Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач пенсіонер вуглевидобувного підприємства - Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська», з 12.05.2003 р. по 02.12.2019 р. працював за професією машиніст підземних установок 3-го розряду. При звільненні відповідач не надав розрахунок і з цього приводу позивач звернувся до суду (справа №235/1467/20, провадження №2/235/859/20). Виконавчий лист №235/1467/20 від 23.06.2020 р., виданий Красноармійським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 67 261,38 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8 058,90 грн, з утриманням в подальшому з цієї суми обов`язкових податків та зборів, понесені судовий збір у розмірі 143,32 грн, витрат на правову допомогу у розмірі 2 590,00 грн, був переданий до Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ( АВП №63626749). Кошти, по цьому виконавчому листу, поступили на рахунок позивача 12.04.2021 р. Рішення по справі №235/1467/20 було прийняте 19.05.2020 р. Також в цій справі була обчислена середньоденна заробітна плата, яка становить 537,26 грн. Фактичний розрахунок відбувся 12.04.2021 р., тобто час затримки виплати належних мені сум становить 225 робочих днів. На думку позивача, відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, відповідач повинен заплатити йому 120 883,50 грн (537,26 X 225). Позивач просить суд стягнути з ДП «ВК`Краснолиманська» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 120883,50 гривен. Ухвалою суду від 26.04.2021 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. Позивач в період з 12.05.2003 року по 02.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська». 02.12.2019 року наказом № 3333/к від 02.12.2019 року на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю. За рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.05.2020 з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь позивача стягнуто заборгованість із заробітної плати в розмірі 67261,38 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2020 року по 19.05.2020 року в сумі 8 058,90 грн з утриманням в подальшому з цієї суми обов`язкових податків та зборів, понесений судовий збір в розмірі 143,32 грн, витрати на правову допомогу в сумі 2590,00 грн. Постановою старшого державного виконавця Покровського МРВ ДВС Східного МРУ МІО (м.Харків) 17.11.2020р. відкрито виконавче провадження № 63626749 з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/1467/20 від 23.06.2020 року . Постановою старшого державного виконавця Покровського МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м.Харків) від 13.04.2021р. закрито виконавче провадження № 663626749 з примусового виконання з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/1467/20 від 23.06.2020 року. Відповідач 29.04.2021 року отримав в суді другу позовну заяву про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме визнати протиправними дії адміністрації ДП «ВК «Краснолиманська» щодо затримки виплати належних позивачу сум при звільнення, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.05.2020р. - 12.04.2021р. (як зазначив позивач) в розмірі 120883,50 грн, але позивач вводить в оману суд, бо рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.05.2020 року, а тільки 17.11.2020р. відкрито виконавче провадження № 63626749 з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/1467/20 від 23.06.2020 року. Відповідач не визнає позовні вимоги, щодо затримки виплати належних позивачу сум при звільнення, стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні з 19.05.2020р. по день фактичної виплати - 12.04.2021 року (як зазначає позивач) у зв`язку з виконанням виконавчого провадження № 663626749 від 17.11.2020 року з примусового виконання виконавчого листа Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/1467/20 від 23.06.2020 року, оскільки не є розпорядником коштів. На момент відкриття виконавчого провадження на поточному рахунку відповідача кошти були для виконання виконавчого листа, тому вини відповідача в затримки виплати належних позивачу сум при звільнення не має. Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.05.2020 було виконано відповідачем у повному обсязі. Після ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, та у випадку подальшого невиконання такого рішення положення статей 116 та 117 КЗпП України не застосовуються, а зобов`язання роботодавця виплатити заборгованість із належних звільненому працівникові сум замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. За таких обставин вважається, що після ухвалення судом рішення, зокрема, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та звернення такого рішення до виконання відносини щодо виплати присудженої судом суми регулюються Законом України від 2 червня 2016 року № 1404-УШ «Про виконавче провадження», а тому положення статті 117 КЗпП України, яка передбачає право на отримання компенсації за затримку проведення виплат при звільненні, до таких правовідносин застосовуватись не можуть. Зазначена позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, яка відповідно до статті 1 7 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права. Таким чином, на думку представника відповідача, відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що положення ст. 116 та 117 КЗпП України передбачають право на отримання виплат, що мали місце після того, як сума була встановлена судом. Підсумовуючи наведене, відповідач стверджує, що у позивача немає права на отримання заявленого ним у цій справі за затримку про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України. При цьому відповідач зазначає, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.05.2021 року вже вирішено трудовий спір між сторонами та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 8058,90 грн. Підсумовуючи вищевикладене відповідач зазначає, якщо аргументи, які наведені в відзиві, суд прийме необґрунтованими, то відповідач не виключає право суду на зменшення розміру за затримку розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, що є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Право повинно насолоджуватися справедливістю, прагнути до досконалості. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову. Позивач у відповіді на відзив заперечував проти доводів відповідача. Позивач до судового засідання не з`явився, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20.05.2020 року по справі № 235/1467/20 стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в розмірі 67261,38 грн, сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів; стягнуто з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2020 по 19.05.2020, без врахування сум податків і зборів, в розмірі 8058,90 грн (а.с.14-16). З матеріалів цивільної справи вбачається, що 12.04.2021 року на рахунок [PERSON] надійшла сума у розмірі 71011,50 гривень, в межах виконання судового рішення. Проте, загальна сума до стягнення становить 67261,38+8058,90 (з утриманням обов`язкових податків та зборів)+143,32+2590. Середньоденна заробітна плата [PERSON] складає - 537,26 гривень. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням суду від 20.05.2020 року середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягнуто за період з 28.04.2020 по 19.05.2020 в розмірі 8058,90 гривень. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 20.05.2020 року, оскільки середній заробіток вже було стягнуто по 19.05.2020 року, та закінчується днем постановлення рішення суду - 18.06.2021 року. Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата - 537,26 гривень, кількість робочих днів - 157, 157*537,26 = 121420,76 гривень. Між тим, встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 50000,00 гривень. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial