Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява віл [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований 19 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського міського районного управління юстиції Дніпропетровської області. В позові зазначено, що 19 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського міського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 250015. Після укладання шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу подружжя мають спільну дитину [PERSON], 05 червня 2013 року, який проживає разом з матірю. Спільне життя з відповідачем не склалося, а з грудня 2015 року стало ще більш погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подружжя не проживають разом, не ведуть спільного господарства, проживають за окремими адресами та взагалі не спілкуються між собою. Позивачка вважає, що підстав для збереження сімї неможливі, просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, залишивши їй приз віще, яке вона обрала при укладанні шлюбу. Також позивачка вважає недоцільним надання їм строку для примирення, оскільки вони втратили один до одного почуття любові та поваги. У судове засідання позивачка не зявилася, проте надала суду письмову заяву про можливість слухати справи без її участі на підставі викладених у позовній заяві фактів. Також, позивачка зазначила, що у разі не явки у судове засідання відповідача, вона не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач також надав суду заяву про слухання справи без його участі, оскільки проти позову він не заперечує. Розглянувши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав:: Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. У судовому засіданні було встановлено, що 19 квітня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського міського районного управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис № 250015. Після укладання шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON]. Від даного шлюбу подружжя мають спільну дитину [PERSON], 05 червня 2013 року, який проживає разом з матірю. За матеріалами справи вбачається, що спільне життя з відповідачем припинилося з грудня 2015 року. Подружжя не проживають разом, не ведуть спільного господарства, проживають за окремими адресами та взагалі не спілкуються між собою. Зазначено, що підстав для збереження сімї неможливо, оскільки між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного, тому надання їм строку для примирення вважається недоцільним. Відповідно до ст..24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Згідно з ст.. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу у тому числі і на припинення шлюбу. Як вбачається з матеріалів справи, а також письмових пояснень позивача, моральні цінності спільного життя між сторонами зруйновані. Вони втратили почуття любові та поваги, тому підстав для збереження сімї немає та поновлювати спільне життя вони не бажають. За нормами ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них . Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами шлюб слід розірвати.

Outcome: approved