Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

До Ленінського\~районного суду\~м.Харкова\~надійшла вказана\~позовна заява,\~у якій\~представник позивача\~просить стягнути\~з відповідача\~ [PERSON] \~заборгованість за\~послуги з\~теплопостачання та\~гарячу воду\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~у розмірі\~87382,37 грн., 3% річних у сумі 2181,13 грн., 3736,95 грн. - інфляційних витрат, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн., вказуючи, що за адресою [ADDRESS] , виникла вказана заборгованість, однак, в порушення приписів чинного законодавства, власник квартири свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання належним чином не здійснює. Тому представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 27.01.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.02.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого, відповідач заперечує проти позову з наступних підстав. Так, позивачем пропущено строк позовної давності за вимогу про стягнення боргу за період з 01.05.2007 по 15.01.2018, у зв`язку з чим представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Крім того, позивачем не наведено підстав про стягнення боргу саме з відповідача, яка не є власником житла та яка не користується послугами позивача за вказаною адресою. Так, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №243345097, власниками житла за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 18.05.2005, частка власності 1/2) та [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 26.04.2006, частка власності 1/2). Споживачами згідно п.3 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, є власник нерухомого майна. Наявність реєстраційного обліку відповідача у квартирі не є самостійним доказом її проживання у ній, враховуючи, що фактично вона мешкає за іншою адресою в період, визначений позивачем. Жодних договорів з позивачем відповідач не укладала. На підставі викладеного, відсутні підстави для стягнення боргу саме з відповідача. 02.03.2021 представником відповідача подано до суду в якості доказу не проживання відповідача у квартирі за місцем реєстрації копію інформаційної довідки від 05.03.2021, видану ДОП СП ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. Ткаченко М., згідно якої гр. [PERSON] мешкала по місцю прописки до 2010 року, після чого, стала мешкати з чоловіком в його квартирі за адресом [ADDRESS] . З 2010 року квартира за адресом [ADDRESS] , зачинена, у ній ніхто не мешкає. Представником позивача відзив представника відповідача та додаткові пояснення щодо позовних вимог отримано, жодних заперечень або відповіді на відзив не надано. В судовому засіданні представники позивача наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача проти позову заперечував повністю з підстав, зазначених у відзиві та додаткових поясненнях. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» №1875\~від 24.06.2004 та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Приписами п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресом [ADDRESS] . (а.с.5) Власниками вказаної квартири згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №243345097, власниками житла за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 18.05.2005, частка власності 1/2) та [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину від 26.04.2006, частка власності 1/2). (а.с. 22) За положеннями статей\~319,\~322\~\~ЦК України\~власність зобов`язує.\~Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору між позивачем та відповідачем не укладалось. В задоволенні клопотання представника позивача про залучення до справи в якості співвідповідачів власників квартири судом відмовлено. Однак, слід зазначити, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст.11\~ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 №6-59цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки. Представник позивача\~нарахував відповідачу\~борг за\~надані послуги\~з теплопостачання\~та гарячої\~води за\~адресом:\~ [ADDRESS] ,\~за період\~з 01.05.2007\~по 31.10.2020\~у розмірі\~87382,37 грн., а також 3% річних у сумі 2181,13 грн., 3736,95 грн. - інфляційних витрат. Відповідачем в особі її представника заявлено клопотання про застосування строків позовної давності за період з 01.05.2007 по 25.01.2018. Відповідно до ст.ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3,4,5\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Причин поважності пропуску строку представником позивача не зазначено. Враховуючи вищевикладене, позивач має право на стягнення заборгованості в межах 3-х річного строку позовної давності, а саме за період з 26.01.2018 по 31.10.2020, а тому в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надання послуг з теплопостачання та гарячу воду за адресом [ADDRESS] , за період з 01.05.2007 по 25.01.2018 необхідно відмовити, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. В той час щодо стягнення заборгованості за період з 26.01.2018 по 31.10.2020 суд зазначає наступне. Відповідач, всупереч її реєстрації за адресом [ADDRESS] , заперечує факт споживання нею послуг позивача у вказаному житловому приміщенні у період в межах строку позовної давності. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування в справі та має істотне значення для її правильного вирішення. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та у постанові від 29.05.2019 у справі 215/4967/16-ц. На підтвердження позовних вимог позивачем подано наступні докази: -відомості про нарахування і сплати за теплову енергію, -довідка з ЖЕД про склад сім`ї, -розрахунок 3% річних та інфляційних витрат. В той час, представником відповідача надано суду копію інформаційної довідки від 05.03.2021, видану ДОП СП ВП №2 ХРУП №3 ГУ НП в Харківській обл. Ткаченко М., згідно якої гр. [PERSON] за місце реєстрації не мешкає, а мешкає з 2010 року разом зі своїм чоловіком за адресом [ADDRESS] . Доказів про фактичне споживання відповідачем послуг позивача в період з 26.01.2018 по 31.10.2020 за адресом [ADDRESS] , позивачем не надано. Крім того, представником позивача не обгрунтовано вимогу про стягнення боргу лише з відповідача, враховуючи встановлення в ході судового розгляду власників квартири, які, згідно ст. ст. 319,\~322\~\~ЦК України, зобов`язані утримувати свою власність. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2\~ст. 77 ЦПК України). Згідно з ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду за адресом [ADDRESS] , в межах строку позовної давності задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю позивачем факту споживання відповідачем таких послуг та наявністю власників квартири, які є відмінними від особи відповідача. Оскільки судом відмовлено позивачу в стягненні основної суми боргу за недоведеністю, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від основного зобов`язання. Таким чином, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, згідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed