Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя 30.06.2016 року із позовом звернулась [PERSON] Посилається на таке. ЇЇ батько [PERSON] помер 30.03.2012 року. Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входить квартира 102 в б. 9 по вул.. 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя. Право власності на цю квартиру за [PERSON] підтверджується договором купівлі-продажу нерухомості №2123 від 19.07.1995 року зареєстрованим Універсальною біржою «Хортиця». Вона є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батька, від спадщини не відмовлялась та подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №34644096 від 24.07.2013 р. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 24.07.2013 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті померлого [PERSON] у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2013 року по цивільній справі №333/7143/13ц за нею визнано право власності на квартиру №102 в б. 9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Рішення набуло законної сили 17.12.2013 року. В березні 2016 року звернулась до ОП ЗМБТІ із заявою про виготовлення технічної документації з метою в подальшому подання документів на проведення державної реєстрації права власності на квартиру. Співробітники ОП ЗМБТІ повідомили їй, що виготовити технічну документацію вони не мають можливості оскільки право власності на цю квартиру зареєстровано за іншою особою. Із заявою про вчинення злочину вона звернулась до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, де 27.04.2016 року за ст. 358 ч.1 КК України за фактом підробки офіційного документа (паспорта громадянина України), який використано при оформленні довіреності на розпорядження квартирою та укладенні договору купівлі-продажу було відкрито кримінальне провадження №120116080040002047, розслідування по якому триває. Факт вибуття квартири з її володіння не з її волі та не з волі [PERSON] підтверджується таким. [PERSON] за життя спірну квартиру не відчужував, довіреність на право розпорядження квартирою нікому не надавав, помер 30.03.2012 року, тобто до укладання будь-яких угод щодо відчуження квартири. Довіреність на право розпоряджатися квартирою від імені [PERSON] на імя [PERSON] від 10.12.2012 року була укладена не [PERSON], а іншою особою по паспорту з іншими даними. Довіреність було укладена взагалі не [PERSON], а сторонньою особою, яка надала нотаріусу паспорт зовсім іншої людини, в якій шляхом підробки невстановленими особами було внесене зміни в графи «прізвище, імя, по-батькові». Із договору купівлі-продажу квартири від 14.02.2013 року за яким [PERSON], який діяв по довіреності від [PERSON] продав належну їй квартиру [PERSON], хоча на цей час [PERSON] вже помер. Тобто, договір відчудження квартири було укладено [PERSON] по довіреності від імені [PERSON], яка підписана не власником квартири, не [PERSON], а невстановленою особою, який надав нотаріусу підробний паспорт на імя [PERSON] Оскільки її батько [PERSON] квартиру не відчужував, довіреність на право розпорядження нею нікому не надавав, і вона була продана [PERSON] за підробленими документами, тобто майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, а тому вважає, що має право, як особа, що прийняла спадщину його витребувати від добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України. просить витребувати із незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] квартиру 102 в б. 9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя та визнати за [PERSON] право власності на цю квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 30.03.2012 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали. Надали пояснення аналогічні викладеним. Позивачка додатково пояснила, що її батько [PERSON] був розлучений з матірю та проживав окремо. Він був зареєстрований по вул.. Ентузіастів б. 18-А кв. 86. Також їй було відомо, що в нього у власності є квартира №102 в б. 9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя. Іноді вони спілкувались по телефону та зустрічались на нейтральній території. В 2011 році батько зник, не відповідав на телефонні дзвінки, в квартирах двері ніхто не відчиняв. Вона звернулась до міліції та батька було оголошено у розшук. Ключів в неї не було, а працівники міліції їй не дозволяли взламувати замки та заходити до оспорюваної квартири. Декілька разів вона їздила на впізнання невідомих трупів. Одного разу в 2011 році вона в МОРзі впізнала як свого батька за зростом та статурою чоловіка. Їй було видано лікарське свідоцтво про смерть та свідоцтво про смерть [PERSON] 20.10.2011 року. На підставі цього свідоцтва вона зверталась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Після того, вона зайшла до оспорюваної квартири, двері якої були задуті монтажною піною та їх довелося взламувати. В квартирі вони виявили труп, але він був муміфікований. Судово-медична експертиза не змогла надати чітку відповідь щодо причини та дати смерті. У звязку з цим вона зверталась до РАГСу та вносилися зміни до актового запису про смерть батька і було видано їй нове свідоцтво про смерть батька, який помер 30.03.2012 року. З того часу вона до оспрюваної квартири не навідувалась, оскільки в неї були інші сімейні справи та вона займалася оформленням спадщини. Коли в 2013 році вона звернулась до БТІ із заявою про реєстрацію права власності на оспорювану квартиру, їй повідомили, що квартира була продана відповідачу та зараз в ній інші власники. Тоді вона звернулась до суду із цим позовом. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], представники якої [PERSON], [PERSON] проти позову заперечували. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в суді пояснили, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, які мають двох неповнолітніх дітей. Вони 27.06.2013 року уклали договір купівлі-продажу оспорюваної квартири. Цю квартиру вони знайшли через агента нерухомості. Купили за 35000 доларів США. На час покупки ця квартира була у занедбаному стані, без будь-якого ремонту. Ніхто з сусідів їм не казав, хто був власником цієї квартири, вони не знали, що позивачка є донькою померлого власника. Продавцем цієї квартири був молодий хлопець, який цю квартиру показував та поясняв, що з моменту забудови будинку в цій квартирі нічого не робилось, оскільки ніхто не мешкав в ній. Вони не мали коштів на ремонт, тому дружина відповідача разом з дітьми проживали на орендованій квартирі, а відповідач працював вахтовим методом в Російській Федерації. Тому більше року вони в цій квартирі не робили ремонт та не проживали. Лише в 2015 році вони почали робити в ній ремонт та переїхали. Вважають, що вони є добросовісними набувачами, тому квартира не може бути витребувана в них. Представник відповідача [PERSON] вважає, що позивач в такому випадку повинна була ставити питання про визнання недійсними договорів купівлі-продажу оспорюваної квартири, такий спосіб захисту як витребування майна з чужого володіння в даному випадку не регулює виниклі правовідносини. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за довіреністю [PERSON] під час розгляду спору полагався на розсуд суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] в судове засідання не зявився, паро час та місце сповіщався належним чином. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: [PERSON] допитаний в якості свідка в режимі відеоконференції суду пояснив, що він з позивачкою та відповідачем він не знайомий. Він в 2012 році перебував в місцях позбавлення волі, коли його взяли під варту, його документи, в тому числі паспорт залишились на зберіганні у співмешканки, яка потім повідомила йому, що вони кудись зникли. Договір купівлі-продажу квартири він ніколи не укладав, станом на 27.06.2013 рік перебував в місцях позбавлення волі. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] померла. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району проти позову заперечував, оскільки він порушує інтереси неповнолітніх дітей. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та шлюб (а.с.13, 14). [PERSON] помер 30.03.2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.15). 06.12.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа №53870167 після смерті [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №34644095 (а.с.16). Згідно договору №2113 купівлі-продажу нерухомості від 19.07.1995 року, зареєстрованого Універсальною біржею «Хортиця» [PERSON] придбав квартиру №102 в м. Запоріжжя по проспекту 40-річчя Перемоги, б. 9 (т.1 а.с.17). 10.07.1997 року укладений договір №2880 купівлі-продажу цієї квартири, за яким [PERSON] продав [PERSON] цю квартиру. Договір купівлі-продажу також зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця» та в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 39474 11.07.1997 року (т.1 а.с. 18). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2006 року по справі №2-975/06 за позовом [PERSON] визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №102 в будинку №9 по вул.. 40-річчя Перемоги в місті Запоріжжя, укладений 10.07.1997 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Товарною біржею «Універсальна біржа «Хортиця» за номером 2880, з моменту його укладення (т.1 а.с. 19). Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2006 року по справі №2-126/06 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна [PERSON] виділено у власність квартиру №102 в будинку №9 по вул.. 40-річчя Перемоги в місті Запоріжжя та інші предмети побуту (т.1 а.с.21). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.12.2013 року по справі №333/7143/13-ц за [PERSON] визнано право власності на квартиру №102 в будинку №9 по вул.. 40-річчя Перемоги в місті Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 30.03.2012 року (т.1 а.с.22-23). Вказане рішення Комунарського районного суду від 05.12.2013 р. було скасоване ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.07.2016 року та в задоволенні позову [PERSON] відмовлено. (т.1 а.с. 127). Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №33 від 22.01.2013 року та актового запису про смерть №470 від 25.01.2013 року [PERSON], [INFO], що мешкав в м. Запоріжжя, по вул. Магара б. 4 кв. 107 помер 22 січня 2013 року (т.1 а.с. 27, 155). Паспорт [PERSON], [INFO] СА 749080 (т.1 а.с.28). 14.02.2013 року [PERSON], як продавець, який діє від імені [PERSON], що мешкає в м. Запоріжжя, вул. Гоголя, будинок 20 на підставі довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 10 грудня 2012 року за реєстровим номером 463 та [PERSON], як покупець, уклали договір купівлі-продажу квартири №102 в будинку №9 по вул.. 40-річчя Перемоги в місті Запоріжжя. Відповідно до п. 1.2 квартира належить правцю на підставі договору №2880 купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого на Товарній біржі «Універсальна біржа «Хортиця» від 10.07.1997 року, реєстраційний номер 2880 та зареєстроване Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 17.07.1997 р. за реєстровим номером 39474 (т.1 а.с. 32-33). Тобто на день укладання договору купівлі-продажу оспорюваної квартири від 14.02.2013 р. між [PERSON] (від імені [PERSON]П.) та [PERSON] ця квартира продавцю [PERSON] не належала та не могла належати, оскільки рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2006 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири укладений 10.07.1997 року між [PERSON] та [PERSON] та рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.06.2006 року право власності на цю квартиру було визнано за [PERSON] Крім того має місце неспівпадіння прізвища «Тигов» та «Тігов», дати народження. 27.06.2013 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру №102 в будинку №9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя, про що вони уклали договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON]. Із цього договору вбачається, що вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 14.02.2013 року за реєстром №202. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано на імя продавця в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.02.2013 р. ( т.1 а.с.29-31). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. За приписами статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача в тому разі, якщо майно було викрадене в нього або вибуло з його володіння не з його волі іншим шляхом. Положення наведеної норми є підставою для витребування майна у набувача за обставин, коли майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, поза волею власника цього майна. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачена необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного із власником договору (висновки Верховного\~Суду України, викладені у постанові від 10 червня 2015 року № 6-348цс15). Отже, квартира №102 в будинку №9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя вибула із володіння власника [PERSON], а відповідно і спадкоємців, поза його волею. Власником [PERSON] з іншими особами договори відчудження цієї квартири не укладались, отже позивач вірно обрав спосіб захисту права шляхом витребування майна з чужого володіння. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається зі спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], із заявою про прийняття спадщини 06.12.2012 року звернулась [PERSON] донька померлого. В цій заяві вони зазначила, що на день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке вона приймає на підставі рішення Хортицького районного суд м. Запоріжжя від 31.10.2012 р. 24.07.2013 року [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини: квартири №102 в будинку №9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя (т.2 а.с.16). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.07.2013 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки не надано правовстановлюючий документ на квартиру №102 в будинку №9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя. Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] прийняла спадщину як єдиний спадкоємець після смерті батька [PERSON], померлого 30.03.2012 р., є підстави для визнання за позивачем права власності на квартиру №102 в будинку №9 по проспекту 40-річчя Перемоги в м. Запоріжжя в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Outcome: approved