Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. В обґрунтування поданої позовної заяви, зазначив що [INFO] померла [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0617 га, кадастровий номер 1210100000:04:156:0017, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок та земельну ділянку виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2000 року. Наголошував, що в 2000 році було продано будинок по [ADDRESS] , який належав йому та його матері - [PERSON] , за 11 500 доларів США та різницю коштів, яка залишилася після договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] його мати - [PERSON] віддала на лікування онучки - [PERSON] . Вважає, що йому належить 1\\2 житлового будинку та 1\\2 земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:04:156:0017, які розташовані за адресою: [ADDRESS] як фактичному покупцю за договором купівлі-продажу від 26.07.2000 року, оскільки за його грошові кошти було придбано зазначений будинок. Наголошував, що [PERSON] мала невеликий дохід та усі ремонтні роботи в зазначеному спадковому майні було проведено за його рахунок. Просить суд визнати договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] від 26 липня 2000 року недійсним в частині покупця; визнати [PERSON] разом з [PERSON] покупцем за договором купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] від 26 липня 2000 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 земельної ділянки площею 0,0617 га кадастровий номер 1210100000:04:156:0017, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] надали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що обставини викладені в позові не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач [PERSON] відповідно до медичних документів була направлена на медичне обстеження в період з 11.10.2001 року по 21.10.2001 року та проходила лікування в період 2002 та 2003 років. [PERSON] мала достатню суму коштів на придбання будинку по оскаржуваному договору купівлі-продажу, вона була зареєстрована та проживала в зазначеному будинку. Покупцем за договором купівлі-продажу від 26 липня 2000 року житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] , правочин вчинений в її інтересах, оскаржуваний договір купівлі - продажу є дійсним та відповідає фактичному волевиявленню сторін, як продавця так і покупця. Звертали увагу суду, що доказів що дії сторін правочину були направлені на досягнення інших правових наслідків, ніж передбачених договором купівлі-продажу і приховують іншу волю учасників не надано та позивачем не вказано обставин, які об`єктивно перешкоджали йому укласти спірний договір із вказівкою на свою особу, як на особу покупця. Представником позивача надано відповідь на відзив в якій зазначено, що із наданих медичних документів не можливо повністю встановити перебіг захворювання відповідача [PERSON] , а надані відповідачем копії документів не доводять факт відсутності лікування в 2000 році. Представник позивача з`являлася в судові засідання, позов підтримала та просила задовольнити. [PERSON] з`являвся в судові засідання, обставини викладені в позовній заяві визнав та повідомив суду, що позивач [PERSON] дійсно купував у нього житловий будинок [ADDRESS] , розрахувався за договором позивач, а договір підписувала його мати. Підписав мирову угоду, в якій визнав позов. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 року відмовлено у затвердженні мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку. Представник [PERSON] та [PERSON] з`являвся в судові засідання, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Обставини викладені в позовній заяві заперечував та зазначив, що відповідач [PERSON] не отримувала від померлої бабусі - [PERSON] грошей на лікування. Суд, дослідивши письмові докази у справі, заслухавши учасників справи, свідків, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.11.2016 року [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з майна житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 55,5 кв.м та земельної ділянки площею 0,0617 га кадастровий номер 1210100000:04:156:0017, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок та земельну ділянку виникло у спадкодавця на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2000 року, який укладено з продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] . Продаж зазначеного будинку здійснено за 21 289 грн. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано 27.07.1965 року, позивач [PERSON] є сином [PERSON] . 01 жовтня 2019 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Красота Т.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме увидачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право спадщину за законом в цілому на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 55,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,0617 га кадастровий номер 1210100000:04:156:0017, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , у зв`язку із наявністю спадкоємців, які прийняли спадщину та мають право на 1/2 частку спадкового майна. 26.10.2000 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 39/100 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Продаж зазначеного будинку вчинено за 20 154 грн. Згідно довідки № 3148/04-6/06 від 22.09.2020 року [PERSON] знаходилась на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком з 01.01.2013 року по 30.11.2016 року у сумі 102 795, 60 грн., що в середньому на місяць складає 2 187, 14 грн. на місяць. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] які повідомили суду, що позивач разом зі своєю матір`ю - [PERSON] продали 39/100 частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Половину грошових коштів від продажу [PERSON] віддала на лікування онучки - відповідача [PERSON] , а за решту грошових коштів був придбаний житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок [ADDRESS] , був без комунікацій та в стані, що потребував ремонту, у зв`язку із чим позивач витрачав особисті грошові кошти на ремонт зазначеного будинку. Згідно довідки від 20.09.2001 року, виданої інститутом гематології та трансфузіології АМН України, [PERSON] була направлена на лікування та медичне обстеження. Відповідно до виписку з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] датою встановленого діагнозу (хвороба ходжкіна з лімфоїдним виснаженням) зазначено вересень 2001 року. Згідно ст. 128 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на час виниклих між сторонами правовідносин, право власності у набувача майна по договору виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтями 45-58 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачені підстави для визнання угод недійсними. Статтею 60 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсність інших її частин, якщо можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини. Виходячи зі змісту зазначених вище норм закону, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Закон передбачає презумпцію правомірності угоди, якщо її недійсність прямо не встановлена законом, або якщо вона не визнана судом недійсною. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за її кошти і для неї та що інших підстав для визнання даної угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до положень ст.ст. 58, 60 ЦК визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок якої і для якої фактично укладався цей договір. У відповідності до ст.224 ЦК України, в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 228 ЦК України, в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 77-79 ЦПК України). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи позивача щодо розміру доходів [PERSON] не є належними та допустимими доказами на підтвердження того, що ним було надано особисті грошові кошти на купівлю житлового будинку [ADDRESS] . Так, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що покупцем зазначеного нерухомого майна фактично є позивач, за грошові кошти якого майно придбане, а покази свідків не є беззаперечним доказом зазначених обставин. Обов`язки покупця за вказаним договором купівлі-продажу виконала [PERSON] . [PERSON] зареєструвала своє право власності в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за реєстровим № 59 та записано в реєстрову книгу № 447. Позивач [PERSON] не був стороною у спірному договорі купівлі-продажу будинку, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що обидві сторони договору, продавець та покупець за договором купівлі-продажу будинку від 26.07.2000 року, розташованого за адресою: [ADDRESS] , діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, що їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків, ніж передбачених договором купівлі-продажу і приховують іншу волю учасників угоди. Посилання позивача на те, що спірний будинок придбаний за його грошові кошти не підтверджені матеріалами справи. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] правомірно набула право власності на спірний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2000 року. Крім того, як вказав Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На вимогу особи, яка не була стороною оспорюваного нею договору, договір може бути визнаний недійсним лише в тому разі, якщо її порушене право може бути відновлено шляхом повернення сторін договору до первісного стану. Той факт, що позивач передав власні кошти [PERSON] на купівлю будинку не є підставою для визнання його покупцем за спірним договором. Позивачем не зазначено обставин, які об`єктивно перешкоджали йому укласти спірний договір із вказівкою на свою особу, як на особу покупця. Фактично, вимога позивача про визнання недійсним правочину в частині його суб`єктного складу та визнання її покупцем за вищевказаним договором, по своїй суті є вимогою про заміну сторони в зобов`язанні та переведенням прав і обов`язків за правочином, що допускається лише в прямо передбачених законом випадках, що не пов`язано з визнанням правочину недійсним. Дана позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Таким чином, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно та земельну ділянку слід відмовити.

Outcome: dismissed