Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном,шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 21.12.2017 року до канцелярії суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON], в якій в якості відповідача також вказано Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила наступне. На підставі договору купівлі - продажу від 16.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусам Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2055, [PERSON] набула право власності на квартиру, розташовану за адресою:м. Запоріжжя, [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрований, але не проживає син колишньої власниці квартири [PERSON], що підтверджується довідкою з місця проживання. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні нерухомим майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.12.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майно залишено без руху. 21.12.2017 року позивачем до суду надано уточнену позовну заяву. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовна заява [PERSON] до [PERSON], Департаменту реєстраційних послуг про усунення перешкод у користуванні майном прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання на 15.01.2018 року. Згідно із розпорядженням керівника апарату Комунарського районного суду м.Запоріжжя № 59-к від 10.01.2018 року, у звязку із перебуванням [PERSON] на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана в провадження судді Дмитрієвої М.М. 11.01.2018 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя справа прийнята до провадження судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Дмитрієвої М.М., призначено підготовче судове засідання на 26.01.2018 року. У звязку із неявкою відповідача [PERSON] у підготовче судове засідання на 26.01.2018 року, останнє відкладене на 06.02.2018 року. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2018 року підготовче провадження закрито, призначено судовий розгляд справи на 15.02.2018 року, проте у звязку із неявкою відповідача [PERSON] у судове засідання, розгляд справи відкладено на 26.02.2018 року. 26.01.2018 року Департаментом реєстраційних послуг ЗМР до суду надано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що між позивачем та Департаментом відсутні будь які правовідносини. Окрім цього позовна заява не містить вимог до Департаменту. Позивач [PERSON], повідомлена своєчасно про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не зявилася, до суду направила свого представника. Представник позивача [PERSON] у підготовче судове засідання на 26.01.2010 року зявилася, надала суду пояснення. У підготовче судове засідання на 06.02.2018 року не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання 15.02.2018 року зявилася, дала пояснення, у судове засідання на 26.02.2018 року не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача Департаменту реєстраційних послуг ЗМР у підготовчому судовому засідання 26.01.2018 року суду дала пояснення, у підготовче судове засідання на 06.02.2018 року не зявилася, в подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповіч [PERSON] у підготовчі судові засідання на 26.01.2018 року, на 06.02.2018 року та у судові засідання на 15.02.2018 року та на 26.02.2018 року не зявився. Направлені на адресу проживання [PERSON] копії позовної з додатками та судові повістки про виклик до суду на 15.01.2018 року та на 26.02.2018 року повернулися до суду у звязку із закінченням терміну зберігання. У підготовче судове засіданні на 06.02.2018 року [PERSON] викликався через оголошення у пресі газету «Запорізька правда» ( № 3 (23790) від 01.02.2018 року). В подальшому відповідач викликався через публікацію оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до п. 11 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Причини його неявки суду не відомі. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу від 16.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та інформацією з Державного реєстру речових прав від 16.02.2018 року, №114285521. В зазначеному будинку зареєстрований, але не проживає син колишнього власника квартири [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з нормами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. За вимогами ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування сторін та інших учасників справи. Відповідно до ст. 50 ЦПК України позов може бути предявлений до кількох відповідачів. Участь кількох відповідачів у справі допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обовязки кількох позивачів або відповідачів, права та обовязки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави, предметом спору є однорідні права і обовязки. З позову вбачається, що порушення прав позивача полягає у обмеженні прав користування власністю відповідачем [PERSON] Позивачем не доведено порушення прав з боку відповідача - Департаменту реєстраційних послуг ЗМР. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial