Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 31 липня 2017 року надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Актабанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 23 травня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 086087702/Т/972121 на споживчі потреби, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 12000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти, комісію в обумовлені цим договором строки, зі сплатою процентів в розмірі 0,01% річних щомісячно. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши кошти позичальнику. В порушення умов кредитного договору відповідач не здійснює погашення кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом в обумовлені договором строки. Станом на 26 січня 2017 року, прострочена заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становить 23\~051, 10 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту 9\~690, 52 гривень, простроченої заборгованості за відсотками 0,58 гривні, простроченої комісії за обслуговування кредиту 12\~960, 00 гривні та штрафу 400 гривень. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Актабанк» заборгованість за кредитним договором № 086087702/Т/972121 від 23 травня 2012 року, яка станом на 26 січня 2017 року становить 23\~051, 10 грн. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судові засідання 01 червня 2017 року та 31 липня 2017 року повторно не зявився, ніяких заяв та клопотань до суду не надіслав, про причини неявки не повідомив. Про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток на адресу відповідача згідно відомостей наданих адресно-довідковим підрозділом ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області. За таких обставинам, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і постановити у справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, 23 травня 2012 року між ПАТ «Актабанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 086087702/Т/972121 на споживчі потреби, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 12000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти, комісію в обумовлені цим договором строки, зі сплатою процентів в розмірі 0,01% річних щомісячно (а.с. 8-10). Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши кошти позичальнику, що підтверджується заявою на видачу готівки та квитанцією про отримання коштів від 23 травня 2012 року (а.с. 12-13). Також судом встановлено, що станом на 26 січня 2017 року прострочена заборгованість відповідача [PERSON] перед банком за кредитним договором № 086087702/Т/972121 становить 23051,10 грн., яка складається з: простроченої заборгованості по кредиту 9\~690, 52 гривень, простроченої заборгованості за відсотками 0,58 гривні, простроченої комісії за обслуговування кредиту 12\~960, 00 гривні та штрафу 400 гривень. Зазначена сума заборгованості підтверджується розрахунком, наданим ПАТ «Актабанк» (а.с. 6-7). З огляду на те, що відповідачем не надано суду жодного доказу того, що заборгованість за кредитним договором погашена, то суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь ПАТ «Актабанк» суму заборгованості за кредитним договором № 086087702/Т/972121 від 23 травня 2012 року, яка на станом на 26 січня 2017 року становить 10091,10 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту 9\~690, 52 гривень, прострочена заборгованість за відсотками 0,58 гривні та штраф 400 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 12\~960, 00 гривні необхідно зазначити наступне. У відповідності до п. 2.1.2. кредитного договору № 086087702/Т/972121, укладеного 23 травня 2012 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON], позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту у розмірі 360, 00 гривень, що розраховується як 3,00% відсотки від суми кредиту вказаного в п .2.1. цього договору та включається в суму щомісячного платежу. У відповідності до п. 2.1.3. цього договору погашення кредиту, сплата нарахованих процентів за користування кредитом, сплата комісій за супроводження кредиту здійснюється позичальником щомісячно, починаючи з місяця наступним за місяцем надання кредиту, 15 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 860,05 гривень та з кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом 22 травня 2014 року. Згідно з п. 3.5. кредитного договору нарахування комісій за супроводження кредиту здійснюється щомісячно в останній банківський день місяця, починаючи з місяця надання кредиту, на повну суму кредиту, наданого позичальнику, незалежно від фактичної від кількості днів користування кредитом в поточному місяці. Сплата комісії здійснюється щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання кредиту, у валюті кредиту не пізніше 15 числа кожного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Згідно з п. 3.6. кредитного договору сплата комісій здійснюється у строки/терміни, зазначені в п.3.4. цього договору, у відповідності до п.п.2.1.4. цього договору. Моментом (днем) повернення кредиту (його відповідної частини), сплати процентів за користування кредитом, комісії за супроводження кредиту згідно з п.3.8. кредитного договору вважається день зарахування грошових коштів в сумі заборгованості за кредитом позичальника перед банком, на відповідний позичковий рахунок, суми процентів, що мають бути сплачені за користування кредитом на рахунок нарахування процентів, суми комісії за супроводження кредиту, а також можливої пені та штрафних санкцій на відповідні рахунки в ПАТ «Актабанк», у випадках, визначених цим договором. Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 23 травня 2012 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, суд дійшов до висновку, що сума за прострочення плати за обслуговування кредиту є похідною від вимоги про стягнення безпосередньо плати за обслуговування кредиту, а, крім того, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16) і в силу ст. 214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача простроченої комісії за обслуговування кредиту в розмірі 12\~960, 00 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог банку частково, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при предявленні позову судового збору в розмірі 1600 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. № 5). На підставі викладеного,

Outcome: partial