Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 12.09.2016 року звернувся [PERSON] із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що він є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 80,9 кв.м. За зазначеною адресою житлово - комунальні послуги надає ТОВ «УК «Ренесанс», підтверджуючи своє право лише рахунками на сплату наданих житлово - комунальних послуг. Однак, за загально доступною інформацією, за зазначеною адресою право на надання житлово комунальних послуг мало ЖУ «Ренесанс ЛТД-92», яке здійснювало діяльність по утриманню будинку по вул. Бугаївській, 46/7 в м. Одесі на підставі договору з Приморською районною адміністрації Одеської міської ради та рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради № 1212 від 28.10.2008 року. Відповідно до додатку до договору та інформації, що мається у позивача, вартість наданих ЖУ «Ренесанс ЛТД-92» послуг становить 1,95 грн. за кв.м. Однак, на сьогоднішній день, позивач отримує рахунки щодо сплати за надані житлово - комунальні послуг від ТОВ «УК «Ренесанс» за тарифом 2,90 грн. за кв.м. без зазначення підстав здійснення діяльності по утриманню будинку та прибудинкової території. Крім того, послуги надаються неякісно, з приводу чого позивач неодноразово звертався до відповідача. Окрім цього, позивач зазначає, що йому стало відомо про те, що ТОВ «РЕНЕСАНС-92» звернулось з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання дійсним договору на управління жилим та нежилим фондом від 11.03.2004 року, в задоволенні якого відмовлено, що у свою чергу визначає неправомірним і надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Таким чином ТОВ «УК «РЕНЕСАНС», на думку позивача, не мало та не має правових підстав на затвердження тарифів та обслуговування вищезазначеного будинку, у звязку з чим сплачені позивачем на користь відповідача кошти за надані комунальні послуги, а саме за період з грудня 2014 року по квітень 2016 року в розмірі 2\~867,79 грн. є безпідставно набутим майном, яке позивач просить стягнути з відповідача на свою користь разом із судовим збором. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що позивачем фактично споживались і споживаються комунальні послуги, тож підстави для задоволення позову відсутні. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 80,9 кв.м. За зазначеною адресою житлово - комунальні послуги надає ТОВ «УК «Ренесанс» на підставі Договору про заміну виконавця послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 46/7 №01/09/2011 від 01.09.2011 року, згідно якого ЖУФ «Ренесанс» ЛТД 92 як виконавець послуг переводить до нового виконавця ТОВ «УК «Ренесанс» зобовязання з надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: м. Одеса, вул. Бугаївська, 46/7, яке виникло у виконавця на підставі договору на утримання житлового будинку і прибудинкової території №16/07-04-0 від 16.07.2004 року. Таким чином, судом встановлено наявність правових підстав обслуговування відповідачем зазначеного будинку та прибудинкової території. Окрім того, жодною із сторін не надано належних, достатніх та достовірних доказів, які б свідчили про розірвання договору, визнання його недійсним (нікчемним) та ін., тому суд відхиляє посилання позивача на безпідставність надання відповідачем послуг та отримання оплати за такі послуги. Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно положень Закону обовязку виконавця послуг з надання послуг кореспондує право позивача на отримання послуг та обовязок сплатити за їх надання. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою надання послуг належної якості та усунення недоліків, що свідчить про наявність договірних правовідносин між сторонами. Окрім того, з наявних в матеріалах справи квитанцій вбачається, що позивач сплачував на користь відповідача грошові кошти за нараховані та фактично спожиті комунальні послуги. Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, як на підставу позовних вимог позивач вказує на набуття грошових коштів відповідачем без достатньої правової підстави. Однак, таку позицію позивача суд вважає помилковою, зважаючи на наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як зазначив Верховний Суд України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-3090цс15, кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: 1)набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що предявлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не повязаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція позадоговірний зобовязальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та субєктним складом підпадає під визначення зобовязання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Враховуючи викладене, суд зазначає, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту права, оскільки застосування положень ст. 1212 ЦК України передбачає абсолютну безпідставність набуття майна, тоді як судом встановлено, що відповідачем надано житлово-комунальні послуги, які в свою чергу споживались та оплачувались позивачем. Суд окремо зазначає, що в разі надання відповідачем, як виконавцем, послуг неналежної якості, споживач має право вимагати відповідного зменшення нарахованої плати за житлово-комунальні послуги, а не витребовувати грошові кошти як безпідставно набуте майно.

Outcome: dismissed