Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог Позивач вказує, 24 квітня 1998 року він уклав шлюб із відповідачем по справі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, згідно актового запису № 6. Під час шлюбу у них народився син. Причиною звернення з позовною заявою до суду послужило те, що відносини між ними погіршились через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, протягом останніх двох років шлюбні відносини фактично припинились, сторони проживають разом але кожний живе своїм життям, спільного господарства не ведуть. Примирення та подружнє життя між сторонами неможливе. Спору про поділ майна немає. Питання проживання сина вирішено в добровільному порядку. Позивач на підставі ст.105, 110,112 Сімейного Кодексу України просить позов задовольнити. В судове засіданні позивач не зявився надав заяву про розгляд справи в його відсутність позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, судові витрати по справі залишає за собою, не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоч належним чином була повідомлена про день та час розгляду справи, клопотань про перенесення слухання справи від неї до суду не надходило. Частина 4. ст. 223 ЦПК України вказує, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 24.04.1998 року сторони по справі уклали шлюб, який було зареєстровано Миколаївською сільською радою, Петропавлівського району, Дніпропетровської області за актовим записом 06 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження І-КИ № 037952 . Під час шлюбу у них народився син [PERSON] 02 квітня1999 року народження. Протягом останніх двох років шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, сторони проживають разом, але кожний живе своїм життям. Спільного господарства не ведуть, спір про майно відсутній, місце проживання сина визначене. Примирення та подружнє життя з відповідачем неможливе, через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Отже, суд прийшов до висновку, що збереження сім'ї є неможливим і буде суперечити інтересам сторін по справі і тому позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України та, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач просить судовий збір залишити за ним.

Outcome: approved