Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 20.05.2013 року звернулось Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, в квартирі [ADDRESS], зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказана квартира знаходиться у багатоквартирному будинку [ADDRESS], який знаходиться на балансі Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ, яке здійснює його утримання та експлуатацію, надає житлово-комунальні послуги. Позивач вказує, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] систематично не здійснюють оплату за житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у них утворилась заборгованість перед Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ. Згідно уточнених позовних вимог, розмір загальний розмір заборгованості відповідачів перед Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ складає 56 804 гривні 13 коп., в тому числі пеня за прострочення платежів за житлово-комунальні послуги у розмірі 2550 гривень 13 коп., який позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів разом із понесеними судовими витратами. В процесі розгляду справи судом було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності, та об'єднано її в одне провадження із первісним позовом Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування вимог зустрічного позову [PERSON] послалась на те, що позивач в якості підстав свого позову вказує на Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], підписаний 12.10.2009 року між [PERSON] та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району. [PERSON] вважає цей Договір недійсним, оскільки вона підписала Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги під тиском, не з власної волі, а у зв'язку із ультимативною вимогою головного бухгалтера Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району в обмін на довідку про склад сім'ї, яка була потрібна [PERSON] для оформлення матеріальної допомоги при народженні дитини. Крім того, позивач вважає недійсним Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підписаний 12.11.2010 року між Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району та [PERSON], з підстав того, що [PERSON] [INFO] помер, а ніхто з інших співвласників такий договір не укладав та не підписував. [PERSON] також не погоджується із нарахованою Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району сумою заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], вказує, що ця сума не відповідає дійсності, не підтверджена належними доказами, відсутня методика нарахування оплати за житлово-комунальні послуги. Посилаючись на вищевикладені обставини, за зустрічними позовними вимогами [PERSON] просить суд: визнати недійсним Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; визнати недійсним Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладений між [PERSON] та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району в особі головного бухгалтера Водян О.Є.; визнати юридичні факти відсутності заборгованості у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перед Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району. Представник позивача та відповідача по зустрічному позову за довіреністю - Заруцький В.М. первісні позовні вимоги про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підтримав у повному обсязі, в задоволенні вимог зустрічного позову просив відмовити. Відповідач і позивач за зустрічним позовом [PERSON] та її представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, в задоволенні первісного позову просили відмовити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав, та вважав, що зустрічний позов підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень проти первісного позову він зазначив, що між Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району та відповідачами не було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг по квартирі [ADDRESS]. Єдиний наданий позивачем Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, був підписаний 12.11.2010 року між Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району та [PERSON], померлим [INFO] помер, а ніхто з інших співвласників такий договір не укладав та не підписував. Представник відповідачів [PERSON] також зазначив, що відповідачам не було відомо про наявність боргу за житлово-комунальні послуги, оскільки Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району не повідомляло їх про наявність будь-якої заборгованості. Він вважає, що Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладений 12.10.2009 року між [PERSON] та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району в особі головного бухгалтера Водян О.Є., не є визнанням боргу відповідачами, оскільки був укладений [PERSON] під тиском. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечує проти нарахованого Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району розміру заборгованості за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], вказує, що ця сума не відповідає дійсності та не підтверджена належними доказами, розрахунками тощо. Не погоджуючись із нарахованою Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району пенею, представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] просить суд також застосувати до вимог Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району строк позовної давності. Відповідачі за первісним позовом та треті особи за зустрічним позовом - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23.02.1998 року та розпорядженням органу приватизації №119163 від 23.02.1998 року, виданими КЕЧ Одеського району. Згідно довідки виписки із будинкової книги про склад сім'ї та прописку Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району вбачається, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси №44 від 26.04.2007 року житловий будинок [ADDRESS], перебуває на балансі Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району. Згідно до Положення Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району від 18.12.2001 року позивач здійснює утримання, експлуатацію будинку [ADDRESS], та укладає договори з виробниками, виконавцями житлово-комунальних послуг та з власниками приміщень про надання житлово-комунальних послуг. Як вбачається з п.п. 2.7, 2.9 Положення Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району позивач здійснює нарахування і приймає плату у населення за утримання будинків та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, надає платні послуги з теплової енергії та гарячого водопостачання. Відповідачі протягом тривалого часу не сплачують надані позивачем послуги. Відповідно до розрахунків Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району, загальний розмір заборгованості за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], станом на 01.05.2014 року складає 56804,13 гривень, в тому числі сума пені за прострочення відповідачами здійснення платежів за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2009 року по 31.12.2012 року в розмірі 2550,13 грн. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875 - IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим ст. 4 Закону № 1875-ІV від 24 червня 2004 року передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Водночас ч. 1 ст. 19 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» (далі - Постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону №1875-IV від 24 червня 2004 року, Постанови № 529 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV від 24 червня 2004 року. Проте, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» № 560 від 12 липня 2005 року затверджено типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до положень ст. 162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Відповідно до вимог ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірні житлово-комунальні послуги від Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району вони не отримували, або отримували їх неналежної якості тощо. Оскільки кожен з відповідачів володіє часткою квартири [ADDRESS], тому вони як співвласники несуть обов'язок по оплаті за надані послуги перед особами, які надають такі послуги, незалежно від користування квартирою. Доказів того, що між співвласниками спірної квартири поділені особові рахунки при оплаті житлово-комунальних послуг суду не надано. При цьому суд враховує, що згідно ст. 322 ЦК України власник, зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тому [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як співвласники квартири [ADDRESS], несуть тягар утримання свого майна, зокрема, зобов'язані сплачувати житлово-комунальні послуги. Крім того, суд враховує, що один із співвласників квартири - відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] не заперечувала проти наявної заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, та уклала 12.10.2009 року з Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ р-ну Договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 01.10.2009 року в розмірі 23211,18 грн. по квартирі [ADDRESS]. [PERSON] вважає, що Договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги є недійсним, оскільки в порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України було відсутнє її вільне волевиявлення на укладення цього правочину, вона підписала його під тиском посадової особи Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ р-ну. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що підписала Договір про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги не з власної волі, а на вимогу та внаслідок психологічного тиску головного бухгалтера Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району, в обмін на довідку про склад сім'ї, яка була потрібна їй для оформлення матеріальної допомоги при народженні дитини. [PERSON] зазначила, що не звернула увагу який саме документ вона підписувала, договір не прочитала. Також свідок [PERSON] вказала, що про наявність заборгованості їй відомо не було, жодних документів щодо цього на адресу квартири не надходило. Відповідач [PERSON], допитаний судом в якості свідка, пояснив суду, що з 2006 року не проживає в квартирі [ADDRESS], та йому не було відомо про укладення [PERSON] Договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги, про його існування, як і про існування заборгованості за житлово-комунальні послуги, він дізнався лише після отримання позову Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Суду не надано належних доказів того, що на [PERSON] здійснювався тиск з приводу підписання спірного Договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги. В період укладення цього правочину [PERSON] не зверталась до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій посадових осіб Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району щодо примушення до укладення спірного Договору. Суд критично оцінює та не приймає до уваги пояснення допитаних свідків щодо обставин примусу до укладення спірного договору, оскільки вони не підтверджуються жодними письмовими доказами. Згідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. В якості підстав недійсності Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного між нею та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району в особі головного бухгалтера Водян О.Є., [PERSON] також зазначає відсутність у головного бухгалтера Водян О.Є. права підпису цього договору. Однак, суд не погоджується із такими твердженнями, оскільки Положенням Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району від 18.12.2001 року передбачено, що начальник Будинкоуправління організовує роботу та забезпечує правильне сполучення економічних і адміністративних методів керівництва, поліпшення роботи житлово-експлуатаційної організації. У зв'язку із цим, суд вважає, що начальник Будинкоуправління згідно Положення Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району надав право підпису при формуванні договору реструктуризації заборгованості та договорів про надання комунальних послуг мешканцям житлових будинків, які знаходяться на балансі та обслуговуванні, головному бухгалтеру БУ №2 Оденської КЕЧ р-ну Водян А.Є, що підтверджується витягом з наказу Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району від 12.09.2007 року. Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено наявності правових підстав передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання недійсним спірного Договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного 12.10.2009 року між [PERSON] та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району. Враховуючи, що [PERSON] підписала Договір реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 12.10.2009 року, визнала наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги, із нею погодилась та зобов'язалась здійснювати погашення заборгованості в строк до 01.10.2015 року, та здійснила часткове погашення боргу в період жовтня-листопада 2009 року, суд вважає, що такими діями вона фактично виявила позицію інших співвласників квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, зобов'язання по зазначеному договору виконані не були, і в подальшому відповідачі не здійснювали оплату за отримані ними житлово-комунальні послуги. У зв'язку із вищевикладеним, суд вважає, що заборгованість за комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], підлягає оплаті [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як співвласниками майна. [PERSON] в якості підстав звільнення від оплати за житлово-комунальні послуги посилається на те, що Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підписаний 12.11.2010 року між Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району та [PERSON], - є недійсним з підстав того, що [PERSON] [INFO] помер, і не міг такий договір укладати. Як вже було зазначено судом, згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За загальним правилом такий договір укладається із відповідальним власником житлового приміщення, на ім'я якого відкритий особовий рахунок у виробника, (виконавця) послуг. З матеріалів справи та наданих Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району квитанцій про нарахування оплати за житлово-комунальні послуги вбачається, що особовий рахунок №1261029 по квартирі [ADDRESS], у Будинкоуправлінні №2 Одеської КЕЧ району і по теперішній час відкритий на ім'я померлого [PERSON] Після смерті колишнього відповідального власника квартири інші співвласники [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не звернулись до позивача із заявою про переоформлення особового рахунку у зв'язку зі смертю [PERSON] Докази того, що на момент оформлення спірного Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2010 року до Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району було надано свідоцтво про смерть колишнього відповідального власника [PERSON] - відсутні. До суду не надано також доказів того, що Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2010 року, оформлений між Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району, з одної сторони, та від імені [PERSON], з другої сторони, був підписаний другою стороною або будь-якою іншою особою. Подана до суду довідка Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 15.07.2014 щодо внесення до ЄРДР за заявою [PERSON] відомостей про кримінальне правопорушення ч.1 ст. 366 КК України за ознаками підробки підпису в Договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2010 року, між [PERSON], який помер [INFO], та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району, яка була скоєна з метою подальшого нарахування боргів з квартирної плати та протиправного відчуження грошових коштів, - доказом недійсності спірного правочину також не є. Передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України правових підстав для визнання недійсним спірного Договорі про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 12.11.2010 року судом не встановлено. Крім того, суд вважає, що відсутність належним чином оформленого письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг між сторонами, не звільняє споживачів від обов'язку оплати фактично наданих послуг. Згідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У зв'язку із вищевикладеним, до вимог Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги не підлягає застосуванню строк позовної давності. Підписанням Договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 12.10.2009 року, між [PERSON] та Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району, споживачами було визнано свій борг та взято зобов'язання здійснювати його погашення до 01.10.2015 року, тому строк позовної давності був перерваний. Сума пені у розмірі 2550,13 грн. була розрахована Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району за прострочення здійснення платежів за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2009 року по 31.12.2012 року, згідно до умов Договору реструктуризації заборгованості за житлово-комунальні послуги від 12.10.2009 року. З урахуванням досліджених доказів та вищенаведених обставин, вважає, що позовні вимоги Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району підлягають задоволенню, а заборгованість за житлово-комунальні послуги по квартирі [ADDRESS], яка станом на 01.05.2014 року складає 56804,13 гривень, в тому числі сума пені за прострочення відповідачами здійснення платежів за житлово-комунальні послуги в розмірі 2550,13 грн., підлягає стягненню з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку. Суд не погоджується із посиланнями відповідачів [PERSON], [PERSON] та їх представника за довіреностями - [PERSON] про те, що нарахована позивачем сума заборгованості не відповідає дійсності та не підтверджена належними доказами, розрахунками, з наступних підстав. З аналізу матеріалів справи вбачається, що при нарахуванні оплати за житлово-комунальні послуги Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району керувалось тарифами на теплову енергію та послуги опалення й гарячого водопостачання, тарифами плати за користування житлом та утриманням житлових будинків і прибудинкових територій, затвердженими рішеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради, тарифами на теплову енергію КП «Теплопостачання м. Одеси», на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення ТОВ «Інфокс» Філії «Інфоксводоканал», затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг. Доказів, що в установленому законом порядку спростовували б нарахований Будинкоуправлінням №2 Одеської КЕЧ району розмір оплати за житлово-комунальні послуги, наявність пільг у відповідачів, суду не надано. Суд вважає необґрунтованими посилання відповідачів на те, що їм не було відомо про наявність боргу за житлово-комунальні послуги, так як Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району не повідомляло їх про наявність будь-якої заборгованості. Оскільки відповідачі, як співвласники житлового приміщення квартири, зобов'язані утримувати це майно та оплачувати надані житлово-комунальні послуги тощо, тому ці обставини не звільняють їх виконання своїх зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що первісний позов Будинкоуправління №2 Одеської КЕЧ району про стягнення суми заборгованості за житлово-комунальні послуги - підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги недійсним та визнання факту відсутності заборгованості слід відмовити у зв'язку із його необґрунтованістю. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку із цим, судовий збір у розмірі 568 гривень 04 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved