Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 16.07.2019 року завернулась позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою та просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивач та відповідач є батьками дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони в шлюбі не перебували. В грудні 2018 року відповідач зібрав речі та пішов з квартири, в якій проживав разом з позивачем та дітьми, та з того часу життям дітей не цікавиться, участі в їх утриманні та вихованні не приймає, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін до судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2019 року залучено до участі у справі Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.11.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що дійсно з січня 2019 року не проживає разом з позивачем та дітьми у зв`язку із сваркою з позивачем, після чого позивач стала чинити перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. При цьому відповідач зазначає, що любить дітей, має бажання спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні, сплачує аліменти на їх утримання. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які цілком підтвердили ті обставини, що до 2018 року подружжя були разом без реєстрації шлюбу, та після сварок сторони по справі перестала вести сумісний побут та почали жити окремо, разом з тим в сукупності пояснень свідків неможливо дійти переконливого висновку щодо небажання участі відповідача в вихованні дітей, наявний суперечки щодо участі у вихованні дітей та на разі батько дітей бажає приймати участь у виховані дітей. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження. З пояснень сторін судом встановлено, що діти проживають разом з позивачем. Відповідач проживає окремо. Згідно довідки з дитячого центру розвитку «Кузя» дітей на заняття приводила мати [PERSON] , оплату за заняття теж здійснювала вона. Згідно розрахунку заборгованості від 04.07.2019 року розмір заборгованості за аліментами станом на 01.07.2019 року складає 11 200,00 грн. Разом з тим, згідно розрахунку від 26.11.2019 року заборгованість відсутня, існує переплата в розмірі 4 777,72 грн. Окрім цього, Приморською районною адміністрацією ОМР було складено висновок від 17.10.2019 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . При цьому з тексту висновку вбачається, що всі питання щодо виховання дітей вирішуються матір`ю [PERSON] , що в письмовому вигляді підтвердили сусіди [PERSON] , [PERSON] , ОСББ «Домодин», керівництво ВСЦ «Формула Запад-Восток». Разом з тим, зазначено, що [PERSON] категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначаючи, що він любить дітей одна позивач перешкоджає його участі у вихованні дітей. Окрім цього, з акту оцінки потреб сім`ї від 27.01.2020 року, складеного ССД ОМР вбачається, що батько дітей проживає у окремій двокімнатній квартирі, де для дітей виділено окрему кімнату, повністю обладнану для їх розвитку та проживання. Підстави для позбавлення батьківських прав передбачені статтею 164 СК України. Так згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Вказаний захід впливу підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. В справі «Савіни проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що право дітей і батьків бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, що спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції «Право на повагу до приватного і сімейного життя». Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. В справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання, зокрема і обмеження батьківських прав, має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Суд має ретельно розглядати випадки, коли обмеження батьківських прав можуть викликати припинення сімейних відносин між батьками та дитиною. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися, проте інтереси дитини є надзвичайно важливими. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З пояснень свідків, судом встановлено наявність суперечливих показань з яких неможливо зробити однозначний висновок щодо відсутності заінтересованості батька в вихованні дітей. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Так, дослідивши надані учасниками справи докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його синів, враховуючи заінтересованість батька у житті дітей, його бажання та підтвердження наміру приймати участь у вихованні та утриманні дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed