Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

До Малиновського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса вул. Магістральна, 39/1, на ? частину автомобілю [NUMBER], 2000 року випуску, який зареєстровано на ім'я відповідача по справі [PERSON] та на ? частину автомобілю [NUMBER], 2006 року випуску який також зареєстровано на ім'я відповідача по справі [PERSON] Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 грудня 2006 року по 14 травня 2014 року та який було розірвано за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року. Також свої позовні вимоги обґрунтовувала тим що за час перебування в зареєстрованому шлюбі ними було придбано нерухоме майно, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса вул. Магістральна, 39/1 та рухоме майно а саме автомобілі: [NUMBER], 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак [NUMBER], 2000 року випуску, яке є спільним майном подружжя і тому полягає розділу у рівних частках. У ході судового розгляду справи, позивачка уточнила свої позовні і згідно до остаточних позовних вимог наданих до суду 10 вересня 2015 року просила стягнути з відповідача, в якості поділу спільного майна подружжя, грошову компенсацію за 1/2 частку відчуженого без її згоди рухоме майно, а саме автомобілі: [NUMBER], 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак [NUMBER], 2000 року випуску; TOYОTA CAMRI державний номерний знак [NUMBER], 2002 року випуску. Також позивачка просила стягнути з відповідача різницю грошових коштів в розмірі 131 127,90 грн. за проданий ними житловий будинок, обґрунтовуючи це тим, що від продажу домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса вул. Магістральна, 39/1, відповідач отримав 35 тисяч доларів США, а позивачка отримала лише 15 тисяч доларів США, що підтверджується заявою, яка була написана особисто відповідачем. Усвідомлюючи, що автомобілі, придбані сторонами під час перебування у шлюбі є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності, частки в вказаному майні\~є рівними, тому розпорядження майном повинно було відбуватися за їх взаємною згодою. Однак, порушуючи вказані правові норми, відповідач без згоди позивачки, здійснив перереєстрацію належних їм на праві спільної сумісної власності автомобілів на третіх осіб. Представник позивачки в судове засідання не з»явилася, сповіщена належним чином, уточнені позовні вимоги підтримала, та просила задовольнити їх в повному обсязі, подавши про це письмову заяву до суду. Відповідач та його представник позов не визнали та заперечували проти задоволення позову. В судове засідання представник відповідача не з»явився, сповіщений належним чином. Дослідивши письмові докази, та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 29 грудня 2006 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] по 14 травня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу ними 29 грудня 2006 року було придбано нерухоме майно, а саме домоволодіння, розташоване за адресою: м. Одеса вул. Магістральна, 39/1 та яке було зареєстровано на ім'я позивачки. Також за час шлюбу було придбано нерухоме майно, а саме автомобілі: [NUMBER], 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак [NUMBER], 2000 року випуску; TOYОTA CAMRI державний номерний знак [NUMBER], 2002 року випуску, які були зареєстровані на ім'я відповідача. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 травня 2014 року, яке набрало законної сили 26.05.2014р. В ході судового розгляду було встановлено, що домоволодіння, яке було зареєстровано на ім'я позивачки та яке є спільною сумісною власністю, було з відома та згоди відповідача, продано в серпні 2014 року, вже після розірвання шлюбу, але гроші від реалізації були отримані не в рівних частках. Позивачем по справі в якості доказу було надано заяву [PERSON] від 21 серпня 2014 року про отримання ним 35 000 доларів США, а [PERSON] лише 15 000 доларів США. Таким чином, від продажу зазначеного будинку було отримано 50\~000 дол.США. Доказів про надання згоди позивачем по справі [PERSON] на такий розділ грошей отриманих від продажу домоволодіння відповідачем по справі до суду надано не було. Як вбачається з Висновку по матеріалам перевірки ЖЄОЗП від 26 лютого 2014 року, які було надано Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 01 квітня 2015 року, 22 лютого 2014 року [PERSON] звернулася з заявою до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України, в якій просила прийняти міри до [PERSON], якій поміняв замки на вхідних дверях житлового будинку та не впускав її до дому. З особистого письмового пояснення [PERSON], яке було надано 25 лютого 2014 року, вбачається, що [PERSON] в січні 2014 року забрала дітей та переїхала проживати до своєї матері, а [PERSON] 17 лютого 2014 року замінив замки у вхідних дверях житлового будинку. Вказане підтверджує що спільне проживання між позивачем та відповідачем було припинено з січня 2014 року. Що стосується рухомого майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, то з відповіді Центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеси відділу державтоінспекції управління МВС України в Одеській області за № 7/2-2433 від 25.03.2015 р., вбачається, що автомобілі ТОYОTA AVALON та TOYОTA CELIKA, які належали [PERSON] були перереєстровані у ЦНП № 2 на підставі довідок-рахунків від 21 лютого 2014 року. Вартість автомобілю TOYОTA CELIKA 2000 року випуску, згідно до довідки-рахунку від 22 лютого 2014 року № 137224, складає вісімдесят тисяч гривен. Вартість автомобілю TOYОTA AVALON 2006 року випуску згідно до довідки-рахунку від 22 лютого 2014 року № 137222, складає сто сорок тисяч гривен. Згідно до відповіді Центру № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Ізмаїл, Ізмаїльського та Кілійського районів управління МВС України в Одеській області від 04.06.2015 року № 780, автомобіль [NUMBER], якій було зареєстровано на імя [PERSON] було перереєстровано на підставі довідки-рахунку від 10 серпня 2014 року. Згідно до довідки-рахунку від 10 серпня 2015 року № 032854 вартість автомобілю TOYОTA CAMRI складає п'ятдесят шість тисяч вісімсот сімдесят чотири грн. 30 коп. Оскільки позивачка не надавала [PERSON] своєї згоди на зняття з реєстрації вказаних автомобілів, а тим паче не надавала згоди на їх продаж та перереєстрацію на інших осіб, то продаж та зняття з реєстрації відповідачем здійснено з метою приховання їх від поділу, що є порушенням її майнових прав позивача. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували згоду позивачки на продаж зазначених автомобілів та докази отримання нею коштів за продаж зазначених автомобілів. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України \~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно п.п. 24, 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя \~до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України).\~Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Автомобілі ТОYОTA AVALON державний номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску; TOYОTA CELIKA державний номерний знак [NUMBER], 2000 року випуску; TOYОTA CAMRI державний номерний знак [NUMBER], 2002 року випуску, які були зареєстровані на ім'я відповідача, належали подружжю на праві спільної сумісної власності, і тому відповідно до ч. 1ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтями 70, 71 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 Сімейного кодексу України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Також пунктом 19 вказаної Постанови Пленуму ВСУ вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму ВСУ визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною 2 ст. 364 частиною 3 статті 370 Цивільного кодексу України, встановлено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна. Таким чином, той факт, що позивачка заявила вимогу про стягнення грошової компенсації вартості майна, набутого за час перебування у шлюбі, є свідченням того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна і позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, бажала виділити належну її частку у праві спільної сумісної власності подружжя і це не є виходом за межі позовних вимог, якими є поділ майна подружжя, оскільки здійснити розподіл даного майна між сторонами в натурі неможливо, так як відповідач розпорядився спірним майном на власний розсуд і право власності на спірні автомобілі зареєстровано за третіми особами. Під час продажу будинку, якій розташований за адресою: м. Одеса вул. Магістральна, 39/1, відповідачем по справі [PERSON], було отримано більшу частку від продажу, а відповідно до закону частки подружжя є рівними, то з [PERSON] можливо стягнути у рахунок рівності часток сторін (50\~000 : 2 = 25000 15000 =10000) 131 127,90 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять сім гривен 90 коп.), що еквівалентно 10\~000дол.США по курсу НБУ станом на 21.08.2014р. (1 дол.США =1311,2790грн.), тобто різницю коштів за продаж домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса вул. Магістральна, 39/1. Крім того, судом встановлено, що позивачці на момент звернення до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на ? частину автомобіля ТОYОTA AVALON, державний номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску та на ? частину автомобіля TOYОTA CELIKA, державний номерний знак [NUMBER], 2000 року випускуне було відомо про те, що відповідач перереєстрував вказані автомобілі на інших осіб і тому нею були заявлені саме такі вимоги, що також свідчить про те, що згоди позивачки на їх відчуження не було. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачкою сплачено судовий збір 1\~000грн., 121,80грн., 2654грн. та 1311грн.28коп., а всього нею сплачено 5087грн.08коп., отже сплачена позивачкою сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved