Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що між позивачем та відповідачем 12 липня 2014 року укладений шлюб, який зареєстрований Дніпровським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №316. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На цей час шлюбні відносини припинені. Проживають окремо. Спору щодо розподілу майна чи визначення місця проживання дитини немає. Примирення не потрібне. Позивач просить розірвати шлюб, стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини доходу але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути витрати з оплати судового збору. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, надав заяву щодо слухання справи за її відсутності. Підтримала позовну заяву. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані письмові докази, суд приходить до наступного. Сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2014 року, шлюб зареєстрований Дніпровським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №316. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], батьком вказаний [PERSON], мати [PERSON] Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Спору по розподілу майна немає. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін,наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім'ї неможливо, строк для примирення не потрібний, що позивач просить шлюб розірвати, відповідач заперечень не надав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Виходячи з вищевикладеного та обов'язку батьків утримувати дитину до її повноліття, передбаченого ст. 180 СК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), тобто у пропорційній частці передбаченій ст. 183 СК України. Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Питання про судові витрати вирішити відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст.2-4,12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 200, 258-259, 263-265, 268, 272-275, п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України, -

Outcome: approved