрованому шлюбі з [PERSON], з якою вели спільне господарство, та виховували спільного сина [PERSON] Представник третьої особи Шостої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати за відсутністю представника третьої держнотконтори. Проти визнання права власності наспадкову квартиру померлого за позивачем не заперечує. Суд вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків та дослідивши матеріали справи вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Крім визнання позову відповідачем та визнання ним факту, що позивач [PERSON], є сином його померлого брата [PERSON], який був народжений в цивільному шлюбі, судом встановлено наступне. 08.11.2016 [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.11.2016, серії 1-ВЛ № 567512. виданим Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області (а.с. 33). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на належну йому на праві приватної власності квартира № 3 в будинку 17 у м. Харкові , на підставі чвідоцтва про право власності на житло реєстраційний № 1-97-86187 від 10.07.1997 (а.с. 19). Відповідно до листа Шостої Харківської державної нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини звернувся брат спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Документи, які б підтверджували родинний зв'язок гр. [PERSON], зі спадкодавцем, в матеріалах спадкової справи відсутні, тому у видач свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено . Інші спадкоємці з відповідними заявами до нотаріальної контори не зявлялись. (а.с. 56-58). В судовому засіданні встановлено факт, що померлий [PERSON], є батьком позивача [PERSON], що підтверджується також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які показали, що позивач є дійсно сином померлого [PERSON], та зазнеачили, що цей факт ніколи не заперечувався [PERSON], він завжди визнавав [PERSON], своїм сином та сумнівам цей факт не піддавав, всім представляв позивача [PERSON], як свого єдиного сина та тривалий час разом з матірю позивача мешкав однією родинною без реєстрації шлюбу. Крім показів свідків, в підтвердження родинних відносин позивачем наданні копії фотокарток за різний проміжок часу, з яких вбачається, що вони з померлим [PERSON], який є його батьком завжди спілкувались. Таким чином судом також встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом на спадкове майно після смерті його батька [PERSON] Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. На підставі ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, непрйняття спадщини або відмови від її прийнтяття спадкоємцями за заповітом. А також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-12656 цього Кодексу. В силу ч. 1,2 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, непрйняття ними спадщини або відмови від її прийняття , крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачатті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до положень п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON], який помер 08.11.2016 року є батьком позивача [PERSON], то позивач має право у першу чергу на спадкування за законом, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 320,00 грн. та 4000,00 грн. (а.с.2-3), які суд відносить на рахунок позивача, итак як останній не наполягав на їх стягненні. На підставі викладеного,

Outcome: approved