Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 14.01.2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , роз`єднано. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про визначення місця проживання дитини, виділено в самостійне провадження та матеріали виділеної справи передано для реєстрації справи в порядку автоматизованого розподілу. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, від 14.01.2021 року, вищевказану справу розподілено судді Мирончук Н.В.. Позовні вимоги про визначення місця проживання дитини обгрунтовані наступними обставинами. 06.02.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] . Як вказала позивач, після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з нею, суттєвих суперечок щодо місця проживання сина у сторін не виникли. Враховуючи викладене, позивач просила суд встановити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] разом з нею - [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. (а. с. 29) Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а. с. 18, 28). Відзиву на позов до суду не надав, інших клопотань чи заяв по суті справи від нього не надходило. Разом з тим, в матеріалах справи міститься копія нотаріально засвідченої заяви [PERSON] , яку було долучено позивачем - [PERSON] та, зі змісту якої вбачається, що [PERSON] просить суд розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 19, 20, 27), але будь-яких клопотань чи заяв по суті справи від нього не надходило. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 06.02.2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а. с. 6). Від шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , про що Малиновським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 10.07.2018 року зроблено відповідний актовий запис № 488 (а. с. 7). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 04.03.2021 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (справа № 521/20280/20, провадження № 2/521/1904/21). Як вбачається з матеріалів справи, місцем реєстрації [PERSON] та малолітнього [PERSON] є: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання, від 28.05.2021 року, складеного спеціалістами ТВССД у Малиновському районі (а. с. 30), за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Також, згідно вказаного акту, для виховання та розвитку дітей створено такі умови: у дітей є окрема кімната, окремі спальні місця, речі, одяг присутні. Згідно копії нотаріально засвідченої заяви [PERSON] , яку було долучено позивачем - [PERSON] , [PERSON] підтверджує згоду про визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 32). Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Так, 11 липня 2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виключні обставини, бути розлучена з матір`ю. Як вже було зазначено судом, відповідач - [PERSON] , згідно копії нотаріально засвідченої заяв не заперечував проти задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . (а. с. 32) Суд, дослідивши докази в їх сукупності,

Outcome: approved