Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

До суду звернувсь позивач [PERSON], з позовом про визнання права власності на нерухоме майно до відповідача [PERSON] районної ради Дніпропетровської області, згідно якої просить визнати за ним право власності на домоволодіння за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Бабушкіна, 2, яке складається: з житлового будинку А-1 з мансардою м/с, сінями а''-1, верандою а'''-1, ганком аv -1, навісом а'v-1, загальною площею 128.2 кв.м. житловою площею 65.8 кв.м., господарських споруд: гаража О-1, о/я оглядової ями, літньої кухні Ж-1, бані Г-1, погріба п/д, убиральні Т-1, паркану № 1. воріт № 2.3, огорожі - № 4, 5 мощення - 1 посилаючись на наступне. 20.10.2005 року за договором дарування, реєстровий номер 929 він отримав у власність житловий будинок загальною площею 51.2 кв.м. з надвірними спорудами : сарай, погріб та вбиральня, який розташований за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Бабушкіна,2. Житловий будинок був розташований на земельній ділянці площею1500 кв.м. по фактичному користуванню. 19.12.2014 року він зареєстрував право власності на вищевказаний житловий будинок в реєстраційній службі [PERSON] РУЮ, згідно з витягом про реєстрацію об»єкта нерухомого майна він складався із саманного житлового будинку, тамбура, ганку, сараїв, погребу та вбиральні. В грудні 2014 року на житловий будинком в БТІ Верхньодніпровського району було виготовлено технічний паспорт, в якому зазначено, що самовільно збудованими спорудами є: мансарда, веранда, сіни , баня гараж та літня кухня. в зв»язку з чим було збільшено житлової площі на 40.4 кв.м. та загальної площі будинку, а також самовільно збудовані господарчі споруди. Рішеннями міської ради № 17-2 та № 19-2 від 24.11.2015 року йому було передано у власність земельні ділянки площею 0.1 га та 0.05 га за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства, Право власності на земельні ділянки зареєстроване 26.01.2016 року в реєстраційній службі [PERSON] РУЮ. В лютому 2016 року він звернувся до державної архітектурно-будівельної інспекції із заявою про узаконення самовільно збудованих споруд та перебудови будинку. Листом від 22.02.2016 року йому повідомлено, що інспекцією ДДАБ приймались в експлуатацію об»єкти, які збудовані з 1992 року по 2011 рік та такі повноваження інспекції діяли по 31.12.2015 року. На теперішній час для реєстрації права власності йому необхідно ввести його в екесплуатацію, отримати свідоцтво про право власності на нього, однак, так як ним було проведене самочинне будівництво, то він не може ввести в експлуатацію домоволодіння через органи ДАСК або міську раду та не може отримати свідоцтво про право власності, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи Відповідач - представник [PERSON] міської ради в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 20.10.2005 року за договором дарування, реєстровий номер 929 позивач отримав у власність житловий будинок загальною площею 51.2 кв.м. з надвірними спорудами : сарай, погріб та вби ральня, який розташований за адресою: м . [PERSON] вул.. Бабушкіна,2. Житловий будинок був розташований на земельній ділянці площею1500 кв.м. по фактичному користуванню. 19.12.2014 року він зареєстрував право власності на вищевказаний житловий будинок в реєстраційній службі [PERSON] РУЮ, згідно з витягом про реєстрацію об»єкта нерухомого майна він складався із саманного житлового будинку, тамбура, ганку, сараїв, погребу та вбиральні. Після придбання будинку позивачем було здійснено добудову будинку, та збудовані господарські споруди без отримання відповідного дозволу. В результаті чого збільшилась загальна та житлова площа будинку, та були побудовані нові господарські споруди. В грудні 2014 року на житловий будинком в БТІ Верхньодніпровського району було виготовлено технічний паспорт, в якому зазначено, що самовільно збудованими спорудами є: мансарда, веранда, сіни , баня, гараж та літня кухня. в зв»язку з чим було збільшено житлової площі на 40.4 кв.м. та загальної площі будинку, а також самовільно збудовані господарчі споруди. Рішеннями міської ради № 17-2 та № 19-2 від 24.11.2015 року позивачу було передано у власність земельні ділянки площею 0.1 га та 0.05 га за вищевказаною адресою для обслуговування житлового будинку та ведення селянського господарства, Право власності на земельні ділянки зареєстроване 26.01.2016 року в реєстраційній службі [PERSON] РУЮ. В лютому 2016 року позивач звернувся до державної архітектурно-будівельної інспекції із заявою про узаконення самовільно збудованих споруд та перебудови будинку. Листом від 22.02.2016 року йому повідомлено, що інспекцією ДДАБ приймались в експлуатацію об»єкти, які збудовані з 1992 року по 2011 рік та такі повноваження інспекції діяли по 31.12.2015 року. На теперішній час для реєстрації права власності йому необхідно ввести його в екесплуатацію, отримати свідоцтво про право власності на нього, однак, так як ним було проведене самочинне будівництво, то він не може ввести в експлуатацію домоволодіння через органи ДАСК або міську раду та не може отримати свідоцтво про право власності. Відповідно до ч. 2ст. 41\~Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4\~постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» \~при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Судом встановлено, що позивачем здійснено перебудову будинку та будову господарських споруд на земельній ділянці, переданій йому власність у відповідності до цільового призначення, але без відповідного дозволу. Відповідно до ч. 2\~ст. 376 ЦК України , особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином,\~ст. 376 ЦК України \~передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених\~ст. 376 ЦК України , а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3\~ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5\~ст. 376 ЦК України). Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15\~ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки на якій здійснено самочинне будівництво, що підтверджується рішення [PERSON] міської ради від 24.11.2015 року та інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також встановлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, але йому було відмовлено у проведенні такого узаконення в зв»язку з тим, що згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у ДДАБІ існували лише до 31.12.2015 року відповідно до п. 9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». [PERSON] міською радою позивачу також відмовлено в узаконенні самочинно збудованих споруд на п підставі того, що таке будівництво було здійснено позивачем на земельній ділянці, яка передана йому у власність та відповідно до її господарського призначення. Таким чином в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права. Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані суду доказаи в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на домоволодіння за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Бабушкіна, 2, яке складається: з житлового будинку А-1 з мансардою м/с, сінями а''-1, верандою а'''-1, ганком аv -1, навісом а'v-1 загальною площею 128.2 кв.м. житловою площею 65.8 кв.м., господарських споруд: гаража О-1, о/я - оглядової ями, літньої кухні Ж-1, бані Г-1, погріба п/д, убиральні Т-1, паркану № 1. воріт № 2.3, огорожі - № 4, 5 мощення - 1 Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1232.12 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідачів, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з недотриманням порядку оформлення його спадкових прав.

Outcome: approved