Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 03 квітня 2018 року звернувся [PERSON] із позовом про звільнення від сплати аліментів та заборгованості за аліментами. Позов обґрунтований тим, що позивач та відповідач мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON]. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції на підставі виконавчого листа №2-1301, виданого 11.02.2011 Куйбишевським районним судом Запорізької області, було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Оскільки протягом останніх 3-4 років діти проживають разом із [PERSON] та його матірю [PERSON] та повністю перебувають на його утриманні, позивач вважає, що відповідач втратила право на отримання аліментів на утримання дітей. Позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на користь [PERSON] за виконавчим листом №2-1301, виданим 11.02.2011 Куйбишевським районним судом Запорізької області у розмірі 69\~637,74 грн. Також позивач просить звільнити його від сплати на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за виконавчим листом №2-1301, виданим 11.02.2011 Куйбишевським районним судом Запорізької області. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, призначено підготовче судове засідання на 13 годину 00 хвилин 07 травня 2018 року. Ухвалою від 07 травня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи на 08 годину 30 хвилин 23 травня 2018 року. Під час судового розгляду 23 травня 2018 року судом було оголошено перерву до 09 години 30 хвилин 04 липня 2018 року. В судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON] пояснив суду, що діти мешкають разом з ним. Матеріально їх забезпечує саме він. Мати [PERSON] будь-якої участі у житті дітей не приймає. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про часткове визнання позовних вимог. Зазначила, що оскільки діти дійсно мешкають разом з батьком, заборгованість по аліментам підлягає зменшенню до 7\~000 грн. В судовому засіданні зазначену заяву підтримала. Позивач та його представник із зазначеною заявою погодилися. Зазначили, що проти сплати заборгованості в цій частині не заперечують. Позивач також зазначив, що сплатити нараховану заборгованість по аліментам за період з червня 2016 року по лютий 2018 року в сумі 69\~637,74 грн. він не спроможний та вважає безпідставним стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей, які останні роки проживають з позивачем та перебувають повністю на його утриманні. Позивач також вказав, що єдиними джерелами доходу є випадкові підробітки та заробіток під час сезонних робіт, а також орендна плата у розмірі 1\~200,00 грн., яка виплачується раз на рік і тому він не в змозі погасити у заборгованість в сумі 69\~637,74 грн. Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Куйбишевського районного управління юстиції від 22.02.2011 на підставі виконавчого листа №2-1301, виданого 11.02.2011 Куйбишевським районним судом Запорізької області, було відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 листопада 2010 року і до їхнього повноліття. Згідно розрахунку державного виконавця Більмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] №2239 від 06.03.2018 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 69\~637,74 грн. Згідно довідки №123/07-14 від 14.03.2018, виданої виконкомом Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом із батьком [PERSON], бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] Відповідно до характеристик [PERSON] та [PERSON], наданими директором Шевченківської [PERSON] ступенів, діти проживають разом з бабусею [PERSON] Позивач є власником земельної ділянки, яка перебуває в оренді у ПП «Лан». Щорічно із орендної плати відраховуються аліменти, що підтверджується довідкою №1/03-18 від 20.03.2018, виданою ПП «Лан» та копією сторінки журналу про відрахування аліментів із орендної плати [PERSON] на користь [PERSON] [PERSON] жодних державних соціальних допомог не отримає, офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості протягом останніх півроку не перебуває, що підтверджено довідками № 223 від 23.03.2018 та №301 від 23.03.2018 відповідно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], мати заявника, пояснила, що діти дійсно мешкають разом з батьком та нею. [PERSON] працює, надає їй кошти, а вона витрачає їх на дітей, купує все необхідне. Будь-якої допомоги від матері дітей вони не отримують. Діти з матірю іноді спілкуються. Допитана в судовому засіданні малолітня свідок [PERSON] пояснила суду, що з грудня 2015 року проживає разом з батьком. З цього часу її утримання здійснюється батьком. Батько працював, купував одежу, продукти, шкільні належності, вони мають город, де вирощують сільгоспкультури. В період, коли вона мешкала з матірю, батько також допомагав матеріально, купував одяг для неї та брата. Аліменти витрачалися на мати та вітчима, аліментів вона не бачила. Мати іноді допомагає продуктами. Деякий період з жовтня 2017 року по лютий 2018 року сплачувала за гуртожиток приблизно 300 грн. на місяць, оскільки [PERSON] навчається у м. Бердянськ. Проте досить недовгий період, з березня 2018 року за гуртожиток платить батько. На думку [PERSON] сплата заборгованості з аліментів матері жодним чином не сприяє утриманню та покращенню життя саме дітей, оскільки буде спрямована на інші цілі. І оскільки саме батько утримує дітей, стягувати зазначену заборгованість з аліментів взагалі недоцільно. Допитаний в судовому засіданні малолітній свідок [PERSON] пояснив суду, що вже 2,5 роки з середини 4 класу (під час розгляду справи закінчив шостий клас) проживає разом з батьком, сестрою, бабусею та дідусем. Всі речі та продукти купує батько. Мати він бачить часто. Вона купувала йому морозиво. На батьківські збори ходить бабуся. Раніше, коли жив з матірю з 1 по 3 клас, мати щось йому купувала. Батько в цей час також турбувався про нього, купував йому необхідні речі. Факт проживання дітей з батьком також підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками [PERSON] сусідкою позивача, [PERSON] матірю відповідача. Також свідок [PERSON] підтвердила, що в період проживання дітей з матірю, коли позивач не сплачував аліменти, він допомагав дітям матеріально, купував одяг. Матеріальну допомогу надавали також батьки позивача. Відповідач пояснила суду, що [PERSON] проживає з батьком з листопада 2015 року. Максим проживає з батьком з березня 2016 року. Позивач проти цих обставин не заперечував та їх підтвердив. Тому суд при вирішенні справи виходить саме з того, що малолітня [PERSON] проживає з батьком з листопада 2015 року, а малолітній [PERSON] проживає з батьком з березня 2016 року. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 травня 2018 року по справі №2-1301/2010 виконавчий лист №2-1301/2010 р., виданий 11.02.2011 Куйбишевським районним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 листопада 2010 року до їх повноліття визнано таким, що не підлягає виконанню. За розрахунком державного виконавця, наданим суду 26.06.2018, загальна заборгованість [PERSON] за аліментами станом на 07.05.2018 становить 72\~170,94 грн. Згідно ч. 1 ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначена норма передбачає лише випадки зменшення або збільшення розміру аліментів. Випадків звільнення від сплати аліментів цією нормою не передбачено. Тому вимога про звільнення [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст.197\~СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Постановою Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також передбачено, що суд може за передбачених ст.\~197\~СК умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості (п. 22). З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у звязку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов'язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181, ст. 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Тому проживання дітей разом з батьком, з якого стягнуто аліменти, утримання батьком своїх дітей і несплату аліментів внаслідок утримання дітей, суд вважає суттєвою обставиною, яка є підставою для зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів. Оскільки діти дійсно проживають з позивачем та перебувають на його повному утриманні, що не заперечується відповідачем по справі, відповідач проживає окремо, стягнення заборгованості з аліментів на користь відповідача не сприятиме забезпеченню інтересів дітей, навпаки, погіршить їх забезпечення необхідними для їх життя та розвитку речами. Звільнення позивача від заборгованості за аліментами, навпаки, відповідає інтересам малолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийняття визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, з урахуванням вищенаведених обставин, часткове визнання позову відповідає інтересам дітей, оскільки звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами сприятиме більшому забезпеченню потреб дітей. Оскільки причин, які б мали суттєве значення, з приводу виникнення заборгованості до того періоду, як діти стали проживати з батьком, позивачем не наведено та не обґрунтовано, суд вважає справедливим бажання відповідача стягнути частину заборгованості за той період, коли діти перебували на її утриманні. Фактичну відмову від більшої частини заборгованості за аліментами суд сприймає як добрю волю відповідача та її бажання сприяти задоволенню матеріальних потреб дітей, як піклування перш за все про інтереси дітей попри свої власні емоції. Тому вимога позивача про звільнення від заборгованості з аліментів підлягає частковому задоволенню, а саме в частині звільнення від заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 65\~170,94 грн. Залишок заборгованості, що підлягає сплаті, становить 7\~000 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 634 грн.

Outcome: partial