Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До суду 10 липня 2020 року надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 100 000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 01 липня 2016 року між Позивачем та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АЕ/9626515, забезпечений транспортний засіб Мерседес Віто д.н.з. [NUMBER] . 09 лютого 2017 року близько 23 годині 20 хвилин в м. Одеса по пр. Шевченко 1 сталася ДТП за участю забезпеченого т/з Мерседес Віто д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та т/з Шкода д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП було пошкоджено т/з Шкода д.н.з. [NUMBER] , з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність, як водія забезпеченого автомобіля Мерседес Віто д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», згідно поліса № АЕ/9626515. Виною у вчиненні ДТП визнано відповідача, що підтверджується постановами Приморського районного суду м. Одеси. Так, згідно з умовами Полісу № АЕ/9626515, розмір виплати за пошкоджений т/з Шкода д.н.з. [NUMBER] складає 100 000,00 гривень. В зв`язку з чим, Позивач відшкодував власнику т/з Шкода д.н.з. [NUMBER]витрати на ремонт автомобіля, страхове відшкодування в сумі 100 000, 00 гривень. Оскільки відповідач самовільно залишив місце ДТП, то Позивач має право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] на суму 100 000, 00 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2020 року відкрито провадження у справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. Представник ПАТ «Страхова компанія «Провідна» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлено належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. До суду надійшла заява від представника позивача в який він просив розглядати справу без участі представника позивача та зазначив про підтримання позовних вимог. Станом на 03 серпня 2021 року від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» і [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АЕ/9626515, забезпечений транспортний засіб Мерседес Віто д.н.з. [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів позовної заяви 09 лютого 2017 року близько 23 годині 20 хвилин в м. Одеса по пр. Шевченко 1 сталася ДТП за участю забезпеченого т/з Мерседес Віто д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та т/з Шкода д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП було пошкоджено т/з Шкода д.н.з. [NUMBER] , з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність, як водія забезпеченого автомобіля Мерседес Віто д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», згідно поліса № АЕ/9626515. Позивачем на підтвердження вини [PERSON] до суду надано копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по справі № 522/8274/17, провадження № 3/522/3864/17 та копію постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по справі № 522/8274/17, провадження № 3/522/3863/17. Вирішуючи питання про наявність або відсутність у діях [PERSON] вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, суд виходив з наступного. Як вбачається з постанови від 10 травня 2017 року по справі № 522/8274/17, провадження № 3/522/3864/17, 09 лютого 2017 року приблизно о 23 годині 50 хвилин, [PERSON] , керуючи автомобілем Mercedes, державний номерний знак [NUMBER] , біля будинку №1 по пр. Шевченко в м. Одесі, при об`їзді припаркованого атомобіля Шкода д.н.з. [NUMBER] , не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху. У резолютивній частині постанови зазначено наступний текст: «Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрити у зв`язку із наявністю по цьому самому факту щодо [PERSON] , постанови компетентного органу про накладення адміністративного стягнення». Дослідивши зазначену постанову Приморського районного суду м. Одеси, суд встановив, що саме посилання в описовій частині постанови на порушення [PERSON] вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху не встановлює вину Відповідача за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Надана копія постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по справі № 522/8274/17, провадження № 3/522/3863/17, також не встановлює вину Відповідача. Адже в резолютивній частині постанови зазначено наступний текст; «Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст. 122-4 КУпАП закрити у зв`язку із наявністю по цьому самому факту щодо [PERSON] , постанови компетентного органу про накладення адміністративного стягнення». Позивачем до матеріалів справи не надано постанови компетентного органу про накладення адміністративного стягнення, на яку є посилання в постановах Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року по справі № 522/8274/17, а відтак у суду відсутня можливість встановити вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення та встановити фактичні данні по справі. Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 993 ЦК України встановлений особливий правовий режим, відповідно до якого до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування. Таким чином, розмір страхового відшкодування має визначатися за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не вправі вимагати від заподіювача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику з порушенням умов договору страхування. Враховуючи вищевикладене, до предмету доказування у даній справі перш за все входить встановлення особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, яка має нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду та в порядку регресу несе цивільно-правову відповідальність у межах виплаченого страхового відшкодування перед страховиком. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно вказаної норми докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Окрім того, ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, матеріали цивільної справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів встановлення вини [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, а відтак суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винуватість відповідача у спричинені шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилається у позові для задоволення своїх вимог, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з підстав заявлених у позові задоволенню не підлягають. За таких обставин, враховуючи вищезазначене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов необґрунтований та не знаходить підстав з яких позов може бути задоволений.

Outcome: dismissed