Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 19.05.2016 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частку спадкового майна після смерті рідної тітки позивачки [PERSON]. Відповідно до заяви про зміну позовних вимог від 17.10.2016 року ( а/с 49) позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру №19 у будинку 123, корпус 5, по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі; грошові кошти в розмірі ? частки, які розміщені на рахунках Приватбанку та у [PERSON], як у позичальника покійної [PERSON], та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 17.07.2012 року за винятком вартості квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав позовні вимоги і наполягав на їх розгляді в тому вигляді як вони були подані та на підставі доказів наданих стороною позивача, без витребування додаткових доказів та уточнення позовних вимог. Відповідач викликався у відповідності до вимог ст. 74 ЦПК України, у содове засідання не зявився, тому, враховуючи позицію представника позивача, суд на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу на підставі наявних у ній даних. Як встановлено у судовому засіданні 12.12.2014 року померла [PERSON] ([INFO]), підтвердженням цього є свідоцтво про смерть від 23 грудня 2014 року (а/с 4). Згідно відповіді - листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] ( а/с 81) на усне звернення представника [PERSON], було повідомлено по те, що заведена спадкова справа №04/2015, щодо майна померлої 20.12.2014 року [PERSON], однак нотаріус не має змоги видати свідоцтво на право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. У судовому засіданні представником позивача було надано для огляду оригінал свідоцтва на право власності на квартиру [ADDRESS] корпус 5 на імя [PERSON]. На питання суду щодо пояснення різниці між листом нотаріуса про відсутність правовстановлюючого документа та його наданням у судовому засіданні представник позивача пояснив, що вони знайшли оригінал після звернення до суду. При цьому суд звертає увагу на розбіжність у написанні прізвища померлої у свідоцтві про смерть [PERSON], у відомостях про відкриття спадкової справи ( а/с 11) [PERSON], а у наданих свідоцтві про право власності та копії паспорту [PERSON] (а/с 20). Крім того на питання головуючого представник позивача заявив, що є доведеним і не підлягає додатковому доказуванню факт прийняття позивачкою спадщини, після смерті [PERSON], враховуючи наявність довідки виконавчого комітету Тишківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області (а/с 7), не пояснюючи чому спадкова справа заводилась не за місцем останнього проживання [PERSON] Наявність оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутність спору про прийняття спадщини є, на думку суду, підставою, в даному випадку, для відмови у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав: Главою 86 Цивільного кодексу України ( далі ЦК) , а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, в даному випадку позивачем, та його представником не доведено взагалі існування спору щодо отримання особою, яка вступила у спадщину, свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, при відсутності спору про прийняття спадщини, наявності родинних відносин та наявності оригіналів правовстановлюючих документів. Стосовно вимог про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним шляхом написання письмової розписки 17.07.2012 року ( оригінал якої наданий представником позивача у судовому засіданні) то суд приймає до уваги відсутність правових підстав у позивачки стягувати заборгованість за договором позики укладеним між [PERSON] і [PERSON]. Суду з боку позивачки, та її представника не надано підтверджень того, що [PERSON] є правонаступником [PERSON] ( по паспорту) [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України \~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed