Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позивач в позові посилається на те, що 30 вересня 2006 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 17 вересня 2012 року. Під час перебування у шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS] Позивач зазначає, що право власності на будинок зареєстровано на ім'я відповідача та видано технічний паспорт. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами не досягнуто. Відповідач систематично не сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], у зв'язку із чим утворилася заборгованість у розмірі 6 226 грн. 45 коп. станом на 28.10.2013 року. Вартість спірної квартири станом на 28.10.2013 року становить 10 771 грн., що становить 57 % вартості квартири, тобто перевищує вартість ? частини квартири. У зв'язку з цим позивач просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 30 вересня 2006 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 17 вересня 2012 року (а. с. 5, 7). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири від 20 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1482 (а. с. 8-10). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У відповідності до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що квартира, яка була придбана під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними, домовленості щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто. Суд також враховує ту обставину, що відповідач не з'являється в судове засідання, а відповідно частка відповідача у спільній сумісній власності не може бути зміненою без його згоди, у відповідності до вимог Закону. У зв'язку із наведеним суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та в судовому порядку визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку виходячи із засад рівності часток подружжя.

Outcome: partial