Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулося ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» з позовом до [PERSON] про зобов»язання укласти договір оренди майна та стягнення заборгованості з орендної плати, в якому вказувало на те, що повітряне судно Як-40 заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], яке належить відповідачу на праві власності, розміщується на території Аеропорту, а саме на площадці перед АТБ, яка є майном, що належить позивачу на підставі акту про приймання-передачі майна, що передається Одеською міською радою в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса». Своїми листами позивач неодноразово направляв відповідачу пропозиції укласти договір оренди (проект договору оренди частини твердого покриття - площадки перед АТБ) та вимагав здійснення оплати за весь час фактичного користування площадкою перед АТБ, однак станом на теперішній час договір оренди укладений не був та заборгованість не погашена. Оскільки відповідач фактично ухиляється від укладення договору оренди та здійснення розрахунків, продовжує використовувати площадку перед АТБ, що є власністю Аеропорту, позивач просив зобов»язати відповідача укласти та підписати в двох примірниках з позивачем договір оренди майна датою винесення судового рішення по даній справі у запропонованій позивачем редакції та на вказаних умовах а також стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 49346,13грн. та витрати по сплаті судового збору. В подальшому позивач збільшив розмір заборгованості, яка станом на 14.04.2015р. складає 98120,13грн. та просив задовольнити його позовні вимоги. В останнє судове засідання представник позивача не з»явився, сповіщений належним чином. Надав суду заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги з урахуванням уточнених та просив слухати справу у його відсутності. Представник відповідача в останнє судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. В попередніх засідання позовні вимоги не визнавав, просив відмовити в їх задоволенні. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що актом приймання-передачі майна, що передається Одеською міською радою в якості внеску до статутного капіталу ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» від 31 жовтня 2011р. Одеська містка рада передала, а ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» прийняло у власність в якості внеску до статутного капіталу, нижчеперелічене майно (нерухоме майно та інше майно) в тому числі і площадку у АТБ оціночною вартістю без ПДВ 716987грн. Сторонами не заперечувалося, що повітряне судно, яке належить відповідачу, знаходиться на частині твердого покриття площадки перед АТБ. Договору оренди частини твердого покриття площадки перед АТБ, де зберігається повітряне судно позивача, укладено не було. Судом встановлено, що до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса», третя особа - КП «Міжнародний аеропорт Одеса» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 28 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено. У відповідності до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що 28 травня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Авіакомпанія Украеро» було укладено договір купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер [NUMBER], 1972 року випуску, заводський [NUMBER]; [NUMBER], 1991 року випуску, заводський номер [NUMBER]; [NUMBER], 1975 року випуску, заводський [NUMBER]; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації). Згідно до п.6.2. Договору купівлі-продажу покупець проводить прийомку повітряного судна по кількості в аеропорту м. Одеса, про що складається акт здачі-приймання. Як вбачається з Додатку № 1 до Договору № 2805-2013 від 28 травня 2013 року, Сторони Договору № 2805-2013 підписали вказаний документ, зазначивши, що вартість повітряного судна за наступним Додатком складає: вісімдесят тисяч гривень, в тому числі ПДВ. З перелічених документів, випливає, що на час укладення договору купівлі-продажу повітряного судна Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер [NUMBER], 1972 року випуску, заводський [NUMBER]; [NUMBER], 1991 року випуску, заводський номер [NUMBER]; [NUMBER], 1975 року випуску, заводський [NUMBER]; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації), вказане повітряне судно вже зберігалося в аеропорту міста Одеси, де і відбулося його передання від колишнього власника до позивача [PERSON]. [PERSON] вказував, що у нього з директором КП «Міжнародний аеропорт «Одеса»» відбулася усна домовленість про можливість перебування придбаного літака на території аеропорту, у зв'язку з чим позивач мав вільний доступ до власного літака на території аеропорту. У зв'язку зі змінами в організації Міжнародного аеропорту «Одеса» та поділі його на КП «Міжнародний аеропорт «Одеса» та ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» зініціював вилучення у [PERSON] пропуску на територію аеропорту, чим без усіляких попереджень перешкодив йому доступ до власного майна повітряного судна Як-40. Після вищеописаних подій, позивачу було запропоновано укласти договір оренди майна для зберігання повітряного судна, однак з цією пропозицією він не погодився і звернувся з наступним позовом до суду. В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалося всіма учасниками процесу, що повітряне судно Як-40, заводський номер [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], з установленим авіадвигуном (серійний номер [NUMBER], 1972 року випуску, заводський [NUMBER]; [NUMBER], 1991 року випуску,заводський номер [NUMBER]; [NUMBER], 1975 року випуску, заводський [NUMBER]; з бортовою аптечкою і повним комплектом технічної документації), практично в повному обсязі демонтовано та вивезено з території ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» для подальшої реалізації як металобрухт, і як пояснив сам [PERSON] від повітряного судна, на території належній відповідачу залишився тільки фюзеляж, тобто корпус повітряного судна. У відповідності до вимог ст.ст. 202-203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст.ст. 317, 322 Цивільного кодексу Українивласникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Листами позивача від 09.10.2013р., 16.01.2014р. відповідачу було направлено пропозиції укласти договір оренди (проект договору оренди частини твердого покриття - площадки перед АТБ) та запропоновано сплатити заборгованість за фактичне користування майном за період з 08.11.2011р. по 15.01.2014р. Згідно до ст.ст.641-642Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Позивачем не надано доказів того, що відповідач вчинив будь-які дії, які б свідчили про його бажання укласти спірний договір, натомість, як свідчать матеріали справи, відповідач не бажаючи укладати з позивачем договір оренди, звернувся до суду з позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння, що свідчить про небажання відповідача укладати спірний договір. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Проте такого способу захисту, як зобов»язання в судовому порядку укласти договір за відсутності на це згоди однієї із сторін договору, діючим законодавством не передбачено. Таким чином, вимоги ТОВ «Міжнародний аеропорт «Одеса» про зобов»язання відповідача укласти договір оренди майна задоволенню не підлягають. Згідно ст.ст.759,762 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Оскільки відповідач не погодився укласти договір оренди частини твердого покриття площадки перед АТБ, на якій знаходяться належне йому повітряне судно, вимоги позивача про стягнення з нього заборгованості з орендної плати в розмірі, встановленому проектом договору оренди, задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed