Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, який в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.07.2012 року у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області позивач зареєстрував шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 1122. Від шлюбу у сторін є спільний малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки в сторін різні уявлення про сімейний устрій та про взаємовідносини подружжя в сім'ї. Позивач просить розірвати шлюб між сторонами. Позивач до судового засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовну заяву підтримує в повному обсязі , а також просив судові витрати залишити за ним. Відповідач у судове засідання не з'явилася, також подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Судом встановлено, що між сторонами 10.07.2012 року у відділі ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області сторони уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис № 1122 (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] року у сторін народився син [PERSON] (а.с.4). Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved