Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до Лозівської об`єднаної територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Лозівська районна державна адміністрація Харківської області, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання права на земельну ділянку (пай). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він мав сертифікат серії ХР №0162568 на право на земельну частку (пай) площею 2,1 умовних кадастрових гектарів з земель реформованого КСП «Лозівський місцевий відгодівельний пункт» на території Лозівського району Харківської області. Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.02.2008 року по справі Б-19/150-07 було припинено юридичну особу КСП «Лозівський місцевий відгодівельний пункт», шляхом зобов`язання державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідного запису. У червні 2019 року, позивач вирішив обміняти даний сертифікат на Державний акт на право власності на земельну ділянку, але з`ясувалось, що сертифікат втрачений. Про втрату сертифікату було сповіщено в районній газеті «Голос Лозівщини» №52-53 від 14.06.2019 року. Відповідно до довідки Міськрайонного управління у Лозівському районі та м.Лозова головного управління держгеокадастру у Харківській області від 01.10.2019 року №Р-10/0-0.23, 041-10/154-19 згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) сертифікат серії ХР №0162568 видано на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Лозівської районної адміністрації від 25.10.1996 року №663. Сертифікат було отримано під підпис. У квітні 2020 року, як вказує позивач, він звернувся до Лозівської районної адміністрації для отримання дублікату сертифікату. Листом від 23.04.2020 року, йому надали відповідь, згідно якої на момент звернення вже відсутні бланки сертифікатів. Зважаючи на викладене, позивач просив визнати право на земельну ділянку за ним. 07.05.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Сторонам надано час для подання заяв по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, про час, місце та дату судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідача надав заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності та зазначив, що проти позову не заперечує. Представник Лозівської районної адміністрації Харківської області надав клопотання, в якому зазначив, що проти позову не заперечує та просить слухати справу за його відсутності. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Не явка сторін не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вказує позивач у позові, він мав сертифікат серії ХР №0162568 на право на земельну частку (пай) площею 2,1 умовних кадастрових гектарів з земель реформованого КСП «Лозівський місцевий відгодівельний пункт» на території Лозівського району Харківської області. Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.02.2008 року по справі Б-19/150-07 було припинено юридичну особу КСП «Лозівський місцевий відгодівельний пункт», шляхом зобов`язання державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідного запису. У червні 2019 року, позивач вирішив обміняти даний сертифікат на Державний акт на право власності на земельну ділянку, але з`ясувалось, що сертифікат втрачений. Про втрату сертифікату було сповіщено в районній газеті «Голос Лозівщини» №52-53 від 14.06.2019 року(а.с.12). Відповідно до довідки Міськрайонного управління у Лозівському районі та м.Лозова головного управління держгеокадастру у Харківській області від 01.10.2019 року №Р-10/0-0.23, 041-10/154-19(а.с.8) згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) сертифікат серії ХР №0162568 видано на ім`я [PERSON] , на підставі рішення Лозівської районної адміністрації від 25.10.1996 року №663. Сертифікат було отримано під підпис. У квітні 2020 року, [PERSON] звернувся до Лозівської районної адміністрації для отримання дублікату сертифікату(а.с.10). Листом від 23.04.2020 року(а.с.11), позивачу надали відповідь, згідно якої на момент звернення вже відсутні бланки сертифікатів. Зважаючи на вище вказане, позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність відзиву на позов, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимогу про стягнення судових витрат з відповідача, позивачем не заявлено, а тому судом розглядатися дане питання не буде.

Outcome: approved