Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

До Решетилівського районного суду 28.09.2017 звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом, на обґрунтування вимог якого зазначив, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером 5324283200000030039. У 2017 році позивач дізнався, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Бурат-Агро», з яким він нібито уклав договір оренди 01.01.2005 та додаткову угоду до зазначеного договору 01.03.2016. Крім того, як стало відомо в подальшому позивачу, між ним та відповідачем 01.01.2010 була укладена ще одна додаткова угода до договору оренди землі від 01.01.2005. [PERSON] зазначає, що він ні з ким договору та додаткових угод до договору оренди землі не укладав та не уповноважував нікого на вчинення цих дій. Такими діями позивача позбавили прав користуватися та розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Посилаючись на вищезазначені обставини та норми цивільного законодавства, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику - позивачу, скасувати державну реєстрацію договору оренди землі та додаткових угод до нього. Провадження по справі було відкрито ухвалою судді Беркути Л.Г. від 29.09.2017 (т.1, а.с.24). У письмових запереченнях, які надійшли до суду 20.11.2017, представник відповідача посилався на ті обставини, що позивач підписував договір оренди землі та додаткову угоду до нього, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви просили відмовити в повному обсязі. Крім того, у окремій заяві представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску позовної давності (т.1. а.с.а.с.31-32, 33-35). Представник третьої особи у письмових поясненнях зазначив, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. 18 жовтня 2019 року провадження у справі було зупинене у зв`язку з призначенням у справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 14.11.2019 провадження у справі поновлене у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта за результатами судової почеркознавчої експертизи. 09 грудня 2019 року ухвалою попереднього складу суду справу призначено до судового розгляду, однак по суті справа не розглядалася. 04 серпня 2020 року ухвалою судді Зіненка Ю.В. справу прийнято до свого провадження та призначене повторне підготовче засідання на 01.09.2020, яке відкладене за клопотанням представника позивача на 06.10.2020. Підготовче засідання, призначене на 06.10.2020, відкладене на 04.12.2020 у зв`язку із прийняттям заяви про зміну предмета позову, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурат -Агро» усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки, загальною площею 4,82 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та належить [PERSON] та повернути її власнику - [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 01.01.2005 р., Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.03.2016 р. та Додаткової угоди до договору оренди від 23.10.2010 р. щодо земельної ділянки загальною площею 4,82 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та належить [PERSON] (т.2, а.с.а.с. 54 - 57). 04 грудня 2020 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 03.02.2021. Судове засідання неодноразово було відкладене за клопотаннями сторін та їх представників, останнього разу на 31.08.2021. У судове засідання 31.08.2021 позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, у якій він просив справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити (т. 2 а.с. 133). Представник відповідача у судове засідання 31.08.2021 не з`явився, повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомляли (т. 2 а.с. 131) Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, у поясненнях до позову заявив клопотання про розгляд справи без їх участі (т. 1 а.с. 211-212). Суд, з огляду на положення статті 223 ЦПК України, враховуючи те, що представник відповідача не з`являвся в судові засідання 17 травня 2021 року, 22 липня 2021 року, які були відкладені за клопотанням сторін, та те, що в судове засідання 31 серпня 2021 року представника відповідача не з`явився без поважних причин та без повідомлення причин неявки, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи (позовна заява надійшла до суду 28.09.2017), вважає за доцільне розглянути справу за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі, на засадах змагальності, диспозитивності та всі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 090685, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,82 га, кадастровий номер 5324283200000030039, що розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 8). З договору оренди землі від 01.01.2005, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Бурат - Агро», та зареєстрованого 25.06.2007 за № 0407561000990 у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК, встановлено, що у графах «Підпис» містяться підписи від імені орендодавця [PERSON] та орендаря - директора ТОВ «Бурат-Агро» Бугрія В.Г. (т. 1 а.с. 9-12). Згідно п. 8 даного договору, договір оренди укладено на 10 (десять) років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; пунктом 9 цього договору визначається розмір, умови та порядок виплати орендної плати. З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, сформованої 19.08.2016, вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 5324283200:00:003:0039, є предметом договору оренди від 01.01.2005 між ТОВ «Бурат -Агро» та [PERSON] . Відповідно до додаткової угоди від 01.03.2016 строк дії договору - до 31.12.2027 (т.1, а.с.а.с.18-19). Згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2005, укладеної 23.10.2010 між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро» в особі директора Дяченка Г.М., до договору оренди землі від 01.01.2005 внесено зміни, зокрема до п. 8, в якому зазначено, що договір укладено на 20 (двадцять) років (т. 1 а.с. 195). Також, згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2005, укладеної 01.03.2016 між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро» в особі директора Петрова М.В., до договору оренди землі від 01.01.2005 внесено зміни, зокрема до п. 8, в якому зазначено, що договір укладено до 31.12.2027 (т. 1 а.с. 14-15). Зі змісту обґрунтувань позовної заяви вбачається, що [PERSON] не підписував вищезазначений договір оренди землі та додаткові угоди до нього і повноважень щодо підписання такого договору третім особам не надавав. Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки та додаткові угоди до нього від його імені підписані невідомими особами чи особою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порядку ст. 103, 104 ЦПК України для з`ясування належності підписів у вищевказаних оспорюваних правочинах (договорі оренди землі від 01.01.2005, додаткових угодах від 23.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005) за письмовими клопотаннями сторони позивача ухвалами суду від 16.03.2018 та 18.10.2019 були призначені судово-почеркознавчі експертизи, з метою проведення яких проводилося витребування відповідних документів, відбиралися експериментальні зразки підпису та почерку (тексти) [PERSON] . Згідно висновку експерта № 236, складеного 03.05.2018 за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 546/932/17, підпис у Договорі оренди землі з ТОВ «Бурат-Агро» від 01 січня 2005 року, а саме: на другій сторінці Договору у графі: «Орендодавець_____ [PERSON] », зареєстрованому в Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 25 червня 2007 року за № 040756100090, виконаний [PERSON] . Також, у висновку експерта зазначено, що підпис у додатковій угоді від 01.03.2016 до Договору оренди від 01 січня 2005 року, зареєстрованого в Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 25 червня 2007 року за № 040756100090, а саме: у нижній частині кожної сторінки в графах «Орендодавець __ [PERSON] », виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а.с. 139-152). Згідно висновку експерта № 1646, складеного 08.11.2019 за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 546/932/17, підпис у Додатковій угоді від 23.10.2010 до Договору оренди від 01.01.2005, укладеного з відповідачем щодо земельної ділянки загальною площею 4,82 га, розташованої на території Піщанської сільської ради Решетилівського району, а саме: у нижній частині сторінки додаткової угоди у графі Орендодавець - [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а.с. 232-240). Суд зазначає, що, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Положення абзацу другого частини першої цієї статті визначають істотні умови договору. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин - це юридичний факт, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У той же час судом було встановлено, що [PERSON] додаткові угоди від 23.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 не підписував. Обґрунтовуючи фактичне отримання позивачем орендної плати за період 2014 - 2016 років, відповідач посилається на наявні у справі докази, а саме: оборотно - сальдові відомості по рахунку 6856 за січень 2014 - грудень 2016 (т.1, а.с.36), аналіз рахунку 6856 за 2014 рік, 2015 рік та 2016 рік (т.1, а.с.а.с. 37, 44, 49), видатковий касовий ордер №599 від 22 січня 2013 року (т.1, а.с. 38), звіти по проводкам 6856,301 за 2014 рік, за 2016 рік (т.1, а.с.а.с.39, 43, 53), відомість на видачу кукурудзи в рахунок паю за 2014 рік (т.1, а.с.а.с. 40-42), платіжну відомість №1563, платіжну відомість, платіжну відомість №БАБА0000182 за квітень 2016 року (т.1, а.с.а.с.45, 46-48, 51-52), відомість на видачу кукурудзи (т.1, а.с.а.с. 54-56, 57-59). Суд не приймає вказані докази з наступних підстав. Згідно п. 12 договору оренди землі від 01.01.2005 передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Тому передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати повинна була бути оформлена актами, а не накладними та відомостями, які були додані стороною відповідача до заперечень, які надійшли до суду 20.11.2017.До того ж подані докази не містять інформації, що надані виплати пов`язані саме зі спірним договором оренди, з їх змісту неможливо встановити за використання яких саме земельних ділянок були надані ці виплати. Доводи представників відповідача про те, що позивач безпосередньо отримувала орендну плату за період 2014 - 2016 років, не можуть безперечно свідчити про волевиявлення сторони на укладання договору оренди земельної ділянки саме на визначених у договорі істотних умовах, зокрема, щодо строку його дії, оскільки такий договір позивач своїм підписом не скріплював, а усна форма договору оренди землі законодавством не передбачена. Позивач [PERSON] в уточненій позовній заяві просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику. Оскільки судом було встановлено, що позивач спірні додаткові угоди до договору оренди землі не підписував, вони не можуть вважатися укладеними. Крім того, строк дії договору оренди землі, укладеного 01.01.2005 між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро», становив 10 років та на момент звернення до суду з даним позовом сплив. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/204716-ц. Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині скасування державної реєстрації додаткових угод від 23.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 суд зазначає наступне. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладених додаткових угод від 23.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою, кадастровий номер 5324283200:00:003:0039, площею 4,82 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Отже, реєстрація права оренди за ТОВ «Бурат - Агро» на вищевказану земельну ділянку, коли додаткові угоди до договору оренди [PERSON] фактично не підписував, тобто не укладав дані правочини, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Даний висновок суду базується на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2020 по справі № 125/702/17. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Водночас вимога щодо скасування реєстрації договору оренди землі від 01.01.2005 до задоволення не підлягає, оскільки, як було встановлено в ході розгляду справи, вказаний договір оренди землі був підписаний [PERSON] 09 грудня 2019 року представницею відповідача було подано клопотання, у якому вона просила застосувати наслідки пропуску позовної давності. Враховуючи зміст позовних вимог [PERSON] , зокрема щодо повернення земельних ділянок власнику, його позов є негаторним. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц зробила висновок про те, що особа яка є власником нерухомого майна, не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Такий же висновок суду міститься у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 358/815/17. З огляду на зазначене, у даній категорії справ наслідки спливу позовної даності не застосовуються. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій про сплату судового збору від 25.09.2017 № 37 та від 25.09.2017 № 38 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 1280 грн 00 коп. (т. 1 а.с. 1, 2). В пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із змінами) зазначено про те, що якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.131, ч.1 ст.141 ЦПК України та те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] , з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути 640,00 грн (половину від суми сплаченого судового збору позивачем). Положеннями ст. 139 ЦПК України визначаються витрати, пов`язані, зокрема, з проведенням експертиз. Відповідно до частини 7 цієї статті, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. З матеріалів справи встановлено, що ухвалами суду від 16.03.2018 та 18.10.2019 за клопотанням сторони позивача у справі призначались судово-почеркознавчі експертизи, проведення яких було доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Відповідно квитанції № 1Р1236 від 13.04.2018 та квитанції № 33592 від 08.11.2019, [PERSON] було сплачено на рахунок Полтавського НДЕКЦ МВС України за проведення експертиз кошти в сумі 2250,24 грн та 2250,30 грн, що становить 4500 грн 54 коп. (т. 1 а.с. 153, т. 2 а.с. 10). З огляду на зазначене, та враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Бурат-Агро» в сумі 2250,27 (4500,54 грн / 2) грн на користь позивача [PERSON] 04 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача Ковжоги О.І. про стягнення на користь позивача [PERSON] із відповідача ТОВ «Бурат-Агро» судових витрат в розмірі 15000,00 грн за професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 66). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Як встановлено з матеріалів справи, стороною позивача було надано ордер АН № 1018639 на надання (правничої) правової допомоги [PERSON] адвокатом Ковжогою О.І., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Ковжоги О.І. (т. 1 а.с. 197, т. 2 а.с. 48). До клопотання про стягнення судових витрат представником позивача додано: угоду про надання адвокатських послуг від 31.08.2017; додаток № 1 до угоди про надання правової допомоги від 31.08.2017; розрахунок суми гонорару за надання адвокатських послуг з описом робіт, за виконання яких загальна сума складає 15000,00 грн; акт виконаних робіт згідно умов угоди про надання адвокатських послуг від 31.08.2017 та квитанцію про сплату [PERSON] адвокату Ковжозі О.І. 15000,00 грн (т. 2 а.с. 67-72). Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг), позивачем [PERSON] адвокату Ковжозі О.І. за виконання умов угоди про надання адвокатських послуг від 31.08.2017 сплачено гонорар у розмірі 15000,00 грн. Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Жодних заперечень щодо розміру понесених витрат позивачкою на правничу допомогу від відповідача не надходило. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. З огляду на вказане вище, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд доходить висновку, що понесені [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу необхідно стягнути на користь позивача із відповідача в сумі 7500,00 грн. (15000,00 грн / 2). Отже судові витрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять в сумі 10390 (десять тисяч триста дев`яносто) грн 27 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: partial