Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Одеської міської ради, за яким просила: вважати, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та виконкомом Малиновської районної Ради народних депутатів таким, що відбувся, визнати за [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 26,6 кв. м., обґрунтовуючи свої вимоги таким. Позивач [PERSON] з 14.12.1967 року мешкає в кв. [ADDRESS] . У червні 1992 року позивач звернулася до Малиновської районної Ради народних депутатів з проханням про продаж їй кв. [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв. м., житловою 25,5 кв. м. Рішенням виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів за № 940 від 19.06.1992 року позивачу було дозволено продати вказану квартиру за 6665,0 крб. Но цей час вказана квартира перебуває на балансі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідно до п. 1 «Положення про продаж громадянам у власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 19.05.1989 року № 142, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів мають право продавати громадянам у власність квартири. Згідно п. 14 Постанови № 142 від 19.05.1989 року рішення про продаж у власність громадянам квартир приймають виконавчий комітет районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність» наймач житлового приміщення у будинку державного житлового фонду має право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Рішення виконкому [PERSON] виконала і вважала, що стала власником квартири. Однак, відповідно до п. 15 Постанови Ради Міністрів УРСР № 142 після сплати коштів необхідно було укласти з виконкомом договір купівлі-продажу квартири. Про це позивач дізналася у серпні 2019 року коли була в Малиновській районній адміністрації у житлової комісії. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (редакції 1963 року) позивач має право на звернення до суду про визнання права власності на житло, так як вона виконала рішення виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів № 940. На цей час неможливо украсти договір купівлі продажу квартири, так як Постанова Ради Міністрів УРСР № 142 втратила чинність 08.10.1992 року у зв`язку з прийняттям закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У жовтні 2019 року позивач звернулася із заявою до КП «Міське агентство по приватизації житла». На заяву отримала відповідь, згідно якої позивачу було відмовлено у приватизації, так як квартира на цей час знаходиться у приватній власності. У жовтні 2019 року була проведена поточна інвентаризація кв. [ADDRESS] . Згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради № 511085.36.19 від 24.10.2019 року при проведенні поточної інвентаризації, уточненні лінійних розмірів та площ приміщень встановлено, що загальна і житлова площа змінені, внаслідок раніше не врахованої площі балкону то проведення робіт з перепланування, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та на підставі пункту 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Виходячи з вищенаведеного слід вважати - квартира [ADDRESS] двокімнатна, загальна площа квартири № 67 - 44,5 кв. м., житлова площа квартири № [NUMBER] - 26,6 кв. м. У зв`язку з неможливістю захистити свої права іншим способом, ніж в судовому порядку, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради заперечував проти позову, надав до суду відзиву, за яким зазначив таке. По-перше, Одеська міська рада вважає, що не виконання позивачем умов рішення Малиновської районної ради народних депутатів від 19.06.1992 року № 940 «О продаже гр. [PERSON] в личную собственость занимаемой ею квартири в доме государственного жилищного фонда», свідчить про відсутність наміру укладати договір купівлі-продажу спірної квартири. Так, відповідно до п. 4 вищевказаного рішення виконком Малиновської ради народних депутатів вирішив: «Утвердить акт оценочной комиссии от 22.04.92 г. Продать гр. [PERSON] занимаемою ею квартиру [ADDRESS] , состоящую из 2 комнат, жилой площадью 25,5 м2 , санузла 2,7 м2, коридора 5,2 м2, кухни 6,2 м2, 2-х кладовых 4,2 м2, общей полезной площадью 43,8 м2 , за шесть тисяч шестьсот шестьдесят пять рублей. Обязать гр. [PERSON] внести деньги за продаваемую квартиру на расчетний счет Малиновского райсовета № 30749902 код 123 в Киевском отделении Укрсоцбанка № 328414 через отделение сбербанка. Обязать гр. [PERSON] заключить договор с ЖЭО Малиновского района на возмещение разходов по содержанию и ремонту жилого фонда». Таким чином, ще з 1992 року до моменту звернення до суду з цією позовною заявою Позивач не цікавилась процедурою продажу квартири, не реєструвала за собою право власності, що безпосередньо свідчить про відсутність наміру укладати договір купівлі-продажу спірної квартири. Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав таке поняття як позовна давність. Так, відповідно до ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно з ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ст. 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 22.05.2019 року у цивільній справі № 234/3341/15-ц порівняльний аналіз слів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Згідно з ст. 80 ЦК УРСР України закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Таким чином, позивач фактично, не маючи наміру укладати договір купівлі-продажу спірної квартири, повинна була б передбачати наслідки спливу позовної давності для звернення з вимогами про визнання договору таким, що відбувся чи визнання права власності. Для встановлення обставин, викладених у позовній заяві, юридичним департаментом Одеської міської ради були направлені запити до КП «Бюро технічної інвентаризації», Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, КП «ЖКС «Черьомушки», департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради. З листа департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 12.05.2020 року за вих. № 1917-11.1-29 вбачається, що рішення Малиновської районної ради народних депутатів від 19.06.1992 року № 940 «О продаже гр. [PERSON] в личную собственость занимаемой ею квартиры в доме государственного жилищного фонда» на зберігання департменту не надходило у зв`язку з Актом виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 09.08.1995 року № 1 «О необнаружении дел, пути розыска которых исчерпаны». З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13.05.2020 року за вих. № 2336-02/70 вбачається, що станом на 31.12.2012 року права власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровані. З метою встановлення обставин того, хто та на підставі яких документів проживав у квартирі [ADDRESS] до 1992 року з часу видачі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 19.06.1992 року № 940 «О продаже гр. [PERSON] в личную собственость занимаемой ею квартири в доме государственного жилищного фонда» по теперішній час направлялись відповідні запити до КП «ЖКС «Черьомушки», Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради та департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради. Таким чином,\~у зв`язку\~зі спливом\~значного періоду\~часу (понад\~28\~років)\~деякі обставини\~встановити не\~можливо,\~як наприклад\~чи існувало\~рішення Малиновської\~районної ради\~народних депутатів\~від 19.06.1992\~року №\~940\~«О продаже\~гр.\~ [PERSON] \~в личную\~собственость занимаемой\~ею квартири\~в доме\~государственного жылищного фонда» та чи дійсно сплачено Позивачем грошову суму у відповідності з вищевказаним рішенням. По-друге, Одеська міська рада вважає, що Позивачем заявлено дві взаємовиключні вимоги, а саме про визнання права власності та про визнання договору купівлі-продажу таким, що відбувся. Вимога Позивача про визнання договору таким, що відбувся спрямована на набуття права власності у відповідності до діючого законодавства, а вимога про визнання права власності, за своєю правовою природою є вимогою власника майна до осіб, які порушують, оспорюють чи не визнають таке право позивача, а також така вимога заявляються у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказана стаття знаходиться в розділі 29 ЦК України «Захист права власності», тобто, стосується випадків, коли існуюче, належно набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в особи документів, що засвідчують належність їй такого права, у зв`язку з їх втратою. Таким чином, відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. Отже, позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів. В свою чергу, вимога про визнання договору таким, що відбувся (укладеним) є фактично підставою для набуття права власності, тобто таке право власності особою ще не набуте. Отже, у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до статті 392 ЦК України є оспорювання або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. В свою чергу, відповідно до ст. 4 ЦК УРСР 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. Таким чином, системний аналіз положень цивільного законодавства дає підстави стверджувати, що норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання договору таким, що відбувся (укладеним), оскільки особа не с власником, а лише заявляє вимогу про визнання судом договору купівлі- продажу укладеним, оскільки тільки у випадку задоволення такої вимоги, особа зможе на підставі рішення суду зареєструвати у встановленому законом порядку речові права на такий об`єкт нерухомості та відповідно набути право власності. Крім цього, такий спосіб захисту прав як визнання договору таким, що відбувся (тобто укладеним) відноситься до зобов`язально-правових способів захисту прав, а визнання права власності до речово-правових способів захисту прав. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 07.11.2012 року у справі № 6-107цс12, у речово-правових відносинах не застосовуються способи захисту прав, установлені для зобов`язальних правовідносин. По-третє, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права власності та визнання договору укладеним, стороною за яким був виконавчий комітет Малиновської районної рад народних депутатів, Позивач не зазначає яким чином та в який спосіб Одеською міською радою її право власності на спірний об`єкт нерухомості - кв. [ADDRESS] порушується чи оспорюється. Згідно з ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одеська міська рада не перебуває з Позивачем у спірних правовідносинах щодо здійснення нею володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги щодо визнання права власності. В постанові Верховного Суду від 26.11.2019 року у цивільній справі № 336/7726/16, Верховний Суд дійшов до наступних висновків у схожій справі. Позивачем не вказано, в який спосіб Одеська міська рада порушує її права та охоронювані законом інтереси та в цілому обрано невірний спосіб захисту прав, що безпосередньо свідчить про наявність законних підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання права власності на об`єкт нерухомості. По-четверте, у разі задоволення судом позовних вимог, відповідно до вимог чинного законодавства на Одеську міську раду як співвідповідача, який не порушує чи оспорює права [PERSON] покладеться обов`язок по сплаті судових витрат, що суперечить фундаментальним засадам справедливості, розумності та об`єктивності. Представник відповідача Одеської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14.12.1967 року мешкає в кв. [ADDRESS] з 13 лютого 1967 року. У червні 1992 року позивач звернулася до Малиновської районної Ради народних депутатів з проханням про продаж їй кв. [ADDRESS] , загальною площею 43,8 кв. м., житловою 25,5 кв. м. Рішенням виконкому Малиновської районної Ради народних депутатів за № 940 від 19.06.1992 року позивачу було дозволено продати вказану квартиру за 6665,0 крб. За квитанцією позивачем сплачено 6665, кр. за приватизацією квартири. За змістом вказаного рішення, а саме до п. 4 виконком Малиновської ради народних депутатів вирішив: «Утвердить акт оценочной комиссии от 22.04.92 г. Продать гр. [PERSON] занимаемою ею квартиру [ADDRESS] , состоящую из 2 комнат, жилой площадью 25,5 м2 , санузла 2,7 м2, коридора 5,2 м2, кухни 6,2 м2, 2-х кладовых 4,2 м2, общей полезной площадью 43,8 м2 , за шесть тисяч шестьсот шестьдесят пять рублей. Обязать гр. [PERSON] внести деньги за продаваемую квартиру на расчетний счет Малиновского райсовета № 30749902 код 123 в Киевском отделении Укрсоцбанка № 328414 через отделение сбербанка. Обязать гр. [PERSON] заключить договор с ЖЭО Малиновского района на возмещение разходов по содержанию и ремонту жилого фонда». Жодного посилання у вказаному рішенні про необхідність укласти після цього договір купівлі-продажу відповідно до п. 15 Постанови Ради Міністрів УРСР № 142, немає. Жодних звернень до позивача з боку виконкому Малиновської ради народних депутатів щодо спонукання укласти відповідний договір не надходило. На цей час будинок, в якому розташована вказана квартира, перебуває в управління КП «ЖКС «Черьомушки». У жовтні 2019 року позивач звернулася із заявою до КП «Міське агентство по приватизації житла». На заяву отримала відповідь, згідно якої позивачу було відмовлено у приватизації, так як квартира на цей час знаходиться у приватній власності. У жовтні 2019 року була проведена поточна інвентаризація кв. [ADDRESS] . Згідно листа КП «БТІ» Одеської міської ради № 511085.36.19 від 24.10.2019 року при проведенні поточної інвентаризації, уточненні лінійних розмірів та площ приміщень встановлено, що загальна і житлова площа змінені, внаслідок раніше не врахованої площі балкону то проведення робіт з перепланування, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та на підставі пункту 1 Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 406, після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Виходячи з вищенаведеного слід вважати - квартира [ADDRESS] двокімнатна, загальна площа квартири № 67 - 44,5 кв. м., житлова площа квартири № 67 - 26,6 кв. м. З листа департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради від 12.05.2020 року за вих. № 1917-11.1-29 вбачається, що рішення Малиновської районної ради народних депутатів від 19.06.1992 року № 940 «О продаже гр. [PERSON] в личную собственость занимаемой ею квартиры в доме государственного жилищного фонда» на зберігання департаменту не надходило у зв`язку з Актом виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 09.08.1995 року № 1 «О необнаружении дел, пути розыска которых исчерпаны». З листа КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 13.05.2020 року за вих. № 2336-02/70 вбачається, що станом на 31.12.2012 року права власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровані. З метою встановлення обставин того, хто та на підставі яких документів проживав у квартирі [ADDRESS] до 1992 року з часу видачі рішення виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 19.06.1992 року № 940 «О продаже гр. [PERSON] в личную собственость занимаемой ею квартири в доме государственного жилищного фонда» по теперішній час Одеською міською радою направлялись відповідні запити до КП «ЖКС «Черьомушки», Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради та департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, але за спливом значного строку деякі обставини встановити не можливо. Відповідно до п. 1 «Положення про продаж громадянам у власність квартир в будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 19.05.1989 року № 142, виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів мають право продавати громадянам у власність квартири. Згідно п. 14 Постанови № 142 від 19.05.1989 року рішення про продаж у власність громадянам квартир приймають виконавчий комітет районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення правовідносин) наймач житлового приміщення у будинку державного житлового фонду має право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Рішення виконкому [PERSON] виконала і вважала, що стала власником квартири. Відповідно до п. 15 Постанови Ради Міністрів УРСР № 142 після сплати коштів необхідно було укласти з виконкомом договір купівлі-продажу квартири. На цей час неможливо украсти договір купівлі продажу квартири, так як Постанова Ради Міністрів УРСР № 142 втратила чинність 08.10.1992 року у зв`язку з прийняттям закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року (діяв на час виникнення правовідносин) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст. 4 ЦК УРСР 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків. Відповідно до ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 цього Кодексу. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та виконкомом Малиновської районної Ради народних депутатів є таким, що відбувся. В частині визнання за [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 26,6 кв. м. суд погоджується з позицією Одеської міської ради, що вимога про визнання договору таким, що відбувся (укладеним), є фактично підставою для набуття права власності, а тому вимога про визнання права власності не може бути задоволена. Щодо пропуску строку позовної давності, то суд вважає, що позивач у серпні 2019 року дізналася про те, що квартира перебуває на балансі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради після звернення до житлової комісії, а тому вважає, що строк не є пропущеним. Щодо неналежного відповідача. Суд, виходячи з повноважень Одеської міської ради як органу, який представляє територіальну громаду, в разі відсутності інших органів, до яких має звернутися позивач, є належним відповідачем. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Судові витрати суд вважає залишити за позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial