Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 13.03.2010 року звернулась позивачка [PERSON] із позовом до ВАТ «[PERSON] [PERSON]», [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним іпотечного договору від 17.05.2007 року укладеного між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] Обгрунтовуючи вимоги поданого позову, позивачка зазначила, що 14.05.2007 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» був укладений кредитний договір № 014/0037/82/74648 за умовами якого, [PERSON] отримав кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом 106896 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань між [PERSON], [PERSON] та ВАТ «[PERSON] [PERSON]» був укладений іпотечний договір за умовами якого [PERSON] надав в іпотеку ВАТ «[PERSON] [PERSON]» земельну ділянку загальною площею 0,050 га, за адресою Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, СТ «Іллічівець», ділянка № 8. Позивач зазначає, що є дружиною [PERSON], тому земельна ділянка, яка є предметом іпотеки є майном, набутим подружжям. Оскільки згоди при укладенні договору іпотеки вона не надавала, договір іпотеки був укладений з порушенням вимог діючого законодавства, тому просить визнати його недійсним. Також додатково зазначила, що в п.2 договору кредитування, який був укладений 14.05.2007 року, зазначено, що в якості забезпечення зобовязання [PERSON] надає в заставу земельну ділянку за адресою Овідіопольский район, Таїровська селищна рада, СТ «Іллічівець», ділянка № 8, хоча в дійсності зазначена земельна ділянка передана відповідачу в іпотеку тільки 17.05.2007 року після укладення договору іпотеки. Позивачка 21.07.2010 року надала суду уточнену позовну заяву, в якій просила визнати недійсним іпотечний та кредитний договори, зобовязати [PERSON] прийняти валютні кошти у сумі 106896 доларів США, зобовязати ВАТ «[PERSON] [PERSON]» повернути [PERSON] грошові кошти проплачені ним для оплати комісійних, пені, погашення кредитного рахунку, погашення нарахованих процентів. Обґрунтовуючи тим, що [PERSON] розірвав шлюб з нею, не повідомивши її про це, однак після розірвання шлюбу [PERSON] та позивач проживали однією сімєю, тому набуте майно є їх спільною сумісною власністю. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON], підтримав доводи позову та наполягав на задоволенні уточненої позовної заяви. Представник відповідача, залученого до участі в справі в якості правонаступника ВАТ «[PERSON] [PERSON]», згідно установчих документів, - ПАТ «[PERSON] [PERSON]», за довіреністю [PERSON], у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, з посиланням на подані заперечення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Визнання позову [PERSON] суперечить закону та порушує права інших осіб, у звязку з чим суд ухвалив - відмовити у прийнятті зазначеного визнання позовних вимог. Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.08.2005 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку що розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольский район, Таїровська селищна рада, СТ «Іллічівець», ділянка № 8. Право власності [PERSON] на придбану земельну ділянку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.09.2005 року, серії ЯА № 848191. Відділом РАГС Біляївського райуправління юстиції Одеської області 05.04.2004р. зареєстровано розірвання шлюбу громадян [PERSON] та [PERSON] [INFO], актовий запис №87, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України [PERSON] 14.05.2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір №014/0037/82/74648, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 106896 доларів США на строк до 14.05.2017 року, включно. Згідно п. 3.5 Кредитного договору, у відповідності з діючим законодавством України забезпечення зобовязань Позичальника за Договором може бути в тому числі Іпотечний договір. Протягом строку дії Договору Кредитор може вимагати від Позичальника надання одного або декількох видів забезпечення. 17.05.2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON], який виступив майновим поручителем [PERSON] у забезпечення вимог, що випливають з Кредитного договору №014/0037/82/74648 від 14.05.2007 р., був укладений Іпотечний договір відповідно до якого, [PERSON] передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,0500, що розташована за адресою: Одеська обл., Овідіопольский район, Таїровська селищна рада, СТ «Іллічівець», ділянка № 8, яка належить Іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 84819, виданого Овідіопольським райвідділом земельних ресурсів 05.09.2005 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010552900933. Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Згідно п.2. вказаної Постанови відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Із заяви [PERSON] від 17.05.2007 р., підписаною ним в присутності представників Іпотекодержателя [PERSON], [PERSON] у приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], вбачається, що [PERSON] підтвердив, що у шлюбі не перебуває (неодружений); однією особою з особами, з якими мав би право укласти шлюб не проживає, шлюбного договору (контракту) не укладав та підтвердив, що вказаний в цьому договорі Предмет іпотеки не є обєктом спільної сумісної власності та перебуває у його особистій власності; будь-яких прав щодо неї інших осіб, в тому числі за договорами оренди, немає. Також у заяві [PERSON] вказав, що зміст статей 65, 74 Сімейного кодексу України та зміст статті 777 Цивільного кодексу України йому розяснені. З аналізу поданих доказів судом встановлено, що укладаючи договір іпотеки від 17 травня 2007 року, предметом якого була вищезазначена земельна ділянка [PERSON] та інші сторони вказаного договору діяли у межах закону, за таких обставин визнання недійсним договору іпотеки немає підстав. Дійсно, відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Із поданих доказів вбачається, що земельна ділянка передана в Іпотеку на час укладання договору не була спільною власністю. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18.02.2010 року по справі за позовом ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитом з [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку була стягнута заборгованість за кредитним договором від 14.05.2007 року в сумі 1170259 грн. 24 коп., з майнового поручителя [PERSON] стягнута заборгованість за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми заборгованості за кредитним договором, яка складає 1170259 грн. 24 коп. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.05.2010 р. рішення Біляївського районного суду Одеської області залишено без змін. При цьому в ухвалі суду досліджені посилання [PERSON] в апеляційній скарзі на те, що нею поданий позов щодо визнання недійсним іпотечного договору, оскільки заставлене майно є спільною сумісною власністю та порушує її право. Апеляційним судом не прийняті доводи [PERSON] щодо порушення її прав та обовязків, та апеляційний суд вказав, що договір іпотеки є способом забезпечення виконання зобовязання, а не угода щодо розпорядженням спільним майном подружжя. Ухвалою апеляційного суду Одеської області ще 13.05.2010 року встановлена відсутність порушень прав [PERSON] під час укладення договору іпотеки, чим фактично вирішено заявлений спір по суті. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено представником Публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» та не заперечувалось іншими учасниками процесу, кредитні кошти були надані позичальнику відповідно до заяви на видачу готівки 18.05.2007 року, при цьому договір іпотеки був укладений 17.05.2007 року. Таким чином, враховуючи припис ст. 1047 ЦК України, момент укладення кредитного договору настав вже після укладення іпотечного договору, який за своєю правовою природою є консенсуальним. Враховуючи викладене, на момент укладення кредитного договору, земельна ділянка вже була передана в іпотеку, відповідно до іпотечного договору та права позивача порушені не були. Крім того, суд враховує, що оскільки кредитним договором права позивача порушені не були, позивач не має права вимоги щодо визнання правочину кредитування недійсним. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, від 26.04.2010 року, яким була визнана спільною сумісної власністю [PERSON], [PERSON] з моменту придбання земельна ділянка № 8 у садовому товаристві «Іллічівець», Таїровської селищної ради, Овідіопольського району, Одеської області, не може бути прийняте судом до уваги, так як воно постановлене після укладення договору іпотеки. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Позовні вимоги в частині визнання недійсним кредитного договору від 14.05.2007 р., зобовязання [PERSON] повернути ПАТ «[PERSON] [PERSON]» валютні кошти, зобовязання ПАТ «[PERSON] [PERSON]» прийняти валютні кошти, від [PERSON], зобовязання ПАТ «[PERSON] [PERSON]» повернути [PERSON] оплачені валютні кошти - не підлягають задоволенню, так як не є вимогами щодо захисту порушеного чи оспорюваного права позивачки. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Outcome: dismissed