Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житлом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він є власником будинковолодіння [ADDRESS]. Разом з ним в зазначеному будинку, зареєстрований відповідач, який фактично там не проживає з січня 2015 року по даний час. Разом з тим, відповідач, який є чоловіком його дочки, навідується в належний йому житловий будинок, вчиняє сварки з ним та його дочкою, чим завдає їм глибоких моральних страждань та душевного болю і після цих скандалів він ще довго перебуває в емоційному напруженні та нервовому стані. Враховуючи те, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні житлом, не проживає там тривалий проміжок часу, тому позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Крім того, позивач пояснив, що відповідач систематично псує належне йому будинковолодіння, вчиняє постійні сварки та скандали, порушує правила співжиття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити. При цьому відповідач пояснив, що він працював далекобійником і постійно перебував в рейсах, а тому був відсутній за місцем проживання. Разом з тим, приїжджаючи з рейсів, він постійно повертався проживати до будинковолодіння позивача, який є його тестем. Час від часу, в зв'язку із сварками з позивачем та своєю дружиною, він не проживав в даному будинковолодіння, однак дані проміжки були невеликими. В будинку він за власні кошти проводив ремонтні роботи і планує там надалі проживати разом зі своєю сім'єю. Коли він приходить додому, то позивач постійно йому погрожує та вчиняє сварки. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS], що стверджується копією Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 01 квітня 1993 року, виданого Лановецькою селищною радою Тернопільської області. Як вбачається з довідки №1907, виданої 20.08.2015 року Лановецькою міською радою Тернопільської області в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON]. Відповідно до Акта від 06 серпня 2015 року, складеного депутатом Лановецької міської ради Тернопільської області, відповідач [PERSON] з січня 2015 року по день складення акта не проживає в житловому будинку [ADDRESS]. Як вбачається з трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю №19011304151 від 22.11.2013 року, відповідач [PERSON] працював в фізичної особи - підприємця [PERSON] до 20.06.2015 року на посаді водія і здійснював обов'язки з вантажних перевезень. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч.1,4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку , які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Частиною другою ст.405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. І показів свідків [PERSON] та [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, вбачається, що відповідач [PERSON] не проживав за місцем своєї реєстрації з січня 2015 року до вересня 2015 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними та не обгрунтованими, оскільки відповідач був відсутній в спірному житловому будинку менше одного року, а саме 8 місяців, що відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України, яка підлягає застосуванню до даних правовідносин, унеможливлює визнання його таким, що втратив право користування житлом, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Суд не приймає до уваги твердження позивача, що відповідач вчиняє постійні сварки та скандали, систематично руйнує житло та порушує правила співжиття, оскільки дані твердження не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в розумінні ч.2 статті 405 ЦК України. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed