Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач із позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки своєчасно не сплаченої заробітної плати по лікарняним листам при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з лютого 1997 року він працював у ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля, був звільнений 7 жовтня 2014 року за згодою сторін. Під час роботи 20 лютого 2014 року він був травмований та до звільнення знаходився на лікуванні, своєчасно подавав лікарняні листи, але вони залишалися без оплати до 16 лютого 2015 року. При цьому, 28 липня 2014 року він звертався до відповідача та наполягав на оплаті лікарняних, але відповіді не отримав. Відповідно до розрахункового листа за січень 2015 року відповідачем була нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності по лікарняним листам за весь період. Ці кошти були перераховані на рахунок позивача 10 лютого 2015 року. Виходячи з цього, відповідачем був затриманий розрахунок з позивачем при звільненні з 7 жовтня 2014 року по 15 лютого 2015 року в сумі 25611,19 грн. Позивач вважає, що на підставі ч. 5 ст. 95, ст.ст. 116-117 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року, стягненню підлягає сума із розрахунку 132 дні помножені на середньоденну заробітну плату в розмірі 436,51 грн., яка за вказаний період становить 57619,32 грн. Просив стягнути вказану суму з відповідача. Добропільським міськрайонним судом Донецької області від 30 вересня 2015 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропіллі Донецької області, про стягнення середнього заробітку - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», р/р 26007003565000 у ЦВ ПАТ «Донгорбанк» м. Донецька, МФО 334970, ЄДРПОУ 37014600, на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], середній заробіток за весь час затримки своєчасно несплаченої заробітної плати по лікарняним листам при звільненні в розмірі 25611,19 грн. (двадцять п'ять тисяч шістсот одинадцять гривень 19 копійок). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь держави судовий збір в розмірі 108,28 грн. (сто вісім гривень 28 копійок). На вказане рішення суду позивачем [PERSON] була подана апеляційна скарга, в якій він просив змінити частково рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року, стягнувши на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» середній заробіток за весь час затримки своєчасно не сплаченої заробітної плати по лікарняним листам при звільненні в розмірі 53652,72 грн. Доводами апеляційної скарги позивача наведено, що судом першої інстанції неправильно проведено розрахунок середнього заробітку при звільненні. Він, як позивач, не оскаржував саме суми коштів за лікарняні листи, а лише термін розрахунку. На вказане рішення суду відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» також була подана апеляційна скарга, в якій ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» просило скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги відповідача наведено, що судове рішення було постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В рішенні суду першої інстанції помилково зазначено, що відповідач не провів остаточний розрахунок з позивачем. Проте, судом першої інстанції не враховано, що підставою для оплати лікарняних стало складання акту форми Н-1 від 31 грудня 2014 року. Після складання цього акту відповідач зробив всі необхідні дії для нарахування та оплати цієї допомоги по тимчасовій непрацездатності, а саме: оформив документи на оплату та звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Добропілля Донецької області для такої оплати. Відповідач зазначає, що суд помилково вважає страхові виплати за лікарняними листами заробітною платою. Такі виплати застрахована особа отримує від Фонду і за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Представник відповідача доводи своєї апеляційної скарги підтримав та наполягав на її задоволенні. З апеляційною скаргою позивача не погодився та просив суд відмовити в її задоволенні. В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю позивача, його представника та представника третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивачки, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеля- ційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що з 18 лютого 1997 року позивач працював на шахті Білицька ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля», був звільнений 7 жовтня 2014 року згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. (а.с. 4-6). Відповідно до листків непрацездатності з 20 лютого по 17 червня 2014 року позивач перебував на лікарняному (а.с. 86-89). Цей факт також підтверджується виписками із медичної карти та історії хвороби [PERSON] (а.с.15-16, 18-19). З протоколу №3 засідання комісії соціального страхування ТОВ ДТЕК Добропіллявугілля від 28 травня 2014 року вбачається, що заява про виплату лікарняних листів [PERSON] за період з 20.02.2014 р. по 06.05.2014 р. розглянута, та прийнято до уваги випадок 19 лютого 2014 року з [PERSON], за яким складений Акт Н-5, відмовлено у складанні Акту Н-1. Вирішено оплатити перші п'ять календарних днів за рахунок затрат підприємства. Згідно із довідкою [PERSON] за л/листом АГК 629542 за період з 20.02-03.03.2014 нараховані виплати за 3 дні у розмірі 1252,38 грн., дата виплати - 7 липня 2014 року (а.с. 33-34). З рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2014 року про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, яке ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 10 грудня 2014 року залишено без змін, вбачається, що нещасний випадок, який мав місце 20 лютого 2014 року в ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ВСП Ш/У «Добропільське шахта «Білицька», під час якого [PERSON], отримав травму, визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Добропіллявугілля» видати належним чином оформлений акт форми Н-1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, який стався з [PERSON] 20 лютого 2014 року під час виконання ним трудових обов'язків на ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» ВСП Ш/У «Добропільське шахта «Білицька» (а.с. 90-93, 94-96). Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції виходив з доведеності вимог і непроведенні остаточного розрахунку з позивачем при його звільненні. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо. Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Звертаючись в суд з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що він несвоєчасно отримав допомогу по тимчасовій непрацездатності. Розглядаючи справу, суд встановив, що позивач звільнений 7 жовтня 2014 року, акт форми Н-1 складений на підставі рішення суду 31 грудня 2014 року, тобто після звільнення позивача, і цього не оспорюють сторони. Нарахування страхових виплат по листкам непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що здійснено відповідно до цього акту у січні 2015 року, і фактична виплата проведена 16 лютого 2015 року (а.с. 6, 59-62, 63, 66, 13). Відповідно до ст. 19 Закону Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV (далі Закон №1105-XIV) право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: Стаття 22 Закону №1105-XIV передбачає умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати Частиною 2 цієї статті встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Стаття 34 Закону Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV передбачає, що фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. З системного аналізу наведених вище норм закону та виходячи з обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність на час звільнення позивача належних йому сум, які повинні бути сплачені у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, і їх несплата тягне відповідальність відповідача відповідно до ст. 117 цього Кодексу. Тому підстави для задоволення позову відсутні. Відомості про нараховані суми по листкам непрацездатності позивача відповідачем надані Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонд своєчасно перерахував відповідні суми позивачу. Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про частково задоволення позову. За таких обставин, виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та закону. Тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для його скасування та ухваленні нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed