Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

До суду 26.03.2018 року надійшов позов [PERSON], предявлений до [PERSON], за яким просив стягнути з відповідача розмір франшизи у сумі 1000 грн.. В обґрунтування позову зазначив, що у результаті ДТП, яке відбулось 24.08.2017 року, відповідач допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2017 року [PERSON], [INFO], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у Приватному акціонерному товаристві СК «ЮНІВЕС» ПАТ відповідно до полісу обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів №АК/3437320 від 25.02.2017 року. Розмір франшизи за даним полісом складає 1000 грн.. Його усну вимогу про виплату розміру франшизи відповідач проігнорував, тому позивач вимушений був звернутись до суду з дійсним позовом. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А.. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у звязку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді Ільченко Н.А. Іванової О.І., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 10.05.2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження на 15 червня 2018 року. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] (по довіреності від 24.05.2018 року) позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Підтвердив свою вину у скоєній 24.08.2017 року ДТП. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, пояснення осіб, які брали участь у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у результаті ДТП, яке відбулось 24.08.2017 року, відповідач допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19.09.2017 року (справа №522/16672/17) відповідача [PERSON], [INFO], було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу. Частинами 4, 5 статті 82 ЦПК України встановлено,що обставини,встановлені рішенням суду у господарській,цивільній або адміністративній справі,що набрало законної сили,не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь і самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві СК «ЮНІВЕС» ПАТ відповідно до полісу обовязкового страхування власників наземних транспортних засобів №АК/3437320 від 25.02.2017 року. Розмір франшизи за даним полісом складає 1000 грн.. У добровільному порядку суму франшизи відповідач [PERSON] позивачу не відшкодував. Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та було визнано відповідачем у судовому засідання. Статтею 3 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 зазначеного Закону, обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до положень ч.1 ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч.2,5 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Ст.\~1194\~ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У статті 9\~Закону України\~«Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Франшиза у будь-якому виді є елементом договору страхування який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення. Оскільки а ні ст. 982 ЦК України, а ні Законом «Про\~страхування» франшизу не визначено істотною умовою договору добровільного страхування, це означає, що її (франшизи) наявність у договорі обумовлена згодою сторін. У відповідності до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У відповідності до ст. 36.6 вказаного Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, позивач правомірно звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, оскільки з вини останнього сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу було спричинена матеріальна шкода. Судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану ним шкоду. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що розмір франшизи в сумі 1000 грн. не відшкодований страхувальником, винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24 серпня 2017 визнано [PERSON], якою також в добровільному порядку суму позивачу не відшкодовано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з відповідним позовом не сплачував судовий збір на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», сума судового збору у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved