Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з Селидівського міського суду Донецької області передано на розгляд справу за позовом [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Селидівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина ухиляється, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, палить, не працює, не приймає участі у вихованні малолітньої дитини, не цікавиться його долею та станом здоров`я. Вона часто залишала сина у чужих людей, зникала у невідомому напрямку, за місцем її мешкання умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього сина не створено, будинок знаходиться в антисанітарному стані. Позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2017 року, який розірвано 09.01.2020 року рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09.12.2019 року. З липня 2019 року дитина виховується в родині позивача, за місцем проживання якого створено належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього хлопчика. Виходячи з вищезазначеного та враховуючи злісне ухилення відповідачки від виконання обов`язків щодо виховання малолітнього сина, позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 25 березня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] , в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Селидівської міської ради передано на розгляд до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Частиною другою статті 32 ЦПК України встановлено, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою суду від 29 квітня 2020 року відстрочено позивачу сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судового рішення у справі, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволені позовних вимог наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідачку було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом направлення на її адресу судових повісток. Однак, відповідачка в судове засідання не прибула, про наявність поважних для цього причин суд не повідомила, відзив на позов не подала. Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування Селидівської міської ради до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі та задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі, враховуючи висновок органу опіки та піклування Селидівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] у місті Селидове Донецької області (а.с.12). У свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 грудня 2017 року, який розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 грудня 2019 року, що набрало законної сили 09.01.2020 року (а.с.9,10-11). Відповідно до побутової характеристики [PERSON] , яка надана головою правління ОСББ «Союз-12 м. Селидово», за час проживання за адресою: [ADDRESS] , він зарекомендував себе з позитивного боку, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, скарг з боку сусідів в адресу правління ОСББ на поведінку [PERSON] у побуті не поступало. Приймає активну участь у життєдіяльності будинку (а.с.16). Відповідно до виробничої характеристики [PERSON] , за підписом начальника дільниці ШТ-2 [PERSON] та голови дільн. Профкому НПГУ [PERSON] , він працює на дільниці ШТ-3 ОП «Шахта 1/3 «Новогродівська» в якості гірника підземного з 11.07.2018 року. За час роботи зарекомендував себе з позитивного боку. Отриману роботу виконує в повному обсязі, упущень трудової і виробничої дисципліни не має. Зауважень з боку керівництва шахти, начальника дільниці не має. Характер спокійний, урівноважений, в побуті скромний, ввічливий з товаришами по роботі (а.с.15). Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради» від 14.08.2019 року [PERSON] , [INFO] за станом здоров`я - здоров, знаходиться під наглядом педіатра з народження, дитина оглянута, обстеження згідно віку (а.с.14). На запит Селидівського міського суду відділом реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради надано інформацію за №08-4/470 від 19.07.2020 року про те, що згідно наявного картотечного обліку [PERSON] , [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.02.2019 року по 25.02.2020 року по паспорту [NUMBER] 17.01.2019 року Селидівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області, знята з реєстраційного обліку до [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до побутової характеристики, яка надана секретарем виконкому Михайлівської сільської ради №362/0116 від 11.09.2019 року, [PERSON] народилася в с. Михайлівка і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до вересня 2017 року. З червня місяця поточного року і по теперішній час проживає на території Михайлівської сільської ради без реєстрації. Не працює. Одружена має малолітнього сина, [INFO] . [PERSON] проживає разом з матір`ю та братом. Усі постійно вживають алкогольні напої. Син [PERSON] знаходився разом з матір`ю, періодично дитину забирав батько. [PERSON] не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, так як зловживає спиртними напоями і веде аморальний спосіб життя, часто залишала дитину у чужих людей, а сама зникала в невідомому напрямку. В будинку, де проживає жінка, повна антисанітарія. На даний час чоловік [PERSON] забрав дитину до себе, за містом своєї реєстрації в м. Селидове. Раніше, за місцем свого проживання в с. Михайлівка, [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с.17). Органом опіки та піклування Селидівської міської ради підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даного висновку, розглянувши рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина» (протокол від 25.09.2019 року №9), органом опіки та піклування міської ради з`ясовано наступне. Мати малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Михайлівка Покровського району Донецької області, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , маючи реєстрацію - [ADDRESS] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів, вона проживає окремо від малолітнього хлопчика, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями. [PERSON] не працює, незадовільно характеризується в побуті. Непоодинокі випадки залишення нею малолітньої дитини без нагляду або у чижих людей. З липня 2019 року по теперішній час вихованням малолітнього [PERSON] займається батько [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Селидове Донецької області, який проживає за адресою: [ADDRESS] , маючи реєстрацію - [ADDRESS] . Він працює, за місцем роботи та в побуті характеризується позитивно. За місцем мешкання [PERSON] створено належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього [PERSON] , за місцем мешкання [PERSON] - не створено (бруд, антисанітарія). Шлюб між батьками малолітньої дитини, які перебували в шлюбі з 9 грудня 2017 року (актовий запис про шлюб від 09.12.2017 року №155 Селидівського міського відділу державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області) розірвано 9 січня 2020 року (рішення Селидівського міського суду Донецької області від 9 грудня 2019 року в цивільній справі №242/4839/19 (провадження 2/242/1353/19)). З метою захисту прав, свобод та законних інтересів малолітньої дитини, відповідно до ч.5 ст.19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.57-58). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини 1 статті 151 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Частиною 4 цієї статті передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що знайшло повне відображення в поведінці відповідача. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) у параграфі 100 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року). Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року). Суд приходить до висновку, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, а саме не забезпечила належного догляду, харчування, санітарно-гігієнічними умовами тощо. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що аргументи наведені на переконання щодо позбавлення батьківських прав є достатніми для виправдання застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню, оскільки це є в інтересах малолітньої дитини. Проте як, відмова у задоволенні позову, може привести до тяжких наслідків. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Статтею 169 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Частина 4 цієї статті передбачає, що суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Таким чином, відповідачка не позбавлена права поновити батьківські права. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved