Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення виплат, належних працівнику при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 13.03.2018 року до 27.02.2020 року позивач працював на ТОВ «Краснолиманське». 27.02.2020року наказом №58/к позивача звільнено за власним бажанням. Заяву про звільненні позивач писав у відділі кадрів. При поданні заяви про звільнення просив підприємство здійснити виплату заборгованості із заробітної плати та повний розрахунок при звільненні. Станом на теперішній час відповідач не виплатив заборгованість із заробітної плати за листопад 2019 року - лютий 2020 року. Так, за листопад 2019 року відповідач нарахував заробітну плату (згідно розрахункового листку)- 31906,88 гривень, однак до теперішнього часу вказана сума не виплачена. За грудень 2019 року відповідач нарахував заробітну плату - 14597,12 гривень, за січень 2020 року нарахована заробітна плата - 8399.86 гривень, за лютий 2020 року - 48077,09 гривень, в яку входить компенсація за невикористану відпустку, однак до теперішнього часу її не виплатив. Загальна сума заборгованості, яку нарахував відповідач за листопад 2019 року - лютий 2020 року складає 102980,95 гривень. Позивач звертався до відповідача із заявою від 13.08.2020 року про виплату всієї суми заборгованості, однак рекомендований лист, яким він направив до відповідача письмову заяву, відповідачем свідомо не отримується, тому він повернувся назад. Крім того, у заяві просив письмово повідомити про нараховані суми, а також надіслати копію заяви про звільнення, наказу про звільнення, довідку про загальну суму заборгованості на день звільнення, довідку про розмір середньоденної заробітної плати та про розмір з/плати за листопад 2019 - лютий 2020 року. Оскільки підприємство не здійснило з позивачем розрахунок, він вимушений звернутись з відповідним позовом та стягнути належні суми. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь належні при звільненні суми у розмірі 102980,95 гривень. Позивач у прохальній частині позову зазначив, що просить розгляд справи провести без його участі. Ухвалою суду від 25.09.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, про що повідомлені сторони. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що заявлені позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах з відповідачем, в період з13.08.2018р. по 27.02.2020 р. Так, відповідно до наказу від 13.08.2018 р. № 576/к [PERSON] був прийнятий на посаду гірником очисного вибою, наказом від 27.02.2020 р. № 58/к позивач за власним бажанням був звільнений. 27.02.2020р. день звільнення - не робочий день для [PERSON] . Позивач не працював, що підтверджується завіреною копією заяви про надання частини щорічної відпустки на 27.02.2020 р. та запискою про надання відпустки і самим позивачем в позовній заяві, з вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Позовну заяву відповідач отримав 01.10.2020 р., що підтверджується відміткою про отримання вхідної кореспонденції, на судовій повістка, від 28.09.2020 р. справа № 235/6139/20. Представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] у задоволені позову до ТОВ «Краснолиманське» у повному обсязі. Справу розглянути без участі представника відповідача. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював у ТОВ «Краснолиманське» у період з 13.03.2018 року до 27.02.2020 року прохідником підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. 27.02.2020року наказом №58/к позивача звільнено за власним бажанням (а.с.6-10). В останній день роботи 27.02.2020 року позивач не працював, перебував у відпустці. Відповідно до довідки № 250 від 12.10.2020 року ТОВ «Краснолиманське» сума нарахованої заборгованості по заробітній платі станом на 12.10.2020 року склала 102980,95 гривень. Ухвала суду про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками та судова повістка отримана відповідачем 01.10.2020 року. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення остаточний рахунок підприємством не проведено, тому позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати праці підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем не заявляються вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте це не позбавляє його права зробити це в майбутньому. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. З відповідача на користь позивача суд стягує 102980,95 гривень, тому на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який становить 1 відсоток ціни позову, а саме 1029 гривень 81 копійка.

Outcome: approved