Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] із позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, третя особа: Державний нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] . Слідчим Ірпінського ВП ГУНП України в Київській області 30.03.2017 року були внесені відомості до ЄРДР та присвоєно №12017110040000969. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 14.06.2017 року, встановлено, що пожежа виникла біля внутрішньої стіни між сусідського коридору на другому поверсі 9-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] ; в коридорі квартири [ADDRESS] було виявлено тіло [PERSON] . Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вказана квартира належала йому на праві власності. Зазначає, що 31.03.2017 року Шоста Київська державна нотаріальна контора за її заявою зареєструвала спадкову справу №60464490. Відповідно до відповіді Бучанської міської ради КП «Центр технічної інвентаризації» від 15.06.2017 року, яка була надана на запит державного нотаріуса, повідомлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 1/1 за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло серія [NUMBER] від 19.07.2005 року, виданого виконавчим комітетом Бучанської селищної ради згідно розпорядження №153 від 14.06.2005 року. Оскільки оригінали документів на право власності на квартиру, які знаходились в квартирі під час пожежі не було можливим відшукати, звернулась до Бучанської міської ради про видачу дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 01.09.2017 року Бучанська міська рада відмовила їй у видачі дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно. 18.10.2017 року державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, оскільки не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Тому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кривов`яз О.В. подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що в позовній заяві відсутні будь-які нормативно-правові обґрунтування позовних вимог до Головного територіального управління юстиції у місті Києві, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - Польська М [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача - Головного територіального управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з`явився, подав відзив у якому, зокрема зазначив про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В.о. завідувача Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицька С.А. надіслала листа, в якому просила слухати справу за відсутності представника нотаріальної контори. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] , його матір`ю є - [PERSON] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі у Шостій Київській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №60464490 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.07.2005 року, [PERSON] належала на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 19.07.2005 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бучанської селищної ради №153 від 14.06.2005 року. Згідно листа КП «Центр технічної інвентаризації та державної реєстрації» Бучанської міської ради №15/06/17/2 від 15.06.2017 року, зазначено, що згідно даних, які містяться і інвентаризаційній справі №2635 право власності на квартиру [ADDRESS] ) зареєстровано:1/1 (ціла квартира) за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло серія САА за [NUMBER] від 19.07.2005 року, виданого виконавчим комітетом Бучанської селищної ради №153 від 14.06.2005 року. Листом №2173 від 01.09.2017 року Бучанська міська рада щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло повідомила про те, що свідоцтва про право власності на нерухоме майно до 2013 року виготовлялись бюро технічної інвентаризації в якому зберігаються архівні справи. З 2013 року повноваження щодо державної реєстрації бюро технічної інвентаризації не здійснюють, такою БТІ не мають відповідних бланків свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Також повідомлено, про те, що оригінал розпорядження на підставі якого видавалося свідоцтво про право власності на житло знаходиться на зберіганні в Архівному відділі Ірпінської міської ради. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.10.2017 року державним нотаріусом Прудь Н.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилося після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно зі ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Відповідно до вимог ч.1 ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, той з подружжя, який пережив та батьки. На підставі ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 Цивільного процесуального кодексу України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі пред`явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Суд звертає увагу на те, що позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача - Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду не зверталася, своїм правом не скористалась, наполягала на позові саме до Головного територіального управління юстиції у м. Києві, хоча дії нотаріуса позивачем не оскаржуються, а тому визначений відповідач не є належним. Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). Враховуючи той факт, що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено належного відповідача, яким є Бучанська міська рада Київської області, тому позов слід залишити без задоволення. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися у встановленому законом порядку до суду шляхом пред`явлення позову до належного відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed