Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова Ольга Іванівна, Приватний виконавець Павелків Тетяна Леонідівна про захист прав споживача фінансових послуг, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивач посилався на те, що 30 січня 2020 року позивачу, при спілкуванні з посадовими особами AT «Перший український міжнародний банк», де позивач отримує заробітну плату як працівник AT «Дніпровські електромережі», стало відомо, що відносно нього до банківської установи надійшла постанова про арешт коштів боржника, винесена в межах виконавчого провадження № 60604510 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., яке відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової Ольги Іванівни від 30.08.2019 року, номер в реєстрі 1901. Отримавши вищевказану інформацію, позивач, скориставшись правничою допомогою адвоката, проаналізував інформацію, що розміщена на офіційних веб-сайтах мережі Інтернет та встановив, що відносно нього 14.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною було відкрито виконавче провадження № 60604510, на підставі виконавчого документу - виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумової Ольги Іванівни на користь Відповідача. Вказана інформація стала відома позивачу із веб-сайту «Єдиний реєстр боржників», шляхом введення у відповідній графі власного РНОКПП. При введені РНОКПП позивача, Єдиний реєстр боржників відображає інформацію, яка повністю збігається з анкетними даними позивача, окрім дати народження, яка вказана як 22.09.1969 року, однак враховуючи той факт, що позивач відображається в реєстрі саме за даними номеру картки платника податків беззаперечно вбачається, що запис стосується саме його особи, при цьому дата народження була внесена помилково (описка). Позивач вважає, що вищезазначений виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувана, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Позивач вважає, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за написом з позивача на користь відповідача, та залишив поза увагою, що на момент вчинення виконавчого напису сплинув трирічний термін, чим порушив вищезазначені норми чинного законодавства. Позивач підтверджує, що дійсно між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «БАНК РУСКИЙ СТАНДАРТ», правонаступником якого являється відповідач, було укладено кредитну угоду № 101098584 від 29.10.2012 року. Згідно вказаної кредитної угоди в листопаді 2012 року позивач отримав доступ до карткового рахунку банківської установи з доступним лімітом кредитних коштів, які позивач використовував до 2013 року, з періодичним погашенням заборгованості за кредитом. Починаючи з кінця 2013 року позивач припинив користування кредитними коштами банківської установи. Позивач стверджує, що жодних вимог, повідомлень чи інших документів інформативного характеру з приводу вимоги заборгованості та її розміру від відповідача, з моменту відкриття кредитного банківського рахунку до теперішнього часу ніколи не отримував, і про наявність суми боргу дізнався лише після отримання повідомлення про арешт відкритого та ім`я позивача рахунку в АТ «ПУМБ» та аналізуючи інформацію, відображену в Єдиному реєстрі боржників. Нотаріусом, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання позивачем нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди. Позивач переконаний, що розрахунок боргу, підготовлений працівниками банківської установи щодо наявності грошового зобов`язання позивача (боргу) є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувана та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача. Позивач звертає увагу на той факт, що нотаріусом порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» в частині вчинення виконавчого напису лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису відповідачу та третій особі - приватному нотаріусу було достовірно відомо, що кредитна угода між відповідачем та позивачем була укладена 29.10.2012 року, і вже починаючи з 2013 року у позивача виникла заборгованість за кредитом. Таким чином, нотаріус достовірно володів інформацією, що правочин між позивачем та відповідачем виник майже за 6 років до дати вчинення виконавчого напису. Таким чином, з порушенням вказаних норм права нотаріус без правових підстав вчинив зазначений виконавчий напис не врахувавши, що позивач категорично заперечує наявність боргу перед банківської установи в цілому. За таких обставин, враховуючи наведене, позивач вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової Ольги Іванівни, вчинений відносно позивача на користь відповідача, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У встановлений судом строк від відповідача не надходив відзив на позовну заяву. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 30.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною було вчинено виконавчий напис, у зв`язку із заборгованістю [PERSON] за кредитним договором № 93036505 від 10.11.2011 року, на підставі якого стягнуто заборгованість за період з 31.10.2017 року по 29.01.2018 року в сумі 40 356,82 грн., за вчинення виконавчого напису нотаріусом - 850 грн., загальна сума становить 41 206,82 грн. (а. с. 80). 14.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л., на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 60604510 (а. с. 65-66). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. від 26.12.2019 року накладено арешт на грошові кошти позивача (а. с. 73-74). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. П. 3.5 Глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту та процентах (а. с. 96), не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. У даному випадку не можна говорити про безспірність стягнення на користь АТ «Банк Форвард» із позивача грошової суми, адже наведена у виконавчому написі нотаріуса грошова сума кредитної заборгованості утворилася поза межами строку позовної давності. Таким чином, документи, що подані нотаріусу не можливо вважати безспірними. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до п. 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 р. № 296/5, визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Виходячи з вимог законодавства, виконавчий напис може бути виданий лише за умови, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості та за наявності доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що АТ «Банк Форвард» було направлено вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, на адресу позивача, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги АТ «Банк Форвард», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, який звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved