Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки (пені) внаслідок несплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.11.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] у розмірі 700 гривень починаючи 09.08.2013 року та до досягнення ним, повнолітнього віку, тобто до 07.04.2028 року, та на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 700 гривень, починаючи 09.08.2013 року, до досягнення ним, повнолітнього віку, до 08.09.2029 року. Позивач зазначила, що [PERSON], починаючи з 2013 року припинив бачитись з дітьми, матеріально забезпечувати їх, піклуватись про їх фізичний і духовний розвиток та виховання, аліменти за рішенням суду не сплачує. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 73793,54 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів, загальною сумою 22470,00 гривень. Позивач в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої просила позовні вимоги задовольнити, справу розглядати за її відсутності, проти заочного розгляду справи, не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.11.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], у розмірі 700 гривень, починаючи з 09.08.2013 року та до досягнення ним повнолітнього віку, тобто до 07.04.2028 року, та на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 700 гривень, починаючи з 09.08.2013 року, до досягнення ним, повнолітнього віку, до 08.09.2029 року. (а.с. 12-13). Згідно зі статтями 180 та 182 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батька, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду, за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення, або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про присудження аліментів, в силу ст. 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судом враховується той факт, що даних про працевлаштування та загальний дохід відповідача не представлено. Суд враховує, що прожитковий мінімум для дітей, віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Вирішуючи спір, суд враховує обставини, які змінилися після встановлення розміру аліментів рішенням судом та вимогу закону про мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У звязку із зазначеним, суд погоджується з доводами позивача та вважає доцільним змінити розмір аліментів до 1/3 частки від заробітної плати, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Що стосується вимог про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені, суд зазначає наступне. Згідно розрахунків заборгованості по аліментах від 22.01.2018 року та 24.01.2018 року, складених Першим Малиновським ВДВС Одеського МУЮ, вбачається, що розмір заборгованості по стягненню аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], станом на 01.01.2018 року у твердій грошовій сумі становить 36896,77 грн. та на утримання сина - [PERSON], [INFO], станом на 01.01.2018 року у твердій грошовій сумі становить 36896,77 грн. (а.с. 20-21) Позивач зазначає, що внаслідок не сплати аліментів та виниклою у зв'язку із цим заборгованістю, відповідач зобов'язаний сплатити пеню за весь час прострочення сплати аліментів, а саме з 09.08.2013 року по грудень 2017 року у загальному розмірі 22470 грн. Позивачем було складено відповідний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів. Досліджуючи заявлені позовні вимоги позивача при відкритті провадження у справі, та в процесі розгляду справи судом враховано, що спірні правовідносини виникли з права одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), що передбачене ст. 196 СК України, пов'язане з ухваленням судового рішення про стягнення аліментів, тому позивач звільняється від сплати судового збору, так як п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 зазначено, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом. Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення, на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений в Постанові від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментах та стягнення неустойки (пені) внаслідок несплати аліментів з відповідача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір по справі становить 704,80 грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved