Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 11.05.2021 року звернулось ТОВ « Кей-Колект» із позовом про визнання дій [PERSON] при поданні заяв про реєстрацію місяця проживання [PERSON] у нерухомому майні, яка є предметом іпотеки, та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування рішення органів реєстрації місця проживання щодо реєстрації місця проживання [PERSON] у квартирі , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначена квартира є предметом іпотеки, іпотекодержателем якої є позивача, а тому факт реєстрації у зазначеної квартирі нових осіб є порушенням обтяжень іпотечного майна та може ускладнити можливе досудове стягнення на предмет іпотеки. Від [PERSON] 15.07.2021 року до суду надано відзив на позов , за змістом якого вбачаються заперечення проти задоволення позову, так як [PERSON] яка є донькою відповідачки була зареєстровано у квартирі, яка є місцем проживання матері дитини у відповідності до вимог діючого законодавства. Як встановлено судом згідно договору іпотеки від 05.03.2008 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк» та [PERSON] , вя кості забезпечення виконання умов кредитного договору №11310301000 від 05.03.2008 року та №11310635000 від 05.03.2008 року, квартира [ADDRESS] передана в іпотеку ( а/с 5). Згідно договору факторингу №2 від 13.02.2012 року та договору відступлення право вимоги за договорами іпотеки від 13.02.2012 року ПАТ « УкрСиббанк» передав ТОВ « Кей-Колект» право вимоги , зокрема за кредитними договорами №11310301000 від 05.03.2008 року та №11310635000 від 05.03.2008 року та іпотечним договором від 05.03.2008 року, предметом іпотеки по якому є квартира [ADDRESS] ( а/с 7, 10). Згідно свідоцтво про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] (а/с 41). Відповідно до довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 15.04.2021 року у квартирі [ADDRESS] з 12.11.2004 року зареєстрована [PERSON] а з 07.09.2012 року зареєстрована [PERSON] ( а/с 4). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Відповідно до статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Частиною четвертою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 14 років, є місце проживання її батьків. Члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом згідно закону. Згідно вимог ст.. 156 Житлового кодексу УРСР на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Згідно зі ст.9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку. У даному випадку суд наголошує, що неповнолітня донька відповідача не має права власності на житло. Вона набули право користування зазначеною квартирою, як члени сім`ї власника відповідно до ст.405 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігають це право протягом часу перебування квартири в іпотеці, а тому вимоги позивача про протиправність дій [PERSON] щодо реєстрації у іпотечному майні її неповнолітньої доньки а також скасування рішення про реєстрацію місця проживання неповнолітньої особи разом із матір`ю є таким що не доведені належними та допустимими доказами, є не обґрунтованими та є таким що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed