Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

До суду 19.10.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Фізична особа-підприємець [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 26.06.2015 на підставі нотаріальної довіреності, посвідченої нотаріусом Білик В.В., вона, [PERSON], доручила [PERSON] та [PERSON] представляти її інтереси щодо розпорядження та експлуатування автомобіля марки RENAULT, модель KOLEOS, типу загальний легковий універсал - В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д/н [NUMBER]. Для чого надала представникам право підписувати замість позивача договір купівлі-продажу, міни, страхування автомобіля з правом одержувати належні їй гроші. 13.06.2017 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 26.06.2015, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В., зареєстровано в реєстрі №1421, діяв [PERSON], був укладений договір комісії транспортного засобу №4811/17/002472, відповідно до якого комітент доручив, а комісіонер зобов'язувався за винагороду за рахунок комітенту здійснити від свого імені продаж автомобіля марки RENAULT, марки KOLEOS, типу загальний легковий універсал - В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], за ціною 110000,00 грн. 13.06.2017 фізична особа-підприємець [PERSON] продав належний позивачу автомобіль за 110 000 гривень [PERSON]. Вказувала, що після виконання доручення [PERSON] довіреність позивачу не повернув, звіт про виконання доручення та відповідні документи також надані не були. [PERSON] належні їй грошові кошти за договором купівлі-продажу транспортного засобу в розмірі 110 000 грн. від свого представника за довіреністю - [PERSON], не отримувала. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 145 593, 06 (сто сорок п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто три тисячі гривень 06 копійок) гривень з яких: заборгованість у розмірі 110000,00 гривень; інфляційна складова боргу у розмірі 24 552,00 гривень; 3% річних у розмірі 11 041,06 грн.. У порядку ч.10 ст.187 ЦПК України, 28.10.2020 до суду надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 04.11.2020 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 14.12.2020. Через неявку сторін, розгляд справи 14.12.2020 року відкладено на 01.03.2021 року. У підготовче засідання призначене на 01.03.2021 року сторони не з`явилися, представник [PERSON] - адв. Губська Х.Ю. надала суду заяву, в якій просила закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. Також просила справу розглядати за відсутністю сторони позивача. Крім того у судове засідання призначене на 01.03.2021 року відповідач [PERSON] та третя особа ФОП [PERSON] були викликані через оголошення у пресі, між тим поважність причин неявки суду не повідомили. Ухвалою суду від 01.03.2021 підготовче засідання по цивільній справі закрито, та призначено до судового розгляду по суті на «29»березня 2021 року. Через неявку сторін, розгляд справи 29.03.2021 року відкладено на 19.05.2021 року. У судове засідання призначене на 19.05.2021 сторони не з'явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача - адв. Губська Х.Ю. надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду повторно не з`явився без поважних причин, поважність причин неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав та не заявляв, заяв по суті справи не подавав. Третя особа поважність причин неявки також суду не повідомила. Згідно з п.п.6,7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст. 280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 26.06.2015 [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності посвідченої нотаріусом Білик В.В. бланк НАО 423345, доручила [PERSON] та [PERSON], що мешкає в [ADDRESS] представляти її інтереси, щодо розпорядження та експлуатування автомобіля марки RENAULT, модель KOLEOS, типу загальний легковий універсал - В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д/н [NUMBER]. Для чого надала представникам право підписувати замість позивача договір купівлі-продажу, міни, страхування автомобіля з правом одержувати належні їй гроші. 13.06.2017 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 26.06.2015, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білик В.В., зареєстрованої в реєстрі №1421, діяв [PERSON], був укладений договір комісії транспортного засобу №4811/17/002472, відповідно до якого комітент доручив, а комісіонер зобов'язувався за винагороду за рахунок комітенту здійснити від свого імені продаж автомобіля марки RENAULT, марки KOLEOS, типу загальний легковий універсал - В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], за ціною 110000,00 грн. 13.06.2017 фізична особа-підприємець [PERSON] продав належний позивачу автомобіль марки RENAULT, модель KOLEOS, типу загальний легковий універсал - В, 2010 року, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д/н [NUMBER] за 110 000 гривень [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №4811/17/002472, зареєстрований 14.06.2017 територіальним сервісним центром МВС №5142. Відповідно до положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного. Системний аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що договір доручення повинен укладатися у відповідності до вимог ЦК України та інших норм. Укладення договору передбачає вчинення сторонами взаємних дій по розробці та узгодженню умов договору. За визначенням статті 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України. За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Відповідно до ч.1 ст. 1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов'язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Згідно ст. 655 ЦК України договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму . Будь-які докази на спростування вказаного позивачем з боку відповідача не надано. Між тим, як вбачається за розглядом справи на виконання своїх зобов'язань відповідачем не було передано кошти, отриманні за договором відчуження транспортного засобу у розмірі 110 000 грн., у зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. З огляду на те, що [PERSON] прострочено грошове зобов'язання по поверненню коштів позивачу, суд вбачає, що у останньої виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення у період з 13.06.2017 року (дати продажу автомобіля згідно договору купівлі-продажу) по 16.10.2020 року. Згідно розрахунку позивача, інфляційні збитки за вказаний період становлять розмір 24 552,00 грн.; а три проценти річних - 11 041,06 грн. (розрахунок наявний у матеріалах справи). Судом встановлено, що розрахунки інфляційних збитків та 3% річних позивача є обґрунтовані та відповідають дійсності. Таким чином, із огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] у частині вимог щодо стягнення 3%річних та інфляційних збитків. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із приводу розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне у порядку ст. 141 ЦПК України стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1455.93 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved