Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої 17.06.2014 року. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки, що розташовані за адресою: м. Словянськ, пров. Громадянський, 3. 29.12.2014 року вона отримала свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами, але у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, під будинком, нотаріусом їй було відмовлено, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстроване за іншими особами, а саме відповідачами. На підставі державного акту на право приватної власності на землю від 02.02.2001 року відповідачам на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0421 га, розташована за адресою: м. Словянськ, пров. Громадянський, 3, із цільовим призначенням обслуговування житлового будинку і господарських будівель. 14.11.2006 року між відповідачами та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 3 по пров. Громадянському м. Словянська. Оформити право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] в порядку спадкування у позасудовому порядку не має можливості, оскільки спадкоємець за життя не оформила свої майнові права. Позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0421 га, кадастровий номер 1414100000:01:014:2078, розташовану за адресою: м. Словянськ, пров. Громадянський, 3. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про розгляд справи у їх відсутність не надали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Згідно з державним актом серії ІІІ-ДН № 069860, виданим [PERSON] та [PERSON] 02.02.2001 року на підставі рішення виконкому Словянської міської ради, [PERSON] та [PERSON] передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,0421 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Словянської міської ради по пров. Громадянському, 3 м. Словянська Донецької області. Земельна ділянка передана для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями. (а. с. 5) Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ 1402723112017 від 14.08.2017 року, право власності на земельну ділянку кадастровий номер 1414100000:01:014:2078, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Громадянський, 3, зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9-11) Відповідно до договору купівлі-продажу від 14 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 7898, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила будинок № 3 по пров. Громадянському м. Словянська Донецької області. (а. с. 31) Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.12.2014 року зареєстрованим в реєстрі за № 4402, спадщину після померлої [PERSON], яка складається з житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами під № 3 по пров. Громадянському у м. Словянську Донецької області, прийняла позивач по справі. (а. с. 6) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 31883017 від 29.12.2014 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 3 по пров. Громадянському в м. Словянську Донецької області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. (а. с. 7) 19 червня 2017 року постановою приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] було відмовлено [PERSON] в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розташовану у м. Словянську по пров. Громадянському, 3, після померлої 17 червня 2014 року [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку на імя спадкодавця. (а. с. 8) Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст. 1217 ЦК України) Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у звязку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці обєкти (крім багатоквартирних будинків). Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. п. 4-6 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності або постійного користування не земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Відповідно до п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом з достовірністю встановлено, що оспорювана земельна ділянка по пров. Громадянському, 3 м. Словянська Донецької області була передана відповідачам [PERSON] та [PERSON] у приватну власність саме для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та 14 листопада 2006 року відповідачі продали будинок № 3 по пров. Громадянському м. Словянська [PERSON], окрім того, позивач [PERSON] вже прийняла у спадщину після смерті [PERSON] нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, розташований по пров. Громадянському, 3, м. Словянська Донецької області. Та без наявного державного акту на право власності на земельну ділянку або відповідного рішення суду здійснити державну реєстрацію права власності на оспорювану земельну ділянку, розташовану по пров. Громадянському, 3, м. Словянська Донецької області не виявляється можливим. В даному випадку позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої 17.06.2014 року. Позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу Донецької області із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на будинок № 3 по пров. Громадянському м. Словянська, але у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, під будинком, нотаріусом їй було відмовлено, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстроване за іншими особами, тобто на теперішній час іншим способом, ніж у судовому порядку, захист спадкових прав позивача є неможливим. З огляду на вищенаведене суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню,а тому з відповідачів на користь позивача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України потрібно стягнути судовий збір у сумі 640,00 грн. На підставі абзацу шостого п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. При зверненні до суду з позовом [PERSON]сплатила судовий збір у сумі 640,00 грн. (а. с. 1), а тому, враховуючи задоволення позовних вимог останньої та вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідачів [PERSON], [PERSON]слід стягнути на користь [PERSON]Апонесені витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00 грн., в рівних частках з кожного, тобто по 320,00 грн. з кожного. На підставі викладеного і

Outcome: approved