Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 січня 2017 року надійшла указана позовна заява, яка згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана для розгляду судді Демидовій С.О. Ухвалою від 24 січня 2017 року указаний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення указаних в ухвалі недоліків щодо сплати судового збору. До суду на виконання указаної ухвали надійшла заява [PERSON] про те, що судовий збір за подання позовної заяви не підлягає сплаті на підставі приписів ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та заява про відвід судді Демидової С.О. Ухвалою від 31 січня 2017 року суддею Демидовою С.О. заявлено про самовідвід у цій цивільній справі та на підставі цього згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу за указаним позовом передано для розгляду судді Ходаківському М.П. Ухвалою від 02 лютого 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпропетровську ради про скасування висновку. У поданому позові [PERSON] просить скасувати висновок виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпропетровську ради № 5-38-161 від 25 липня 2016 року про доцільність усиновлення [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], та відповідність усиновлення інтересам дитини. В обґрунтування доводів позову [PERSON] посилається на те, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] про усиновлення нею малолітнього [PERSON], який народився [INFO] року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2017 року було зобов'язано Орган опіки та піклування Соборного району м. Дніпропетровська надати висновок про доцільність чи недоцільність усиновлення [PERSON] малолітнього [PERSON] Виконавчим комітетом Соборної районної у м. Дніпропетровську ради 25 липня 2016 року було складено висновок № 5-38-161 про доцільність усиновлення [PERSON] малолітнього [PERSON] [PERSON] зазначає, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON] та на підставі рішення Приморської районної у м. Маріуполі ради Донецької області № 230 від 26 листопада 2014 року є його опікуном, а також залучена судом у справі про усиновлення в якості третьої особи. На переконання [PERSON] дії виконавчого комітету Соборної районної у м. Дніпропетровську щодо надання вищенаведеного висновку є незаконними та такими, що порушують права, свободи та законні інтереси малолітнього [PERSON] За твердженням позивача, висновок виконавчого комітету порушує права малолітнього [PERSON], який має статус дитини позбавленої батьківського піклування, позбавляє дитину існуючих родинних стосунків та спілкування з рідною сестрою, бабою, дідом, тіткою по лінії матері, з якими він постійно спілкувався, атмосфери любові рідних йому людей, встановлений законом порядок усиновлення дитини у сім'ю. Оскаржуваний висновок винесено не за місцем обліку дитини, позбавленої батьківського піклування, не відповідає вимогам щодо його оформлення. Управління-служба у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради 19 листопада 2014 року взяла на облік [PERSON] як дитину позбавлену батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради № 325 від 21 листопада 2014 року [PERSON] був призначений опікун [PERSON] Підставою для обліку, отримання статусу та призначення опікуна стали смерть матері дитини [PERSON] У позові також звертається увага на те, що батьківство щодо [PERSON] [PERSON] визнав в судовому порядку лише після смерті матері дитини за відповідним рішенням суду від 15 липня 2016 року, забрав дитину у рідної бабусі [PERSON], з якою після смерті проживали діти померлої, передав [PERSON] для виховання та проживання своїй колишній дружині [PERSON], яка на законну вимогу органу опіки та піклування відмовилась передати дитину опікуну, приховувала її. 05 лютого 2015 року [PERSON] повторно, без наміру проживання уклала шлюб з [PERSON] та звернулася із заявою до суду про усиновлення [PERSON] як дружина батька дитини. Позивачем зазначається, що на момент винесення рішення про доцільність усиновлення питання про влаштування [PERSON] було вирішено, він був взятий на облік як дитина позбавлена батьківського піклування, отримав статус дитини позбавленої батьківського піклування та йому був призначений опікун, з яким дитина повинна була проживати до винесення рішення про винуватість чи невинуватість батька у вчиненні ним злочину проти матері дитини. [PERSON] на обліку дітей, які підлягають усиновленню не перебував і не перебуває. При цьому, в позові вказується, що виконавчий комітет надав висновок про доцільність усиновлення [PERSON] малолітнього [PERSON] без зазначення біографічних даних особи - усиновлювача з його правами та обов'язками. Позивач зазначає, що в порушення статті 221 СК України при винесенні висновку про можливість усиновлення [PERSON] не отримана письмова згода на усиновлення опікуна. У позові стверджується, що висновок виконавчого комітету зроблений без врахування наявності у дитини рідної сестри, баби, діда, тітки по лінії матері, без врахування ст. ст. 257, 259 СК України, якою гарантовано право баби на спілкування з онуком, без врахування особи батька дитини. Представник позивача [PERSON] підтримала позов [PERSON], підтвердила викладені в позові доводи, просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позову [PERSON], вказала на його безпідставність. Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення Приморської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 26 листопада 2014 року № 230 [PERSON] було призначено опікуном малолітнього онука [PERSON], який народився [INFO] року. Рішенням виконавчого комітету Кіровської районної у місті Дніпропетровську ради від 21 листопада 2014 року № 325 було надано [PERSON], [INFO], правовий статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Центральної районної у місті Дніпрі ради від 15 липня 2016 року № 168 було визначено неможливими передачу малолітнього [PERSON], [INFO], для подальшого виховання батьку [PERSON] та втрату малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], правового статусу дитини, позбавленої батьківського піклування. Установлено також судом і це не заперечувалося сторонами у справі, що висновком від 25 липня 2016 року № 5-38-161 Соборна районна у м. Дніпропетровську рада вважає за доцільне та таким, що відповідає інтересам дитини, усиновлення [PERSON], [INFO], громадянкою України [PERSON], [INFO], та надає згоду на усиновлення [PERSON], [INFO], малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди опікуна дитини [PERSON] (а.с. 8-9). Як вбачається із цього висновку відповідачем його винесено та підготовлено на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2016 року, якою було зобов'язано орган опіки та піклування Соборного району м. Дніпропетровська надати висновок про доцільність чи недоцільність усиновлення [PERSON] малолітнього [PERSON], про що свідчить зокрема і адресат, якому направлено цей висновок - Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська. Проаналізувавши викладені у цьому висновку доводи та його правове обґрунтування суд відзначає, що у ньому викладено правову позицію органу опіки та піклування та встановлені ним фактичні обставини щодо обставин усиновлення [PERSON] дружиною його батька - [PERSON] та висловлено рекомендацію щодо можливості такого усиновлення із посиланням на конкретні приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини. При цьому будь-якого нормативного, обов'язкового рішення для певних осіб цим висновком не встановлено і воно не породжує виникнення у певної особи права на усиновлення дитини. Суд також перевіривши обставини надання спірного висновку та його надання до суду при вирішенні конкретної справи вважає за необхідне зазначити, що його винесено із дотриманням відповідної компетенції на виконання вимог ухвали суду. Згідно з п. 2, 4, 6, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» умови усиновлення слід розуміти як установлені сімейним законодавством України вимоги, додержання яких є обов'язковим під час здійснення зазначеного юридичного акта. Під час підготовки до розгляду справи про усиновлення малолітньої чи неповнолітньої дитини суддя повинен вирішити питання про участь у цій справі як заінтересованих осіб відповідного органу опіки та піклування, а у справі, провадження в якій відкрито за заявою іноземного громадянина або особи без громадянства, що постійно проживають за межами України, - уповноваженого органу виконавчої влади. Орган опіки та піклування подає до суду висновок про доцільність усиновлення та його відповідність інтересам дитини, а уповноважений орган виконавчої влади надає дозвіл на усиновлення дитини. Крім того, відповідно до положень ст. 45 ЦПК України суд може залучити до участі у справі прокурора для надання висновку. Вирішуючи заяву по суті, суд зобов'язаний перевірити наявність передбачених законом підстав для усиновлення, зокрема: чи дали батьки дитини згоду на це (якщо вона необхідна); чи може заявник бути усиновлювачем; чи є дитина відповідно до законодавства суб'єктом усиновлення і чи виконано вимоги ч. 1-3 ст. 218 СК щодо наявності згоди дитини; чи відповідають висновок органу опіки та піклування і дозвіл на усиновлення уповноваженого органу виконавчої влади необхідним вимогам. Суд може ухвалити рішення про усиновлення без згоди опікуна (піклувальника), закладу охорони здоров'я або навчального закладу за умови, що їхня відмова в наданні згоди не відповідає інтересам дитини. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 6. ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Якщо суд установить, що орган опіки та піклування подав висновок, який суперечить інтересам дитини або є недостатньо обґрунтованим чи недостовірним, суд вправі на підставі ст. 211 ЦПК постановити окрему ухвалу і направити її відповідному органу опіки та піклування для усунення недоліків у роботі. Отже, наведені приписи законодавства указують на те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності усиновлення не має обов'язкового та наперед встановленого характеру для суду при розгляді справи про усиновлення дитини і він відіграє лише допоміжну роль при вирішенні питання про наявність підстав для усиновлення та збиранні цим компетентним органом і судом усіх відомостей про проживання та виховання дитини, а тому у суду в даному випадку немає підстав для оцінки правомірності наданого оскаржуваного висновку, оскільки правова оцінка спірному висновку повинна надаватися судом, у провадженні якого перебуває справа за заявою [PERSON] про усиновлення [PERSON], яким повинно бути перевірено і прийнято рішення про наявність підстав для усиновлення дитини з урахуванням з'ясування позиції та права на проживання і виховання дитини [PERSON], а зважаючи на те, що висновок складено та надано на вимогу суду органом з наявною компетенцією підстав для його скасування судом не встановлено, у зв'язку із чим позов задоволенню не підлягає. Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість пред'явлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати не підлягають стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed