Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

До суду звернувся представник АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до [PERSON] та просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 листопада 2010 року у розмірі 29285,69 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що відповідач 25 листопада 2010 року підписала заяву з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк»). Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 11000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. [PERSON] користувалася картковими рахунками та використовувала кредитні кошти, чим прийняла пропозицію банку на укладення кредитного договору на визначених останнім умовах, однак зобов`язання належним чином по поверненню коштів не виконала, у зв`язку з чим станом на 12 квітня 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 29285,69 грн., з яких: 24655,98 грн. - заборгованість за тілом кредита та простроченим тілом кредита; 2758,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1370,75 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки в добровільному порядку відповідач зобов`язання не виконує, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 29285,69 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно, шляхом направлення судової повістки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» отримавши платіжну картку кредитка «Універсальна», № [NUMBER] (а.с.26). У заяві зазначено, що відповідач погоджується, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. (а.с.27-52), розрахунок заборгованості за договором від 25 листопада 2010 року станом на 31 грудня 2015 року (а.с.5-7); розрахунок заборгованості за договором від 25 листопада 2010 року станом на 30 вересня 2019 року (а.с.8-14); розрахунок заборгованості за договором від 25 листопада 2010 року станом на 12 квітня 2020 року (а.с.15-16); виписку по рахунках з 03 березня 2011 року по 13 квітня 2020 року (а.с.17-23); довідку про зміну умов кредитування та обсуговування кредитної картки (а.с.24); довідку про видані кредитні картки (а.с.25). Згідно з наданим представником позивача розрахунком заборгованісті за вказаним кредитним договором станом на 12 квітня 2020 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 29285,69 грн., з яких: 24655,98 грн. - заборгованість за тілом кредита та простроченим тілом кредита; 2758,96 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1370,75 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки [PERSON] взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконала, тому представник позивача звернувся до суду із відповідним позовом. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження конкретних запропонованих відповідачеві Умов та Правил надання банківських послуг, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про тіло кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Підписана відповідачем анкета-заява жодних даних про розмір кредитного ліміту не містить. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 листопада 2010 року , відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна» та зазначено, що отримала картку № [NUMBER] про що поставила особистий підпис. (а.с.26). Позивачем до матеріалів позовної заяви не додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в умовах яких зазначено правила користування кредитною карткою та сплату відсотків за її користування. У доданих до позовної заяви розрахунках заборгованості не вказано кредитний ліміт станом на 25 листопада 2010 року за картковим рахунком № [NUMBER] . Із виписки по рахунках слідує, що 03 березня 2011 року відповідачу встановлено кредитний ліміт в сумі 300 грн. картка № [NUMBER] (а.с.17-23), однак суд не може взяти до уваги вказану суму кредитного ліміту в основу стягнення заборгованості за договором від 25 листопада 2010 року де номер картки вказано [NUMBER]. Суд критично оцінює довідку, без номера і дати, надану позивачем до позовної заяви, згідно якої АТ КБ «ПриватБанк» надав кредитні картки № [NUMBER] дата відкриття 03 березня 2011 року, термін дії 01/15 та № [NUMBER] дата відкриття 20 грудня 2013 року, термін дії 12/17 (а.с.25), оскільки неможливо встановити, який саме договір був укладений між сторонами та коли. У довідці позивача (без номера та дати) про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, дати та номеру кредитного договору та згідно неї старт карткового рахунку був 03 березня 2011 року, а не 25 листопада 2010 року коли позичальником була підписана заява (а.с.24). Вказані довідки не є доказом про отримання відповідачем кредиту 25 листопада 2010 року. Виписка по рахунку також не підтверджує отримання кредиту відповідно до анкети-заяви про приєднання від 25.11.2010 року, скільки з неї вбачається, що перша дата операції за рахунками обліку заборгованості є 03 березня 2011 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді тіло кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Розрахунки заборгованості за договором від 25 листопада 2010 року, додані до позовної заяви, не підтверджують обставин викладених у позовній заяві. Так, надані банком розрахунки не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані банком. Позивачем конкретно не вказано суму наданого відповідачу кредитного ліміту 25 листопада 2010 року та його використання наданим банком розрахунком не підтверджена. Наданий позивачем розрахунок не може слугувати підтвердженням укладення кредитного договору, оскільки по суті є письмовим обґрунтуванням заявлених вимог, а тому не може бути належним доказом у справі. Стягнення відсотків і штрафних санкцій є похідним від основного зобов`язання. В даній справі відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] , «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Стороною позивача не надано належних підтверджень змісту позовних вимог, а саме, обгрунтування отримання відповідачем 25 листопада 2010 року коштів за рахунком № [NUMBER] та сплата відсотків, інших штрафних санкцій, які могли бути стягнуті за неналежне виконання умов договору. За таких обставин, суд вважає що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. На підставі ст.ст. 253, 258, 261, 525, 526, 527, 530, 610, 611, 629, 631, 1049, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265,273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed