Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 10 червня 2019\~року надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України, в якій позивач просить суд визначити йому додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить недоотримана нею пенсія. Він є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. Його мати мешкала на не підконтрольній території у місті Моспине міста Донецька Донецької області, разом із ним. Враховуючи дуже похилий вік [PERSON] та стан її здоров`я, вона не мала можливості покинути своє рідне місто, та стати на облік внутрішньо переміщених осіб на підконтрольній території України. Позивач у встановлений законом строк до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері не звернувся, оскільки він теж мешкає на тимчасово непідконтрольній території України у місті Моспине міста Донецька Донецької області, та після смерті [PERSON] не мав можливості тривалий час виїхати з метою звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті. Свідоцтво про смерть [PERSON] він отримав лише у червні 2019 року, тобто вже після спливу встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Крім того, зазначив, що в нього був тяжкий матеріальний стан, та увесь цей час він був вимушений проживати на тимчасово непідконтрольній території, на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. 07 червня 2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною О.В. надані роз`яснення, про неможливість видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилаючись на указані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідачі не скористались своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направили. Від позивача [PERSON] до суду надійшло клопотання, в якому він зазначив, що не має можливості бути присутнім у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Від представника відповідача Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Бірченко М. до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління, а справу вирішити на розсуд суду. Від представника відповідача Маріупольської міської ради Коломієць О.Г. до суду надійшла заява від 13 вересня 2019 року про розгляд справи без її участі, в якій просила суд вирішити справу на розсуд суду. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 червня 2019\~року відкрито провадження у справі, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовчі судові засідання. Роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 липня 2019\~року закрито підготовче судове засідання та вказану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2019\~року Маріупольську міську раду залучено до участі у справі у якості співвідповідача. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2 ст.\~247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази та отримані на запит суду матеріали від приватного нотаріуса щодо спадкоємців на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що згідно із свідоцтвом про смерть від 06 червня 2019 року серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що складений актовий запис № 1317. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 березня 1963 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 379. Згідно з довідкою від 24 жовтня 2016 року № 1413036219 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з м. Донецьк, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Так, листом від 07 червня 2019 року № 332/01-16 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Лушкіною [PERSON] .В. - [PERSON] надані роз`яснення щодо пропущеного встановленого законодавством шестимісячного строку на прийняття спадщини. Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для задоволення позову у заявлений позивачем спосіб. Мотиви суду. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23\~серпня 2017\~\~року у справі № 1320цс17. У справі установлено, що 21 січня 2019 року закінчився строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак позивач протягом шестимісячного періоду після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не мав можливості, оскільки тривалий час не міг виїхати з тимчасово непідконтрольної території України, лише 06 червня 2019 року встановив факт смерті матері на непідконтрольній території та цього дня отримав свідоцтво про її смерть, тому оскільки для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини необхідне свідоцтво про смерть державного зразка, яке він отримав лише у червня 2019 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя, суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Щодо подачі позову до Маріупольської міської ради як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Інших спадкоємців, крім позивача немає, і ніхто крім нього не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна, він звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, у зв`язку з тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, майно переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням рухомого майна. Отже, в даному випадку позов подано до належного відповідача Маріупольської міської ради Донецької області. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18\~липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] в частині вимог до Маріупольської міської ради підлягають задоволенню, а в частині вимог до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України задоволенню не підлягають, оскільки у даному випадку належним відповідачем у спірних правовідносинах є Маріупольська міська рада. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, такий підлягає стягненню з Маріупольської міської ради у повному обсязі.

Outcome: approved