Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом, у якому після уточнення позовних вимог просить витребувати із власності [PERSON] земельну ділянку площею 0,0676 га кадастровий номер якої 4620355400:10:005:0003, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та повернути вказану земельну ділянку у комунальну власність Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області; зобов`язати реєстраційну службу Бродівського районного управління юстиції Львівської області здійснити державну реєстрацію права власності Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області на земельну ділянку кадастровий номер 4620355400:10:005:0003, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в ході судового розгляду свої вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Швець Д.Ю. заперечив вимоги позивача, надав суду відзив. Представник відповідача Радехівської місцевої прокуратури Дудчак В.Б. просив відмовити у задоволенні позову щодо прокуратури. Третя особа [PERSON] з судове засідання не з`явилася та подала суду заяву, у якій вимоги позивача підтримала та просила справу слухати у її відсутності (а.с. 109); розгляд справи проведено у її відсутності. Третя особа [PERSON] вимоги позивача підтримала. Представник третьої особи Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, розгляд справи проведено у відсутності представника селищної ради. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуск\ рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Отже, зміст положень ЦПК України, ЦК України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов`язане виключно з порушенням суб`єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. При цьому обставину дійсного (реального) порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Порушення прав позивача має існувати на момент розгляду спору в суді. Тобто, призначенням суду є захист лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів учасників правовідносин через здійснення правосуддя. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником нерухомого майна, а саме, насосної споруди, водонапірної башти та водозабірної свердловини, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Цей факт не заперечується учасниками судового провадження та підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 28699291 від 18.01.2011 року (а.с. 17). Іншими співвласниками вищезгаданих споруд є [PERSON] та [PERSON] . Ці споруди знаходяться на земельній ділянці площею 0,0676 га з кадастровим номером 4620355400:10:005:0003 за вищевказаною адресою. Власником цієї земельної ділянки є [PERSON] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав і нерухоме майно від 27.06.2018 року (а.с. 32). Це не заперечується учасниками судового процесу. Власником ділянки [PERSON] став у такий спосіб: -20.10.2010 року Підкамінською селищною радою Бродівського району Львівської області було прийнято рішення № 322 «Про продаж земельної ділянки» і на його підставі продано вказану земельну ділянку Товариству з обмеженою відповідальністю «Джерело», про що між Підкамінською селищною радою та ТОВ «Джерело» 28.10.2010 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки; -08.05.2013 року директор ТОВ «Джерело» [PERSON] продав цю земельну ділянку своєму батькові [PERSON] . Позивач вважає [PERSON] недобросовісним набувачем, оскільки тривалий час він був співзасновником ТОВ «Джерело» і на момент укладання договору купівлі-продажу від 28.10.2010 року знав, що на ній знаходяться об`єкти нерухомого майна, які належать іншим особам. Також факт\~недобросовісності [PERSON] ,\~як набувача\~земельної ділянки,\~на думку\~позивача,\~підтверджується і\~тим,\~що у\~той час,\~коли був\~укладений договір\~купівлі-продажу\~земельної ділянки\~від 08.05.2013\~року,\~тривав судовий\~розгляд справи\~№ 439/31/13-ц/2\~між ТОВ\~«Джерело» та\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] .\~Предметом позову\~у цій\~справі було\~визнання недійсними\~договорів-купівлі\~продажу від\~10.09.1998\~року та\~від 29.09.1998\~року,\~укладених між\~ТОВ «Джерело»\~та [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~(на\~підставі цих\~договорів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~набуто право\~власності на\~об`єкти нерухомого\~майна у\~вигляді насосної\~споруди,\~водонапірної башти\~та водозабірної\~свердловини,\~які знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ), скасування їх державної реєстрації та зобов`язання органу державної реєстрації здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за попереднім власником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерело». В задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Джерело» судом 21.05.2013 року відмовлено (а.с. 40-42). Окрім того, із змісту рішення Бродівського районного суду Львівської області від 09.02.2016 року у справі № 439/212/14-ц вбачається, що рішення сесії Підкамінської селищної ради від 20.10.2010 року № 322 «Про продаж земельної ділянки» в частині продажу земельної ділянки площею 0,0676 га ТзОВ «Джерело» визнано незаконним та скасовано в цій частині (а.с. 18-22); визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2010 року, укладений між Підкамінською селищною радою та ТзОВ «Джерело» в частині продажу ТзОВ «Джерело» земельної ділянки площею 0,0676 га кадастровий номер 4620355400:10:005:0003, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом також\~враховано позицію\~Великої Палати\~Верховного Суду,\~висловлену у\~Постанові від\~18.04.2018\~року у\~вищезгаданій справі\~№ 439/212/14-ц,\~а саме: «Оскільки\~на момент\~прийняття оспорюваних\~рішення селищної\~ради сільради\~та договору\~купівлі-продажу\~цієї земельної\~ділянки,\~укладеного між\~Підкамінською селищною\~радою та\~ТОВ «Джерело»,\~на зазначеній\~земельній ділянці\~перебували об`єкти\~нерухомості (насосна,\~водонапірна башта,\~водозабірна свердловина),\~які належать\~на праві\~власності трьом\~фізичним особам,\~у тому\~числі й\~позивачу,\~а сама\~земельна ділянка\~перебувала у правомірному користуванні зазначених осіб, то Підкамінська селищна рада не мала права продавати цю земельну ділянку без з`ясування її правового статусу та забезпечення прав власників об`єктів нерухомого майна». Також із змісту цієї ж постанови вбачається, що оскільки на земельній ділянці розташовані споруди, належні на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , то відчуженням цієї ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерело» [PERSON] порушено права співвласників нерухомого майна як землекористувачів (а.с. 23-29). Право власності Підкамінської селищної ради на вказану земельну ділянку втрачено па підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.10.2010 року, який в подальшому рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 09.02.2016 року у справі № 439/212/14-ц визнано недійсним. При вирішенні даного спору судом враховано позицію Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, яка є третьою особою у справі: 1)селищна рада знає про даний спір, так як отримала позовну заяву та не надала суду відзиву чи інших повідомлень (пояснень) щодо суті спору; 2)в жодне судове засідання представник селищної ради не з`явився; 3)судом отримано 12.03.2019 року лист селищного голови Б. Бутинського від 07.03.3019 року № 03-15/03, із змісту якого вбачається, що Підкамінська селищна рада просить проводити судове засідання … без присутності представника селищної ради; наслідки визнання заяви відомі і зрозумілі; 4)на час розгляду даної справи селищною радою не вчинено жодних дій на виконання судового рішення у справі № 439/212/14-ц. Виходячи із цих обставин судом залучено до участі у справі орган прокуратури Радехівську місцеву прокуратуру. Від Радехівської місцевої прокуратури до суду не надходило письмових пояснень. Із змісту відзиву представника прокуратури Львівської області Г. Слиш від 07.06.2019 року № 05/2-1192 вих.19 (а.с. 136-139), що діє на підставі довіреності від 07.06.2019 року № 05/2-1191 вих. 19 (а.с. 140), вбачається, що «…доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, органами прокуратури не порушено прав і законних інтересів позивача, Радехівська місцева прокуратура не є юридичною особою, а тому не може бути відповідачем у даній справі». Представник прокуратури просить відмовити у позові щодо прокуратури. Обґрунтовуючи таку позицію, представник прокуратури Львівської області покликається на те, що позивач бажає, щоб органи прокуратури захищали його інтереси, як фізичної особи, що суперечить закону. Виходячи із наведеного, в ході судового розгляду справи не спростованим залишилось твердження позивача про те, що Підкамінською селищною радою не вжито заходів щодо витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння [PERSON] та повернення її у власність Підкамінської селищної ради, що призводить до порушення його прав як власника нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, адже вказана земельна ділянка нерозривно пов`язана з об`єктами нерухомого майна, які на ній знаходяться, у зв`язку з чим він спільно з іншими співвласниками мав єдине і беззаперечне право на отримання її у власність чи в користування. Із змісту відзиву представника відповідача адвоката Швець Д.Ю. від 27.08.2018 року та долучених до матеріалів вбачається, що [PERSON] є власником цілісного майнового комплексу, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, серія та номер: 605, від 08.05.2013 року (а.с. 63-64). При цьому, [PERSON] сплачує всі обов`язкові подати та збори, що стягуються з власників земельних ділянок. Також представник відповідача покликається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2015 року у цивільній справі № 439/11/14, де позивач у даній справі був третьою особою, було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним вказаного вище договору купівлі-продажу (а.с. 59-62). Проте, суд не погоджується із твердженням представника відповідача про те, що вищенаведене свідчить про те, що [PERSON] як власник майна, що знаходиться за адресою [ADDRESS] є добросовісним набувачем як майна, яке знаходиться на земельній ділянці, так і самої земельної ділянки, як такої на якій знаходиться його нерухоме майно. Адже таке твердження спростовується вищенаведеними судовими рішеннями у справі № 439/212/14-ц (а.с. 18-29). Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочииу (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. За умовами\~частин 1-2\~статті 116\~Земельного кодексу\~України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину. на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст.400 Цивільного кодексу України, недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. На думку суду, наведені вище обставини є підставою для задоволення вимог позивача в частині витребування земельної ділянки із власності [PERSON] та повернення у власність Селищної ради. Щодо вимоги позивача про зобов`язання вчинити дії, то така до задоволення не підлягає з огляду на те, що Реєстраційна служба Бродівського районного управління юстиції Львівської області, яку позивач просить зобов`язати вчинити дії, не є учасником даної справи, так як позивач не заявляв такий орган (установу) у якості відповідача чи третьої особи. Сама ж служба теж не вступала у справу. Окрім того, в ході судового розгляду не досліджувалось питання щодо існування такого органу, його місцезнаходження, його повноважень.

Outcome: partial