Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

До суду звернувся з позовом представник позивачки адвокат Бурлай Д.В. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про стягнення грошової компенсації. Позовну заяву мотивує тим, що з 27 квітня 1991 року по 01 лютого 2018 році Позивачка і Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ними за спільні кошти було придбано транспортний засіб мікроавтобус ГАЗ 22171, державний номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску. Згідно даних територіального сервісного центру № 6542 регіонального сервісного центру в Херсонській області Відповідач 19.11.2016 року здійснив продаж вказаного мікроавтобуса без згоди Позивачки. Просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності Позивачки і Відповідача транспортний засіб, мікроавтобус ГАЗ 22171, державний номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску та стягнути на свою користь компенсацію 1/2 його вартості. У відзиві на позов відповідач просить відмовити у його задоволенні, посилається на те, що вказаний автомобіль був проданий за згодою з дружиною ще у 2013 році [PERSON] по генеральній довіреності, а оформлення відчуження відбулось у 2016 році. Кошти від продажу автомобіля він з дружиною витратив на придбання житла в м. Харкові та навчання сина. На підтвердження своєї позиції просив допитати свідків [PERSON] і [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що декілька років тому придбав по генеральній довіреності автомобіль ГАЗ 22171, державний номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску у [PERSON] за 18 тис.грн. Розрахувався з [PERSON] у кабіні автомобіля. Перед цим Відповідач виходив з кабіни автомобіля і говорив, що йому треба порадитися з дружиною і пішов до будинку. Бачив у будинку дружину. Через деякий час [PERSON] вийшов і повідомив, що дружина не проти і взяв гроші. Через два роки свідок так само із залученням власника транспортного засобу [PERSON] по довіреності продав автомобіль іншій особі. При купівлі автомобіля у [PERSON] розписки не брали. На сьогодні генеральної довіреності на розпорядження автомобілем ГАЗ 22171, державний номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску чи її копії у нього не має. Факт придбання автомобіля може підтвердити і його син [PERSON] , який був присутній при передачі коштів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] надав такі саме покази як і його батько [PERSON] , додавши, що дружину [PERSON] в той день не бачив, з Відповідачем більше спілкувався батько. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов представника позивачки адвоката Бурлай Д.В. в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про стягнення грошової компенсації підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 27 квітня 1991 року Позивачка і Відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] ), який рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 01.02.2018 року було розірвано. За час перебування у шлюбі ними був придбаний транспортний засіб автомобіль ГАЗ 22171, державний номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску. Автомобіль був придбаний за кошти сім`ї, що не заперечується сторонами. Згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області територіального сервісного центру № 6542 від 17 вересня 2019 року № 31/21/42-768 адвокату Бурлай Д.В. за даними бази «НАІС» за [PERSON] 12.02.2008 року зареєстровано мікроавтобус ГАЗ 22171, державний номерний знак [NUMBER] , 2000 року випуску. 19.11.2016 року автомобіль було переоформлено на нового власника по договору купівлі-продажу № 3541/2016/198869. Дані обставини і факти сторонами не заперечуються. У відповідності до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм па праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 66 СК України). Разом з тим, статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 3 цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя. Якщо майно було набуте за час шлюбу, передбачається (презюмується), що воно є спільним. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Якщо докази відсутні або їх недостатньо, майно, набуте за час шлюбу, вважатиметься спільним майном подружжя. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved