Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

До Краснолиманського міського суду Донецької області 19.08.2020 звернувся [PERSON] з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України та [PERSON] про відшкодування майнової шкоди (в межах суми 77257,94 грн.) та моральної шкоди (в межах суми 15000,00 грн.), заподіяної джерелом підвищеної небезпеки. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтує такими обставинами. 05.06.2017 близько 14 год. 00 хв. позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] їхали на автомобілі марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] , в напрямку «Північної сторони» м. Лиман Донецької області. При наближенні до Т-подібного перехрестя автомобільних доріг спрямуванням «Слов`янськ-Лиман-Горлівка» сталося зіткнення керованого позивачем транспортного засобу з автомобілем «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , котрим керувала [PERSON] .. Внаслідок зіткнення транспортних засобів автомобіль позивача марки «Geely MR-7151А» отримав значні механічні пошкодження, [PERSON] та [PERSON] з різними травмами травми були доставлені до медичного закладу для отримання допомоги. В цей же день, слідчим Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУ НП у Донецькій області за фактом дорожньо-транспортної події (ДТП) були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) за № 12017050420000580, попередня правова кваліфікація події - ч.1 ст.286 КК України. Під час досудового розслідування слідчим були призначені судово-медичні експертизи, отримано відповідні висновки, згідно з якими [PERSON] внаслідок ДТП, що сталась 05.06.2017, були заподіяні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Крім того, в межах досудового розслідування кримінального провадження № за ЄРДР 12017050420000580 від 05.06.2017 слідчим отримано висновок судової автотехнічної експертизи, згідно з яким в розглянутій дорожній обстановці водій [PERSON] мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Geely MR-7151А», належним чином виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.16.11 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами); в умовах конкретної дорожньої ситуації дії водія [PERSON] не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.16.11 Правил дорожнього руху і сформували необхідні умови для настання ДТП, такі дії водія перебувають в причинному зв`язку з ДТП. Позивач звертався до експерта автотоварознавця, після огляду пошкодженого транспортного засобу [PERSON] експерт дійшов висновку, що ринкова вартість автомобіля марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП становила 80080,00 грн.; вартість ремонтно - відновних робіт цього автомобіля після ДТП становить 73243,71 грн., вартість заподіяних позивачу матеріальних збитків становить 52293,58 грн.. 15.06.2020 [PERSON] було викликано до слідчого Лиманського відділення поліції, слідчий повідомив позивача про закриття кримінального провадження № за ЄРДР 12017050420000580 від 05.06.2017, ознайомив з матеріалами досудового розслідування. Позивач дізнався з матеріалів кримінального провадження, що на 2017 рік між [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, за цим договором страхова компанія зобов`язалась відшкодувати збитки постраждалим внаслідок ДТП в результаті дій особи, відповідальність якої застрахована (тобто [PERSON] ). Водночас позивач дізнався, що ПрАТ «Київський страховий дім» на теперішній час припинило свою діяльність і є ліквідованим, тому вважав за необхідне заявити вимоги про відшкодування заподіяних йому матеріальних збитків до Моторного (транспортного) страхового бюро України. За підрахунками [PERSON] , заподіяні йому внаслідок ДТП матеріальні збитки складаються з вартості ремонтно-відновних робіт автомобіля на суму 73243,71 грн., з оплати роботи експерта автотоварознавця щодо оцінки пошкодженого транспортного засобу на суму 1650,00 грн., з витрат на придбання лікарських препаратів та проведення томографічних досліджень головного мозку на суму 2364,23 грн.. Також позивач вважає, що [PERSON] повинна сплатити йому моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн., [PERSON] зазначає, що внаслідок ДТП він отримав черепно-мозкову травму, страждає від головного болю, він та теперішній час залишився без свого автомобіля, котрий внаслідок ДТП було майже повністю зруйновано. Ухвалою судді від 20.10.2020 було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. На стадії підготовчого провадження [PERSON] подав до суду уточнену позовну заяву, вважав за необхідне замінити первісного відповідача - Моторне (транспортне) страхове бюро України на належного відповідача - ПрАТ «Київський страховий дім», просив стягнути зі страхової компанії на його користь матеріальні битки в межах суми 77257,94 грн. (вартість ремонтно-відновних робіт автомобіля на суму 73243,71 грн., оплата роботи експерта автотоварознавця щодо оцінки пошкодженого транспортного засобу на суму 1650,00 грн., витрати на придбання лікарських препаратів та проведення томографічних досліджень головного мозку на суму 2364,23 грн.), просив стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 15000,00 грн.. Ухвалою суду від 21.01.2021 за клопотанням позивача замінено первісного відповідача в цивільній справі 236/2754/20 з Моторного (транспортного) страхового бюро України на належного відповідача - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім». Під час судового розгляду справи позивач [PERSON] та його представник адвокат Ткаліч Д.В. заявлені до відповідачів вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позову, на підтримання своєї позиції посилались на аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві. 1-го відповідача - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом; юридичною особою не було надано до суду відзиву на позовну заяву, не було направлено належним чином уповноваженого представника для участі в судових засіданнях. На підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою усіх інших присутніх учасників справи, суд здійснював розгляд справи без участі представника 1-го відповідача ПрАТ «Київський страховий дім». 2-й відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кочуков Д.Г. подали до суду відзив на позов, взяли участь в судовому розгляді справи. [PERSON] просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди, вважала їх необґрунтованими. Відповідач підтвердила, що 05.06.2017 на перехресті автомобільних доріг спрямуванням «Слов`янськ Лиман Горлівка» сталось зіткнення транспортних засобів автомобіля марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , обидва транспортних засоби отримали внаслідок ДТП механічні пошкодження. В автомобілі марки «Skoda Fabia» відповідач під час ДТП перебувала разом з неповнолітньою донькою та матір`ю-пенсіонеркою, остання теж отримала травми та зверталася за наданням медичної допомоги. На думку відповідача, вина у скоєнні ДТП є з боку обох водіїв. [PERSON] суд враховувати наявність су неї статусу внутрішньо переміщеної особи з районів здійснення АТО/тимчасово окупованої території України, необхідність утримання непрацездатної матері поважного віку, самостійне виховання та утримання нею неповнолітньої доньки. Після ДТП відповідач пропонувала родині [PERSON] допомогу, надала свій страховий поліс для звернення за відшкодуванням, але досягти домовленості щодо врегулювання спору не виявилось можливим, оскільки позивач почав вимагати від [PERSON] відшкодування збитків за понівечений автомобіль. Адвокат Кочуков Д.Г. позовні вимоги, заявлені до [PERSON] , не визнав, зазначив, що постановами судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 03.04.2018 у справі № 236/582/18, від 17.01.2019 у справі 236/4455/18 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення на підставі ст. 38, п. 7 ч. 1 ст. 247,ст. 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), а не у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. За таких обставин не можна стверджувати про відсутність вини самого [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху та скоєнні ДТП. На думку адвоката, вина водіїв [PERSON] та [PERSON] у ДТП, що сталась 05.06.2017,є обопільною. Адвокат зауважив, що водій [PERSON] внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, віднесені до категорії легких, котрі спричинили короткочасний розлад здоров`я; подальші звернення позивача за медичною допомогою були пов`язані з наявними у нього захворюваннями, які у причинному зв`язку з отриманою 05.06.2017 у ДТП травмою не перебувають, тобто спричинена моральна шкода не обґрунтована. Представник 2-го відповідача також просив застосувати у справі загальний строк позовної давності відповідно до ст.256, 257, ч. 1 ст.261 Цивільного кодексу (ЦК) України та відмовити у позові. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд, з`ясувавши позиції присутніх під час розгляду справи позивача, представника позивача, 2-го відповідача, представника 2-го відповідача, дослідивши письмові докази, пропоновані учасниками справи, дійшов таких висновків. 05.06.2017 о 14 год. 13 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснювала рух по сухому асфальтному покриттю автодороги «Лиман-Горлівка» з боку сел. Ямпіль та на перехресті з автодорогою «Лиман - Добропілля» не надала перевагу у русі іншому транспортному засобу, який рухався по дорозі «Лиман - Добропілля», скоїла зіткнення з автомобілем марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] , котрим керував [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Згідно з постановою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2019 у справі № 243/689/19 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (за фактом ДТП, що сталась 05.06.2017), у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності провадження у справі закрито. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Водночас зі змісту постанов судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 03.04.2018 у справі № 236/582/18, від 17.01.2019 у справі № 236/4455/18, на які посилається представник 2-го відповідача (а.с.148-152), не вбачається констатації вини водія [PERSON] у настанні ДТП, що сталась 05.06.2017. Обставини ДТП підтверджені наданими позивачем копіями протоколу огляду місця події від 05.06.2017, складеного слідчим Лиманського відділення поліції 05.06.2017 (а.с.6-12), схеми ДТП від 05.06.2017 (а.с.13), протоколу огляду транспортного засобу від 05.06.2017 - автомобіля марки «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 14), протоколу огляду транспортного засобу від 05.06.2017 - автомобіля марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.15), витягу з ЄРДР № 12017050420000580 від 05.06.2017 (а.с.16), протоколу допиту потерпілого [PERSON] , складеного слідчим 24.07.2017 (а.с.17-18). Згідно з висновками судово-медичної експертної комісії КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» від 05.11.2018 № 93 у [PERSON] при зверненні за медичною допомогою внаслідок ДТП виявлені тілесні ушкодження (закрита черепно - мозкова травма, струс головного мозку, садно в області чола),віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як 21 день; такі тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупого предмету (тупих предметів) за механізмом удару та тертя, травмуючи ми предметами могли бути виступаючі частини салону рухомого автотранспортного засобу в момент ДТП (а.с.19-24). Згідно з висновками судово-медичної експертної комісії КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» від 05.06.2020 № 47 за наслідками обстеження медичних документів у експертної комісії відсутні достовірні дані щодо посттравматичного характеру виявлених у [PERSON] патологічних станів, оскільки до моменту ДТП (05.06.2017) він неодноразово тривалий час перебував на лікуванні з аналогічними симптомами, що є результатом наявних у нього хронічних захворювань (а.с.28). [PERSON] звертався за медичною допомогою до ККЛПОЗ «Обласна травматологічна лікарня»,проходив лікування з 05.06.2017 по 19.06.2017 (а.с.25), в подальшому проходив лікування в неврологічному відділенні КЛПЗ «Лиманська центральна районна лікарня» з 19.10.2018 по 31.10.2018 (а.с.26), з 04.12.2018 по 14.12.2018 (а.с.27); позивач у зв`язку з погіршенням стану здоров`я проходив томографічне обстеження головного мозку, вартість обстеження у ПП «Центр магнітно-резистентної томографії» становила 1250,00 грн. (а.с.30-31), позивач витрачав певні кошти на придбання лікарських препаратів та супутніх товарів медичного призначення, що підтверджено наданими до суду фіскальними чеками з аптечної мережі (а.с.32-34). На теперішній час позивач змушений повторно звертатись за отриманням медичної допомоги (а.с.195-200,203). Допитана під час судового розгляду справи за клопотанням позивача як свідок [PERSON] підтвердила, що стан здоров`я її чоловіка [PERSON] на теперішній час значно погіршився після ДТП, що сталась 05.06.2017, він відчуває періодичний сильний головний біль, неодноразово перебував на лікуванні в умовах медичного стаціонару. [PERSON] 30.06.2020 звертався до експерта автотоварознавця, після огляду пошкодженого транспортного засобу позивача експерт [PERSON] дійшов висновку, що ринкова вартість автомобіля марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на момент ДТП становила 80080,00 грн.; вартість ремонтно - відновних робіт цього автомобіля після ДТП становить 73243,71 грн., вартість заподіяних позивачу матеріальних збитків становить 52293,58 грн. (а.с.35-48). Вартість обстеження автомобіля позивача експертом становила 1650,00 грн.(квитанція до прибуткового касового ордеру від 30.06.2020 № 90/20), вказані кошти сплатив [PERSON] (а.с.34). В межах досудового розслідування кримінального провадження № за ЄРДР 12017050420000580 від 05.06.2017 слідчим отримано висновок судової автотехнічної експертизи від 22.08.2019 № 3938-3944 (Донецький НДІСЕ Міністерства юстиції України), згідно з яким в розглянутій дорожній обстановці водій [PERSON] мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем марки «Geely MR-7151А», належним чином виконуючи вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.16.11 Правил дорожнього руху, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами); в умовах конкретної дорожньої ситуації дії водія [PERSON] не відповідали вимогам дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та п.16.11 Правил дорожнього руху і сформували необхідні умови для настання ДТП, такі дії водія перебувають в причинному зв`язку з ДТП (а.с.49-56). Постановою слідчого Лиманського відділення поліції від 15.06.2020 кримінальне провадження № за ЄРДР 12017050420000580 від 05.06.2017 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України (за даними судово-медичних експертиз у постраждалих внаслідок ДТП [PERSON] та [PERSON] виявлені легкі тілесні ушкодження, а.с.57-58). Постановою керівника Словінської місцевої прокуратури від 17.11.2020 було скасовано постанову слідчого від 15.06.2020 про закриття кримінального провадження № за ЄРДР 12017050420000580 від 05.06.2017, матеріали направлено до слідчого підрозділу органу Національної поліції для організації подальшого досудового розслідування (а.с.153). Постановою слідчого від 29.12.2020 призначено комісійну судову автотехнічну експертизу у кримінальному провадженні № 12017050420000580 від 05.06.2017 (а.с.154-155), за твердженнями представника 2-го відповідача, висновок експертного дослідження на теперішній час ще не було отримано. Зі змісту документів, наданих до суду відповідачем [PERSON] , вбачається, що вона є внутрішньо переміщеною особою з районів проведення АТО/тимчасово окупованої території України, такий же статус мають її донька [PERSON] та її мати [PERSON] (а. с. 95-97), [PERSON] також отримала тілесні ушкодження внаслідок ДТП, що сталась 05.06.2017, зверталась за медичною допомогою до НДІ травматології та ортопедії ДНМУ ім. М. Горького (а.с.98). Належний відповідачу автомобіль «Skoda Fabia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , також отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП 05.06.2017 (а.с.99-104, 134-147), вона також понесла додаткові витрати (а. с. 132) На підтвердження різних за змістом пояснень водія [PERSON] під час розслідування обставин ДТП співробітниками поліції відповідач надала до суду копії письмових пояснень позивача від 05.06.2017, від 29.06.2017, протоколу допиту [PERSON] , складеного слідчим 24.07.2017 (а.с.106-112). Однак з огляду на притаманний цивільному судочинству принцип безпосереднього дослідження доказу судом, суд не бере ці докази до уваги при ухваленні рішення, оскільки [PERSON] під час розгляду цивільної справи № 236/2754/20 послідовно висловлював свою позицію щодо відсутності у настанні ДТП його вини та наявності вини [PERSON] у ДТП, вина водія [PERSON] у настанні ДТП підтверджена також судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, котре набрало законної сили. Наданий відповідачем оптичний диск (цифровий носій) з аудіозаписами розмови двох осіб (а.с.113), досліджений в судовому засіданні в присутності обох сторін, суд не бере до уваги як доказ у справі, оскільки позивач [PERSON] заперечував, що на аудіозаписах відображено саме його голос, сторони впродовж розгляду справи не заявляли клопотань з приводу необхідності призначення експертного дослідження з цього питання. Вирішуючи заявлені позивачем вимоги по суті, суд виходить з такого. Судовим рішенням, котре набрало законної сили (постановою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2019 у справі № 243/689/19), [PERSON] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (за фактом ДТП, що сталась 05.06.2017). Цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК 1229592), укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» (а.с.133). Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що є у відкритому доступі, юридична особа - ПрАТ «Київський страховий дім» перебуває в стані припинення, однак відомості про ліквідацію вказаної юридичної особи в Реєстрі відсутні. Згідно зі ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). З огляду на вказані приписи закону відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Отже, зі змісту положень ст.1187, ч. 1 ст.1188 ЦК України вбачається, що єдиною підставою для покладення цивільно-правової відповідальності за завдану джерелом підвищеної небезпеки матеріальну та моральну шкоду є винна особи, яка її завдала. Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана в тому числі неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди в порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону). Відповідно до п.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. З огляду на це, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Особа, якій заподіяно шкоди, вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності підстав, передбачених ст.1194 ЦК України. [PERSON] надані письмові докази вартості ремонтно - відновних робіт автомобіля марки «Geely MR-7151А», державний реєстраційний номер [NUMBER] , на суму 73243,71 грн.. Крім того, позивач для відновлення свого порушеного права поніс витрати на отримання послуг експерта автотоварознавця, сплативши кошти в розмірі 1650,00 грн. За таких підстав суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на його користь майнової шкоди на загальну суму 74893,71 грн.. Водночас згідно з висновками судово-медичної експертної комісії КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» від 05.06.2020 № 47 за наслідками обстеження медичних документів у експертної комісії відсутні достовірні дані щодо посттравматичного характеру виявлених у [PERSON] патологічних станів, оскільки до моменту ДТП (05.06.2017) він неодноразово тривалий час перебував на лікуванні з аналогічними симптомами, що є результатом наявних у нього хронічних захворювань. Наявність у позивача певних хронічних захворювань не дозволяє суду дійти висновку про те, що проходження ним томографічного обстеження головного мозку в жовтні 2018 року, придбання лікарських препаратів та супутніх товарів медичного призначення в жовтні 2018 року та у грудні 2018 року були безпосередньо пов`язані з наслідками ДТП, котре сталось 05.06.2017. Відтак, витрати позивача на суму 2364,23 грн. суд не стягує з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», оскільки позивачем (з огляду на наявність у нього хронічних захворювань) не доведено причинно-наслідковий зв`язок між травмами, отриманими ним у ДТП 05.06.2017, та здійсненням таких витрат впродовж жовтня - грудня 2018 року. З приводу заявлених [PERSON] до [PERSON] вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає доведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях позивача, пов`язаних з пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок ДТП, заподіянням тілесних ушкоджень та необхідністю проходити лікування. Суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до встановлених у справі обставин та характеру, способу завдання цієї шкоди, а також її тривалості. Вирішуючи питання розміру відшкодування суд враховує, що позивач [PERSON] є непрацездатною особою, вже досяг пенсійного віку, має на утриманні доньку, котра є особою з інвалідністю, потребує постійного догляду (а.с.193-194), глибину та тривалість заподіяних позивачу внаслідок значного пошкодження автомобіля душевних страждань. З урахуванням принципу розумності та справедливості, притаманних цивільному судочинству, суд вважає обґрунтованою компенсацією для [PERSON] стягнення з [PERSON] коштів в сумі 15000,00 грн.. Водночас суд не погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем строку позовної давності та щодо необхідності застосування судом наслідків її спливу. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ч.1 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У ст. 268 ЦК України визначено, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що до вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, котрі випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності не застосовуються. Отже, суд приходить до висновку, що до вимог про відшкодування моральної шкоди позовна давність не поширюється, оскільки вони випливають із порушення особистих немайнових прав, а пропуск позовної давності за вимогами про відшкодування майнової шкоди не свідчить про відсутність моральної шкоди. Вимоги [PERSON] до [PERSON] з приводу відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст.141 ЦПК України). Отже, при ухваленні рішення відповідно до ст.141 ЦПК України суд вирішує питання щодо стягнення з відповідачів судового збору на користь держави відповідно до задоволених позовних вимог. Суд стягує з відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» на користь держави судовий збір у розмірі 815,07 грн. (з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з урахуванням принципу пропорційності). Суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.(з огляду на повне задоволення позовних вимог до неї). \~\~\~\~\~\~\~

Outcome: partial