overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та суду пояснила, що вона є власником 3/5 часток квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30.05.2013 року. На момент укладання договору дарування в квартирі були зареєстровані її колишня власниця [PERSON] та її син - відповідач по справі [PERSON] За умовами договору [PERSON] зобов'язалася в строк до 07.06.2013 року знятися з реєстрації у подарованій квартирі та забезпечити зняття зх. реєстрації зареєстрованих разом з нею осіб. [PERSON] за умовами договору своєчасно добровільно знялася з реєстрації у подарованій квартирі, а її сині - ні. Наявність зареєстрованих осіб порушує її права, як власника, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Зазначені факти змушують його звернутися з позовом до суду. Просила ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування належними їй на праві приватної власності 3/5 квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. На підставі договору дарування від 13.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівської МНО [PERSON], позивач [PERSON] є власником 3/5 часток квартири [ADDRESS] (зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.05.2013 року). Відповідно до п. 3.2.2 договору дарування від 13.05.2013 року дарувальниця - [PERSON], зобов'язалася знятися з реєстрації (виписатися) та забезпечити виписку прописаних разом з нею осіб в строк до 07.06.2013 року. Відповідно до довідки КП «СЄЗ» від 10.02.2014 року відповідачі [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], по теперішній час. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в квартирі, що належить позивачу [PERSON], більше ніж шість місяці, поважних причин його непроживання судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та суду пояснила, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі рішення суду. В будинку з липня 2013 року по сьогоднішній день зареєстрований її син - відповідач по справі [PERSON] Відповідач з дня реєстрації фактично не проживав у її будинку, його особистих речей там немає. Їй достовірно не відомо, де в теперішній час мешкає відповідач, оскільки вона з ними не спілкується. Наявність зареєстрованої особи порушує її права, як власника, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того, вона вимушена оплачувати комунальні послуги за відсутнього жильця. Зазначені факти змушують її звернутися з позовом до суду. Просила ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. На підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.04.2007 року, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Договір зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.01.2010 року. Відповідно до копії домової книги відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.07.2013 року по теперішній час. Свідки [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача [PERSON], давно знайомі з нею та її сином - відповідачем [PERSON], підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] протягом останніх 5 років. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку, що належить позивачу [PERSON] більше ніж один рік, поважних причин його непроживання судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10.11.2014 року, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та суду пояснив, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26.09.1988 року, виданого виконкомом Артемівської сільської ради на підставі рішення виконкому Костянтинівської районної ради №236 від 21.09.1988 року. З 23.12.2008 року в будинку зареєстрована його своячениця - відповідач [PERSON] З дня реєстрації [PERSON] в будинку позивача не проживала і не проживає в теперішній час, її речей в будинку немає. Наявність реєстрації відповідача в будинку порушує права позивача, як власника, на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Зазначені факти змушують його звернутися з позовом до суду. Просив ухвалити рішення, яким визнати відповідача такою, що втратила право користування належними позивачу на праві приватної власності будинком. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомої суду причини, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право власності від 26.09.1988 року, виданого виконкомом Артемівської сільської ради на підставі рішення виконкому Костянтинівської районної ради №236 від 21.09.1988 року, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідно до довідки Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №1043 від 03.11.2014 року [PERSON], 1987 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], по теперішній час. Відповідно до акту обстеження Артемівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області №1189 від 25.11.2014 року [PERSON], [INFO], зареєстрована, але фактично не проживає за адресою: [ADDRESS], її особистих речей в будинку немає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідач [PERSON] не проживає в будинку, що належить позивачу [PERSON], більше ніж шість місяці, поважних причин її непроживання судом не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Відділу Державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області про звільнення майна з-під арешту. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та суду пояснила, що [INFO] померла її мати [PERSON] Вона мала намір прийняти спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті матері, але не змогла цього зробити через те, що на зазначену квартиру за постановою державного виконавця від 29.02.2008 року було накладено арешт. Арешт було накладено в ході здійснення виконавчого провадження по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] Вважає, що арешт було накладено помилково, оскільки [PERSON] ще 31.01.1996 року продав зазначену квартиру її матері, [PERSON], а вона, в свою чергу, зареєструвала своє право власності на неї 12.02.1996 року. Просила звільнити квартиру з-під арешту. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, повісткою. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлені та документально підтверджені наступні факти: · [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та про укладення шлюбу; · [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть; · за життя [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 31.01.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського МНО [PERSON] за р/№318. Продавцем у зазначеному договорі виступав [PERSON]. Договір був зареєстрований у БТІ м. Костянтинівка 12.02.1996 року; · відповідно до постанови державного виконавця Костянтинівського МРУЮ Донецької області від 29.02.2008 року накладено арешт на майно, що належить боржнику [PERSON], [INFO], а саме: квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що арешт на квартиру [ADDRESS] було накладено вже після того, як було укладено договір купівлі-продажу від 31.01.1996 року, за яким право власності на квартиру перейшло від [PERSON] до [PERSON], тобто на момент накладення арешту [PERSON] вже не був власником зазначеної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином, оскільки достовірно встановлено, що на момент накладення арешту на квартиру [ADDRESS], зазначена квартира не належала боржнику [PERSON], позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Костянтинівського державного хімічного заводу про стягнення заборгованості по аліментам. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та пояснила, що за виконавчим листом з її колишнього чоловіка [PERSON], який працює на КДХЗ, утримувалися аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO]. З жовтня 2012 року і до теперішнього часу вона утримані аліменти не отримувала, заборгованість станом на 25.06.2014 року складає 66.11,61 грн. Просила стягнути з відповідача зазначену заборгованість. Представник відповідача Гайдаржиєв О.П., який діє на підставі довіреності від 20.11.2013 року, в судове засідання не з'явився, 05.08.2014 року надав суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, враховуючи його повне визнання позову, та ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. З листа Костянтинівського державного хімічного заводу №185 від 10.07.2014 року вбачається, що дійсно з січня 2014 року підприємство нараховує аліменти з ФОП [PERSON] на користь [PERSON], однак перерахування [PERSON], проводилися не в повному обсязі, тому утворилася заборгованість по утриманим та невиплаченим аліментам, яка станом на 25.06.2014 року складає 6611,61 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених законом, рішення судів та інших органів щодо стягнення коштів виконуються органами доходів і зборів, банками та іншими фінансовими установами. Рішення зазначених органів можуть виконуватися відповідно до закону також іншими органами, установами, організаціями, посадовими особами та громадянами. Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач має право звернутися з позовом до юридичної особи, зазначеної у статті 3 цього Закону, яка зобов'язана здійснити стягнення коштів з боржника, у разі невиконання рішення з вини такої юридичної особи. Таким чином, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються на законі, а тому пілягають задоволенню - з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по утриманим, але невиплаченим аліментам станом на 25.06.2014 року в сумі 6611,61 грн. Крім того, в зв'язку з тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON], «про розірвання шлюбу», поясняючи, що їх шлюб було зареєстровано в Костянтинівському відділі РАГС, що підтверджує свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 17.05.2000 р., актовий запис №138. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви позивач вказала, що вони з відповідачем припинили спільне проживання у зв'язку з відсутністю між ними взаєморозуміння і довір'я. Вважає примирення з відповідачем та збереження сім'ї неможливим. Спору про поділ спільного майна у сторін не має. З відповідачем не проживає з 3 січня 2015 року. Діти залишаться мешкати з позивачем. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Клопотання для надання строку для примирення суду не надавала та після розлучення просила залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій визнав позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечував. Клопотання для надання строку для примирення суду не надавав. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, з дослідження яких вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 17 травня 2000 року сторони зареєстрували шлюб у Костянтинівському відділі РАГС, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 17.05.2000 р., актовий запис №138. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Сторонами шлюбні відносини та ведення спільного господарства було припинено через втрату взаєморозуміння, не довірою та різними поглядами на сімейне життя. Суд вважає, що шлюб розпався остаточно, подальше спільне життя подружжя, примирення сторін неможливе, продовження шлюбу буде суперечить моральним засадам сім'ї. Спору про поділ спільного майна та місця проживання неповнолітніх дітей у сторін не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON], «про розірвання шлюбу», поясняючи, що їх шлюб було зареєстровано у відділі РАЦС Київського районного управління юстиції у м.Донецьку, що підтверджує свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20 червня 2008 р., актовий запис № 314. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви позивач вказала, що вони з відповідачем припинили спільне проживання у зв'язку з відсутністю між ними взаєморозуміння і довір'я. Вважає примирення з відповідачем та збереження сім'ї неможливим. Спору про поділ спільного майна у сторін не має. З відповідачем не проживає з травня 2014 року. Діти залишаться мешкати з позивачем. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Клопотання для надання строку для примирення суду не надавала та після розлучення просила залишити прізвище «Кнельць». Проти винесення заочного рішення не заперечувала Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки не надав, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), про, що також не заперечувала позивач. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, з дослідження яких вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 20 червня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС Київського районного управління юстиції у м.Донецьку, що підтверджує свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 20 червня 2008 р, актовий запис № 314. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Сторонами шлюбні відносини та ведення спільного господарства було припинено через втрату взаєморозуміння, не довірою та різними поглядами на сімейне життя. Суд вважає, що шлюб розпався остаточно, подальше спільне життя подружжя, примирення сторін неможливе, продовження шлюбу буде суперечить моральним засадам сім'ї. Спору про поділ спільного майна та місця проживання неповнолітніх дітей у сторін не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON], «про розірвання шлюбу», поясняючи, що їх шлюб було зареєстровано у відділі РАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, що підтверджує свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 122661 від 21 травня 2008 р., актовий запис № 129. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], 30 червня 2009р.н.. В обґрунтування заяви позивач вказала, що вони з відповідачем припинили спільне проживання у звязку з відсутністю між ними взаєморозуміння і довіря. Вважає примирення з відповідачем та збереження сімї неможливим. Спору про поділ спільного майна у сторін не має. З відповідачем не проживає з червня 2015 року. Дитина залишиться мешкати з позивачем. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Клопотання для надання строку для примирення суду не надавала та після розлучення просила залишити прізвище «Набєрухіна». Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки не надав, тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), про, що також не заперечувала позивач. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, з дослідження яких вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 21 травня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, що підтверджує свідоцтвом про шлюб серія І-НО № 122661 від 21 травня 2008 р, актовий запис № 129. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] Згідно зі ст.105 ч.3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України). Сторонами шлюбні відносини та ведення спільного господарства було припинено через втрату взаєморозуміння, не довірою та різними поглядами на сімейне життя. Суд вважає, що шлюб розпався остаточно, подальше спільне життя подружжя, примирення сторін неможливе, продовження шлюбу буде суперечить моральним засадам сімї. Спору про поділ спільного майна та місця проживання неповнолітніх дітей у сторін\~ не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved