Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

До Роздільнянського районного суду 18.01.2013 року звернулась позивач [PERSON] з позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 20.07.2010року між ним та відповідачем була укладена угода №0321651 з Додатками №№1,2,4,5, згідно якої відповідач зобов'язався надати позивачу послуги на придбання автомобілю «CHERY TIGGO» через систему придбання в групах «Авто Так», базуючись на принципі взаємодопомоги учасників послуги вказаної системи. Позивач вказує, що за змістом укладена між сторонами угоди містить невигідні для нього договірні умови, під час підписання оспорюваної угоди він не отримав повної інформації про порядок надання послуг ТОВ «АВТО ПРОСТО». Діяльністю відповідача є створення та обслуговування пірамідальної схеми під назвою «система придбання в групах «Авто Так», що полягає у формуванні групи учасників за рахунок сплати щомісячних повних внесків, сплачених учасниками системи, формуванні Фонду даної групи. Зазначений Фонд групи формується виключно за рахунок внесків учасників системи придбання в групах «АвтоТак», без залучення коштів ТОВ «Авто Просто», а розподіл коштів Фонду групи між учасниками системи являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми, що порушує вимоги п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». [PERSON] вважає, що така діяльність відповідача вводить його, як споживача в оману та є елементом нечесної підприємницької практики у вигляді створення та експлуатації пірамідальної схеми. Позивач, представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явились, але наданим позовом вважають, що умови оспорюваної ними угоди є несправедливими, остання укладена у зв'язку з використанням відповідачем нечесної підприємницької практики, тому в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» просить суд визнати таку угоду недійсною, застосувати наслідки реституції та стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на користь позивача сплачені за угодою 46 658,63 гривень. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на їх задоволенні. Представник відповідачадо судового засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.62-73) в яких вказав, що договір та додатки до нього були укладені згідно норм та положень цивільного законодавства. Позивач мав можливість протягом семи календарних днів, з моменту підписання угоди та додатків до неї, повторно з ними ознайомитися та у випадку незгоди розірвати договір, про те він цього не зробив, отже є очевидним, що умови договору йому були зрозумілі. Просив суд, в задоволені позову відмовити та розглянути справу за відсутності представника ТОВ «АВТО ПРОСТО». Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 20 липня 2010року між позивачем [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено угоду №0321651 та підписані до неї додатки №№1,2,4,5. Згідно ст. 1 вказаної угоди її предметом є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля «CHERY TIGGO» вартістю 100 720.00гривень. Відповідно до ст. 3 угоди ТОВ «АВТО ПРОСТО» зобов'язалось надати учаснику системи послуги, зокрема, включення учасника до системи АвтоТак шляхом підписання даної угоди; формування груп учасників для придбання автомобіля; включення учасника до групи для придбання автомобіля; організація та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи; здійснення оплати автомобіля виробнику, імпортеру чи дистриб'ютору за рахунок коштів, сплачених учасниками системи; забезпечення отримання автомобіля учасником системи згідно з умовами угоди тощо. За умовами ст. 5 угоди [PERSON], в свою чергу, зобов'язався виконувати зобов'язання, передбачені угодою, в порядку та строки, визначені угодою, зокрема, сплатити вступний внесок; сплатити за право на отримання автомобіля при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; отримати автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених угодою тощо. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] виконував умови вказаної угоди у повному обсязі, зокрема, 20.07.2010року ним було сплачено 3625,92 гривень вступного внеску при укладенні угоди, а протягом 2010 року - по січень 2013року він продовжував виконувати умови угоди, сплачуючи щомісячні повні внески на виконання ст. 5 угоди, загалом сплативши на користь відповідача 46 658,63 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. За ст.203ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Згідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Судом встановлено, що угода №0321651 від 20.07.2010 року містить чіткий перелік взаємних прав та обов'язків сторін, обов'язок позивача зі сплати щомісячних внесків відповідно до змісту угоди кореспондується із обов'язком відповідача забезпечити отримання автомобіля після виконання останнім зобов'язань за угодою. Відповідно до ст. 2 угоди ТОВ «Авто Просто» гарантувало надання права на отримання автомобіля за умови виконання позивачем всіх зобов'язань за угодою. ТОВ «Авто Просто» зобов'язалось забезпечити отримання автомобіля [PERSON] згідно з умовами угоди (ст. 3 угоди). Враховуючи вищевикладене, зобов'язання відповідача щодо передачі позивачу автомобіля були чітко передбачені положеннями угоди, за умови виконання позивачем [PERSON] всіх взятих на себе зобов'язань. Статтею 3 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, до яких відноситься, зокрема, свобода договору, а також свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Зі ст. 10 угоди вбачається, що підписання угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписав угоду, і усі додатки до неї, крім того, перед його особистим підписом міститься примітка про те, що він, як учасник, заявляє, що отримав всі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї. Позивач вказує, що діяльність відповідача ввели його, як споживача, в оману та є елементом нечесної підприємницької практики у вигляді створення та експлуатації пірамідальної схеми, оскільки на думку позивача, отримавши внески, ТОВ «АВТО ПРОСТО» не мало на меті реального виконання будь-яких обов'язків. Згідно до п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає послуги на підставі ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» в якості адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Оспорювана позивачем угода укладена в рамках створеної відповідачем системи продажу автомобілів АвтоТак, яка полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості, зокрема автомобіль, та які стають учасниками системи. Системою встановлені відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним із учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає учасникам послуги, що направлені на придбання автомобіля на основі системи АвтоТак, та полягають у формуванні груп учасників, організації і проведенні в групах асигнаційних актів, та інших послуг, передбачених угодою. Після формування групи учасників залучення інших учасників (споживачів) не відбувається. Як вбачається з умов оспорюваної угоди кінцевим результатом укладених угод з учасником певної групи є отримання автомобіля всіма учасниками, за умов дотримання ними встановлених договором умов. Споживач сплачує саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Право на отримання автомобіля надається за механізмами, передбаченими угодою та відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Відповідач отримує оплату саме за рахунок продажу продукції надання послуг, а не за рахунок залучення інших споживачів. При таких обставинах, автомобіль не є компенсацією або винагородою споживачу в розумінні ст.19 закону України «Про захист прав споживачів». Предметом оспорюваної угоди є надання послуг спрямованих на придбання автомобіля. Відповідач не продає за угодою автомобіль позивачу. Таке придбання здійснюється учасником безпосередньо у виробника або імпортера шляхом укладення окремої угоди, укладення якої гарантує відповідач. Вказані умови угоди не порушують прав позивача, як споживача та відповідають вимогам ст.19 закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача щодо відсутності у відповідача обов'язку із вкладення власних грошових коштів як підставу неправомірності такої угоди суд не приймає до уваги, оскільки правова природа спірної угоди не передбачає спільних зусиль обох сторін з внесення грошових коштів з метою отримання позивачем автомобіля. Предметом угоди є надання відповідачем обумовлених угодою послуг, а не грошових коштів чи інших внесків. Суд вважає, що умови укладеної угоди не порушують права [PERSON] як споживача, не є несправедливими та не містять істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, у діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької практики, а підстав вважати, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі немає, тому визначені ст.19 закону України «Про захист прав споживачів» умови для визнання угоди недійсною відсутні. При таких обставинах, матеріалами справи, її фактичними обставинами не підтверджено наявність визначених ст.215ЦК України підстав для визнання недійсною угоди, що є предметом спору, та застосування реституції, що виключає можливість висновку про порушення умовами оспорюваної угоди прав та охоронюваних законом інтересів [PERSON] Суд також враховує, що після укладення угоди №321651 від 20.07.2010 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON], останній в семиденний термін не звертався до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з заявою про розірвання Угоди у визначеному порядку, а отже є цілком очевидним, що умови Угоди були зрозумілі позивачу.( ст.13 додатку №2 до угоди). Згідно до ст. 4 угоди та ст.13 додатку №2 до угоди учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ «АВТО ПРОСТО» у письмовій формі. Сума чистих внесків, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці, коли такий учасник повідомив ТОВ «АВТО ПРОСТО» про розірвання угоди, за вирахуванням відступного за відмову від угоди у розмірі двох цілих чистих внесків. Чітко визначена черговість та пріоритетність повернення коштів учаснику, який розірвав угоду. Із зазначеним порядком повернення сплачених позивачем коштів в разі розірвання угоди позивач погодився при підписанні угоди, тому вимоги [PERSON] про стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на його користь сплачених за угодою 46658,63 гривень не підлягають задоволенню судом. Саме до цього зводиться правова позиція, висловлена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі N 6-40цс/13, ухваленою за наслідками розгляду заяви про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, які згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із такими рішеннями Верховного Суду України. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, правові підстави для їх задоволення відсутні, а тому суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed