Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що рішенням виконкому Магдалинівської селищної ради № 193/3 від 28.10.2003 року за позивачем було визнано право власності на житловий будинок, який розташований по вул. Шкільна, 6/5 в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області. В самому рішенні вказано місце проживання позивача вул. Шкільна, 6/5 в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області, визнав за позивачем право власності на житловий будинок, але помилково вказав нумерацію будинку як квартиру - [ADDRESS], хоча переданий йому будинок загальною площею 49,11 кв. м. та житловою площею 30,30 кв. м. є індивідуально визначеним обєктом нерухомості і не був поділений на квартири. На підставі рішення виконкому, позивачеві було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, адреса в якому також помилково вказана [ADDRESS]. Рішенням сесії Магдалинівської селищної ради від 30.03.2018 року позивачеві надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою присадибної земельної ділянки площею 0,0582 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Шкільна, 6/5 в смт. Магдалинівка. Позивач зазначає, що не може здійснити виготовлення технічної документації, провести її реєстрацію, у звязку з тим, що реєстрація права власності на житловий будинок була здійснена як квартири багатоквартирного будинку. Тому позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання права власності на житловий будинок, який розташований по вул. Шкільна, 6/5 в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Магдалинівської селищної ради № 193/3 від 28.10.2003 року за позивачем було визнано право власності на житловий будинок, який розташований по вул. Шкільна, 6/5 в смт. Магдалинівка Дніпропетровської області (а. с. 5). На підставі рішення виконкому, позивачеві було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а. с. 7) та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, тип обєкта: квартира; адреса обєкта: [ADDRESS] (а. с. 8). Згідно копії\~технічного паспорту\~на обєкт\~нерухомого майна,\~який належить\~позивачеві на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності на\~нерухоме майно\~від 19.11.2007\~року,\~за адресою:[ADDRESS], значиться як квартира, яка складається з трьох кімнат, кухні-кімнати та коридору, розташована на першому поверсі одноповерхового будинку (а. с. 9-11). Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності на житловий будинок, у звязку із невірним присвоєнням адреси обєкту нерухомого майна органом місцевого самоврядування та невірним зазначенням обєкту нерухомого майна, оскільки він вважає себе власником будинку, а не квартири як вказано в правовстановлюючих документах. У відповідності до п. 41, 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема: прийняття рішень\~з питань\~адміністративно-територіального\~устрою в\~межах і\~порядку,\~визначених цим\~та іншими\~законами; затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 392 ЦК України,\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів повязується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності. Виходячи з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права відповідачем у справі. Доказів, що позивачеві на праві власності належить житловий будинок, а не квартира та доказів того, що його право власності не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що спір щодо невірного зазначення адреси нерухомого майна, а також визначення тип обєкту нерухомого майна вирішувався відповідним органом місцевого самоврядування та ухвалювалося відповідне рішення, згідно повноважень визначених законодавством. У звязку наведеним суд вважає, що право вимоги щодо визнання права власності заявлено необґрунтовано та позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed