Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 11 грудня 2019 року за підсудністю з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості (а.с. 1-4). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що у період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року йому було нараховано позивачем до сплати за надані послуги за неправомірно завищеними тарифами на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року, яка в подальшому була скасована у судовому порядку з моменту винесення. Проте відповідач відмовив позивачеві у здійснені перерахунку вартості за надані послуги у вказаний період, тому [PERSON] просив суд зобов`язати КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради здійснити перерахунок вартості послуг з централізованого опалення, сплаченого [PERSON] , у період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року за житлово-комунальні послуги централізоване опалення. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 листопада 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.36). Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості (а.с.41-42). У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що на час здійснення відповідачем нарахувань позивачеві за послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води у період з 01 травня 2016 року по 01 листопада 2018 року діяла постанова Національної комісії № 1171 від 31 березня 2015 року з подальшими редакціями, якою встановлено тариф на вказану послугу. Таким чином дії відповідача щодо нарахувань за вказаний період відповідає нормативним актам. Тобто позовні вимоги є безпідставними. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі. Суд, вислухавши позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 вересня 2019 року і 04 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся на адресу КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради із письмовими заявами про здійснення перерахунку сплачених сум за централізоване опалення, які були надані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування таких вимог посилався на скасування у судовому порядку правового акту, яким були затверджені завищені тарифи (а.с. 7-8, 9). Листом № 2445 від 25 вересня 2019 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради відмовило позивачеві у здійсненні перерахунку вартості наданих послуг, оскільки судовим рішенням, яким визнано протиправною і скасовано постанову Кабінету Міністрів України № 215 від 27 квітня 2016 року, на підставі якої були розраховані тарифи на сплату послуг, не зобов`язано виконавців послуг із централізованого опалення провести перерахунок послуг із централізованого опалення за період з 01 травня 2016 року по 01 вересня 2019 року на підставі зміни тарифів у цей період (а.с. 10). Тарифи у зазначений період нараховані відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758». Рішенням окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 315 від 27 квітня 2016 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 року № 758» з моменту її прийняття, а саме з 27 квітня 2016 року. Це рішення залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2019 року. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. У пункті 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Доводи позовної заяви щодо непогодження з тарифами на послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки відповідачем нарахована вартість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання з застосуванням тарифів, які встановлені чинною Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31 березня 2015 року (зі змінами). Посилання позивача на рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 04 березня 2019 року по справі 826/9665/16 про визнання протиправною та нечинною постанову КМУ № 315 від 27 квітня 2016 року є безпідставне, оскільки ця постанова вносила зміни до постанови КМУ № 758 від 01 жовтня 2015 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, беручи до уваги результат розгляду справи, а також те, що позивач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору за подачу даної позовної позиви, витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed