Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

До Краснолиманського міського суду Донецької області 07.05.2021 звернулась [PERSON] із позовом до Лиманської об`єднаної територіальної громади, від імені та в інтересах якої діє Лиманська міська рада Донецької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивачка зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після смерті чоловіка відкрилась спадщина на рухоме та нерухоме майно, мати померлого та син померлого відмовились від спадщини на користь позивачки. [PERSON] спадщину прийняла, 31.08.2020 отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . До спадкової маси після смерті [PERSON] також належить земельна ділянка з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730, площею 2 га (рілля), з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташована на території Лиманської міської ради Донецької області (колишня Тернівська сільська рада). На цю земельну ділянку [PERSON] як учасник бойових дій отримав дозвіл на розробку проєкту землеустрою (рішення Лиманської міської ради від 21.03.2019 № 7/62-3120), проєкт землеустрою було складено ТОВ «Земельна біржа «ЗЕМЛЕМІР» в 2019 році, ділянку сформовано, зареєстровано в національній кадастровій системі, проєкт землеустрою погоджено, ділянці присвоєно кадастровий номер, погоджено з виконкомом Лиманської міської ради акт приймання - передачі межових знаків за зберігання, межі ділянки винесені в натурі на місцевості. Рішенням Лиманської міської ради від 25.02.2020 № 7/75-4918 затверджено проєкт землеустрою на вказану земельну ділянку, рекомендовано [PERSON] оформити та зареєструвати право власності на земельну ділянку в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Але [PERSON] помер [INFO] , тому за життя не встиг зареєструвати право власності на загадану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка, вона зверталась до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Бігуна В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730, однак постановою нотаріуса від 31.08.2020 № 1319/02-31 позивачці було відмовлено у вчиненні таких нотаріальних дій з причини відсутності у неї правовстановлюючого документа, котрий би підтверджував право власності [PERSON] на згадану земельну ділянку. Позивачка вважає, що її майнове право оспорюється, просить суд визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730, площею 2 га (рілля), з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», розташовану на території Лиманської міської ради Донецької області (колишня Тернівська сільська рада). Позивачка [PERSON] була належним чином повідомлена по дату, час та місце розгляду справи судом, для участі в судовому засіданні не прибула, надала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, заявлені раніше позовні вимоги підтримала (а.с.108). Представник позивачки - адвокат Бондаренко Д.В. (а.с.9-11) був належним чином повідомлений по дату, час та місце розгляду справи судом, для участі в судовому засіданні не прибув, надав до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за його відсутності, заявлені раніше позовні вимоги підтримав (а.с.107). Відповідача - Лиманську міську раду Донецької області, котра діє від імені та інтересах Лиманської об`єднаної територіальної громади - було належним чином повідомлено по дату, час та місце розгляду справи судом; уповноважений представник відповідача для участі в судовому засіданні не прибула, відзиву на позов не надала, надала до суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, за наявним у справі документами, ухвалити у справі рішення відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.55-56, 105-106). Оскільки представник відповідача за викликом до суду не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, не подала до суду відзиву на позов, заяви (клопотання) щодо необхідності відкладення розгляду справи від неї не надходили, суд враховує наявність підстав, передбачених ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, та за згодою представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи в порядку гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши письмові матеріали у справі, встановив такі обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Позивачка [PERSON] є громадянкою України (а.с.7), внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с.8), народилась [INFO] в м. Слов`янську Донецької області. Згідно з наданою позивачкою копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 28.07.2001 Відділом РАГС Слов`янського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб між собою 28.07.2001 (а.с.12). Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] у м. Краматорську Донецької області. Що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.02.2002 Слов`янським МВ ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.13). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігуном В.В. заведена спадкова справа (№ за Спадковим реєстром 66172314), єдиною спадкоємицею за законом у спадковій справі зазначена [PERSON] (а.с.15), вона ж отримала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом - щодо житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.14,16). Згідно з матеріалами спадкової справи № 117/2020, наданої на запит суду приватним нотаріусом Бігуном В.В, (а. с. 61-102), [PERSON] 27.07.2020 звернулась до нотаріуса з заявою при прийняття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] , зазначила, що, крім неї, спадкоємців за законом першої черги немає (а.с.65); [PERSON] повідомила про свої права на спадщину після чоловіка (автомобіль марки DAEWOO NEXIA, 2007 р. в., державний реєстраційний номер [NUMBER] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, розташовану на території Лиманської міської ради Донецької області, площею 2 га, кадастровий номер 1423085400:08:000:2730; мисливську гладко ствольну рушницю марки «ИЖ-58», мисливську гладко ствольну рушницю марки «ТОЗ-34ЕР» ) (а.с.76). [PERSON] за життя мав статус учасника бойових дій (а. с. 25), 25.02.2019 він звертався із заявою до Лиманської міської ради Донецької області із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею орієнтовно 2 га, розташовану на землях Лиманської міської ради (Тернівський старостинський округ), для ведення особистого селянського господарства (а.с.24). Рішенням Лиманської міської ради від 21.03.2019 № 7/62-3120 [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності з подальшою її передачею у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Тернівського старостинського округу Лиманської об`єднаної територіальної громади (а.с.26). 23.09.2019 [PERSON] звернувся до ТОВ «Земельна біржа «ЗЕМЛЕМІР» із заявою про виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.23). Проєкт землеустрою на згадану ділянку було складено ТОВ «Земельна біржа «ЗЕМЛЕМІР» в 2019 році, ділянку сформовано, зареєстровано в національній кадастровій системі, проєкт землеустрою погоджено, ділянці присвоєно кадастровий номер, погоджено з виконкомом Лиманської міської ради акт приймання - передачі межових знаків за зберігання, межі ділянки винесені в натурі на місцевості (а.с.19-22, 27-47). Лиманською міською радою 25.02.2020 було ухвалено рішення № 7/75-4918, згідно з яким було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Тернівської сільської ради), передано у власність [PERSON] земельну ділянку комунальної форми власності (кадастровий номер 1423085400:08:000:2730, загальною площею 2,0000 га (рілля)) для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Тернівської сільської ради), рекомендовано [PERSON] оформити і зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно з чинним законодавством (а.с.48). Відносно земельної ділянки з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730 відсутні відомості про реєстрацію права власності, інших речових прав за будь-якими особами, обтяження на це нерухоме майно не зареєстровані (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 23.04.2021 № 254077159) (а.с.17). Ринкова вартість вказаної земельної ділянки станом на 23.04.2021 складає 59294,00 грн. (висновок ТОВ «ІНЖИНІРИНГОВИЙ ЦЕНТР «ЕКСКОН» від 23.04.2021, а.с.49). Позивачка зверталась до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Бігуна В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730, однак постановою нотаріуса від 31.08.2020 № 1319/02-31 їй було відмовлено у вчиненні таких нотаріальних дій з причини відсутності правовстановлюючого документа, котрий би підтверджував право власності [PERSON] на згадану земельну ділянку (а.с.18). Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій позивачкою не була оскаржена в судовому чи адміністративному порядку. Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого. Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу (ЦК) України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] за життя мав статус учасника бойових дій (учасника антитерористичної операції (АТО)). Відповідно до п. 14 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають пільги на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівни\-цтва, садівництва і городництва. Порядок безоплатного отримання у власність земельних ділянок як учасниками АТО, як і іншими категоріями громадян, регулюється нормами ч. 6 ст. 118, ст.121, 122 Земельного кодексу (ЗК) України. Учасники АТО мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в розмірах, передбачених ст.121 ЗК України, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 га. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч.1 ст. 122 ЗК України). [PERSON] реалізував своє право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки, 25.02.2019 він звертався із заявою до Лиманської міської ради Донецької області із заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею орієнтовно 2 га, розташованої на землях Лиманської міської ради (Тернівський старостинський округ), для ведення особистого селянського господарства. Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). Згідно з вимогами ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. [PERSON] помер [INFO] . Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Натомість рішення Лиманської міської ради від 25.02.2020 № 7/75-4918, згідно з яким було затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Тернівської сільської ради), передано у власність [PERSON] земельну ділянку комунальної форми власності (кадастровий номер 1423085400:08:000:2730, загальною площею 2,0000 га (рілля)) для ведення особистого селянського господарства на території Лиманської міської ради (колишньої Тернівської сільської ради), рекомендовано [PERSON] оформити і зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно з чинним законодавством, було ухвалено органом місцевого самоврядування вже після смерті [PERSON] (після [INFO]). Отже, [PERSON] за життя не було передано у власність земельну ділянку комунальної форми власності (кадастровий номер 1423085400:08:000:2730), за життя чоловік позивачки лише розпочав процес отримання у приватну власність (приватизації) земельної ділянки, але завершити його не встиг. Ст.1216 ЦК України наголошує, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 269-270,1219 ЦК України право власності [PERSON] не є таким, що нерозривно пов`язане з особою померлого, а отже, входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги,усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. З огляду на це, позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивачка [PERSON] (дружина померлого) згідно зі ст. 1261 ЦК України віднесена до числа спадкоємців першої черги за законом. З матеріалів спадкової справи № 117/2020 вбачається, що інших спадкоємців за законом, які б реалізували своє право на спадщину, немає, осіб, які б у порядку ст. 1241 ЦК України мали право на обов`язкову частку у спадщині, не встановлено. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Водночас відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За життя [PERSON] не був власником земельної ділянки з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730, про це свідчить і відсутність відносно земельної ділянки з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730 відомостей про реєстрацію права власності, інших речових прав за будь-якими особами (витяг з Реєстрів від 23.04.2021 № 254077159). Відтак, за змістом ст. 1218 ЦК України право власності на згадану земельну ділянку ще не належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Як роз`яснено у п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «…Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку… Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно…» «…Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку» (п.3.5. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Відтак, до складу спадщини входить право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Отже, в розглядуваному випадку ефективним способом судового захисту прав позивачки буде визнання за нею права на завершення приватизації земельної ділянки з кадастровим номером 1423085400:08:000:2730 з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» площею 2,0000 га на території Лиманської міської ради Донецької області (колишня Тернівська сільська рада) та одержання документа, що посвідчує право власності на землю, на ім`я спадкоємиці. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується;«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави; спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (п.29 рішення Суду від 16.08.2013 у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява № 20390/07). Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як вбачається зі змісту п. 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 399/142/16-ц (провадження № 14-508цс18) «ефективний спосіб судового захисту» - це пред`явлена до суду вимога (матеріально-правовий захід примусового характеру) про захист приватного права чи інтересу, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує його реальне поновлення, а у разі неможливості такого поновлення повинна гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. У п. 85,86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) викладені правові позиції, згідно з якими: «…суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснюють правильну правову кваліфікацію останніх та застосовують для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини…»; «…зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору…» ; «…саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту...». Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] у зв`язку зі смертю не встиг за життя зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, надану йому як учаснику бойових дій для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, розташовану на території Лиманської міської ради, приватизацію землі за життя розпочав, але не встиг завершити та отримати правовстановлюючий документ, межі земельної ділянки встановлені в натурі, цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку внесені до Державного реєстру земель, то позивачка, котра прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, набула в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки та одержання правовстановлюючого документа, яке належало спадкодавцю на момент його смерті.

Outcome: partial