Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Бродівська районна державна адміністрація про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди батька, яка передана з Бродівського районного суду Львівської області за підсудністю. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач перешкоджає у тимчасовому виїзді сина за кордон, тоді як дитина часто хворіє простудними захворюваннями і для їх профілактики рекомендоване щорічне перебування на морі. Крім того, позивач вважає, що подорожі дитини за кордон сприятимуть розширенню світогляду, духовному та інтелектуальному розвитку особистості. Тому просить надати дозвіл на виїзд дитини на відпочинок за кордон без дозволу (без згоди) та супроводу батька. Позивач в судовому засіданні підтримала доводи заяви у повному обсязі. Просила задовольнити позов. Представник відповідача заперечив щодо позову з тих підстав, що відповідач не вважає себе біологічним батьком дитини, а тому не дає дозвіл на виїзд її за кордон, оскільки має намір встановити справжнє батьківство дитини. Представниктретьої особи не прибув у судове засідання. Заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 лютого 2016 року ухвалено стягувати з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньогосина - [PERSON], [INFO],у розмірі 1/4 частинусіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нимповноліття. Стягнення аліментів розпочати з 11.12.2015 року (а.с. 9-11). З метою відпочинку та оздоровлення, позивач бажає здійснити виїзд з дитиною за кордон. Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Частиною 3 ст. 313 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок реалізації права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Згідно ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. У відповідності з вимогами п. 4 зазначених Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на вищенаведене, зважаючи, суд вважає безпідставними заперечення відповідача на позов, з огляду на те, що надання дозволу малолітній дитині [PERSON], [INFO] року, на тимчасовий виїзд за кордон відповідатимеїї інтересам, забезпечить її відпочинок для покращення її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, підвищення рівня світогляду дитини. Враховуючи те, що дитина потребує оздоровчого відпочинку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність надання дозволумалолітній дитині [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїздза межі України до Польщі та інших країн - учасниць Шенгенської угоди та Європейського Союзу, Єгипту, Туреччини, Чорногорії, Хорватії, без згоди та супроводу батька - [PERSON], у супроводі матері - [PERSON], з дати набрання рішенням законної сили до 30.08.2019 року. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Враховуючи вищенаведене, відповідно до ст. 33 Конституції України, ст.ст. 7, 150,155 Сімейного кодексу України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved