Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпро ради про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за місцем її реєстрації або проживання. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що вонаперебувала в шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син - [PERSON] . У 2011 році відповідач звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що угода про утримання та виховання дитини між батьками була досягнута, дитина - [PERSON] проживатиме з матір`ю. Рішенням суду шлюб між ними було розірвано, але суд в своєму рішенні не зазначив місце проживання дитини. Після розірвання шлюбу, їх неповнолітній син постійно проживав і проживає з нею за адресою: [ADDRESS] . В березні 2016 року відповідач виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю. Ніяких зв`язків з дитиною не підтримував та не підтримує. Позивач [PERSON] підтримала позов, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпро ради до судового засідання надав клопотання про розгляд справи без його участі, оскільки позов підтримав. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпро ради про визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню з огляду на наступне. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.11.2007 року, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, [INFO] . Від шлюбу у позивача та відповідача народився син - [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 24.03.2009 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 01.02.2019 року № 02.3-24/1473 та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05.08.2019 року № 02.3-24/11038 встановлено, що дитина разом з матір`ю на даний час проживає за адресою - [ADDRESS] . Дитина навчається у 5 класі комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 31» Дніпровської міської ради та відвідує декілька секцій. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті ради надав суду висновок на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, та встановив, що проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , доцільно з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] знятий з реєстраційного обліку 25.02.2016 року, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями адресно - довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС України в Дніпропетровській області. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті ради від 13.01.2020 року № 33 за інформацією служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради під час обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] з`ясовано, що [PERSON] зі слів мешканки квартири не проживає за адресою близько п`яти років. Згідно листа ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області гр. [PERSON] , [INFO] , отримав дозвіл на виїзд та постійне проживання до Д.Ізраїль у січні 2016 року. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, який фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, оскільки матір приділяє більше уваги до дитини, позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved