Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі - продажу, укладеного [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діяв представник ПАТ КБ «Приватбанк». У вказаному житловому приміщені відповідачі не проживали понад шість місяців без поважних причин, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] підтримали позов, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ч. 4, п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов не надали. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 11.12.2018 року без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лаушкіною О.В., позивач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] у попереднього власника квартири - [PERSON] від імені якого на підставі довіреності у відповідності до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у справі № 2-2223/09 від 07 вересня 2009 р. діє ПАТ КБ «Приватбанк», в особі гр. [PERSON] Відповідно до повідомлень відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 10.07.2018 р. за № 2390/09, № 2392/09, № 2391/09, № 2391/09, довідки про склад сім'ї КП «СЄЗ № 3» від 01.06.2018 р. за № 1553/1 відповідачі у справі [PERSON], його батько [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO], , [INFO] мають зареєстроване місце проживання за адресою: квартира [ADDRESS]. Судом оглянуто акт перевірки паспортного режиму від 01 червня 2018 року, складеного комісією КП «СЄЗ», згідно з яким відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з серпня 2011 року фактично не проживають за вказаною адресою, особистих речей не виявлено. Свідок [PERSON] повідомила про те, що товаришує з позивачем та регулярно відвідувала її за вказаною адресою, відповідачів у справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ніколи не бачила. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 655 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою № [ADDRESS], оскільки ним було відчужено право власності на спірне житлове приміщення, до складу якого входить, зокрема, право користуватися ним. Крім того, у спірній квартирі також мають зареєстроване місце проживання його члени сім'ї. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї (ч.2). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 05.11.2014 року Верховним Судом України у справі №6-158цс14 було винесено постанову, в якій був викладений висновок про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Оскільки судом встановлено, що право власності [PERSON] щодо квартири [ADDRESS] припинилось внаслідок укладання договору купівлі - продажу, суд на підставі вищевикладеного висновку щодо застосування норм права, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має бути врахований судом, дійшов висновку про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] також втратили право користування вищевказаною квартирою. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із задоволенням позову, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.п. «г» п. 2, п. 3 ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved