Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь: 518890,70 гривень боргу за договором позики; 155667,21 гривень штрафу; 8448,58 гривень річних; 15786,21 гривень збитків від інфляції; а також понесені судові витрати. В обґрунтування позову вказує, що 05.02.2015 між сторонами у справі було укладено договір позики (далі - договір), за яким позивач надав відповідачеві безпроцентну позику в сумі 20000 доларів США. Відповідно до п. 5 Договору сторони домовилися, що відповідач розпочне повернення позики з 20.04.2015 і продовжуватиме повертати її щомісячними рівними частинами по 4000 доларів США шляхом передачі готівкових коштів позивачу, а саме: 20.04.2015 кошти у сумі 4000 доларів США, 20.05.2015 - 4000 доларів США, 20.06.2015 - 4000 доларів США, 20.07.2015 - 4000 доларів США, 20.08.2015 - 4000 доларів США. Позичальник, тобто відповідач, зобовязаний був повернути всю позику до 20.08.2015, однак останній позику не повернув. Позивач направив відповідачу 24.12.2015 претензію, відповіді на яку відповідач не надав. Згідно з пунктом 6 договору у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, тобто позивач, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, а також вправі нараховувати штраф у розмірі 30% від несплаченої суми. Станом на час подачі позову (10.02.2016) офіційний курс гривні становить 2594,4535 гривень за 100 доларів США. Отже, основний борг становить 518890,70 гривень. Розмір штрафу відповідно становить 155667,21 гривень (20000$ х 30% х 2594,4535грн. : 100). Також позивач просить стягнути 3% річних (за період прострочення 21.04.2015-10.02.2016 сума становить 97,32 доларів США; 21.05.2015-10.02.2016 - 87,45 доларів США; 21.06.2015-10.02.2016 - 77,26 доларів США; 21.07.2015-10.02.2016 - 67,40 доларів США; 21.08.2015-10.02.2016 - 57,21 доларів США), що загалом становить 325,64 доларів США, тобто 8448,58 гривень. Збитки від інфляції становлять загалом 608,46 доларів США, що становить 15786,21 гривень. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представником відповідача подано до суду письмові заперечення на позовну заяву, в яких він вказує, що позов не визнає в повному обсязі, вказує, що відповідач не підписував вказаний договір від 05.02.2015 на суму 20000 доларів США. Більше того, вказує, що умови договору позики суперечливі в частині моменту передачі грошових коштів, адже в договорі зазначено, що кошти передаються 05.12.2015, а знизу міститься підпис та напис «гроші отримав 17.02.2015 року». Також відсутні докази отримання [PERSON] будь-яких коштів. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача також повідомив, що відповідач заперечує факт отримання ним коштів, договір не був укладений. У судове засідання 04.10.2018 відповідач та представник відповідача не зявилися. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву про перенесення розгляду справи, який призначено на 04.10.2018, на більш пізній строк, просив врахувати його зайнятість, поважності неявки не підтвердив. У судове засідання 23.10.2018 відповідач та представник відповідача не зявилися, [PERSON] подано до суду заяву про перенесення розгляду справи у звязку з довгостроковим відрядженням, проте доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. У відповідності до положень ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу за відсутності позивача, відповідача та представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.06.2016 задоволено клопотання представника відповідача, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області, на вирішення експерта при проведенні судової почеркознавчої експертизи поставлені наступні питання: Чи виконані підписи в договорі позики від 05 лютого 2015 року від імені [PERSON], самим [PERSON], чи ймовірно іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]? Чи виконаний рукописний текст в договорі позики від 05 лютого 2015 року «гроші отримав» [PERSON], чи ймовірно іншою особою? 15.09.2016 до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи, відновлено провадження по справі. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.02.2017 задоволено клопотання представника відповідача, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при УМВС України в Житомирській області, на вирішення експерта при проведенні судової почеркознавчої експертизи поставлено наступні питання: Чи виконані підписи в договорі позики від 05 лютого 2015 року від імені [PERSON], самим [PERSON], чи ймовірно іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]? Чи виконаний рукописний текст в договорі позики від 05 лютого 2015 року «гроші отримав» [PERSON], чи ймовірно іншою особою? Ухвалою суду від 24.04.2017 відновлено провадження по справі, отримано експериментальні зразки почерку та підпису відповідача, долучено надані відповідачем вільні зразки почерку. Ухвалою суду від 28.04.2017 матеріалами справи направлено до експертної установи, провадження по справі зупинено. 18.05.2017 до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у звязку з неповерненням матеріалів цивільної справи та не надання необхідних зразків рукописів, відновлено провадження по справі. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.09.2017 задоволено клопотання представника відповідача, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено Вінницькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, на вирішення експерта при проведенні судової почеркознавчої експертизи поставлено наступні питання: Чи виконані підписи в договорі позики від 05 лютого 2015 року від імені [PERSON], самим [PERSON], чи ймовірно іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]? Чи виконаний рукописний текст в договорі позики від 05 лютого 2015 року «гроші отримав» [PERSON], чи ймовірно іншою особою? Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 30.10.2017 відновлено провадження по справі у звязку з отримання клопотання експерта, ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 04.12.2017 задоволено клопотання представника позивача, витребувано у приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу [PERSON] договір купівлі-продажу частки будівлі від 17.02.2015, який містить підпис [PERSON]. 22.12.2017 до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.04.2018 задоволено клопотання представника відповідача, призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експерта при проведенні судової почеркознавчої експертизи поставлено наступні питання: Чи виконані підписи в договорі позики від 05.02.2015 від імені [PERSON] самим [PERSON]? Чи виконаний рукописний текст в договорі позики від 05.02.2015 «гроші отримав» [PERSON]? Відповідно до повідомлення завідувача експертної установи від 05.07.2018 оплату експертизи відповідно до ухвали суду покладено на відповідача [PERSON], кошти на рахунок ВВ КНДІСЕ не надійшли станом на 05.07.2018, а тому ухвала від 03.04.2018 залишається без виконання. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.07.2018 відновлено провадження по справі, призначено до судового розгляду. Допитаний у судовому засіданні позивач [PERSON] показав, що 05.02.2015 було складено договір, підписано 17.02.2015, того ж дня передано гроші. [PERSON] договір був підписаний при свідках [PERSON] та нотаріуса [PERSON], гроші передавалися в офісі нотаріуса при [PERSON], нотаріус не була присутня при передачі коштів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є партнером позивача по бізнесу, обговорювалися умови договору купівлі-продажу та договору позики, договір купівлі-продажу підписувався 17.02.2015 та укладався у нотаріуса, бачив як [PERSON] підписував договір позики, бачив найменування і договір позики, текст документу також читав 20000 доларів США, термін йому невідомий, купюри були по 100 доларів США перемотані резинкою, [PERSON] їх взяв та перерахував, свідок особисто гроші не рахував, свідку невідомо де укладався договір позики. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України при розгляді справи № 6-996цс17 від 13 грудня 2017 року, і яка в силу ч.4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов'язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Судом встановлено, що 05.02.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким [PERSON] передає [PERSON] грошові кошти в сумі 20000 доларів США, а [PERSON] В, зобовязується повернути позику з 20.04.2015 до 20.08.2015 шляхом повернення щомісячними рівними частинами по 4000 доларів США (п.п. 1, 5, 5.1 Договору) /а.с.60/. У договорі зазначено, що [PERSON] гроші отримав 17.05.2015. Хоча відповідач й заперечує факт укладення та підписання договору позики, а також отримання від позивача коштів, проте належних та допустимих доказів на спростування зазначеної обставини відповідачем суду надано не було. Судову почеркознавчу експертизу, призначену ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.04.2018, проведено не було у звязку з невиконанням вимог відповідачем [PERSON] вказаної ухвали в частині сплати вартості проведення експертизи. Отже, у відповідності до положень статті 109 ЦПК України суд приймає наявність на договорі позики від 05.02.2015 розписки про отримання відповідачем грошових коштів 17.02.2015 як доказ на підтвердження вказаної обставини. Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя стаття 549 ЦК України). Відповідно до п. 6 Договору відповідач зобовязаний сплатити 30% несплаченої суми боргу. Відповідач має грошове зобов'язання перед позивачем, він не виконав взятих на себе договірних зобов'язань та не повернув отримані в борг кошти відповідно до договору позики, у зв'язку з чим повинен повернути суму боргу позивачу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми грошового зобов'язання. Звертаючись на суду із зазначеним позовом позивач надав розрахунок заборгованості, із зазначенням суми боргу, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання, збитків від інфляції та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, відповідач під час розгляду справи наведений розрахунок не спростував. Проте, зважаючи, що договір позики між сторонами було укладено в доларах США і перераховано по курсу в гривню, то інфляційні втрати не нараховуються. Відповідно до ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що грошові кошти від позивача він не отримував та договір не підписував. Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 05.02.2015 у сумі 683006,49 гривень, що еквівалентно 6325,64 доларів США (станом на 10.02.2016 100 доларів США = 2594,4535 гривень), відмовивши у стягненні інфляційних збитків. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи слід віднести на рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial