Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

До Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області в інтересах\~ малолітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та стягнення коштів на утримання дитини. Позивач вказав, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], 16.02.2009 р. н., проживають [INFO]. Відповідно до характеристики Капітанівської селищної ради відповідачі за час проживання на території селищної ради характеризуються негативно, не працюють, зловживають спиртними напоями, вихованням дитини не займаються, проживають за рахунок випадкових заробітків та ведення домашнього господарства. Відповідно до довідки МВС України ГУНП в Кіровоградській області Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції від 13.06.2017 р. за № 1383/126-17 [PERSON] протягом року не притягувалася. [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 173-2 ч.2, 121-6 КУпАП. Згідно акту обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 08.06.2017 р., у вказаній сімї відсутні належні умови для виховання та утримання малолітньої дитини. В ході рейду «Діти вулиці» від 08.06.2017 року, проведений працівниками виконавчого комітету Капітанівської селищної ради, виявили те, що в будинку [PERSON] та [PERSON] не прибрано. На підлозі валявся брудний одяг, на столах стояв немитий посуд. В кімнатах панував безлад, дитина знаходилася в неохайному вигляді (брудна, розмальована маркером). В сараї ревіла голодна худоба. В клітках знаходилися мертві курчата, які подохли без води і їжі. Навкруги хати були розкладені підгорілі порубані дрова і валялися спалені сірники. Зі слів дитини, він таким чином хотів відплатити батькам за те, що вони його розмалювали маркером. Комісія вирішила, що дитині небезпечно знаходитися з такими батьками і потрібно вилучити з сімї, так як є загроза її здоровю та життю. На зауваження та попередження працівників виконкому Капітанівської селищної ради, служби у справах дітей Новомиргородської райдержадміністрації, дільничного інспектора поліції щодо зміни способу життя відповідачі не реагують. Тому профілактична робота з [PERSON] та [PERSON] щодо зміни їх способу життя та утримання дитини позитивних результатів не дала. Умови проживання батьків, спосіб їх життя являють собою загрозу для життя, здоровя та нормального розвитку малолітньої дитини. Відповідно до п. 7 ч. 6 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, повязаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органом опіки та піклування виконкомом Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області було прийнято рішення від 08 червня 2017 року № 37 «Про вилучення малолітньої дитини з сімї [PERSON]В.» у звязку з виникненням загрози життю та здоровю дитини. Таким чином, як стверджує позивач, батьки [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються та нехтують своїми обовязками по вихованню малолітнього сина [PERSON], оскільки не піклуються про його фізичний і духовних розвиток, а саме: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що може негативно вплинути на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і всі в сукупності, необхідно розцінювати як ухилення від батьківських обовязків по вихованню малолітньої дитини. [PERSON], 16.02.2009 р. н., через малолітній вік не в змозі захистити свої законні права, тому Капітанівська селищна рада звертається до суду в його інтересах. Посилаючись на ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155, ч. 2 ст. 164, п. 2 ст. 166, ст. 170 Сімейного Кодексу України, Закон України № 69-V «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей», ст. 1, ст. 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 45 ЦПК України, позивач просить суд відібрати малолітнього [PERSON], 16.02.2009 р. н., від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передати його органу опіки та піклування для подальшого влаштування, а також стягнути з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення ним повноліття, на користь закладу чи особи, яким буде передана дитина. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач [PERSON] не визнала позов і пояснила, що у дійсності належним чином утримує і доглядає дитину, спиртними напоями не зловживає. Відповідач [PERSON] не визнав позов повністю і вважає його необґрунтованим. Представник відповідачів [PERSON] проти даного позову заперечив повністю, надавши суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення сторін та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити у позові із таких міркувань. З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є відібрання малолітньої дитини від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Спірні правовідносини регулюються Конвенцією про права дитини, ст.ст. 155,170,171 СК України, ст.ст. 12,14 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Зі змісту даної норми закону підставою для відібрання дитини від батьків є: ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія, експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва, інші випадки, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що згідно свідоцтва про народження та наданим позивачем іншим документам відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], проживають [INFO]. Відповідно до характеристики Капітанівської селищної ради відповідачі за час проживання на території селищної ради характеризуються негативно, не працюють, зловживають спиртними напоями, вихованням дитини не займаються, проживають за рахунок випадкових заробітків та ведення домашнього господарства. Відповідно до довідки МВС України ГУНП в Кіровоградській області Новомиргородського відділення поліції Маловисківського відділу поліції від 13.06.2017 р. за № 1383/126-17 [PERSON] протягом року не притягувалася. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. ст. 173-2 ч.2, 121-6 КУпАП. Згідно акту обстеження умов проживання сімї [PERSON] від 08.06.2017 р., у вказаній сімї відсутні належні умови для виховання та утримання малолітньої дитини. Під час рейду «Діти вулиці» від 08.06.2017 року виявили наступне: в будинку розкиданий одяг, в кімнатах брудно. У батьків дитини [PERSON] та [PERSON] був присутній запах спиртного. [PERSON] спала і не реагувала на комісію. [PERSON] бав брудний. Зі слів дитини, батьки, коли вживають спиртними напоями, обзивають його нецензурними словами. Просив, щоб його забрали до діток. Господарство голодне. Забравши хлопчика в лікарню, йому підстригли волосся, підрізали нігті, помили, перевдягли. Дитина просила, щоб його не повертали до батьків. На зауваження та попередження працівників виконкому Капітанівської селищної ради, служби у справах дітей Новомиргородської райдержадміністрації, дільничного інспектора поліції щодо зміни способу життя відповідачі не реагують. Допитана в судовому засіданні [PERSON], жительки смт. Капітанівка, вул. Мазепи ( [PERSON]), 19 пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживають з нею по сусідству. [PERSON] та [PERSON] бувають у нетверезому стані. Їх син [PERSON] часто бродить по вулиці брудний і голодний, просить їсти. Його підгодовують сусіди. [PERSON] та [PERSON] не дають належного виховання своєму синові [PERSON]. Допитаний в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що добре знає сімю відповідачів, товаришує з ними. Вони добре доглядають за своїм сином. В господарстві мають корову, курей та іншу живність, обробляють присадибну ділянку. Мають доходи від здачі в оренду належних їм земельних ділянок (паїв) мають автомобіль та мотоцикл. Їх син має достатній одяг та взуття, відвідує школу не хворіє. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила , що була присутня під час проведення рейду як член комісії, працює медсестрою в місцевій лікарні, повністю підтвердила обставини встановленні комісією під час проведення рейду 08.06.2017 року. З аналізу вищевикладених обставин вбачається, що докази на підтвердження того, що батьки малолітньої дитини ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, експлуатують дитину, примушують її до жебракування та бродяжництва, а також що батьки дитини страждають на хронічний алкоголізм або наркоманію, - в матеріалах справи відсутні. Відсутні також і належні докази на підтвердження того, що залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Згідно висновків медичного обстеження [PERSON], [INFO], яке проводилось по клопотанню Новомиргородської РДА в умовах стаціонару лікарні в період з 10.11.2014 по 14.11.2014 дитина не має відхилень, має задовільний стан здоровя та фізичний розвиток, що відповідає її віку. Не знайшли свого безспірного підтвердження доводи того, що у помешканні відповідачів не створено належні умови для проживання та розвитку неповнолітньої дитини. У відповідності до актів обстеження матеріально побутових умов проживання сімї відповідачів від 30.03.2017 року та від 18.05.2017 року в будинку було тепло, господарі тримають корову, курей та свиней в момент обстеження готували обід не перебували у стані алкогольного спяніння. З ними провели профілактичну бесіду. Органом опіки та піклування - виконкому Капітанівської селищної ради Новомиргородського району Кіровоградської області було прийнято рішення від 08 червня 2017 року № 37 «Про вилучення малолітньої дитини з сімї [PERSON]В.» у звязку з виникненням загрози життю та здоровю дитини, однак зазначений висновок є необґрунтований, оскільки не містить в собі посилання на докази, які б підтвердили факт виникнення загрози життю та здоровя дитини. Крім того, при вирішенні даного спору необхідно враховувати не тільки підстави, передбачені законом, а й принципи моралі зокрема, що відповідачі по справі є батьками неповнолітньої дитини і мають всі умови для належного виховання дитини, а відібрання дитини від батьків позбавить дитини батьківської турботи та допомоги і призведе до влаштування дитини в подальшому до дитячого будинку. З матеріалів справи вбачається, що батьки регулярно навідуються до дитини в період його перебування в КЗ «Центр соціально - психологічної реабілітації дітей». Зазначені обстави свідчать, що батьки усвідомлюють свою відповідальність по вихованню дитини і бажають надалі виконувати належним чином свої батьківські обовязки. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сімю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Правовий сенс відібрання дитини за статтею 170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення, направленого на захист прав дитини і коли зволікання може привести до тяжких наслідків для дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та обґрунтованих доказів на підтвердження того, що перебування неповнолітньої дитини разом з її батьками є небезпечним для її життя, здоровя і морального виховання. Суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність підстав для відібрання дитини від батьків відповідно до статті 170 СК України. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 164, 170 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved