Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 17 жовтня 2014 року звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на час навчання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно. В обґрунтування свого позову зазначила, що 20 серпня 1995 року було укладено шлюб між відповідачем та [PERSON]. У шлюбі 11 квітня 1996 року народилася позивачка. 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач навчається на третьому курсі в ДНЗ «Куйбишевський професійний аграрний ліцей». На даний час відповідач проживає окремо, ніякої матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з відповідача на час навчання ? частину з усіх його видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку щомісячно. Позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, на задоволенні її позову про стягнення аліментів на час навчання наполягає. Відповідач також звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, проти позову про стягнення аліментів заперечує, надав до суду документи про його майновий та сімейний стан. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком повнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20 травня 1996 року Куйбишевським відділом РАГС Запорізької області (а.с.2). [PERSON] досягла повноліття і продовжує навчання на безоплатній основі в Державному навчальному закладі «Куйбишевський професійний аграрний ліцей» за денною формою навчання з 01 вересня 2011року по 11 січня 2015 року за професією «Кухар (3,4 розряду), кондитер (3 розряду), що підтверджено довідками навчального закладу (а.с.5,7). Відповідно до вимог стст.199,200 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо повнолітній син, донька продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття(незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, при вирішенні спірних правовідносин потрібно встановити такі обставини: потребу повнолітньої дитини у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням, та матеріальне становище батька щодо можливості сплачувати аліменти. Позивачка [PERSON] на підтвердження необхідності в матеріальній допомозі у позові зазначила, що її мати не в змозі забезпечити їй належний рівень життя та навчання. Позивачем не надано доказів наявності витрати на навчання (придбання підручників, канцелярських товарів, тощо), витрат на проживання в гуртожитку та інших витрат. Згідно із довідкою про доходи № 414 від 28.08.2014 року, виданої ДНЗ «Куйбишевський ПАЛ» позивач [PERSON] отримує стипендію щомісячно, за період з січня по грудень 2013 року отримала 3867,68 грн., тобто в середньому 302,76 гривень щомісячно (а.с. 5). Відповідно до довідки ВДВС Жовтневого РУЮ від 15.08.2014 року, мати позивача - [PERSON] отримувала від відповідача аліменти до досягнення [PERSON] повноліття з 01.01.2013 року по 31.12.2013 рік в середньому 270,73 гривні щомісячно. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради від 01.09.2014 року №904, позивач проживає разом з матір'ю - [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ([PERSON], [INFO] р.н.) до 3-х років. Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказів наявності потреби в матеріальній допомозі на навчання та доказів матеріального становища позивача на час розгляду справи не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем наявності потреби в матеріальній допомозі на навчання. Щодо матеріального стану відповідача, та його можливості сплачувати аліменти судом встановлено наступне. Наявність у відповідача [PERSON] можливості надавати матеріальну допомогу обґрунтована позивачем лише зазначенням у позові думки про те, що батько повинен приймати посильну участь в забезпечення належного рівня матеріального благополуччя позивача. Проте чи має можливість відповідач сплачувати аліменти та якими доказами це підтверджується в позові не зазначено, а тому позивач не виконала вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України. Досліджуючи матеріальне становище відповідача, суд виходить із наявних у справі доказів, наданих відповідачем, а саме: Відповідач працює в Куйбишевській ЦРЛ та його середня заробітна плата за 2014 рік складає 1380,96 гривень щомісячно. Відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], мати якого померла [INFO] року, що підтверджено відповідним свідоцтвами. Відповідно до довідки виконкому Куйбишевської селищної ради від 12.11.2014 року [PERSON] проживає разом із сином [INFO] та непрацездатною матір'ю, [INFO]. Відповідно до медичних документів відповідач та його матір мають захворювання очей. На підставі зазначених доказів, суд приходить до висновку про неспроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці [PERSON], оскільки [PERSON] має на утриманні малолітнього сина та непрацездатну матір, сина виховує самостійно, має невеликий дохід, наближений до мінімальної заробітної плати, як він так і його матір мають захворювання очей, що потребує додаткових витрат на лікування, отже за майновим та сімейним станом відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці на її навчання. Позивач є працездатною особою, отримує стипендію, навчається безкоштовно, а тому може самостійно забезпечити своє навчання. На думку суду, зазначені обставини у сукупності унеможливлюють виконання відповідачем обов'язку по утримуванню повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, а тому позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed