Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 26.11.2015 року звернулись позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] із позовною заявою до ЖБК «Іллічівський-36» про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка складається з чотирьох кімнат, житловою площею 48,7 кв.м, загальною площею 81,0 кв.м. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього є позивачі, його дружина [PERSON] та два сини [PERSON], та [PERSON]. За квартиру, що є спадковим майном, за життя [PERSON], який був членом кооперативу та станом на 01.08.1993 року повністю виплатив пай, що підтверджується довідкою №549 від 17.06.2015 року виданою ЖБК «Іллічівський-36». Квартира була придбана за час перебування у шлюбі, тому позивачка претендує на ? частину квартири [ADDRESS], як частину подружнього майна та 1/6 спадкового майна, а сини по 1/6 частині зазначеної квартири в порядку спадкування. Позивачі постійно проживали у зазначеній квартирі та вважають себе такими, що фактично прийняли спадщину. Позивачі звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], однак останнім постановами державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори про відмову у здійсненні нотаріальних дій від 06.08.2015 року було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю право установчих документів на спадкове майно. Існування перешкод в оформленні спадкових прав змусила позивачів на звернення до суду з дійсним позовом. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі просили позов задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача ЖБК «Іллічівський-36» позовні вимоги визнали в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 p., до вказаних правовідносин належить застосувати норми ЦК України в редакції 1963 року, оскільки його норми регулювали спірні правовідносини на час їх виникнення. Пунктом 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч. ч. 1.2 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Іллічівського райвиконкому №2005 від 01.12.92 року видано ордер на жиле приміщення №7-А серії ИР складом родини чотири особи, а саме дружини [PERSON], шлюб із якою зареєстрований 18.01.1981 року у Палаці Урочистих подій м.Одеси та двох синів [PERSON] та [PERSON], на право зайняття житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS]. З довідки від 17.06.2015 року №549 виданою ЖБК «Іллічівський-36» вбачається, що [PERSON] був членом ЖБК «Іллічівський-36» і пай за 4-х кімнатну квартиру на 10-му поверсі за адресою: [ADDRESS] виплачений станом на 01.08.1993 року повністю у сумі 173487 карбованців. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом актів громадянського стану Жовтневої рай адміністрації виконкому Одеської міськради народних депутатів. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 549 ЦК УРСР (який був чинний на час відкриття спадщини), діями, що свідчать про прийняття спадщини визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З матеріалів справи вбачається, що дружина померлого [PERSON] та їх сини, фактично прийняли спадщину, оскільки на день смерті [PERSON] були зареєстровані та проживали у квартирі. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР в редакції від 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 561 ЦК УРСР в редакції від 1963 року, строк для отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину в часі не обмежувався. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З підстав дослідженого вбачається, що згідно чинного законодавства на час відкриття спадщини, позивачі є спадкоємицями та фактично прийняла спадщину. За період життя [PERSON] належним чином не оформив право власності на зазначену квартиру оскільки на той час діяв Закон України «Про власність», що в подальшому стало причиною для відмови нотаріуса у здійсненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину його спадкоємцям, про що свідчать постанови державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Савицької О.Ю. від 06.08.2015 року. Пай за зазначену квартиру був сплачений у 1993 році під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобо тощо) самостійного заробітку (доходу). З вимог ст. 70 ч 1 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином з урахуванням вказаного можливо зробити висновок, що покійному [PERSON] належала 1/2 частина спірної квартири, його дружині [PERSON] також 1/2 частина квартири. Тобто після смерті [PERSON], померлого [INFO], відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], а спадкоємцями першої черги після його смерті є його дружина [PERSON] та його сина [PERSON], [PERSON], тобто по 1/6 частині від спадщини, яка становить 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За таких обставин, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, з урахуванням того, що позивачі є єдиними спадкоємцями після смерті [PERSON], суд вважає, що їх позовні вимоги підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved