Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась [PERSON] , в якому просила надати дозвіл на виїзд та в`їзд на окуповану територію України [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що із відповідачем у справі до 2011 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Разом із дитиною позивач проживає в м. Макіївка Донецької області. Дитина за станом здоров`я потребує оздоровлення, тому з вказаною метою позивач разом з дитиною планує здійснювати багаторазові поїздки до с. Осипенко Бердянського району Запорізької області до дядька позивача - [PERSON] у період з липня по серпень місяці та повертатися з дитиною додому до м. Макіївки. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав заяву про визнання позову. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.09.2019 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди і супроводу батька та вирішено продовжити судовий розгляд у цивільній справі. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 761, складений 21.08.2006 р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (актовий запис № 687, складений 21.08.2013 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області), копії яких містяться в матеріалах справи. [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи. [PERSON] , [INFO] , також має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Оскільки довідка від 27 червня 2019 року, надана Центром первинної медико-санітарної допомоги № 1 м. Макіївки, відповідно до якої дитина [PERSON] , [INFO] , за станом здоров`я потребує оздоровлення, видана окупаційною адміністрацією Російської Федерації, вказаний доказ є недійним і судом до уваги не береться. Статтею 1 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» гарантовано право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Згідно з ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Тимчасовим порядком контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженим наказом першого заступника керівника Антитерористичного Центру при СБУ (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 14 квітня 2017 року № 222ог, в п. 5.1.1 встановлено, що в`їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , зокрема у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків та у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок такого виїзду за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків. З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. Якщо згоди між батьками щодо такого виїзду не має, один з батьків має право звернутися до суду з позовом до другого з батьків задля отримання дозволу на таку поїздку. Отже, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути ухвалено за наявності підстав визначених відповідними Правилами, а саме: із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини з території України до досягнення дитиною повноліття, без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов`язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що позивач разом з дитиною [PERSON] , [INFO] , має на меті протягом літнього періоду, а саме: з липня по серпень включно під час відпочинку на Азовському узбережжі відвідувати м. Макіївку Донецької області, де сторони мають зареєстроване місце проживання, перетинаючи лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Враховуючи те, що найближчий вказаний період буде в 2020 році, суд дійшов висновку про можливість задовольнити позов в частині надання дозволу [PERSON] , [INFO] , уродженці Совєтського району м. Макіївки Донецької області, на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області в період з 01 липня 2020 року по 30 серпня 2020 року в супроводі матері [PERSON] та без згоди та супроводу батька - [PERSON] . В частині позовних вимог щодо надання дозволу [PERSON] , [INFO] , уродженці Совєтського району м. Макіївки Донецької області, на виїзд через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей до м. Макіївка Донецької області до досягнення дитиною повноліття необхідно відмовити. Доцільно буде також зазначити, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а також те, що законодавством не передбачені обмеження щодо в`їзду в Україну громадян України, оскільки статтею 33 Конституції України передбачено, що громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial