Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області 19 лютого 2021 року з позовом звернувся позивач [PERSON] . У позові зазначається про те, що в провадженні Решетилівського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа №546/873/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Як повідомляє АТ КБ «ПриватБанк» в своєму позові, [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05.09.2012. Однак позивач вказує, що на час укладення кредитного договору 05.09.2012 він був неповнолітнім. Банком на підтвердження виникнення зобов`язань у [PERSON] надана копія анкети - заяви №б/н від 05.09.2020 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 05.09.2012. Крім всього іншого, позивачем не було надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору. Посилаючись на положення статей 203, 215, 222, 1054 ЦК України, позивач [PERSON] просив визнати договір АТ КБ «ПриватБанк» про надання банківських послуг №б/н від 05.09.2012 недійсним та стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката 5000,00 грн. Провадження по даній справі було відкрито ухвалою суду від 23.02.2021, підготовче судове засідання було призначене на 25 березня 2021 року, яке було відкладено на 28 квітня 2021 року. Підготовче судове засідання було проведено 28 квітня 2021 року, розгляд справи призначено на 31 травня 2021 року, яке в зв`язку з неявкою сторони відповідача було відкладено на 26 липня 2021 року. Ухвалою суду від 26.07.2021 було задоволено клопотання представника позивача та долучено до матеріалів справи матеріали цивільної справи №546/151/21 20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкладено судове засідання на 03 вересня 2021 року. Ухвалою суду від 30.08.2021 було задоволено клопотання представниці відповідача [PERSON] про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 30 серпня 2021 року до суду від відповідача надійшли письмові пояснення з додатками відповідно до яких позивач [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 05.09.2012, на підставі чого 02.10.2012 він отримав дебетову особисту картку. Тобто 02.10.2012 [PERSON] було відкрито дебетовий рахунок для зберігання власних коштів без отримання кредиту. В подальшому, будучи повнолітньою особою, [PERSON] звертався до банку з метою отримання кредитних карток, в результаті чого отримав наступні кредитні картки: 24.04.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 01/18); 29.09.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 09/18); 25.11.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 09/18); 17.06.2015 картка № [NUMBER] (строк дії до 11/16); 15.07.2015 картка № [NUMBER] (строк дії до 01/18); 11.01.2017 картка № [NUMBER] (строк дії до 07/20); 25.07.2018 картка № [NUMBER] (строк дії до 12/21). Кредитний ліміт на картку було встановлено 21.04.2014 у розмірі 500,00 грн, який було збільшено до 2000,00 грн 31.07.2014. Саме з 24.04.2014, будучи повнолітньою особою з повною цивільною дієздатністю, позивач [PERSON] вперше фактично отримав кредит, використавши кредитний ліміт на картці № [NUMBER] та в подальшому 31.07.2014 сплатив утворений на той час борг. Надалі позивач неодноразово використовував кредитні кошти в межах кредитного ліміту на виданих картках та здійснював часткове погашення заборгованості, що підтверджується банківською випискою. Кредитні зобов`язання у позивача виникли вже після досягнення ним повноліття та повної цивільної дієздатності, а тому згода його батьків (усиновлювачів) не вимагається. Будь - яких заперечень стосовно укладеного договору, отримання карток, встановлення сум кредитного ліміту на картках тощо, ні під час укладення договору, ні протягом його дії від [PERSON] , не надходило. Крім того, посилаючись на положення статті 257 ЦК України та те, що оспорюваний позивачем договір було укладено 05.09.2012, то строк позовної давності сплив 05.09.2015. Зважаючи на викладені обставини просили в позові відмовити (а.с.а.с.50-51). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилався на викладені в позові обставини. Представниця відповідача [PERSON] , посилаючись на викладені у поясненнях обставини, просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та матеріали долученої цивільної справи №546/151/21 і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Cудом встановлено, що 05 вересня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем [PERSON] шляхом підписання заяви, укладено договір, згідно з умовами якого останній отримав дебетну картку (а.с. 11, справа №546/151/21). Вказано обставина підтверджується тим, що на звороті Анкети - заяви від 05.09.2012 в графі «виявляю бажання оформити на своє ім`я» відмітка стоїть напроти рядка «Дебетова особиста картка» (звор а.с. 11, справа №546/151/21). У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Як вбачається з копії паспорта позивача, [PERSON] народився [INFO] (а.с.3). Тобто на момент підписання 05 вересня 2012 анкети - заяви позивач [PERSON] був неповнолітнім. 25 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та позивачем [PERSON] , шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, укладено кредитний договір. У анкеті - заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (а.с. 12, справа №546/151/21). Як вбачається із заяви на внесення персональних даних клієнта ПриватБанка від 10.04.2014 в Анкету клієнта було внесено дані про те, що [PERSON] на дату внесення змін є солдатом ВЧ 3024 (а.с. 42, справа №546/151/21). Позивачу [PERSON] на підставі кредитного договору було видано кредитні картки: 24.04.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 01/18); 29.09.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 09/18); 25.11.2014 картка № [NUMBER] (строк дії до 09/18); 17.06.2015 картка № [NUMBER] (строк дії до 11/16); 15.07.2015 картка № [NUMBER] (строк дії до 01/18); 11.01.2017 картка № [NUMBER] (строк дії до 07/20); 25.07.2018 картка № [NUMBER] (строк дії до 12/21) (а.с. 9, справа №546/151/21). Тобто вперше кредитна картка позивачу [PERSON] була видана 24.04.2014 (після досягнення ним повноліття). Відповідно до довідки Приватбанк про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н): старт карткового рахунку 24.04.2014 № [NUMBER] , кредитний ліміт встановлено в розмірі 500,00 грн; 31.07.2014 кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн (а.с. 10, справа №546/151/21). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] , кредитний ліміт встановлено 24 квітня 2014 року в сумі 500,00 грн., в графі «Залишок після операції», яка відображає загальну суму заборгованості, на цю дату вказано 0,00 грн. Інформації про видачу кредитних коштів [PERSON] та існування у нього заборгованості до цієї дати виписка не містить. Останній користувався наданими картками, знімаючи готівкові кошти та поповнюючи свій рахунок, фактично погодившись на запропоновані банком умови (а.с.а.с. 49-51, справа №546/151/21). Надаючи оцінку виписці як доказу по справі, суд зазначає наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12 № 578/5, згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операції і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах віднесені: касові, банківські документи, повідомлення банків, виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок та ін. Отже банківська виписка про стан рахунку є належним та допустимим доказом в даній справі, який підтверджує факт користування [PERSON] кредитними коштами. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 ст. 202 ЦК України). Відповідно до вимог частин 1-4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Тобто, підписавши Анкету - заяву, позивач погодився на запропоновані банком умови щодо оформлення дебетної картки. Щодо позовної вимоги про визнання недійним кредитного договору суд зазначає наступне. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття) (частина 1 статті 34 ЦК України). Згідно зі ст. 31 ЦК України, фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право, зокрема, самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку) (пункт 4 частини 1 статті 32 ЦК України). Нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності. Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім`я дебетову особисту картку, що підтверджується Анкетою - заявою від 05.09.2012. На час укладення даного договору позивачу [PERSON] виповнилося повних 17 років. Дебетова картка (Debit Card) - різновид банківської платіжної картки. Дебетова картка призначена для отримання готівки, виконання інших операцій, доступних в меню банкомата або установи банку, оплати купівлі товарів та послуг, у т.ч. з використанням електронних терміналів. Для отримання Дебетової картки клієнт, зазвичай, вносить на рахунок у банку певну суму. Розміром внеску визначається так званий ліміт карти, який доступний власнику дебетової картки для використання. Різновидами дебетової картки є зарплатна, студентська та пенсійна картки. Для таких дебетових карток банк не вимагає внеску і не стягує плату за надання картки, а лімітом для них є нарахована сума заробітної плати, пенсії чи стипендії (Банківська енциклопедія, Київ, ЦНД - «ЗНАННЯ» , 2011, https://old.bank.gov.ua/doccatalog/document?id=112997). Отже, різниця між кредитною карткою та дебетовою полягає в тому, що на дебетовій картці знаходяться особисті кошти клієнта, якими останній може вільно розпоряджатись в межах всієї суми, а на кредитній картці зберігаються кошти банківської установи, які за згодою сторін надаються клієнту у вигляді кредиту в певному розмірі зі сплатою відсотків за користування кредитом. Таким чином суд доходить висновку, що на момент підписання анкети-заяви [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для отримання дебетової картки. Доказів того, що 05 вересня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір з відповідними правами та обов`язками сторін та того, що [PERSON] отримав 05.09.2012 кредитну картку матеріали справи не містять. В той час, як дослідженими доказами встановлено, що кредитні відносини між сторонами виникли саме з 24.04.2014, тобто, після досягнення [PERSON] повноліття. Зважаючи на викладене, укладений між сторонами 05 вересня 2012 року договір про приєднання до банківських послуг, внаслідок якого позивач [PERSON] отримав дебетову особисту картку відповідає вимогам закону і підстави для визнання його недійсним відсутні. Той факт, що в позовній заяві по справі №546/151/21 позивач посилається саме на договір від 05 вересня 2012 року, як на підставу своїх вимог та заперечень, на що звертав увагу представник позивача [PERSON] , не спростовує даних висновків суду, що були зроблені на підставі повного та детального дослідження доказів по справах, якими підтверджується виникнення кредитних правовідносин вже після досягнення позивачем [PERSON] повноліття. Щодо посилання представників відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 зазначила, що виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. Враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що права позивача порушені не були, судом не вирішується питання щодо застосування позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивача [PERSON] було звільнено від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». При подачі позову з подібними вимогами розмір судового збору становить 908,00 грн. Оскільки в задоволенні позову суд відмовляє, а позивач був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн слід віднести за рахунок держави. На підставі ст. 526, 527, 530, 549, 551, 611, 612, 625, 633, 634, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed