Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON]Є (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: Більмацька державна нотаріальна контора Запорізької області, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її баби [PERSON], яка померла 13.09.2008 року, відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 0,46 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в смт Більмак Запорізької області. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП №000009 №1635, виданий чоловікові померлої [PERSON] 01.03.1995 травня 1998 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №558. Після смерті [PERSON] земельна ділянка в порядку спадкування перейшла у власність померлої [PERSON], яка в свою чергу заповіла її позивачу та відповідачу. Відповідач відмовився від отримання спадщини надавши відповідну заяву. З метою отримання свідоцтва на право власності на спадщину за заповітом позивач звернулась до нотаріуса, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала витягу з державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. На її заяву про видачу Витягу з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки відділом у Більмацькому районі Головного управління Державного земельного кадастру повідомлено, що на момент реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку поземельна книга не відкривалась, у звязку з чим не може надати Витяг. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач просить на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1225 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнати за собою право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, на задоволенні позову наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не подавав. Третя особа у судове засідання також не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій повідомила про відсутність заперечень проти позову. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2\~ст. 158 та ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01 березня 1995 року на імя [PERSON] видано Державний акт на право приватної власності на землю ЗП №000009 №1635, площею 0,46 гектарів на території смт Куйбишеве (надалі перейменовано на смт Більмак) Куйбишевської селищної ради народних депутатів для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №558 (а.с. 12). Як слідує з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00018566516 від 22.08.2017 р. (а.с. 11) дружиною [PERSON] була Урожай (після шлюбу [PERSON]) [PERSON]. Під час перебування у шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯУ №166339 від 09.06.1949 року (а.с. 9). В свою чергу [PERSON] одружилась з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження серії ІІ-АГ №537993 від 04.12.1970 р. Від шлюбу у них народилась дочка [PERSON] (позивач) свідоцтво про народження серії І-ЖС №306883 від 06.07.1971 року (а.с. 8). Таким чином позивач [PERSON] є онукою [PERSON] З рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 25.03.2013 року у справі №319/264/13-ц (а.с. 17) вбачається, що позивач з 27.10.1990 р. по 10.04.2013 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Під час перебування у шлюбі позивач мала прізвище «Воробйова», а після його розірвання повернуто дошлюбне прізвище «Курчакова». Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №284356 від грудня 1995 року (а.с. 10) [PERSON] помер 22.12.1995 року. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР в редакції, що діяла на дату смерті [PERSON], для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Як слідує з довідки виконавчого комітету Більмацької селищної ради Більмацького району Запорізької області від 07.07.2017 року №3452 гр. [PERSON] був зареєстрований в [INFO] з 06.12.1978 р. і по день смерті 22.12.1995 року. Разом з померлим на момент смерті була зареєстрована його дружина [PERSON], яка померла 13.09.2008 р. Таким чином, враховуючи те, що дружина померлого [PERSON], [PERSON] постійно мешкала з чоловіком до дня його смерті, вона вважається такою, що прийняла у встановленому діючим на той час законодавством спадщину та набула право на неї. Також матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 17.07.2003 року склала заповіт (а.с. 6), згідно якого належний їй будинок з надвірними будівлями за адресою: смт Куйбишеве, вул. Ілліча, 184 заповідала [PERSON] (позивачу), а земельну ділянку за вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла 13.09.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №117113 виданим 15 вересня 2008 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 0,46 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території смт Більмак Запорізької області. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). За правилами визначеними ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (у редакції що діяла на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно спадкової справи №89/2009 заведеної після померлої 13.09.2008 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась позивач та її мати [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Матеріали спадкової справи свідчать, що [PERSON] подав заяву від 16.06.2009 р., у якій зазначив, що не приймає спадкове майно і на нього не претендує. [PERSON] отримала у спадщину за законом земельну ділянку площею 5,28 га та права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Таврія» площею 0,93 у.к.га. Інші особи, які мали право на спадщину у виді земельної ділянки площею 0,46 га, розташованої у смт Більмак Запорізької області, на момент її відкриття, відсутні. З постанови Більмацької державної нотаріальної контори Запорізької області від 31.05.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у звязку з тим, що нотаріусу не надано витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За повідомленням Відділу у Більмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 25.05.2017 року №149/131-17 управління немає змоги надати витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку оскільки, на момент реєстрації державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Поземельна книга не відкривалась. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Суд приходить до висновку, що відповідно до цивільного законодавства позивач має право в прядку спадкування за заповітом отримати у спадщину майно, що належало її батькові, однак позбавлена цього права, оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні дані про земельну ділянку. Права власності спадкодавця на спірне майно сторонами не оспорюється, а тому на думку суду, спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи те, що з обєктивних причин спадкоємець не має можливості оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, суд вважає за можливе захистити порушені права позивача шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved