Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого в період шлюбу. Позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 21 січня 1995 року по 26 грудня 2018 року. В період шлюбу сторонами було придбано житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок зареєстрований на ім`я відповідача. Враховуючи вказані обставини, позивач звертається до суду та прохає в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, зазначивши, що сторони придбали спірний будинок за його їхні кошти, однак бажає сплатити позивачеві вартість Ѕ частини житлового будинку в рахунок її частки у спільній сумісній власності подружжя. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляну на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 січня 1995 року по 26 грудня 2018 року (а. с. 8-9). Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, при цьому об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , набуто на підставі рішення сесії Новопетрівської сільської ради № 86/б від 12.07.2006 року та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно САЕ № 377077 від 08.08.2012 року, зареєстровано 08.08.2012 року в Реєстрі БТІ за № 37323871 за [PERSON] (а. с. 6-7). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у п. 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Частиною 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільної сумісною власністю, при цьому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. В той самий час як вбачається з матеріалів справи, право спільної сумісної власності на майно припиняється у разі поділу цього майна між співвласниками, у відповідності до положень ч. 3 ст. 372 Цивільного Кодексу. В судовому засіданні беззаперечно встановлений факт, що домоволодіння набуто сторонами в період шлюбу та спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., у зв`язку із чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved