Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~звернулась [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокатка Малькевич Н.В., з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі позивачка перебувала в трудових відносинах з 19.11.2014 року. Наказом від 04.09.2020 року № 1508/к позивачка була звільнена з шахти за ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення працювала. В день звільнення відповідач не провів з позивачкою остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 35836,16 гривень. Розмір заборгованості відповідачем вказаний після утримання обов`язкових платежів та зборів. Враховуючи положення статті 117 КЗпП України, на думку позивачки, відповідач зобов`язаний сплатити їй середній заробіток за весь період затримки розрахунку починаючи з 05.09.2020 року по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 27.10.2020 року становить 9857,16 гривень, із наступного розрахунку: 273,81 * 36 де: -273,81 гривень - середньоденний заробіток, визначений відповідачем; -36- кількість робочих днів, які вважаються днями затримки розрахунку при звільненні з 05.09.2020 року по 27.10.2020 року, із них 18 днів в вересні 2020 року та 18 днів в жовтні 2020 року. Позивачка просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на її користь заборгованість з заробітної в сумі 35836,16гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05 вересня 2020 року по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 27.10.2020 року складає 9857,16 гривень. Ухвалою суду від 30.10.2020 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. Звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано 35836,16 гривень, за винятком обов`язкових утримань. Даний факт підтверджується довідкою №1658 від 21.10.2020 року, яка долучена до позовної заяви самим позивачем. Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. В день звільнення позивачка отримала на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинна була звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але, з невідомих причин, позивачка до бухгалтерії не звернулася та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день її звільнення, не отримала. Не зверталася вона до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 04.09.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж не має. Останній день праці позивача 04.09.2020 1 зміна, що підтверджується довідкою з відділу контрольного табелю (скорочено ВКТ) від 09.11.2020 року. Позивачка, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначила, що зверталася з вимогою про проведення розрахунку 04.09.2020\~року, та жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини не надає. Представник відповідача зазначає, що позивачка взагалі не зверталася з вимогою про розрахунок. У такому випадку, на думку представника відповідача, відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. На думку представника відповідача, оскільки з дня звільнення позивачка не пред`являла жодного разу вимог про виплату належних їй при звільненні сум, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по\~заробітній платі є безпідставними. Представником відповідача 06.11.2020\~року в приміщенні суду отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів, з дотриманням ст. 190 ЦПК України. Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 273,81 гривень. Даний факт підтверджується довідкою від 31.10.2020року № 1657, яка долучена до матеріалів справи позивачем. За таких\~обставин,\~відповідач вважає,\~що період\~затримки розрахунку\~виплат,\~належних працівникові\~при звільненні,\~слід вважати\~з дня\~отримання представником\~відповідача копії\~позовної заяви\~- 06.11.2020\~року (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача). Таким чином, на думку представника відповідача, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Позивач до позову додав заяву про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~частини 3\~статті 223\~ЦПК України\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . \~ \~ \~ \~Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] у період з 19.11.2014 року по 04.09.2020 року працювала у ДП «ВК «Краснолиманська» медичною сестрою по фізіотерапії. Звільнена 04.09.2020 р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.4). Відповідно до довідки від 21.10.2020 року № 1656, яка долучена до позову, заборгованість ДП «ВК «Краснолиманська» по заробітній платі перед [PERSON] складає 35836,16 гривень, а саме: грудень 2019 498,66; січень 2020 3910,60; лютий 2020 3910,60; березень 2020 4404,40; квітень 2020 3921,36; серпень 2020 3838,71; вересень 2020 15351,83. Дані суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.5). Середньоденна заробітна плата [PERSON] , відповідно до довідки № 1657 від 21.10.2020 року, складає 273,81 гривень (а.с.6). Позивачка у позові стверджує, що в останній день роботи 04.09.2020 року, вона працювала. Про це також зазначає представник відповідача у відзиві на позов. У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У\~статті 116 КЗпП України\~ зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивачки заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 35836,16 гривень, станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена. Оскільки сума заборгованості в розмірі 35836,16 гривень нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Останній день праці позивача на підприємстві відповідача 04.09.2020 року. У\~статті 116 КЗпП України\~ зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Останній день роботи позивача 04.09.2020 року, тому період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 05 вересня 2020 року (наступний день після звільнення) та закінчується днем постановлення рішення суду 30.11.2020 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 05.09.2020 року (наступний день після дати звільнення) по 30.11.2020 року (день постановлення рішення суду). Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата 273,81 гривень, кількість робочих днів 60, 273,81*60 = 16428,60 гривень. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданному позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, та 840,80 гривень на користь позивачки.

Outcome: approved