Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] з позовом, який в подальшому був уточнений, до ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», в якому просить суд стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2019 року по 31.07.2020 року у розмірі 81\~790,15 грн.; стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на користь позивача понесені судові витрати на правову допомогу у сумі 1\~200,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з 10.02.2016 року по теперішній час працює у ДП «Український\~науково-технічний\~центр металургійної\~промисловості «Енергосталь» на посаді прибиральник території. Щомісячно відповідач здійснював позивачу нарахування сум заробітної плати, однак починаючи з 01.08.2019 року і по сьогоднішній день фактична виплата її заробітної плати не здійснювалась. Згідно довідки, яка була надана позивачу за місцем роботи за період з 01.08.2019 року по 31.07.2020 року відповідачем була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата в сумі 81\~790,15 грн. Таким чином позивач вказує, що на протязі року позивач не отримує належних їй коштів за виконану роботу. Через обіцянки у її виплати вона не може звільнитися, оскільки побоюється взагалі кошти не отримати. У зв`язку з викладеним, позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2020 року позов [PERSON] до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, виплати компенсації по заробітній платі у зв`язку із затримкою її виплати та відшкодування моральної шкоди - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 11.06.2020 року позивачем [PERSON] вказані недоліки були усунуті, надана уточнена позовна заява та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.06.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи неодноразово відкладався. 09.09.2020 року на адресу суду від відповідача надійшла заява, яка містить заперечення проти позову та в якій представник позивача просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Однак 12.10.2018 року від позивач подала уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.08.2019 року по 31.07.2020 року у розмірі 81790, 15 грн. зазначена позовна заява містить докази її направлення відповідачу і прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 16.10.2020 року. Разом з тим в судове засідання 16.10.2020 року позивач не з`явилась, надала заяву про підтримання уточнених позовних вимог, просила розглянути справу в її відсутність. Від представника відповідача надійшла заява, в якій Державне підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» підтверджує наявність непогашеної заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] за період з серпня 2019 по липень 2020 року в розмірі 81790, 15 грн. і просить проводити судове засідання без участі представника відповідача Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для розгляду справи у відсутність позивача та представника відповідача, позиція якого щодо позовних вимог викладена у відповідній заяві.. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] з 10.02.2016 року по теперішній час працює у ДП «Український\~науково-технічний\~центр металургійної\~промисловості «Енергосталь» на посаді прибиральник території (а.с.10). Вказані відомості також підтверджуються довідкою ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» від 24.02.2020 року (а.с.9). Довідка ДП «Український\~науково-технічний\~центр металургійної\~промисловості «Енергосталь»\~від 09.09.2020\~року про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати [PERSON] і, РНОКПП: [NUMBER] , за період з 01.08.2019 року по 31.07.2020 року, містить дані про те, що сума невиплаченої заробітної плати складає 81\~790,15 грн.(зазначена сума визначена вже з урахуванням утримання податку й інших обов`язкових платежів) і наявність вказаної заборгованості визнана представником відповідача у відповідній заяві (а.с.57-59). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно зі\~ст.\~16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Строки та періодичність виплати заробітної плати працівникам закріплено статтею 115 Кодексу законів про працю України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці». Зарплата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а у разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Так, дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 81790,15 грн., оскільки сума заборгованості підтверджена відповідною довідкою та визнана представником відповідача. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. \~До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати \~на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: \~у разі задоволення позову - на відповідача; \~у разі відмови в позові - на позивача;\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: складністю\~справи та\~виконаних адвокатом\~робіт (наданих\~послуг); часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); обсягом\~наданих адвокатом\~послуг та\~виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 09.06.2020 року між адвокатом Куляшовою Г.С. та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги від 09.06.2020 року. Згідно з копією квитанції №12 від 09.06.2020 [PERSON] сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 1\~200,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості суми гонорару за правничу допомогу, що передбачений договором від 09.06.2020 року та акту, підписаними клієнтом та адвокатом (а.с.14-17). З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, у зв`язку з задоволенням позову, про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання позивача і стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1\~200, 00 грн., про зменшення якого відповідач відповідного клопотання не заявляв. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн., від сплати якого позивач звільнена на підставі закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved