Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 16.10.2015 року звернувся позивач з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначаючи, що 27.12.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R53413510019В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 70 750 грн. з процентною ставкою за користування грошовими коштами в розмірі 7,5 % річних, а відповідач зобовязався повернути грошові кошти в строк до 27.12.2018 року включно. Відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії за управління кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 79\~277 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Представник позивача [PERSON] за довіреністю №643 від 28.12.2015 року в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву згідно якої просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю від 17.11.2015 року у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові заперечення на позовну заяву, зазначаючи, що в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи, які могли б підтвердити сам факт отримання кредиту відповідачем та наявність заборгованості. Також, зазначає, що розрахунок заборгованості не дає можливості встановити вірність його здійснення, оскільки не містить детальної формули нарахування процентів та пені на кожний період заборгованості. До того ж, відповідач ставив свій підпис на редакції Правил споживчого кредитування фізичних осіб, що діяла на момент укладення кредитного договору та розміщена на офіційному сайті позивача, а тому будь-які зміни, що вносилися в Правила з 2013 року та мали своє відображення лише в електронному вигляді не можуть застосовуватись до договірних відносин з відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.12.2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №R53413510019В, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 70 750 грн. на споживчі потреби з процентною ставкою за користування грошовими коштами в розмірі 7,5 % річних, а відповідач зобовязався повернути грошові кошти в строк до 27.12.2018 року включно. Отримання відповідачем грошових коштів підтверджено меморіальним ордером №5259 від 27.12.2013 року. Таким чином, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на відсутність доказів, що підтверджують факт отримання грошових коштів, оскільки в матеріалах справи наявні первинні документи про здійснення фінансової операції, а також виписка по особовим рахункам від 24.09.2015 року, з якої вбачається, що відповідач певний період часу виконував взяті на себе обовязки за кредитним договором. Згідно п. 4.2 договору, позичальник зобовязаний сплачувати щомісячно, відповідно до Графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг комісійну винагороду за управління кредитом у розмірі 1,39 % від початкової суми кредиту. Згідно п. 4.3. договору, кредит повертається, а проценти та комісія сплачуються позичальником 22 числа кожного місяця у відповідності до графіка, який є невідємною частиною договору та включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню кредиту, сплати процентів, комісійної винагороди, інших супутніх платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. У звязку з виникненням заборгованості за договором, позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу від 20.07.2015 року №6056/1-2.76 про дострокове повернення кредиту, процентів та комісій, яку відповідачем виконано не було. Згідно п. 5.1. договору, у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань. З розрахунку заборгованості за договором станом на 24.09.2015 року, вбачається, що у відповідача виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі 57\~320,69 грн., сума заборгованості зі сплати процентів 2\~856,56 грн., сума заборгованості зі сплати комісії 7\~867,44 грн., пеня - 10\~465,00 грн. Стосовно посилань представника відповідача щодо неможливості встановити вірність здійснення розрахунку заборгованості, оскільки не зазначено детальної формули нарахування процентів та пені на кожний період заборгованості суд зазначає, що Правилами споживчого кредитування фізичних осіб визначено порядок та формулу, за якою нараховуються проценти, з якими відповідач був ознайомлений при укладенні договору. До того ж, представником позивача надано письмові пояснення до позовної заяви, в яких формула нарахування пені зазначена. Для підтвердження доводів відповідачем не було заявлено клопотання про проведення судової економічної експертизи, а, отже, відсутні будь-які докази невірності здійсненого розрахунку заборгованості. Суд також спростовує доводами представника відповідача щодо неможливості застосування Правил споживчого кредитування фізичних осіб зі змінами після 2013 року, оскільки п.2 договору встановлено, що підписанням кредитного договору позичальник підтверджує своє приєднання до Правил. Згідно п.5.1 Правил, в разі їх зміни позичальник повідомляється за 14 календарних днів до дати введення змін шляхом розміщення відповідного оголошення та оновлених Правил на сайті банку та в приміщеннях відділень банку. Істотні умови договору містяться в самому договорі, які визначаються за домовленістю сторін, тоді як Правила містять загальні положення з кредитування та не потребують письмової згоди позичальника в разі їх зміни. Підписавши договір, відповідач погодився з умовами як самого договору так і Правил. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також, згідно вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобовязання позивач має сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 24.09.2015 року сума інфляційних нарахувань на прострочені платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та комісії за управління кредитом становить 666,46 грн., 3 % річних на прострочені платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування складають 101,83 грн. Загальна сума заборгованості за становить 79\~277, 98 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно платіжного доручення № 39090 від 29.09.2015 року, ПАТ «ВТБ Банк» було сплачено суму судового збору в розмірі 1\~189,17 грн., згідно платіжного доручення №19238 від 21.10.2015 року 28,83 грн. Загальна сума 1\~218,00 грн. Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved