Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій, з врахування заяви про зміну розміру позовних вимог, просив суд присудити йому автомобіль марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі VIN - [NUMBER], 2008 року випуску, з компенсацією вартості автомобіля відповідачу [PERSON] в розмірі 43 568 грн. 23 коп. та стягнути з відповідача та його користь грошові кошти в розмірі 2 250, 97 Євро, що станом на 19.12.2014 року за офіційним курсом Національного банку України становить 43 607 грн. 30 коп. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що за час перебування з відповідачем в зареєстрованому шлюбі ними було придбано майно - автомобіль марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі VIN - [NUMBER], 2008 року випуску, вартість якого відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження складає 87 136 грн. 46 коп. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільної сумісною власністю подружжя, між ним не досягнуто, шлюбний договір не укладався. Під час подружнього життя він з відповідачем тривалий час проживав за кордоном, в Ізраїлі, він був офіційно працевлаштований, добре заробляв. Через деякий час, за певних обставин вони повернулись до України та привезли з собою певну суму грошових коштів в іноземній валюті. Частина цих коштів витрачалась на життя, а частину коштів вони вирішили на підставі депозитного договору передати банківській установі. Враховуючи рішення суду про розірвання шлюбу, яким встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства у липні 2013 року, стверджує, що грошові кошти були зняті з рахунку без його відома, тому сума в розмірі 2 250, 97 Євро підлягає стягненню на його користь з відповідача [PERSON] [PERSON] була подана зустрічна позовна заява до [PERSON], в якій [PERSON] просила суд визнати квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожним право власності на ? частину цієї квартири; поділити майно та визнати право власності [PERSON] на наступні речі: пральну машину SAMSUNG WF - 7522, праску парову TEFAL GV 8461, сушильну машину Siemens WT 46 W561 OE., холодильник Whirlpool ARC 4208, телевізор SAMSUNG (плоскопанельний); присудити [PERSON] автомобіль марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі VIN - [NUMBER], 2008 року випуску, присудивши їй грошову компенсацію замість ? частки у праві спільної сумісної власності; стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що на підставі договору дарування, посвідченого 27 вересня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, [PERSON] отримав у власність трикімнатну квартиру, вартістю 12 855 грн. за адресою: [ADDRESS], в якій вони як подружжя стали проживати. Наголошувала, що квартира знаходилась в занедбаному стані і потребувала негайного ремонту. До початку створення сім'ї з позивачем у неї у приватній власності знаходились дві квартири у м. Миколаєві, та за результатом їх сумісного рішення як подружжя було вирішено зазначено майно продати, а кошти з продажу вказаних квартир використати для поліпшення житлових умов та ремонту квартири, яка була отримана в дар. Стверджує, що загальна сума всіх вкладень в ремонт квартири становила 105 816 грн. 78 коп., отже і загальна вартість квартири була збільшена в декілька разів. Посилаючись, на ст. 62 СК України вважає, що квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім цього зазначила, що за роки спільного життя ними було придбані товари та техніка на загальну суму 64 663, 30 грн., з якої просить суд присудити їй половину вартості зазначеного майна на суму 32 765 грн. 45 коп. та визнати за нею право власності на пральну машину SAMSUNG WF - 7522, праску парову TEFAL GV 8461, сушильну машину Siemens WT 46 W561 OE., холодильник Whirlpool ARC 4208, телевізор SAMSUNG (плоскопанельний). Автомобіль марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], який був придбаний сторонами за період перебування у шлюбі просила присудити [PERSON], при цьому присудивши їй грошову компенсацію в розмірі ? частки вартості автомобіля. Наголошувала, що за останній час сумісного проживання з [PERSON] вона зазнала багато страждань, оскільки останній проявляв до неї неповагу, жорстоко поводився, ображав, принижував та пригнічував її морально, позбавив її усіх речей та відмовився добровільно поділити сумісно нажите майно, що навіть змусило її звернутись до правоохоронних органів. Все це призвело до того, що в неї почались з'являтись суїцидальні думки, її постійно супроводжувало почуття образи та несправедливості, у зв'язку з чим вона була вимушена звернутись до центру реабілітації за психологічною допомогою. В судове засідання з'явився позивач [PERSON] та його представник, підтримали позовну заяву та просили суд її задовольнити. Подали письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Наголошували, що [PERSON] не надано жодних доказів, які б підтверджували, що квартира, в якій проживали сторони була в занедбаному стані та потребувала негайного ремонту, та після проведених ремонтних робіт, як нею зазначено за її грошові кошти, вартість спільної квартири була збільшена в декілька разів. Він не заперечує, що за період сумісного проживання з [PERSON] здійснювались ремонті роботи в його квартирі, придбавалось майно, меблі. Крім цього, в спірній квартирі крім сторін, їх сумісної дитини та бабусі, мешкали і мешкають його батьки. Заперечує щодо стверджень позивача за зустрічним позовом, щодо того, що перераховане в позові майно купувалось тільки за кошти [PERSON], оскільки воно придбавалося за кошти всієї сім'ї, яка складалась з родичів колишньої дружини та його родичів. Наголошували, що факт завдання моральної шкоди позивачем за зустрічним позовом не підтверджений, а обставини, які зазначені в позовній заяві з цього приводу не відповідають дійсності. До висновку експерта № 269-14 від 24.04.2014 року просили суд віднестись критично, наголошуючи, що судовим експертом [PERSON] усі дії при складанні висновку були формальними, він не враховував конкретні обставини справи, документи, які були у нього наявні, тому висновок не відповідає вимогам законодавства. Також в судове засіданні з'являлась [PERSON] та її представники, які визнали позовні вимоги частково та не заперечували щодо присудження [PERSON] автомобілю, однак зазначали, що частка компенсації повинна складати ? частину від вартості автомобіля, яка визначена висновком експерта від 24.04.2014 року. В іншій частині позовних вимог просили в задоволенні відмовити в повному обсязі. В письмових запереченнях зазначили, що позивачем [PERSON] не надано доказів того, що відповідач використав грошові кошти, які знаходились на рахунку не в інтересах сім'ї. Посилаючись, що рішення суду про розірвання шлюбу було прийнято 02.12.2013 року, а грошові кошти були зняті [PERSON] з рахунку в період знаходження у шлюбі. В судовому засіданні були допитані в якості свідка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надавали суду пояснення щодо стану спірної квартири, зазначаючи, що дійсно у 2008 році в квартирі здійснювався ремонт, оскільки до цього часу майно знаходилось в непридатному для проживання стану. Свідок [PERSON] показав суду, що спірна квартира була ним особисто придбана, яку в подальшому подарував він сину - [PERSON] В квартирі він особисто здійснював ремонт, в якій в подальшому проживали він з дружиною, бабуся, позивач, відповідач та їх дитина. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає задоволенню частково, зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, поділ майна та стягнення моральної шкоди також підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно роз'яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Як вбачається з матеріалів цивільної справи згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 2002 року. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданим Дніпропетровським ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 30.12.2008 року, автомобіль Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі VIN - [NUMBER], 2008 року випуску зареєстрований за [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська віл 02 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровськ, актовий запис № 795, розірваний. Отже, автомобіль марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 30.12.2008 року, був придбаний в період перебування сторін у шлюбі та є спільним сумісним майном подружжя, частки якого виходячи з положень ст. 60, 70 СК України є рівними. Згідно висновку № 729 експертного автотоварознавчого дослідження оцінки транспортного засобу від 19 листопада 2013 року ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі VIN - [NUMBER], 2008 року випуску на момент оцінки складає 87 136 грн. 46 коп. Згідно з висновком № 269-14 судової автотоварознавчої експертизи визначення ринкової вартості транспортного засобу від 24.04.2012 року, ринкова вартість транспортного засобу марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску складає 124 236 грн. 74 коп. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації вартості автомобіля, суд приймає до уваги висновок № 269-14 судової автотоварознавчої експертизи визначення ринкової вартості транспортного засобу від 24.04.2012 року виходячи з наступного. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 1 Закону «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, згідно з частиною першою статті 143 ЦПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що доказом у справі при наявності питань, які потребують спеціальних знань, є саме висновок судової експертизи, оскільки в даному випадку особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта, попереджається про кримінальну відповідальність, тому належним та допустимим доказом, що підтверджує в даному випадку вартість спірного автомобілю є висновок експерта № 269-14 від 24.04.2014 року. Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтями 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 59 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу обов'язків по доказуванню між сторонами. За загальним правилом, встановленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Проте, це загальне правило діє, якщо в нормах матеріального права відсутня вказівка про перерозподіл обов'язків доказування. Нормами ст. 60, 70 СК України встановлена презумпція виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Суд не може прийняти до уваги твердження відповідача за первісною позовною заявою про обов'язок доказування позивачем, що кошти, які знаходились на депозитному рахунку були витрачені не в інтересах сім'ї, оскільки зняття грошових коштів було в період знаходження у шлюбі, посилаючись, що рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 12.02.2013 року. Час припинення шлюбних відносин і припинення спільного ведення господарства встановлений рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 грудня 2013 року. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, обставини щодо припинення шлюбних відносин та ведення сумісного господарства не підлягають доказуванню. Згідно з довідкою АТ «Дельта Банк» № 2/01-17/7229 від 17.06.2014 року на рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] згідно договору № 002-03516-040413 від 04.04.2013 року залишок коштів станом на 04.04.2013 року становить 0,00 Євро, станом на 19.11.2013 року становить 4 501, 94 Євро, станом на 02.12.2013 року становить 3 563, 18 Євро та станом на 29.05.2014 року становить 7,87 Євро. Отже, до липня 2013 року на депозитному рахунку знаходились грошові кошти в розмірі 4 501, 94 Євро, які є спільним майном подружжя та відповідно підлягають поділу. Враховуючи, що зазначені грошові кошти були зняті з рахунку [PERSON], то з неї і необхідно стягнути ? частину зазначених грошових коштів, що становить суму в розмірі 2 250,97 Євро, що еквівалентно 43 607 (сорок три тисячі шістсот сім) грн. 30 (тридцять) коп. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] м. Дніпропетровська, суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні позивачу [PERSON] належить на підставі договору дарування квартира [ADDRESS] У відповідності до положень ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених зазначеною нормою правил збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення. А тому, оцінивши докази по справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічною позовною заявою, відповідно до положень ст. 62 СК України, ст. 60 ЦПК України, не доведено, що квартира [ADDRESS] м. Дніпропетровська істотно збільшилась у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення ремонтних робіт у квартирі. За відсутності доказів такої суттєвої ознаки як істотність збільшення вартості квартири відсутні підстави для визнання такого майна спільною сумісною власністю, відповідно і для задоволення позову в цій частині. Показання свідків в даному випадку не є в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України належними доказами. Клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи не заявлялись. При розгляді позовних вимог в частині визнання права власності [PERSON] на побутову техніку, виходячи з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вирішує питання щодо поділу наступного майна: пральної машини SAMSUNG WF - 7522, праски парової TEFAL GV 8461, сушильної машини Siemens WT 46 W561 OE., холодильнику Whirlpool ARC 4208, телевізору SAMSUNG (плоскопанельний). Виходячи з положень Сімейного Кодексу України щодо рівності часток подружжя, та з врахування вартості побутової техніки, зазначеної в зустрічній позовній заяві, яка [PERSON] не оспорювалась, в порядку поділу майна суд вважає необхідним виділити у власність [PERSON] - пральну машину SAMSUNG WF - 7522, праску парову TEFAL GV 8461 та сушильну машину Siemens WT 46 W561 OE, а у власність [PERSON] - холодильник Whirlpool ARC 4208, телевізор SAMSUNG (плоскопанельний). Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди зазначає, як підставою для її стягнення, понесені нею емоційні та душевні страждання, негативний вплив на стан здоров'я. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми. За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав [PERSON], завдання їй моральних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю [PERSON] [PERSON] не надано належних та допустимих доказів наявності такої шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial