Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

До канцелярії Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов цивільний позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа: Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах ГТУЮ у Харківській області, Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. «Про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню». Позивач прохає: визнати виконавчий напис № 3460 від 17.05.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 17.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 50 671,76 грн. таким, що не підлягає виконанню та стягнути АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 грудня 2011 року між [PERSON] , з одного боку, та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», з іншого, було укладено договір кредиту, за яким [PERSON] отримала у користування кредитну картку. На початку травня 2019 року [PERSON] стало відомо, що 14.09.2017 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 3460, вчиненим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 17.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 671,76 грн., що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2017 року. Згідно з виконавчим написом № 3460 від 17.05.2017 року сума, що підлягає стягненню, складає - 50 671,76 грн.: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3802,09 грн.; - заборгованість за відсотками у розмірі 40580,54 грн.; - заборгованість з пені та комісії у розмірі 3400,00 грн.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2389,13 грн. Вказаний виконавчий напис позивачка вважає таким, що не підлягає виконанню тому, що він вчинений з порушенням вимог законодавства України, а тому - була змушена звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.06.2019 року відкрито провадження по справі у загальному судовому порядку та справу призначено до підготовчого судового засідання (а.с. 55). 21 листопада 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибула, представник позивачки адвокат - Лебединська І.С. надала письмово заяву, позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. Представник Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах ГТУЮ у Харківській області не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.75); Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. у судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного: Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 грудня 2011 року між [PERSON] , з одного боку, та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», з іншого, було укладено договір кредиту, за яким [PERSON] отримала у користування кредитну картку. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 3460. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що він набирає чинності з дня його вчинення і може бути пред`явлений до примусового виконання протягом одного року (а.с. 19). Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт - оскаржуються до суду. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: -якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; -за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99№ 1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99№ 1172 (далі Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року викладена правова позиція, відповідно до якої суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з копій документів, які надані суду, нотаріус вчинив виконавчий напис № 3460 від 17.05.2017 р. на підставі кредитного договору б/н від 21.12.2011 р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 31.03.2017 року. 14.09.2017 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 3460, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. від 17.05.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 671,76 грн., що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2017 року. Згідно з виконавчим написом № 3460 від 17.05.2017 року сума, що підлягає стягненню складає - 50 671,76 грн.: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3802,09 грн.; - заборгованість за відсотками у розмірі 40580,54 грн.; - заборгованість з пені та комісії у розмірі 3400,00 грн.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 2389,13 грн. Позивач заперечує суму заборгованості за кредитним договором. Відповідачем АТ КБ «Приватбанк» жодних пояснень з цих обставин надано не було. Виходячи з таких обставин ненадання нотаріусу кредитного договору, документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приват Банк» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Зі змісту виконавчого напису № 3460 від 17.05.2017 року вбачається, що заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом виникла в період з 21.12.2011 року по 31.03.2017 рік, значно перевищує трирічний термін визначений законодавством (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат») та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому суд зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що між сторонами кредитного договору, на підставі ст.259 ЦК України, була збільшена позовна давність, суду не надано. Крім того, відповідно до статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, відповідно до підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис щодо вимог про стягнення пені та штрафу видається лише в межах річного строку. Проте, розмір стягнення неустойки, за розрахунком заборгованості нарахований з 21.12.2011 року. Таким чином, суд вважає встановленим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 17.05.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №3460, були порушені вимоги статей 87,88Закону «Про нотаріат» та пункту 3 Порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі в цій частині. Положеннями ст.141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови у задоволенні позову на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Зі змісту ст. 58 ЦПК України слідує, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ст.60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Згідно ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною четвертою ст.62 ЦПК визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Так, у відповідності дост.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Представником позивача та позивачем не надано акту прийому -передачі виконаних робіт, документального підтвердження вартості послуг, про які домовилися сторони у договорі, а також належного розрахунку таких витрат. За відсутності встановлених цін на послуги при укладені договору з адвокатом та розрахунку фактично витраченого часу, суд позбавлений можливості стверджувати про розумність та неминучість цих витрат. Враховуючи вищевикладене, Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні стягнення судових витрат за клопотанням представника Позивача.

Outcome: partial