Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач є батьком дитини. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 05.08.2013 року. Після розірвання шлюбу син проживає разом із позивачем. Впродовж вказаного часу відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з сином та приймати участь у його вихованні. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 39038,64 грн., та було відкрито кримінальне провадження. Позивачу було призначено тимчасову державну допомогу з 01.06.2015 р. по 31.12.2015 р. в зв'язку з не сплатою аліментів. Відповідач не спілкується з дитиною навіть при випадковій зустрічі. Малолітній [PERSON] не знає батька [PERSON], проте своїм батьком називає чоловіка позивача - [PERSON] Орган опіки та піклування в особі Костянтинівської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки після розірвання шлюбу [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, життям сина не цікавиться, не телефонує, не відвідує, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, не піклується про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини. Дитину повністю утримує за свої кошти мати. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються матір'ю без участі та підтримки батька. 11.09.2017 р. в ході бесіди з дитиною [PERSON] було встановлено, що його вихованням займається мати, вона допомагає йому у навчанні, водить до спортивної секції, батька він не пам'ятає, з ним ніколи не зустрічався, та не спілкувався, з днем народження батько його не вітає. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, проти заочного розгляду не заперечувала. Представник Органу опіки та піклування в особі Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. в судовому засіданні повідомив про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам дитини, посилаючись на обставини, викладені у відповідному висновку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Також відповідач не з'явився у судове засідання, яке відбулось 28.09.2018 року, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином в зв'язку з чим розгляд справи був відкладений. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 18.10.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (актовий запис №310 від 08.06.2010 року). 26 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (актовий запис № 467 від 26 грудня 2009 року), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 серпня 2013 року у справі № 233/3705/13-ц шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований у відділі РАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №467 від 26.12.2009 року розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. Рішення суду набрало законної сили 15 серпня 2013 року. 07 серпня 2018 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії І-НО № 496605, виданим Костянтинівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області (актовий запис № 195 Костянтинівського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області від 07 серпня 2018 року), копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до довідки Костянтинівської спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням окремих предметів Костянтинівської міської ради Донецької області від 22.02.2018 року за № 9 [PERSON] навчється у 2-В класі Костянтинівської спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 6 з поглибленим вивченням окремих предметів Костянтинівської міської ради Донецької області. Батько дитини участь у житті школи не приймає, батьківські збори не відвідує, з вчителем не спілкується, дитину додому не забирає. На підставі виконавчого листа, виданого Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області 05 серпня 2013 року у справі № 233/3707/13-ц з виконання заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.07.2013 р., за яким стягнуто з [PERSON], який народився [INFO] року, на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14 травня 2013 року і до повноліття дитини, відкрито виконавче провадження. Розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів станом на 01.03.2018 р. складає 42228,50 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, здійсненим державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС. Відповідно до довідки УСЗН Костянтинівської міської ради від 20 лютого 2018 р. за № 01-22-526 [PERSON] з 01.06.2015 р. по 31.12.2015 р. перебувала на обліку, як одержувач тимчасової допомоги, коли батьки ухиляються від сплати аліментів. Згідно з довідкою № 79 від 22 лютого 2018 р., виданою КП «ЖЕК № 6» [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець м. Костянтинівка Донецької області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що вбачається з відомостей Відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 10.07.2018 р. за № 2353/09 та довідки КП «СЄЗ № 4» від 22.02.2018 р. за № 226 виданої [PERSON] За вказаною адресою має зареєстроване місце проживання також дитина [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила про те, що вона є матір'ю позивача, часто спілкується з нею та онуком. Відповідач бажання спілкуватися з дитиною не виявляє. Під час раптових зустрічей з нею відповідач [PERSON] не цікавився життям дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що він є чоловіком позивача. З відповідачем особисто не знайомий, проте знає як він виглядає. За присутності свідка декілька разів відбувались раптові зустрічі позивача та дитини з відповідачем на вулиці, проте відповідач жодного разу інтересу до дитини не проявив. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні була заслухана думка дитини - восьмирічного [PERSON] з приводу вказаного спору. Так, [PERSON] повідомив про те, що знає одного лише батька на ім'я [PERSON], з яким мати та він проживає однією сім'єю. Чоловіка на ім'я [PERSON] ніколи не знав. Окрім матері та батька [PERSON], баби, діда про нього ніхто не піклується. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню свого малолітнього сина, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, та не утримує її. А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач була звільнена судом від сплати судового збору, у зв'язку із задоволенням позву з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved