Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] до [PERSON], третя особа: орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON], [INFO] є її онукою. Мати [PERSON] - [PERSON], відповідач по справі, є донькою позивача. Але вже з чотирьох місяців після народження онуки, [PERSON] мешкає разом з позивачем та знаходиться повністю на її забезпеченні та вихованні. Батько дитини - [PERSON], який був визнаний батьком на підставі рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 14 січня 2013 року, помер [INFO]. З 01 серпня 2014 року позивач разом з онукою мешкає в м.Дніпропетровську, куди вони вимушено переїхали у зв'язку з проведенням АТО на території м.Донецька. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров'я протягом тривалого часу, що підтверджує відсутність серйозного ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків. Також зазначила, що відповідач свідомо не бажає виховувати дитину, що підтверджується нотаріально завіреною згодою [PERSON] про позбавлення її батьківських прав щодо її доньки [PERSON]. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 700 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, зазначили, що позбавлення [PERSON] батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав, зазначивши, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] відповідає інтересам дитини. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, заслухавши думку прокурора, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку 25 січня 2013 року. Батько дитини - [PERSON], визнаний батьком на підставі рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 14 січня 2013 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку 15 травня 2012 року, [PERSON] помер [INFO]. Згідно довідки №1239000269 від 27.10.2014 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] перемітились в [ADDRESS] з 01 серпня 2014 року. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо він ухиляється він виконання своїх батьківських обов'язків. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали якісь обставини належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, проживає окремо від доньки, не зустрічається з нею, не займається її вихованням, не надає коштів на її утримання, не цікавиться її життям, здоров'ям. 16 квітня 2015 року [PERSON] написано нотаріально завірену заяву, відповідно до якої остання, діючи добровільно, повністю усвідомлюючи значимість дій та

Outcome: approved