Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту смерті його бабусі [PERSON], [INFO]. Таки вимоги обґрунтував тим, що [INFO] року його бабуся [PERSON], знаходячись за місцем свого проживання в м. Сніжне Донецької області померла, причиною смерті стало : церебральний атеросклероз з гіпертензією. 10 травня 2016 року йому в амбулаторії первинної медико - санітарної допомоги № 6 Центру первинної медико - санітарної допомоги м. Сніжне видали лікарське свідоцтво про смерть № 10 та довідку до форми № 106/0 № 10, про причину смерті, а після цього він разом з родичами , забрали тіло його бабусі для поховання. В подальшому, вони звернулися до ритуальної служби м. Сніжне Донецької області , де їм надали дозвіл на її поховання на кладовищі шахти № 104 м. Сніжне, де вона 09.05.2016 року була захоронена . В органи ДРАЦС на території м. Сніжне Донецької області він звертався. В подальшому , він вимушений був звернутися 29.06.2016 року до Відділу ДРАЦС по м. Слов'янську головного територіального управління юстиції в Донецькій області з проханням зареєструвати смерть його бабусі в органах державної влади України, та надав лікарське свідоцтво про смерть бабусі, одержане ним в м. Сніжне, копію паспорту бабусі і, копію свого паспорту, довідку про причини смерті, його довідку переселенця. Однак у відділі ДРАЦС по м. Слов'янську йому відмовили в видачі свідоцтва, мотивуючи що надані ним документи не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства, і видані на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зазначив, що можливості надати лікарське свідоцтво з печаткою відповідного зразка медичного закладу України в нього немає, бо лікарських установ, які б діяли на території м. Сніжне, підконтрольних України немає. Встановлення факту смерті його бабусі [PERSON] йому необхідне для проведення державної реєстрації її смерті на території України, яка контролюється державними органами , а саме відділом ДРАЦС по місту Слов'янську Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, отримання свідоцтва про смерть його бабусі, для подальшого його використання в цивільно - правових відносинах, згідно законодавства України. Просив встановити факт, що його бабуся, громадянка України [PERSON], [INFO], яка народилась в с. Григорівка Компаніївського району Кировоградської області, яка була зареєстрована та проживала [ADDRESS] , померла в [ADDRESS] [INFO] року, причина смерті : церебральний атеросклероз з гіпертензією. В судовому засіданні заявник [PERSON] надав аналогічні пояснення викладені ним в заяві, просив його вимоги задовольнити у повному обсязі. Зацікавлена особа- Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області , у судове засідання не з'явилась, але заступником начальника відділу надано суду заяву у якій вони просять слухати справу за їх відсутністю, заперечень не мають, просять винести рішення згідно діючого законодавства. ( а.с. 20) Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990-VIII встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, які відображені в ст.257-1 ,367 п.8 ЦПК України. Відповідно до ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Відповідно роз'яснень п. 13 Постанови ПВС України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Згідно із ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджено наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року. Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Як вбачається зі змісту наказу Мінюсту від 17.06.2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання деякими відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Донецької області. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затверджених Розпорядженням КМ України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07 листопада 2014 року №1085-р, м. Сніжне, відносно до положень Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року відноситься до тимчасово окупованої території України, а тому на зазначені правовідносини поширюються встановлені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, передбачені ст. до ст.257-1, 367 п.8 ЦПК України. Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 листопада 2014 року за №1429007098, [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецька який постійно проживав за адресою : [ADDRESS] переміщений з тимчасово окупованої території в [ADDRESS] ( а.с.8) Судом встановлено, що [PERSON] є онуком померлої [PERSON] ., що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами , а саме : копією паспорту заявника [PERSON] та його свідоцтвом про народження ( а.с.11),копією свідоцтва про народження його батька [PERSON] та повторним свідоцтвом про зміну імені його батьком [PERSON] ( а.с. 10,12) З лікарського свідоцтва про смерть № 10 наданого Центром первинної медико - санітарної допомоги № 6 міста Сніжне 10.05.2016 року, вбачається , що [PERSON], [INFO] померла [INFO] року , місце смерті : [ADDRESS], причина смерті: церебральний атеросклероз з гіпертензією ( а.с. 6) З договору - замовлення на організацію та проведення поховання, вбачається , що предметом укладення цього договору є облаштування місця поховання померлої [PERSON] а саме місце на кладовищі шахти за № 104 ( а.с 13) . Фотокарткою про місце захоронення [PERSON] ( а.с. 15) Як вбачається із змісту відмови у проведенні державної реєстрації смерті ВДРАЦС м. Слов'янська № 2377/03.2-45, від 29.06.2016 року (а.с. 14), заявник [PERSON] звертався до Відділу ДРАЦС по м. Слов'янську із заявою про державну реєстрацію смерті його бабусі та надав до відділу лікарське свідоцтво про смерть № 10, видане 10.05.2016 року Комунальною установою «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 6 міста Сніжне»ДНР. Однак, заявнику було відмовлено, оскільки ним для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, стосовно того, що його бабуся [PERSON] померла в Україні, в м. Сніжне, [INFO] року. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить встановлення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті в певний час. Відповідно до ст. ст. 257-1, 367 п.8.ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню На підставі викладеного,

Outcome: approved