Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди. В обґрунтування поданої позовної заяви позивач зазначив, що 14.01.2013 року позивачем було складено довіреність на відповідача, якою [PERSON] було уповноважено вчиняти певні дії від імені позивача, зокрема укладати договори з отримання комунальних послуг. Іншими повноваженнями в частині складання та підписання буд-яких договорів відповідач не був уповноважений. Позивачу стало відомо, що відповідач самовільно, без погодження з позивачем, уклав договір оренди житлового будинку № 99а по вул. Червонопартизанська у м. Дніпро разом з земельною ділянкою, чим унеможливив виконання укладеного раніше договору оренди вищезазначеного житлового будинку між позивачем та [PERSON] Через протиправні дії відповідача позивач не отримав доходи від передачі в оренду житла у сумі 232000 грн., які просить стягнути з відповідача. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення упущеної вигоди передано за підсудністю на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. В судові засідання з'являвся представник позивача, позовну заяву та викладені в ній обставини підтримав, зазначивши, що [PERSON] не отримав доходи від передачі в оренду житла внаслідок дій [PERSON], який незважаючи на відсутність повноважень на передачу в оренду житлового будинку № 99а по вул. Червонопартизанська у м. Дніпро, уклав договір оренди з [PERSON], внаслідок чого позивач зазнав збитків у виді упущеної вигоди в розмірі 232 000 грн. В судові засідання також з'являвся представник відповідача, який заперечував проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, зазначивши, що [PERSON] був уповноважений на здійснення дій з передачі в оренду від імені [PERSON] житлового будинку відповідно до довіреності від 14.01.2013 року. Стверджував, що [PERSON] був повідомлений про укладання договору від 27.10.2013 року між [PERSON], на підставі довіреності від [PERSON], та [PERSON] та дав свою згоду на вказаний правочин. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що йому відомо про те, що [PERSON] у січні 2013 року надав довіреність [PERSON], якою уповноважив відповідача на дії пов'язані зі сплатою комунальних послуг. Окрім цього, відповідач повинен був проживати у [INFO]. Пізніше [PERSON] познайомив [PERSON] з позивачем. [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди вищезазначеного будинку, однак [PERSON] одразу не зміг заселитися у зв'язку з тим, що будинок не був придатний для життя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що в серпні 2013 року він зустрівся з [PERSON] з приводу оренди будинку. Домовившись зі [PERSON] з приводу умов передачі будинку в оренду сплатив завдаток у розмірі 8000 грн., однак одразу не вселився, оскільки будинок був у непридатному для вселення стані. У жовтні 2013 року йому повернуто завдаток у зв'язку з тим, що будинок передано в оренду іншим особам. У судове засідання призначене на 09.09.2016 року, також з'явився відповідач, який позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити у її задоволенні. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що [PERSON] познайомив його з [PERSON] у 2012-му році. Між [PERSON] та ним виникла домовленість з приводу того, що [PERSON] від імені позивача буде здійснювати певні дії пов'язані з будинком №99а по вул. Червонопартизанській у м. Дніпро, а саме слідкувати за станом будинку, сплачувати комунальні послуги, укладати договори оренди будинку, передавати [PERSON] отримані внаслідок передачі в оренду будинку кошти. Стверджував, що [PERSON] дав свою згоду на укладення договору оренди будинку, попередньо зустрівшись з [PERSON], погодився на орендну плату, яку запропонував орендар [PERSON] у розмірі 3000 гривень за місяць. [PERSON] надав завдаток у розмірі 6000 грн. в якості орендної плати за два наступних місяці проживання, який відповідач передав позивачу. В подальшому, сплачені в якості орендної плати гроші [PERSON] передавав [PERSON] з відрахуванням заздалегідь умовленої частки [PERSON] в якості оплати за виконані ним дії з догляду за будинком та сплати комунальних послуг. Через 4 місяці [PERSON] припинив сплачувати орендну плату та оплачувати комунальні послуги, порушував умови укладеного договору оренди, про що [PERSON] було повідомлено. Внаслідок чого [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про виселення [PERSON] та інших осіб з переданого в оренду будинку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, приходить до наступних висновків. Згідно матеріалів справи, [PERSON] був уповноважений представляти інтереси [PERSON] з приводу управління належним [PERSON] на праві приватної власності домоволодінням, за адресою: м. Дніпро, вул. Червонопартизанська, № 99-а, що підтверджується довіреністю від 14 січня 2013 року, зареєстрованою в реєстрі за № 70, посвідченою приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно договору оренди житлового будинку від 27.10.2013 року, орендодавець [PERSON], який діяв на підставі довіреності від [PERSON] та [PERSON], орендодавець зобов'язався передати орендарю будинок та земельну ділянку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червонопартизанська, 99а, а орендар взяв на себе зобов'язання сплачувати орендну плату в розмірі 3000 грн. Згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2015 року, яке набрало законної сили, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення договору найму житлового приміщення та виселення із житлового будинку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він надав нотаріально посвідчену довіреність на ім'я [PERSON] з приводу управління належним йому на праві власності домоволодінням. У відповідності з наданої їм довіреністю та його згодою, 27 жовтня 2013 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір оренди житлового приміщення. Окрім цього, судом в рішенні від 12.01.2015 року , встановлено, що довіреністю від 14 січня 2013 року, [PERSON] уповноважив [PERSON] управляти та користуватися його нерухомим майном, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червонопартизанська, 99-а, з правом укладання відповідних договорів, а також вчиняти всі інші юридично значимі дії. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів принципу верховенства права є принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не\~\~може бути\~\~піддано сумніву будь-яким іншим рішенням\~\~суду. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд не може прийняти до уваги доводи позивача щодо того, що [PERSON] уклав договір оренди з [PERSON] без відома позивача та не мав не це відповідних повноважень. Крім цього, суд не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що через протиправні дії відповідача він не отримав доходи від оренди житла у сумі передбаченій договором оренди укладеним між ним та [PERSON] 23.08.2013 року, оскільки згідно матеріалів цивільної справи та показів свідка [PERSON], позивач надав свою згоду на укладення договору оренди від 27.10.2013 року між [PERSON] та [PERSON] Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] не є беззаперечним доказом того, що [PERSON] порушив права позивача, що стало наслідком неотримання доходів [PERSON] від [PERSON] Законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. При цьому доведення факту завдання реальних збитків та втрати доходів, які б особа могла отримати, якщо її право не було порушене, а також причинний зв'язок між цією шкодою та діями відповідача в силу ст.\~10,\~60 ЦПК України, покладається на позивача. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 п. 2\~ ст. 22 ЦК України, \~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Крім того, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наянвість усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Разом з цим, позивачем та представником позивача не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження протиправності поведінки [PERSON] стосовно передачі в оренду будинку [PERSON] та існування упущеної вигоди. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed