Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Віта 2000» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. Позивач в позові посилається на те, що він є власником земельної ділянки площею 5,500 га, кадастровий номер 1222384000:01:002:0432 , яка розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 130527 . У серпні 2017 року із Витягу з Державного земельного кадастру позивачеві стало відомо про існування договору оренди земельної ділянки, нібито укладеного між ним та ТОВ «Агро-Віта 2000». Відповідно до даних, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, договір оренди земельної ділянки датований 10.03.2012 року, зареєстрований державним реєстратором Магдалинівського управління юстиції Дніпропетровської області на піставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21692377 від 20.05.2015 року. Договір укладено строком на 7 років. Позивач зазначає, що з відповідачем договору не укладав та не підписував його, тому звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,500 га, кадастровий номер 1222384000:01:002:0432 , укладений 10 березня 2012 року між [PERSON] та ТОВ «Агро-Віта 2000», право оренди якого зареєстровано 26 травня 2015 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на обставини викладені в запереченні проти позову наданого до суду 13.12.2017 року, а саме зазначив, що позивач на протязі 2012-2016 року отримує в повному обсязі орендну плату, будь-яких претензій з його боку щодо неукладення спірного договору за ввесь цей час не надходило. Тому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги за наступних підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 5,500 га, кадастровий номер 1222384000:01:002:0432 , яка розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 130527 (а. с. 5). 10 березня 2012 року між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,500 га, кадастровий № 1222384000:01:002:0432 , на підставі якого 26 травня 2015 року державним реєстратором Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області Бредихіною М.С. зареєстровано відповідне право оренди за ТОВ «Агро-Віта 2000», номер запису про інше речове право: 9851977 (а. с. 56-59). Згідно висновку експерта № 1553-18 від 06 липня 2018 року складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, підпис від імені [PERSON] у договорі оренди земельної ділянки площею 5,500 га, кадастровий номер 1223284000:01:002:0432 , що розташована на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, укладеному 10.03.2012 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Віта 2000», зареєстрований державним реєстратором Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21692377 від 29.05.2015 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а. с. 88-95). Відповідно до ч. 4 ст. 202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Стаття 203 цього ж Кодексу визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину , до яких відповідно до ч. 1-6 статті відноситься: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч. 2, 4 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що додаткову угоду до договір оренди земельної ділянки від 10 березня 2012 року було укладено без вільного волевиявлення позивача, як сторони договору, тому вказаний договір необхідно визнати недійсним. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 640 грн. та сплачена сума за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 6 177 грн. 60 коп.

Outcome: approved