Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Сьома Одеська державна нотаріальна контора, із вимогою про визнання за [PERSON] право спільної часткової власності на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], а саме: 1-8-кухня 16,0 кв. м.; 1-9-коридор 17,5 кв. м.; 1-10- санвузол 4,8 кв. м.; 1-12-гараж 16,1 кв. м.; 1-15-житлова 18,1 кв. м.; 1-29-коридор 12,0 кв. м.; 1-30-житлова 22,1 кв. м.; 1-31-санвузол 4,2 кв. м.; 1-32-житлова 18,6 кв. м.; 1-33-житлова 19,5 кв. м.; 1-33а-сходи 5,5 кв. м.; 1-35-нежитлова мансарда 77,8 кв. м.; навіс «З», сарай «В»; вбиральня «Г»; ? мостіння І; ? огорожі №1-4, загальною площею 232,2 кв. м., житловою площею 78,3 кв. м., що складає 48/100 частин домоволодіння, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнання за [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0954 га. у розмірі 48/100 частин, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON], дружина позивача. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з 48/100 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], а саме: 1-8-кухня 16,0 кв. м.; 1-9-коридор 17,5 кв. м.; 1-10- санвузол 4,8 кв. м.; 1-12-гараж 16,1 кв. м.; 1-15-житлова 18,1 кв. м.; 1-29-коридор 12,0 кв. м.; 1-30-житлова 22,1 кв. м.; 1-31-санвузол 4,2 кв. м.; 1-32-житлова 18,6 кв. м.; 1-33-житлова 19,5 кв. м.; 1-33а-сходи 5,5 кв. м.; 1-35-нежитлова мансарда 77,8 кв. м.; навіс «З», сарай «В»; вбиральня «Г»; ? мостіння І; ? огорожі №1-4, загальною площею 232,2 кв. м., житловою площею 78,3 кв. м., на підставі договору про визнання часток і порядок користування частками домоволодіння, та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 0,0954 га. у розмірі 48/100 частин, належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, але оформити право власності не встигла. Відповідач [PERSON] є співвласником спірного майна. Спадкоємцем за законом є позивач та у встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно не отримав, так як дружина позивача не зареєструвала своє право власності на спірну частку спадкового майна. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. [PERSON] в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 19 червня 2009 року [PERSON], позивач по справі, уклав шлюб з [PERSON], згідно із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19 червня 2009 року, запис №359. Від цього шлюбу є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19 грудня 1979 року, запис №16, свідоцтв про народження (повторно) серії [NUMBER] від 15 березня 2016 року, запис №1471, де батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. [INFO] померла [PERSON], дружина позивача, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO], запис №11465, у зв'язку із чим відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], на підставі ст. 1261 ЦК України, є її чоловік [PERSON], її сини [PERSON], [PERSON]. До Сьомої одеської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом яке належало [PERSON]: на 48/100 часток домоволодіння під [ADDRESS], яке належало [PERSON] та земельну ділянку площею 0,0954 га. яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Відповідно до спадкової справи №15/2016 року від 15 січня 2016 року щодо майна [PERSON], яка померла [INFO], вбачається, що до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звертались [PERSON], син померлої, який відмовився від спадкового майна на користь чоловіка померлої - [PERSON]; [PERSON], син померлої, який відмовився від спадкового майна на користь чоловіка померлої - [PERSON]. Тобто, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], яка померла [INFO] є чоловік спадкодавця - [PERSON]. Постановою від 25 травня 2016 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва право на спадщину за законом яке належало померлій, у зв'язку з тим, що право власності на 48/100 часток домоволодіння, зареєстроване на ім'я [PERSON] на підставі договору про визнання часток і порядок користування частками домоволодіння, який не входить в перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводилась державна реєстрація права власності на нерухоме майно. За [PERSON] КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 16 листопада 2009 року №27513472 (номер запису: 14558 в книзі: 153доп-56) було зареєстровано 48/100 домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], а саме: 1-8-кухня 16,0 кв. м.; 1-9-коридор 17,5 кв. м.; 1-10-санвузол 4,8 кв. м.; 1-12-гараж 16.1 кв. м.; 1-15-житлова 18,1 кв. м.; 1-29-коридор 12,0 кв. м.; 1-30-житлова 22,1 кв. м.; 1-31-санвузол 4,2 кв. м.; 1-32-житлова 18,6 кв. м.; 1-33-житлова 19,5 кв. м.; 1-33а-сходи 5,5 кв. м.; 1-35-нежитлова мансарда 77,8 кв. м.; навіс «З», сарай «В»; вбиральня «Т»; 1/2 мостіння І; 1/2 огорожі №1-4, загальною площею 232,2 кв. м.,житловою площею 78,3 кв. м., що складає 48/100 частин домоволодіння. Крім цього не було виділено у натурі частку з нерухомого спільного майна, а саме з земельної ділянки площею 0,0954 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], та належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. В постанові нотаріус зазначає, що відповідно до п. 59 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5 учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток. Договір про визначення часток, зміну розміру часток є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. При цьому нотаріус або підшиває один примірник такого договору до правовстановлюючого документу, або вчиняє на цьому документі службову відмітку, щодо посвідчення договору про визначення, зміну розміру часток. В вищевказаному договорі зазначений порядок володіння та користування вищезазначеним домоволодінням між співвласниками і не передбачено перехід права власності до співвласників. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 року, згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. В державному акті на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], виданому 08 червня 2005 року на підставі рішення Одеської міської ради від 20 квітня 2004 року №2524-ХХІV на ім'я [PERSON] та [PERSON], не зазначені частки, які належать кожному з них, тобто земельна ділянка належить їм на праві спільної сумісної власності, що не дало можливості державному нотаріусу визначити склад майна належного спадкодавцю та видати свідоцтво про спадщину. Оскільки будинок який знаходиться на зазначеній земельній ділянці та Договором про визначення часток і порядок користування частками домоволодіння розділено відповідно на 48/100 - [PERSON] та 52/100 [PERSON], тому суд вважає, що земельна ділянка відповідно до приписів Земельного кодексу України повинна бути розділена в тих же частках та визнано право спільної часткової власності на земельну ділянку в порядку спадкування за [PERSON] у розмірі 48/100 частин земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). За п. 6 цього ж Пленуму незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи обставини справи, а також визнання позову відповідачем, який є співвласником решти частки у спірному майні, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі. У зв'язку зі смертю [PERSON], померлої [INFO], відкрилась спадщина, враховуючи, що позивач подав заяву про прийняття спадщину за правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступив у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняв цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved