Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 20.01.2020 року звернулась позивач та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона є власницею квартири, в якій зареєстрований [PERSON] , який більше року не проживає за адресою реєстрації, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, особистих речей в квартирі не зберігає, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.04.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 20.05.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Мельник О.М., зареєстрований в реєстрі за №419. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.05.2017 року, номер запису про право власності: 20284686. За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] з 26.05.2017 року, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї та реєстрацію від 14.01.2020 року. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту про непроживання від 19.11.2019 року, затвердженого ОСББ «Дюківський», вбачається, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з травня 2017 року, особистих речей в квартирі не зберігає. Системний аналіз ст.7 Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Суд погоджується з доводами позивача, що реєстрація відповідача в належній їй квартирі порушує права позивача як власника майна, зумовлює несення нею зайвих витрат зі сплати за комунальні послуги. Відповідач фактично в квартирі не проживає, доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції від 20.01.2020 року позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 840,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved