Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до Нововодолазької селищної ради Харківської області, в якій позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті [PERSON] , що померла [INFO] в місті Харкові, тривалістю шість місяців. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що [INFO] померла її баба [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,2500 га, яка розташована в [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,2167 га, яка розташована в [ADDRESS] . Як зазначила [PERSON] , за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 04.03.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карафетовою К. В., зареєстровано в реєстрі за №717, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] , [INFO] . 02.08.2018 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Орловської В.Г. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, нотаріус відмовила у видачі такого свідоцтва, оскільки позивачем було пропущено встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що суд має визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки встановлений законом строк вона пропустила з поважних причин, так як за життя бабусі заповіт зберігався у неї, позивач не мала ні оригіналу, ні копії такого заповіту та не знала про місце його зберігання. Оригінал заповіту вона отримала лише наприкінці липня 2018 року, коли його передали нові власники квартири, в якій до смерті проживала [PERSON] , знайшовши його серед речей в квартирі. Крім того, будучи юридично не обізнаною в питаннях спадкування, позивач вважала, що маючи заповіт, вона автоматично прийняла спадщину, та може звернутися до нотаріуса для її оформлення, в будь-який час. Ухвалою від 23 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20 листопада 2018 року за клопотанням позивача замінено відповідача по справі Староводолазьку сільську раду Нововодолазького району Харківської області на належного відповідача Нововодолазьку селищну раду Нововодолазького району Харківської області. 12 березня 2019 року за клопотанням представника позивача було залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою від 05 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. На адресу суду представник позивача адвокат Цимбалістий В.А., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 08.08.2018 року та ордеру серії КР № 83426 від 04.03.2019 року, направив клопотання, що було зареєстроване за вхідним № 2193/19-вх від 26.03.2019 року, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивача (а.с.94). Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи були повідомлені завчасно відповідно до вимог статті\~128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Голова Нововодолазької селищної ради Харківської області Єсін О.С. надав до суду заяву, зареєстровану за вхідним № 6391/18-вх від 11.12.2018 року, відповідно до якої проти задоволення позову [PERSON] не заперечував, розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача по справі (а.с. 69). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду відповідач направила відзив на позовну заяву, який зареєстрований за вхідним № 2238/19-вх від 28.03.2019 року, відповідно до якого [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Також відповідач зазначила, що спадщину після смерті бабусі [PERSON] вона не прийняла та запевнила, що не має наміру звертатися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] . При цьому, [PERSON] відмітила, що юридичні наслідки задоволення позовних вимог [PERSON] та визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом їй відомі та зрозумілі (а. с. 98 99). З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно приписів частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 81 років у місті Харкові померла [PERSON] , про що 03 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складений відповідний актовий запис № 15990 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадкового майна [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка, площею 0,2500 га, кадастровий номер 6324286003:00:000:0010, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельна ділянка, площею 0,2167 га, кадастровий номер 6324286003:00:000:0011, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для ведення особистого селянського господарства (а. с. 6, 7, 8). Приписами статті 1217 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] визначила своїх спадкоємців шляхом складання заповіту. Так, згідно змісту заповіту, посвідченого, 22.09.2004 року державним нотаріусом Сьомої харківської державної нотаріальної контори Головань В. Я., зареєстрованого в реєстрі за №5-1169, [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все, на що вона за законом матиме право на день свої смерті, заповіла своєму синові [PERSON] (а. с. 32). Також згідно копії заповіту, посвідченого 04.03.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карафетовою К. В., зареєстрованого в реєстрі за №717, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: всі права та обов`язки, які їй будуть належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати їй у майбутньому та все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що, вона за законом матиме право заповіла громадянці [PERSON] , [INFO] (а. с. 9). Відповідно до витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53522031 від 02.10.2018 року, сформованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловською В. Г., встановлено, що заповіти [PERSON] , посвідчений 22.09.2004 року Сьомою харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрований у спадковому реєстрі за № 8642017 (у реєстрі нотаріальних дій за № 5 - 1169) та посвідчений 04.03.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карафетовою К. В., зареєстрований у спадковому реєстрі за № 50822089 (у реєстрі нотаріальних дій за № 717) на час розгляду справи у суді є чинними (а. с. 31). З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно статті 1233 та статті 1236 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обв`язки, які можуть йому належати у майбутньому. За загальним правилом, визначеним приписами частини 2 статті 1254 Цивільного кодексу України\~заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як зазначалося вище спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України). Згідно статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 Цивільного кодексу України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17 червня 2013 року Староводолазькою сільською радою Нововодолазького району Харківської області (а. с. 33). Із наданих суду доказів встановлено, що позивач [PERSON] є онукою померлої [PERSON] . Так, з копії довідки № 425, виданої 26 лютого 2003 року заступником начальника міського відділу реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції вбачається, що 10 листопада 1995 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 2197 та прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] (а. с. 13). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.12.1977 року Палацом новонароджених Харківської міської ради депутатів трудящихся УРСР, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (батька позивача, який помер [INFO] ) серії [NUMBER] , виданого 19.02.1953 року Комінтернівським Райбюро РАГС міста Харкова, вбачається, що батьками останнього є [PERSON] та [PERSON] (а. с.11). 02\~жовтня 2018\~року [PERSON] \~звернулась до\~приватного нотаріуса\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Орловської В.\~Г.\~із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] . Постановою приватного нотаріуса\~Харківського міського\~нотаріального округу\~Орловської В.\~Г.\~за №\~501/02\~-\~31 від 02.10.2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, оскільки спадкоємець протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця не подала заяву про прийняття спадщини (а. с. 28). З витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53521993 від 02.10.2018 року, сформованого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Орловською В. Г., встановлено, що спадкові справи після смерті [PERSON] не заводились (а. с. 29). Оскільки з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] із померлою (спадкодавцем) були зареєстровані за різними адресами, остання мала подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті [PERSON] , заяву про прийняття спадщини за заповітом, проте вказаних дій не вчинила. Частиною 3 статті 1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно пункту 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 565/1145/17 (провадження № 61 38298св18). У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Частиною 1 статті 56 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. При цьому, виходячи зі змісту статей 34, 37 та 59\~вказаного Закону, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують правочини, якими, зокрема є й заповіт, складаючи їх у двох примірниках, один з яких залишається у справах нотаріуса або виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради народних депутатів, а другий\~надається заповідачеві. Заповіт [PERSON] було складено саме таким чином, тобто у двох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Карафетової К. В., а другий був виданий заповідачу, що \~безпосередньо відображено на бланку заповіту ВРЕ № 700100, посвідченого 04 березня 2011 року (а. с. 9). З наведеного слід дійти висновку, що [PERSON] копію заповіту [PERSON] , складеного на її користь, не отримувала, й відомості, які б спростовували цю інформацію, суду не надані, а тому є підстави вважати, що позивач впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тобто смерті заповідача, не знала про його існування. Крім того, суд враховує положення статті 63 Закону України «Про нотаріат», які покладають на нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважену\~на вчинення нотаріальних дій, зобов`язання, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.\~\~Також вказані особи можуть зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Також пунктами 1.2. та 2.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року обумовлено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, та при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Таким чином, встановлено, що [PERSON] не була обізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення\~\~та виклик спадкоємця за заповітом, тому суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини 3 статті 1272 Цивільного кодексу України\~є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Суд також\~бере до\~уваги,\~що спадщина\~після померлої\~ [PERSON] \~на даний\~час залишилась\~відкритою та ніким не прийнята, спадкова справа не заведена, заяв про відмову від спадщини позивач не подавала, а факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Проаналізувавши встановлені\~обставини по\~справі,\~оцінивши в\~силу положень\~статей 76\~ 80\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~надані докази\~в їх\~сукупності,\~суд прийшов\~до висновку,\~що оскільки позивач в інший спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, відповідачі проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують, тому наявні усі підстави для задоволення позову та визначення позивачці додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини своєї баби тривалістю у чотири місяці з дня набрання даним рішенням законної сили, якого на думку суду буде достатньо для вчинення певних дій. З урахуванням\~викладеного,\~

Outcome: partial