Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Слов'янської державної нотаріальної контори 07 листопада 2013 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1944, належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані також її донька - відповідач [PERSON] та онука - [PERSON], [INFO], яка є малолітньою. Відповідачка не проживає у будинку з 1999 року, неодноразово реєструвала шлюб, але залишалась зареєстрованою за даною адресою. Також після народження у 2007 році у будинку позивачки була зареєстрована її онука, яка з відповідачкою на теперішній час мешкають у м. Краматорськ, але залишаються зареєстрованими за адресою місця проживання позивачки. Відповідачка не приймає участі по утриманню домоволодіння та сплати податків. Речей її доньки та онуки у її будинку немає. Позивачка позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання субсидії. У зв'язку з чим просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачки, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом першої Слов'янської державної нотаріальної контори 07 листопада 2013 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-1944, [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS]. Право власності відповідно до зазначеного свідоцтва зареєстровано реєстраційною службою Слов'янського міськрайонного управління юстиції, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачці на праві власності належить житловий будинок, права користування яким вона просить позбавити відповідачів. Як випливає з дослідженої в судовому засіданні домової книги для прописки громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS], за даною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до Довідки Комітету мікрорайону «Ж/Д № 2» м. Слов'янська № 450 від 21.10.2015 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою [ADDRESS], однак з 1999 року та по теперішній час не проживають. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В судовому засіданні встановлено, що в будинку, власником якого є [PERSON] зареєстровані відповідачка [PERSON] та її неповнолітня дитина [PERSON], але фактично вони за цією адресою не проживають з 1999 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп., оскільки позивач, при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved