Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

До суду 08 листопада 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вищезазначеній квартирі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування, зареєстрованому в КП «ХМБТІ» 03.08.2006 р. У зазначеній квартирі зареєстровані: вона, [PERSON], та відповідач [PERSON], який є її сином. Відповідач зареєстрований у квартирі з 1992 року, з дня його народження, як член її сім'ї, але з 10.08.1998 року за місцем реєстрації не проживає. Вона змушена оплачувати комунальні платежі за відповідача та позбавлена можливості розпорядитися належною їй квартирою. Відповідач не проживає у квартирі за місцем його реєстрації більше одного року, комунальні платежі не сплачує, в добровільному порядку з місця реєстрації не знімається. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON], який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договору про надання правової допомоги та ордеру (а.с.23-25), позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, в зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу без його участі, на підставі наявних в доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та її представника, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 13.07.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Парфенковою І.В., який зареєстрований в КП «ХМБТІ» 03.08.2006 р. (а.с.7,8). Згідно довідки з місця проживання, у вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], та відповідач [PERSON] (а.с.3). Відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 10.08.1992 року, що підтверджується зібраними по справі доказами, а також показаннями свідків[PERSON], [PERSON], які показали, що у 1998 році позивач разом з чоловіком та сином, відповідачем у справі [PERSON], виїхали на постійне місце проживання до Росії, потім позивач повернулась до м. Харкова в спірну квартиру доглядати свою мати, а відповідача вони не бачили з 1998 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником або законом. Згідно ст. 7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність відповідача [PERSON]за місцем його реєстрації у квартирі [ADDRESS],понад один рік підтверджується зібраними по справі доказами, показаннями свідків. Реєстрація відповідача створює позивачу перешкоду у здійсненні нею права власності, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн. (а.с.1), які суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: approved