Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста [PERSON] звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення. 20 черпня 2017 року уточнив позовні вимоги просить усунути перешкоди в користуванні власністю будинком за адресою: вул.. Фасадна, буд. 2 в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, належної на праві власності [PERSON], та виселення з вказаного будинку [PERSON] та [PERSON] з будинку № 2 по вулиці Фасадна в м. Кривому Розі. В судове засідання позивач не з'явився, його представник адвокат [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Враховуючи те, відповідач не з`явився в судове засіданні, також зважаючи на позицію позивача про розгляд справи на підставі наданих доказів, суд ухвалює рішення в порядку заочного провадження відповідно до положень ст. ст. 224-226 ЦПК України. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідност.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Фасадна, 2, згідно договору купівлі продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 02.10.2001 року та зареєстровано в реєстрі за № 4998. ( а.с.5). Вищевказаний будинок належить позивачу на праві особистої власності, разом із ним в будинку зареєстровано колишню дружину позивача [PERSON] та іі повнолітнього сина [PERSON]. За рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 26.02.2013 року. ( а.с.6). Зі слів позивача, не спростованих відповідачемПісля розірвання шлюбу відповідачі залишилися проживати в будинку, не допускають позивача до будинку, змінили замки. На неодноразові звернення до відповідачів з проханням звільнити незаконно захоплене житлове приміщення , відповідачі не реагують. Правом на негаторний позов наділений в тому числі власник, що володіє річчю, але позбавлений можливості користуватися чи розпоряджатися нею. Як відповідач у такому спорі виступає особа/особи, що своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння). На обґрунтування факту протиправності дій відповідачів, які створюють перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме: відсутності у відповідачів законного права на користування спірною нерухомістю; безпідставності їх проживання у домоволодінні, позивачі посилалися на норми ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України та те, що після припинення у колишніх власників права власності на домоволодіння, припинилося і право відповідачів, як членів\~сімї колишніх власників, на користування таким майном. За правилами ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною\~1\~ст.\~383 ЦК України та ст.\~150 ЖК України\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним\~і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно\~з\~положеннями\~ст.\~391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм\~майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 150, 156 у поєднанні зі ст. 64 ЖК України слід дійти до висновку про те, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України\~№ 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Встановивши на підставі повно та всебічно досліджених обставин, те, що [PERSON] та [PERSON] проживають у спірному домоволодінні не як члени сімї власника квартири, спільним побутом, взаємними правами та обовязками із позивачем не повязані, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушеного права власності позивача на домоволодіння. Крім того, рішенням Жовтневого районного суду міста [PERSON] від 26 червня 2015 року залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності щодо спірного домоволодіння - відмовлено.\~ Встановленим обставинам відповідають правовідносини, що виникають із права власності та захисті права власності від порушень. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що права позивача порушені, так як він не може реалізувати своє право на користування, володіння і розпорядження власністю, а тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача: судові витрати в розмірі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved