Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та поділ майна. 17 березня 2015 року [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна таким, що набуте в період проживання однією сім'єю, поділ майна та стягнення грошової компенсації. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що з 24.04.1993 року по 28.04.1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після розірвання шлюбу вони деякий час проживали окремо, однак у липні 2002 року вирішили поновити стосунки та почали знову проживати однією сім'єю. Припинили проживати однією сім'єю в грудні 2009 року. За час сумісного проживання мали спільний бюджет, виховували дитину, їздили разом відпочивати, купували коштовні речі. В 2006 році придбали кошти отримані в кредит автомобіль Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, вартістю 32 000 доларів США та у 2008 році придбали в кредит автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort. Станом на грудень 2009 року кредит був виплачений в повному обсязі. 27 грудня 2009 року відповідач вивіз з квартири речі - меблі, побутову техніку, а також залишив в своєму користуванні автомобілі. Між ними не було укладено письмового договору щодо майна, набутого ними за час спільного проживання, тому вважає, що все майно набуте в період з липня 2002 року по грудень 2009 року належить їм на праві спільної сумісної власності. Після припинення шлюбних відносин відповідач автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort продав та отримані кошти залишив у своєму розпорядженні. Також зазначала, що в період з січня 2004 року по грудень 2009 року ними були придбані меблі, системи водонагріву, віконні та дверні блоки з ПВХ, які є спільним сумісним майном. Щодо вартості автомобілів вважала, що суд повинен визначати вартість автомобілів з курсу долару США станом на 2015 рік. Просила суд встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 01 січня 2004 року по грудень 2009 року, наголошуючи, що спірні правовідносини у період з липня 2002 року по 01 січня 2004 року регулювались нормами КпШС та не передбачали встановлення факту проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Визнати перелік майна, що набуте за час проживання сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] за списком: система водонагріву, вартістю 574 грн., система водонагріву, вартістю 1 386 грн., кухонні меблі «Діана», вартістю 11 789 грн., віконні та дверні блоки з ПВХ, вартістю 1 221 грн., меблі, вартістю 7 200 грн., грошові кошти на банківському рахунку № [NUMBER] в розмірі 11 грн. 72 коп., грошові кошти на банківському рахунку в розмірі 14 грн. 91 коп., статутний фонд в розмірі 5 000 грн., меблевий гарнітур (ліжко та тумби), вартістю 6 986 грн. 40 коп., автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, вартістю 392 280 грн. та автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, вартістю 308 769 грн., поділити майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] частку вартості в сумісно набутим майні в сумі 340 420 грн. [PERSON] до суду була подана зустрічна позовна заява до [PERSON], а 23 грудня 2014 року [PERSON] була подана заява про збільшення позовних вимог, яка була викладена в новій редакції, про визнання спільною сумісною власністю, розподіл сумісно набутого майна, зарахування частки вартості спільного майна. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначено, що дійсно з липня 2002 року по грудень 2009 року він з [PERSON] проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, мешкали разом в квартирі, що належить на праві особистої приватної власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у якій у 2004 році був розпочатий капітальний ремонт, який продовжувався кілька років та здійснювався за спільні кошти. Під час здійснення ремонту в квартирі були придбані будівельні матеріали та конструкції. Результат ремонтних робіт, будівельних матеріалів та конструкції залишились у власності відповідача за зустрічним позовом. Наголошує, що кошти, витрачені на оплату будівельних робіт, будівельних матеріалів та конструкцій є спільною власністю позивача та відповідача, а отже можуть бути розділені між ними. В липні 2008 року [PERSON] стала засновником юридичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності - приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант», розмір статутного капіталу цією юридичної особи повністю був сформований у липні 2009 року та становив 10 000 грн. Розмір участі [PERSON] у статутному капіталі складав 5 000 грн. Зазначав, що оскільки внесок у статутний капітал був здійснений напередодні припинення сумісного проживання, вважає, що кошти у розмірі 5 000 грн. використовувались [PERSON] не в інтересах сім'ї. Майно, придбане в період сумісного проживання та в період проведення ремонту, кошти, якими було здійснено внесок до статутного капіталу юридичної особи є спільною сумісною власністю. Оскільки зазначене майно знаходиться в квартирі, що належить на праві особистої приватної власності [PERSON], управління господарською діяльністю ПП «Центр незалежних експертиз «Гарант» здійснюється нею не в інтересах сім'ї та не на її потреби, тому вважає можливим залишити [PERSON] зазначене майно та вимагати відшкодування частини його вартості. Просить суд визнати майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільній сумісної власності, а саме: систему водонагріву, вартістю 1 411 грн. 95 коп., систему водонагріву, вартістю 3 428 грн. 40 коп., кухонні меблі «Діана», вартістю 29 161 грн. 10 коп., віконні та дверні конструкції, вартістю 3 169 грн. 87 коп., кошти витрачені на оплату будівельних робіт щодо здійснення ремонту в квартирі, будівельні матеріали та конструкції, що були використані під час здійснення ремонту у квартирі [PERSON], всього на суму 49 430 грн. 09 коп., та вклад до статутного капіталу юридичної особи - суб'єкта підприємницької діяльності - приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант» в розмірі 5 000 грн.; визнати майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності: віконні та дверні конструкції, вартістю 2 258 грн. 34 коп., віконні та дверні блоки з ПВХ, вартістю 2 995 грн. 90 коп., визначивши розмір часток [PERSON] - ? в праві спільної власності, [PERSON] - ? в праві спільної власності. Розділити майно, що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності та на праві спільної часткової власності, стягнувши на користь [PERSON] з [PERSON] частку вартості сумісно набутого майна в розмірі 17 553 грн. 50 коп. Зарахувати частку вартості майна, що підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON], в частку вартості майна, що підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON]. В судове засідання з'явився позивач [PERSON] та її представник, які підтримали позовну заяву та просили суд її задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви просили відмовити. Наголошували, що відповідачем [PERSON] не надано жодного документу, що підтверджують обсяг витрачених коштів на ремонт. Що стосується переліку майна, набутого в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу пояснювала, що вартість майна зазначена в позовній заяві на час припинення шлюбних відносин з врахування умов та терміну його експлуатації на грудень 2009 року. [PERSON] щодо позовних вимог [PERSON] про поділ майна подала заяву про застосування позовної давності, наголошуючи саме з грудня 2009 року [PERSON] стало відомо про порушення свого права, отже станом на листопад 2013 рік передбачений законом трирічний строк для звернення до суду за захистом свого права, сплив. Також в судове засіданні з'являвся відповідач [PERSON] та його представник, які підтримали зустрічну позовну заяву та просили її задовольнити, в задоволенні первісного позову просили відмовити. В судовому засіданні [PERSON] не заперечував, що дійсно майно, яке зазначене в переліку позивачем [PERSON] придбане було ними в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, однак не погоджувався з його вартістю, наголошуючи на вартість цього майна, що зазначена в зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна таким, що набуте в період проживання однією сім'єю, поділ майна та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності, поділ майна та зарахування частки вартості майна підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. З 24 квітня 1993 року по 28 квітня 1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER], виданим Амур-Нижньодніпровським відділом запису актів цивільного стану 24 квітня 1993 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 28 квітня 1999 року. Відповідно до ч. 2 ст. 3 CK України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У відповідності до вимог ст. 74 CK України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно роз'яснень, що наведені в п. 20,22,25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по грудень 2009 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами у справі та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, позовні вимоги в частині встановлення факту сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01 січня 2004 року по грудень 2009 року підлягають задоволенню. Судом встановлено, що автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] були придбані сторонами в період проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Автомобіль марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] зареєстрований за гр. [PERSON] 04 липня 2006 року та автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номерний знак [NUMBER], зареєстрований за гр. [PERSON] 11 червня 2008 року, що підтверджується листом начальника управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області від 16 травня 2011 року № 14/6945 та листом № 14/388 від 22 січня 2014 року. Автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, 2008 року випуску, 04.03.2010 року був знятий з обліку для реалізації. Автомобіль Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, 2008 року був придбаний за грошові кошти, отримані [PERSON] в кредит. Станом на грудень 2009 року кредит був погашений. Згідно висновку експерта товарознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ № 2052-12 від 22 червня 2012 року дійсна вартість автомобіля марки Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року випуску, складає величину 90 525 (дев'яносто тисяч п'ятсот двадцять п'ять) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № ІS191113 про оцінку транспортного засобу від 21 листопада 2013 року ринкова вартість Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, 2006 року випуску станом на 31 грудня 2009 року може становити 140 810 грн. 17 коп. Згідно висновку судового експерта автотоварознавця по визначенню ринкової вартості КТЗ № 699-14 від 08 травня 2014 року ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Outlender 2.4 АТ, номер кузова [NUMBER] згідно вихідних даних матеріалів цивільної справи № 2/202/651/2014 за цінами на час проведення експертизи з урахуванням технічного стану та строку експлуатації транспортного засобу на грудень 2009 року, складає величину 208 907 грн. 10 коп. Ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi Lancer 1.6 Comfort, номер кузова [NUMBER], згідно вихідних даних матеріалів цивільної справи № 2/202/651/2014 за цінами на час проведення експертизи з урахуванням технічного стану та строку експлуатації транспортного засобу станом на грудень 2009 року, складає величину 164 434 грн. 69 коп. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації вартості автомобілей, суд приймає до уваги висновок № 699-14 судової автотоварознавчої експертизи визначення ринкової вартості транспортних засобів від 08 травня 2014 рокувиходячи з наступного. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що доказом у справі при наявності питань, які потребують спеціальних знань, є саме висновок судової експертизи, оскільки в даному випадку особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта, попереджається про кримінальну відповідальність, в якому визначено вартість транспортних засобів, тому належним та допустимим доказом, що підтверджує в даному випадку вартість спірних автомобілей станом на час припинення проживання однією сім'єю чоловіка та жінки є висновок експерта № 699-14 від 08 травня 2014 року, яким визначено вартість автомобілів станом на грудень 2009 року. У зв'язку з викладеним, також не підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] щодо визначення вартості автомобіля та стягнення частки вартості автомобілів з [PERSON] на користь [PERSON] виходячи з курсу долару станом на березень 2015 року. Згідно договору про поставку та монтаж систем водонагріву, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сучасні технології нагріву» від 24 листопада 2004 року виконавець зобов'язувався поставити системи водонагріву та виконати їх монтаж за адресою: [ADDRESS], а замовник зобов'язувався прийняти та сплатити за товар, а також сплатити послуги з їх монтажу. Згідно акту № 1 від 28 лютого 2005 року виконавець передав, а замовник прийняв систему водонагріву, вартістю 623 грн. 99 коп. Згідно договору про поставку та монтаж систем водонагріву, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Сучасні технології нагріву» від 24 лютого 2005 року виконавець зобов'язувався поставити системи водонагріву та виконати їх монтаж за адресою: [ADDRESS], а замовник зобов'язувався прийняти та сплатити за товар, а також сплатити послуги з їх монтажу. Згідно акту № 1 від 28 лютого 2005 року виконавець передав, а замовник прийняв систему водонагріву, вартістю 1 506 грн. 40 коп. Згідно договору купівлі-продажу кухонних меблів № 574 від 11 лютого 2005 року, укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] продавець передає у власність покупця, а покупець оплачує та приймає у свою власність комплект кухонних меблів. Згідно специфікацією до договору загальна сума замовлення склала 14 736 грн. Згідно договору купівлі-продажу № 30/04 від 30.04.2006 року, укладеного між ППФ «Зелта» та [PERSON], продавець реалізував замовнику віконні та дверні конструкції, вартістю 1 526 грн. Також встановлено судом, що в період з січня 2004 року по грудень 2009 року сторонами було придбано: меблевий гарнітур: ліжко та дві тумби, вартістю 8 733 грн., що підтверджується гарантійним талоном, виданим ПП [PERSON] 15.05.2008 року. Згідно договору № 0901 від 09 січня 2009 року укладеного між [PERSON] та ПП [PERSON] виконавець зобов'язується виготовити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується сплатити та прийняти товар в кількості та якості згідно ескізу, який є невід'ємною частиною договору та згідно пунктом 3.1. загальна вартість послуг за договором склала 9 000 грн. Згідно довідки, виданої ПАТ «Укрсиббанк» № 54-2-196-74 від 18 листопада 2013 року залишок грошових коштів на рахунку № [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] станом на 31 грудня 2009 року становить 11 грн. 72 коп. Згідно довідки, виданої АТ «Укрсиббанк» № 54-2-62-146 від 27 грудня 2013 року на рахунку № [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] станом на 01 січня 2010 року складає 14 грн. 91 коп. Нормами ст. 60, 70 СК України встановлена презумпція виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, віконні та дверні конструкції, згідно договору купівлі-продажу № 30/04 від 30.04.2006 року системи водонагріву, придбані за договором від 24 листопада 2004 року та від 24 лютого 2005 року та меблі, придбані згідно договору № 577 від 11 лютого 2005 року та договору № 0901 від 09 січня 2009 року, меблевий гарнітур (ліжко та дві тумби), придбаний 15.05.2008 року є майном, яке набуте [PERSON] та [PERSON] в період проживання однією сім'єю та є спільною сумісною власністю, так як і грошові кошти, які станом на грудень 2009 року знаходились на банківських рахунках, відкритих на ім'я [PERSON] Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання спільним сумісним майном та його поділу віконних та дверних конструкції, придбаних за договором купівлі - продажу № 2/11/03 від 02.11.2003 року та договором купівлі-продажу № 29/06/04 від 29.06.2003 року не підлягають задоволенню, оскільки зазначене майно було придбано до січня 2004 року. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 31 жовтня 2013 року розмір внеску [PERSON] до статутного капіталу Приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант» склав 5 000 грн. Однак, будь-яких доказів, що підтверджують саме період внесення 5 000 грн. [PERSON] в статутний фонд зазначеного товариства сторонами не було надано, що унеможливлює визначити, що саме в період проживання однією сім'єю грошові кошти [PERSON] були використані в якості внеску до статутного капіталу Приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант», тому підстави задоволення позовних вимог в частині визнання спільним сумісним майном зазначених грошових коштів та його поділ, відсутні. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим стягнути грошову компенсацію з [PERSON] на користь [PERSON], а саме ? частину вартості майна, придбаного в період проживання однією сім'єю. При визначення вартості систем водонагріву, віконних та дверних конструкцій, меблів, суд виходить з вартості, зазначеною [PERSON] на час розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи заяву [PERSON] про застосування позовної давності до позовних вимог [PERSON], суд виходить з положень ст. 256, 257, 261 ЦПК України, предмету позовних вимог та вважає, що строк позовної давності звернення до суду [PERSON] з позовом про поділ майна не пропущений. Позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю коштів витрачених на оплату будівельних робіт щодо здійснення ремонту в квартирі, будівельних матеріалів та конструкцій, що були використані під час здійснення ремонту у квартирі [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтями 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 59 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року за клопотанням представника [PERSON] була призначена будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені наступні запитання: чи були проведені та в якому обсязі ремонті роботи в період з 2005 року по листопад 2009 року в квартирі [ADDRESS] та яка ринкова вартість ремонтних робіт та матеріалів використаних при здійсненні ремонту квартири [ADDRESS]. Директором науково-дослідного інституту судових експертиз матеріали цивільної справи були повернуті 05 серпня 2015 року без виконання у зв'язку з нездійсненням оплати [PERSON] вартості експертизи. Будь-яких інших належних та допустимих доказів для підтвердження здійснення ремонту в квартирі, купівлі будівельних матеріалів та конструкцій, що були використані під час здійснення ремонту, матеріали справи не містять. Отже, позовні вимоги [PERSON] в цій частині є недоведеними, а тому в їх задоволенні суд вважає необхідним відмовити. Отже, оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю коштів витрачених на оплату будівельних робіт щодо здійснення ремонту в квартирі, будівельних матеріалів та конструкцій, що були використані під час здійснення ремонту у квартирі, грошових коштів в розмірі 5 000 грн. - внеску до статутного капіталу Приватного підприємства «Центр незалежних експертиз «Гарант», та стягнення грошової компенсації в цій частині з [PERSON] на користь [PERSON], то і не можуть бути задоволені позовні вимоги в частині зарахування частки вартості майна, що підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON], в частку вартості майна, що підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON].

Outcome: partial