Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

До суду 01 жовтня 2014 року надійшла позовна заява ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним зобовязанням та звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог, в ході судового розгляду уточнених (а.с.86-92), позивач посилається на те, 27.06.2008 року між ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 145, згідно якого позичальник отримав кредит у сумі 101700,00 доларів США на строк з 27.06.2008 р. до 26.06.2013 р. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми заборгованості. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за кредитним договором № 145 від 27.06.2008 р. ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» і [PERSON] уклали договір застави автомобіля від 27.06.2008 р., предметом якого є автомобіль: Тип ТЗ, легковий універсал; марка LAND ROVER; модель RANGE ROVER; номер кузова: SALLMAM748А271924; державний реєстровий номер: АА0049ЕК. При укладанні договору сторони визначили вартість предмета застави у розмірі 705222,00 грн. Рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 16 травня 2008 року ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» змінило своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «БГ БАНК». 15.07.2010 року між ВАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «БГ БАНК» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс», своє право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства», у тому числі і права грошової вимоги до відповідача, як боржника за кредитним договором в звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань перед продавцем, зокрема, повернення кредиту, сплати відсотків, інших платежів, передбачених умовами договору. До ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло також право вимоги, що виникло з договору, яким забезпечено виконання зобовязання. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки № 145-П, згідно із яким обсяг відповідальності поручителя перед кредитором за невиконання [PERSON] кредитного договору, складає 2000,00 грн. Внаслідок невиконання позичальником [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором станом на 04.07.2014 року наявна заборгованість за кредитом у розмірі 1\~858\~227 грн. 74 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 768\~504 грн. 71 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 37\~419 грн. 76 коп.; нарахованих відсотків на дату подачі позову у розмірі 557\~550 грн. 09 коп.; пені за несвоєчасно виконані зобовязання у розмірі 471698 грн. 04 коп.; трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 23 055 грн. 14 коп. В звязку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 2\~000,00 грн. заборгованості за кредитним зобовязанням; стягнути з [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 145 від 27.06.2009 р. на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» заборгованість за кредитним зобовязанням в розмірі 1\~858\~227 грн. 74 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 768\~504 грн. 71 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 37\~419 грн. 76 коп.; нарахованих відсотків на дату подачі позову у розмірі 557\~550 грн. 09 коп.; пені за несвоєчасно виконані зобовязання у розмірі 471698 грн. 04 коп.; трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 23 055 грн. 14 коп.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 145 від 27.06.2008 р., яка станом на 04.07.2014 р. становить 1858227 грн. 74 коп. звернути стягнення на предмет застави: автомобіль: Тип ТЗ, легковий універсал; марка LAND ROVER; модель RANGE ROVER; номер кузова: SALLMAM748А271924; державний реєстровий номер: АА0049ЕК, вартість якого згідно договору застави складала 705222,00 грн., що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автотранспортного засобу ТОВ «Вердикт Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автотранспортного засобу з обліку в органах ДАІ України на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а в разі його втрати отриманням дублікату, з наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; зобовязати [PERSON] передати ТОВ «Вердикт Фінанс» предмет застави: автомобіль: Тип ТЗ, легковий універсал; марка LAND ROVER; модель RANGE ROVER; номер кузова: SALLMAM748А271924; державний реєстровий номер: АА0049ЕК, що належить йому на праві власності та знаходиться у нього або інших осіб, комплект ключів від цього автотранспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію автотранспортного засобу, та технічний паспорт; судові витрати покласти на відповідачів. Позивач просив позов задовольнити, розглянути справу без участі його представника, про що виклав у письмових заявах. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності, проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому зазначив, що підтверджень щодо сплачених відповідачем [PERSON] сум в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором з часу його укладення, в нього немає, та нема сенсу це обговорювати, оскільки позов предявлений неналежним позивачем, ТОВ «Вердикт Фінанс» не має права звертатися до суду із зазначеним позовом, договір відступлення права вимоги нотаріально не посвідчений, відсутній акт прийому-передачі кредитного портфелю, відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, ніяких договорів з ним не було укладено, та при зверненні до суду було порушено правило підсудності. Крім того зазначив, що позивачем були порушені п.3.1.2. та п.4.1.2. договору про відступлення права вимоги в частині сповіщення боржника про відступлення прав за основними договорами новому кредитору, та що платежі по основним договорам повинні сплачуватись на користь нового кредитора. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу без його участі, про що виклав у письмовій заяві (а.с.83). Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.06.2008 року між ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 145, згідно якого позичальник отримав кредит у сумі 101700,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% річних, на строк з 27.06.2008 р. до 26.06.2013 р. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобовязання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, інших строкових платежів згідно з умовами договору, позичальник зобовязаний сплатити пеню на прострочену суму зазначених платежів в розмірі 0,2% розраховану за кожен день прострочення (а.с.10-20 т.1). В забезпечення виконання кредитних зобовязань за кредитним договором № 145 від 27.06.2008 р. ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» і [PERSON] уклали договір застави автомобіля від 27.06.2008 р., предметом якого є автомобіль: Тип ТЗ, легковий універсал; марка LAND ROVER; модель RANGE ROVER; номер кузова: SALLMAM748А271924; державний реєстровий номер: АА0049ЕК, який належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААС354976, виданого ВРЕР-11 УДАІ в м. Києві 25.06.2008 р. При укладанні договору сторони визначили вартість предмета застави, згідно експертного висновку субєкта оціночної діяльності про незалежну оцінку вартості майна, складеного ТОВ «Київський центр точної оцінки» станом на 17.06.2008 р. у розмірі 705222,00 грн. (а.с.24-29 т.1). Рішенням Загальних Зборів Акціонерів від 16 травня 2008 року ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» змінило своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «БГ БАНК» (а.с.72-74 т.1). 21.11.2008 р. між ВАТ [PERSON] Розвитку та Партнерства» і [PERSON] був укладений договір № 1 про внесення крім та доповнень до кредитного договору № 145 від 27.06.2008 р.; 06.02.2009 р. між ВАТ «БГ БАНК» і [PERSON] був укладений договір № 2 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 145 від 27.06.2008 р.; 06.03.2009 р. між ВАТ «БГ БАНК» і [PERSON] був укладений договір № 2/1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 145 від 27.06.2008 р., щодо останнього дня строку, в який позичальник повинен був виконати зазначені у договорі зобовязання (а.с.21-23 т.1). Обовязок позичальника повернути позикодавцеві суму позики передбачений ст. 1049 ЦК України. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. ст. 549, 550, 611, 624 ЦК України за порушення грошового зобовязання передбачена сплата неустойки (пені, штрафу). В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав. Згідно із розрахунком заборгованості станом на 04.07.2014 року, заборгованість за кредитним договором станом склала 1\~858\~227 грн. 74 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 768\~504 грн. 71 коп.; заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги у розмірі 37\~419 грн. 76 коп.; нарахованих відсотків на дату подачі позову у розмірі 557\~550 грн. 09 коп.; пені за несвоєчасно виконані зобовязання у розмірі 471698 грн. 04 коп.; трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 23 055 грн. 14 коп. (а.с.30-37 т.1). В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування\~збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках. передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону\~України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в\~разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено. Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. 15.07.2010 року між ВАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Вердикт Фінанс» був укладений Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ВАТ «БГ БАНК» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс», своє право грошової вимоги у тому числі і за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства», тобто право грошової вимоги до відповідача, як боржника за кредитним договором в звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань перед продавцем, зокрема, повернення кредиту, сплати відсотків, інших платежів, передбачених умовами договору. До ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло також право вимоги, що виникло з договору, яким забезпечено виконання зобовязання, що підтверджується копією зазначеного договору відступлення права вимоги та додатком до нього (а.с.47-56 т.1). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ТОВ «Вердикт Фінанс» правомірно набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 145 від 27.06.2008 р., укладеним між ВАТ «[PERSON] Розвитку та Партнерства» та [PERSON] в звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань перед продавцем, зокрема, повернення кредиту, сплати відсотків, інших платежів, передбачених умовами договору. Як визначено у Договорі про відступлення права вимоги від 15.07.2010 р., укладеним між ВАТ «БГ БАНК» та ТОВ «Вердикт Фінанс», обовязок сповістити боржників протягом пяти робочих днів з моменту підписання відповідної додаткової угоди до цього Договору про відступлення прав за основними договорами новому кредитору, та повідомити, що платежі по основним договорам повинні сплачуватись на користь нового кредитора, покладений на первісного кредитора (п.3.1.2.), а новий кредитор має право вимагати від первісного кредитора про таке повідомлення (п.4.1.2.). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.10.2015 року у справі № 758/5029/15-ц, що набрала законної сили, позовну [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» та публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» про визнання договору про відступлення права вимоги за кредитним договором недійсним, було залишено без розгляду за заявою представника позивача (а.с.5 т.2). Згідно з ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. В силу ст. 554 ЦК України. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і\~\~боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи,\~які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. 05.09.2013 року ТОВ «Вердикт Фінанс» та [PERSON] уклали договір поруки № 145-П, згідно із яким обсяг відповідальності поручителя [PERSON] перед кредитором за невиконання [PERSON] кредитного договору № 145 від 27.06.2008 р., становить 2000,00 грн. (а.с.93 т.1). Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобовязаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Позивачем вищевказана вимога Закону була виконана, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04.07.2014 року (а.с.42-46 т.1). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. Якщо боржник у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обовязок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог \~і заперечень, користуючись при цьому рівними правами, на засадах змагальності, згідно ст. 10 ЦПК України. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем. Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦПК України позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться у різних місцях, предявляються за місцем проживання або знаходження одного із відповідачів за вибором позивача, отже судовий розгляд зазначеної цивільної справи повинен проводитися у Московському районному суді м. Харкова. Таким чином, посилання представника відповідача на заперечення позовних вимог безпідставні та не спростовують наявні у справі докази. Разом з тим, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми у розмірі 23 055 грн. 14 коп. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із змісту Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», три проценти річних за прострочення виконання зобовязання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню, у разі порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті. Як вбачається із змісту кредитного договору № 145 від 27.06.2008 р., кредит надавався в іноземній валюті доларах США. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. за подання до суду позовної заяви та у розмірі 121 грн. 80 коп. за подання до суду заяви про забезпечення позову (а.с.1 т.1) Суд розподіляє судові витрати відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3775 грн. 80 коп., з яких з відповідача [PERSON] - 3771 грн. 65 коп., і з відповідача [PERSON] - 4 грн. 15 коп.

Outcome: partial