Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом, уточненим 10.04.2014 року, про визнання договору № 15/96 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1996 року дійсними. Свої вимоги позивач обґрунтував наступним. Він придбав квартиру [ADDRESS] на підставі договору № 15/96 купівлі-продажу нерухомого майна від 02.10.1996 року, укладеного на Одеській новій біржі. На момент укладення вищевказаної угоди, її нотаріальне посвідчення було необов'язковим. Однак, на теперішній час позивач має намір оформити належним чином правоустановчі документи, проте йому було відмовлено, у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення вказано вище договору купівлі-продажу нерухомого майна. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути заочно за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, відповідач та третя особа про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність та заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідача та третьої особи без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно договору № 15/96 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 02.10.1996 року на Одеській новій біржі між [PERSON], який діяв від свого імені та імені неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON], з іншого, останній придбав квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,8 кв.м. Згідно вищезазначеного Договору: [PERSON], який діяв від свого імені та імені неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав вказану вище квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 24,1 кв.м., загальною площею 56,1 кв.м. З огляду на те, що зазначені правовідносини виникли до моменту вступу в силу ЦК України 2003 року, то договір купівлі - продажу повинен бути визнаний дійсними на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963р.), тобто згідно законодавства, що діяло на момент укладання угод. З огляду на викладені обставини, а також те, що при укладені Договору продавці ухилилися від його нотаріального посвідчення, з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. У відповідності зі ст. 224 ЦК УРСР (1963р.), за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Відповідно до договору № 15/96 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 02.10.1996 року на Одеській новій біржі, [PERSON] придбав у [PERSON], який діяв від свого імені та імені неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,8 кв.м., сплативши за неї 650,00 грн., які отримані продавцем до підписання вищезазначеного договору, що підтверджується п. 6 Договору. Таким чином, сторони дійшли згоди по всім істотним умовам Договорів. 10.04.2014 року позивачем було уточнено позовні вимоги та вказано відповідача тільки [PERSON], так як згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 31.03.2004 року [PERSON] померла [INFO], а рішенням Малиновського районного суду від 02.03.2001 року, яке набрало чинності 12.03.2001 року, [PERSON] було визнано безвісно відсутнім з 01.01.1998 року. У відповідності до ст. ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті в її склад фізичні особи. Член товарної біржі має право сам здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, яка являє собою купівлю-продаж товарів, дозволених до обороту на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на товарній біржі. На момент укладення угоди купівлі-продажу сторони були членами біржі, зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Сторони не пред'являли і не пред'являють один до одного ніяких претензій. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. На даний момент нотаріально посвідчити договір, укладений на товарній біржі, сторони не можуть, оскільки згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 227 ЦК УРСР від 1963 року, (діяв на момент укладення договору), нотаріальна форма договору була обов'язкова для договорів, по яким предметом купівлі-продажу були житлові будинки. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в ред.1963 р.), передбачено - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а також згідно із статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. На підставі ст. ст. 3-4, 10-11, 15, 57, 59-60, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved