Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому просить зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , а також позивач просить вселити його у вказаний житловий будинок. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він у 2004 році разом зі своєю дружиною [PERSON] , яка померла [INFO] , купили житловий будинок [ADDRESS] , але у встановленому законному порядку належним чином правочин не оформили, так як не було матеріальної можливості на той час, до того ж гострої необхідності на то не було і згодом. Після сплати ціни за житловий будинок [PERSON] оселився в ньому зі своєю сім`єю - дружиною [PERSON] , 1969 р.н., та неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] (Відповідач по справі) та [PERSON] , [INFO] . 05.02.2004 року всі члени сім`ї зареєструвалися у будинку, крім [PERSON] , який був зареєстрований лише 05.01.2005 року, у зв`язку з навчанням. Через деякий час [PERSON] одружився і постійно не мешкав за місцем реєстрації, а разом з дружиною мешкав у м.Ізмаїл. Нещодавно позивач дізнався, що відповідач без його дозволу розпочав продаж будинку у якому він постійно мешкає. Звернувшись за роз`ясненням до власниці даного будинку [PERSON] , позивач дізнався, що [PERSON] ввів її в оману і переоформив будинок на себе, і тому, вона була змушена звернутись до Іллічівського міського суду з позовом про розірвання укладеного між ними договору купівлі-продажу (справа №501/3372/19. Отримавши таку інформацію [PERSON] , вирішив поговорити з сином про переоформлення будинку без його згоди. Але, син - [PERSON] не бажаючи нічого пояснювати замінив вхідні двері до будинку та замінив замки до підсобних приміщень, чим обмежив доступ [PERSON] в користуванні житловими та підсобними приміщенням за місцем свого постійного мешкання та реєстрації. Відповідач не допускає позивача мешкати за адресою реєстрації та користуватися житлом. Іншого житла [PERSON] не має і вже більше місяця змушений мешкати у своїх знайомих. У будинку де [PERSON] зареєстрований та мешкав до грудня 2019 року залишилися його особисті речі, у гаражі декілька мотоциклів, доступ до всього майна син [PERSON] повістю обмежив. Ні до чого не допускає. За таких обставин позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили задовольнити заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій визнав в повному обсязі позовні вимоги (а.с.45). Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заяву відповідача про визнання позову. Треті особи в судове засідання не зявились, про причини неявки не сповістили. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] постійно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього за вказаною адресою також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописки №567 від 10.09.2019 (а.с.7). Довідкою №827 від 28.12.2019, виданою головою Малодолинської сільської адміністрації, підтверджується, що [PERSON] дійсно проживає по [ADDRESS] (а.с.8). Згідно акту, складеному 20.01.2020 сусідами позивача, [PERSON] з 05.04.2004 постійно мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . В цьому будинку також зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак постійно в будинку вони не мешкають. На а.с.35 знаходиться заява про вчинення кримінального правопорушення з якою позивач звертався до прокурора Чорноморської місцевої прокуратури, щодо неправомірних дій [PERSON] . Згідно з ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.155 Житлового кодексу Української РСР, власник квартири або її частини не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням. Згідно ч.1 ст.156 Житлового Кодексу України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У ч.1 ст.405 ЦК України вказано, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до ч.4 та ч.5 ст.9 Житлового Кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Окрім цього, у відповідності до ст.157 Житлового Кодексу України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Отже, суд приходить до висновку про цілком законні вимоги позивача, якого слід вселити в спірний будинок, а відповідача слід зобов`язати не перешкоджати йому в користуванні житловим приміщеням. Враховуючи викладене,

Outcome: approved