Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання бездіяльності протиправної та зобов`язання виплатити недоотриману пенсію. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.2019 року позивач є спадкоємцем померлого батька [PERSON] з недоотриманої ним пенсії у розмірі 139 911, 31 грн. 21.01.2020 року позивачем отримано 117 141,13 грн., які перераховані Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області. Залишок не перерахованих грошових коштів складає 22770,18 грн. В листопаді 2019 року позивач звернулася до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із листом про перерахування їй грошових коштів у повному обсязі. 18.02.2020 року листом Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №3901/34-1/02 на звернення позивача, відповідач пояснив, що ним виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає такі дії відповідача не правомірними, у зв`язку з чим, посилаючись на положення ст. ст. 331, 1216, 1218, 1220 ЦК України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач Маріупольське об`єднане УПФУ Донецької області, не погоджуючись із заявленими вимогами, 07.05.2020 року подало до суду відзив на позов, який мотивований тим, що [PERSON] помер [INFO] . У листопада 2019 року [PERSON] звернулася із заявою про виплату недоотриманої пенсії, яка належала [PERSON] . Недоотримана пенсія позивачу виплачена у розмірі суми, що складає 117 141,13 грн. з урахуванням ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Посилаючись на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 1, 2, 19 ЦК України, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23.04.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, роз`яснено сторонам у справі їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та представник позивача надали до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть від 12.03.2019 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Донецьк, про що складений актовий запис № 590. Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 15.07.2019 року №56854482, складеним приватним нотаріусом Чекіда О.А. після смерті [PERSON] який помер [INFO] , заведено спадкову справу № 64457829. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15.11.2019 року, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А., спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] який помер [INFO] , є його донька - [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії у розмірі 139 911, 31 грн. Відповідно до листа від 29.07.2019 року № 18571/34-1/11, за підписом начальника Управління Полив`яного І., у пенсіонера [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , залишилась недоотримана пенсія у розмірі 139 911, 31 грн. Листом від 18.02.2020 року № 3901/34-1/02 Маріупольським об`єднаним УПФУ Донецької області [PERSON] роз`яснено, що недоотриману пенсію виплачено 13.01.2020 року за разовим дорученням у розмірі 117 141,13 грн. За три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто з 18.11.2016 року по 28.02.2019 року, тому розмір недоотриманої пенсії встановлено та виплачено у відповідності до чинного законодавства. Роз`яснено право на оскарження. Згідно з разовим дорученням № 12 від 13.01.2020 р. на рахунок [PERSON] , за період з листопада 2016 р. до 29.01.2019 р. перераховано 117 141,13 грн. на виплату призначеної пенсії за віком. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. При цьому, обставини, що стосується перерахування та відповідно отримання суми пенсії за віком у розмірі 40987,73 грн. не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають. Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої у повному обсязі пенсії за віком, яка входить до спадкової маси у розмірі 100955,58 грн., ці обставини стороною відповідача не спростовані. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. Позивач наводить аргумент, що відповідачем сплачену недоотриману пенсію спадкодавця у розмірі 22770,18 грн., на її звернення відповідач повідомив, що ним виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 наведеного Закону у відповідача були відсутні. З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно яких сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги на суму 22770,18 грн. ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню. При цьому обставини щодо недоплати указаної суми відповідачем не спростовані. Щодо вимог позивача про визнання протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати [PERSON] всієї суми спадкового майна у вигляді недоотриманої пенсії, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. З огляду на те, що спірна сума уже нарахована відповідачем, але не сплачена, слід дійти висновку, що належним способом захисту прав буде саме стягнення суми в розмірі 22770,18 грн. з відповідача, з урахуванням приписів ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, внаслідок чого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial