Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 29 червня 2021 року звернулась із позовом [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в якому просить стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно з урахуванням індексації, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] ; стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ), аліменти на її утримання в розмірі 3000,0 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] , посилаючись на те, що відповідач у цій справі не надає допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні позивачки. За таких обставин позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не подавав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. З жовтня 2017 року сторони стали проживати у фактичних шлюбних відносинах у квартирі за адресою: [ADDRESS] . За час\~їх із\~відповідачем [PERSON] \~спільного проживання\~ [INFO] народився\~син -\~ [PERSON] ,\~про що\~Одеським міським\~відділом ДРАЦС\~Південного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Одеса)\~24\~лютого 2020\~року було складено відповідний актовий запис за № 1020 та було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24 лютого 2020 року, де батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Після народження дитини стосунки між сторонами почали погіршуватись і у грудні 2020 року їх фактично-шлюбні стосунки із відповідачем остаточно припинились, у зв`язку із чим позивач та відповідач [PERSON] , на вимогу самого відповідача, були змушені припинити їх шлюбні стосунки. З середини лютого 2021 року [PERSON] та їх спільний із відповідачем малолітній син [PERSON] , [INFO] , удвох стали проживати окремо від відповідача [PERSON] за адресою її зареєстрованого місця проживання [ADDRESS] , про що свідчить довідка про реєстрацію місця проживання особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради видано. Починаючи з кінця грудня 2020 року і по теперішній час їх спільний із відповідачем [PERSON] малолітній син проживає пазом із матір`ю і знаходиться на її одноосібному утриманні, а відповідач [PERSON] не відвідує ані позивачку, ані їх сина, матеріально нікого з них не забезпечує і не підтримує, та не приймає жодної участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини. У зв`язку з наявністю малолітньої дитини позивач не може працевлаштуватися й її фінансове становище уявляється скрутним. Позивач не має можливості забезпечити себе та дитину прожитковим мінімумом. Відповідач матеріальну допомогу на їх утримання не надає, участі у витратах, пов`язаних з життєзабезпеченням сина не приймає, життям не цікавиться. На її неодноразові прохання про надання будь-якої допомоги не реагує. Сторони проживають окремо, малолітня дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Після припинення сторонами спільного проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Все це спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до суду. При постановленні рішення судом врахований стан здоров`я і матеріальне становище дитини, не встановлено інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. (ст. ст. 18 і 27). Як зазначено\~в ст.\~7\~СК України,\~жінка та\~чоловік мають\~рівні права\~і обов`язки\~у сімейних\~відносинах,\~шлюбі та\~сім`ї.\~Дитина мас\~бути забезпечена\~можливістю здійснення\~її прав,\~установлених Конституцією\~України,\~Конвенцією про\~права дитини,\~іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням цього суд має задовольнити позовні вимоги позивача. Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом враховано, що дитина проживає з матір`ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженим. Згідно ст.\~180\~Сімейного кодексу\~України батьки\~зобов`язані\~утримувати дитину\~до досягнення\~нею повноліття.\~Згідно ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України за\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд керується\~тим,\~що згідно\~Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо посилення\~захисту права\~дитини на\~належне утримання\~шляхом вдосконалення\~порядку стягнення\~аліментів» від\~17\~травня 2017\~року в\~ч.\~2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України внесені\~зміни,\~за яким\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Стаття 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» установлює у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на 1 місяць на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Згідно ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 84 та ст. ст. 86, 88 цього Кодексу. У судове засідання були допитані свідків: - [PERSON] подруга позивачки, та [PERSON] сестра позивачки, які підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розміру ставок судового збору підпункту 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (908,0 грн). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved