Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини. Дана позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] Відповідач в 2014 році виїхав до м. Сімферополь АР Крим, зв'язок з ним з 2014 року відсутній, на телефонні дзвінки позивача він не відповідає. На даний час у позивача виникла необхідність виїхати до підконтрольної території України та до РФ, тому просить суд надати їй дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька [PERSON] із зони проведення антитерористичної операції - перетин лінії розмежування з тимчасово окупованої території України до підконтрольної території України, а також в'їзд на непідконтрольну територію України, на період часу до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто на період до 07.11.2018 року, а також на територію Російської Федерації на період з 01.06.2018 року по 07.11.2018 року включно. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 18.11.2011 року, [PERSON] 17.08.1986 року уклав шлюб з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. 02.06.1990 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 02.06.1990 року. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.01.2003 року, [INFO] народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Згодом прізвище дитини було змінено з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.11.2013 року. Згідно з Свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 15.09.2011 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 15.06.2013 року, [PERSON] змінив прізвище з [PERSON] на [PERSON]. При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач перебуває на непідконтрольній Україні території та від нього неможливо отримати дозвіл на виїзд дитини до РФ та до підконтрольної території України, оскільки з ним відсутній зв'язок та позивачеві невідоме його точне місце перебування. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved