Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

До Марїнського районного суду Донецької області звернулась позивач [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним і витребування майна з чужого незаконного володіння. З позовної заяви вбачається, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 01.09.2007 року по 11.12.2013 рік. За час перебування у шлюбі сторонами було набуто спільне майно - автомобіль DAF XF95.430, випуску 2006 року, шасі № XLRTE47XS0E715977, державний номерний знак [NUMBER], який 13.07.2012 року було зареєстровано за [PERSON] У звязку із розірванням шлюбу та наявним спором про поділ майна Позивачем до Марїнського районного суду Донецької області було подано відповідний позов. Але 03.02.2017 року під час ознайомлення з матеріалами справи 237/3611/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя було зясовано, що ще у період шлюбу [PERSON] здійснив відчуження спільного автомобіля [PERSON], за яким 16.11.2013 року було зареєстровано право власності. При цьому відчуження спільного майна відбулось без відому та згоди Позивача. Просить суд визнати договір купівлі-продажу автомобілю DAF XF95.430, випуску 2006 року, шасі № XLRTE47XS0E715977, державний номерний знак [NUMBER] укладений між [PERSON] та [PERSON], оформлений у вигляді довідки-рахунку недійсним. Витребувати з чужого незаконного володіння автомобіль DAF XF95.430 випуску 2006 року, шасі № XLRTE47XS0E715977, державний номерний знак [NUMBER]. Представник позивача був присутній про розгляді справи, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази у справі, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, за взаємною згодою. Частиною 2 та 3 ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із ч.1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Оскільки правочин щодо відчуження транспортного засобу підлягає державній реєстрації, [PERSON] для його здійснення мав отримати від Позивача письмову нотаріально посвідчену згоду, яку він не отримав. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин. необхідних повноважень. За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до висновків встановлених у постанові Верховного Суду України від 12\~жовтня 2016 року укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] буз знайомий із [PERSON] та [PERSON] до укладення спірного правочину, та йому достовірно було відомо, що вони перебувають у шлюбі та те, що [PERSON] не отримував згоди [PERSON] на продаж автомобіля. Таким чином, згідно загальних засад цивільного судочинства [PERSON] не можна визнавати добросовісним набувачем відповідно до договору купівлі-продажу автомобілю DAF XF95.430, випуску 2006 року, шасі № XLRTE47XS0E715977, державний номерний знак [NUMBER] укладений між [PERSON] та [PERSON], оформлений у вигляді довідки-рахунку .

Outcome: approved