Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна в якому просила : -визнати за [PERSON] , [INFO] , (ІПН : [NUMBER] ) право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] -Стягнути з [PERSON] (ІПН: [NUMBER] ) на користь позивачки понесені судові витрати у розмірі : судового збору 1550 грн, витрат за проведення експертизи по оцінки нерухомого майна -2300 грн, витрати на правничу допомогу адвоката - 4600 грн., а всього : 8450 грн ( вісім тисяч чотириста п`ятдесят) грн. Позивачка обґрунтовує свій позов тим, що [INFO] помер її рідний брат - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . [PERSON] був власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 21.02.1994 року за №34902. Право власності також було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.04.1994 р № 259. 05.03.2013 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною , реєстровий № 445. Згідно даного заповіту, [PERSON] заповів [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] даний заповіт не скасовувався і не відмінявся. Позивачкою [PERSON] була подана заява до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 02/2016. В лютому 2016 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2019 року позовні вимоги [PERSON] про визнання заповіту недійсним - залишені без задоволення. В апеляційному порядку вищевказане рішення суду [PERSON] не оскаржувалось. Також, у серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Департаменту міського господарства Одеської міської Ради про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та Свідоцтва про право власності на житло. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.10.2018 року, справа № 523/10849/16-ц, у задоволені позову [PERSON] - відмовлено. В апеляційному порядку дане рішення суду також [PERSON] не оскаржувалось. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла зава в якій позовні вимоги підтримав та просив розгляд справи провести за його відсутності. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.\~\~ Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено про те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Виконавчим комітетом Білецьківської сільської Ради Кременчуцького району Полтавської області, серії [NUMBER] , актовий запис за № 07 від 20.01.2016 року (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 21.02.1994 року за №34902 (а.с.14) та розпорядження органу приватизації № 34902 від 21.02.1994р. (а.с.15). Право власності також було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 25.04.1994 р № 259, що підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації «Одеської міської ради № 466026.67.15 від 15.12.2015р. (а.с.20). Судом встановлено про те, що за життя [PERSON] склав заповіт, який посвідчено 05.03.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Іриною Миколаївною , реєстровий № 445 (а.с.12). Згідно даного заповіту, [PERSON] заповів 1/2 частку квартири [ADDRESS] - [PERSON] . 27.11.1980р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюбу, який зареєстрований Виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, актовий запис № 44 (а.с.19). Судом встановлено та з матеріалів спадкової справи № 02/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] про те, що 05.02.2016р. позивачка [PERSON] звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с.13). З спадкової справи № 02/2016 вбачається про те, що 14.08.169 р. нотаріусом Золотонінської міської державної нотаріальної контори посвідчено заповіт складений від імені [PERSON] , який заповів належний йому будинок з обслуговуючими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] (а.с.130). Також, 10.05.2012р. секретарем Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Бутенко Ж.П. посвідчено заповіт складений від імені [PERSON] . який заповів належні йому вклади з нарахованими відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] в Одеському міському відділені Ощадбанк № 7860/0312 та на рахунку № [NUMBER] Суворовського відділення Ощадбанк № 8439/0312 [PERSON] (а.с.137). 12.02.2016р. [PERSON] звернулася з письмовою заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с.141). Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. постановлено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 01.10.2019р., оскільки [PERSON] не було надано документів, що підтверджують право власності на ім`я спадкодавця, що унеможливлює встановлення приналежності майна померлому (а.с.10). Судом встановлено про те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24.10.2018р. у задоволенні позову [PERSON] до Департаменту міського господарства Одеської міської Ради, третя особа: [PERSON] про визнання недійсним розпорядження органу приватизації та Свідоцтва про право власності на житло відмовлено (а.с.24). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.05.2019р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна про визнання заповіту недійсним відмовлено (а.с.22-23). Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу (ЦК) України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною першою статті 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання , у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено про те, що у встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про спадщину не видавалось, оскільки відсутній документ, що, посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає. Частиною 1 статті 1241 Цивільного кодексу України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах щодо спадкування» за згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі порушення права спадкоємців на обов`язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов`язкову частку. Суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов`язкову частку судом ЦК України не передбачає, хоча особа, яка має право на обов`язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК. За таких підстав, оскільки відповідачка [PERSON] , як дружина померлого, та як непрацездатна особа, у відповідності до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, то виходячи з того, що померлому належала 1/2 частина квартири , то позивачка [PERSON] має право на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк Ірина Миколаївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до\~ч.\~1ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1ст.141\~ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. По даній справі позивачка просить стягнути з відповідачки [PERSON] на її користь понесені судові витрати у розмірі8450 грн., що складються з: судового збору 1550 грн, витрат за проведення експертизи по оцінки нерухомого майна -2300 грн., витрати на правничу допомогу адвоката - 4600 грн. З матеріалів справи вбачається про те, що позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1550 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1482874082.1 від 03.10.2019р. (а.с. 3а); сплатила за проведення експертизи по оцінці нерухомого майна (квартири [ADDRESS] ) у розмірі 2300 грн., що підтверджується товарним чеком №28 від 27.09.2019р. (а.с.29). Статтею 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». В матеріалах справи є документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, які засвідчують факт того, що позивачка дійсно понесла витрати на правничу допомогу, які було сплачено адвокату Єрмоленко І.В. у розмірі 4600 грн. За таких\~підстав,\~з урахуванням задоволення позовних вимог,\~суд вважає\~про те,що\~необхідно стягнути\~з відповідачки\~ [PERSON] на\~користь позивачки\~ [PERSON] понесені нею судові витрати у розмірі 8450 грн., що складються з: судового збору 1550 грн, витрат за проведення експертизи по оцінки нерухомого майна -2300 грн., витрати на правничу допомогу адвоката - 4600 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, та

Outcome: approved