Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачем по справі він знаходився в трудових відносинах з 13.04.2007 року, працюючи електрослюсарем підземним пятого розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № ЗЗк від 31.05.2015 року був звільнений з підприємства за ст. 38 КЗоТ України за власним бажанням, про що було зроблений відповідний запис у трудовій книжці. В день звільнення позивач працював. За час роботи на підприємстві, відповідач по справі своєчасно не виплачував заробітну плату, порушуючи вимоги статті 34 Закону України «Про оплату праці» та статті 115 КЗпП України, у звязку з чим утворилася заборгованість. Лише після подачі позову, відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок - виплативши заборгованість 25 вересня 2015 року. У звязку тим, що відповідач по справі в день звільнення не провів остаточний розрахунок, тим самим порушив приписи ст. 116 КЗпП України, у відповідності до якої при звільнені працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводяться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, вважає, що відповідач зобовязаний сплатити йому середній заробіток за період з 31.05.2015 року по 25.09.2015 року у сумі 17 743,74 гривень, із розрахунку 83*213,78, де 83 - кількість днів, а саме 1 день в травні 2015 року, 20 днів у червні 2015 року, 23 дні у липні 2015 року, 20 днів у серпні 2015 року, 19 днів у серпні 2015 року. Кількість днів вираховувалася на підставі [PERSON] України від 09.09.2014 року № 10196/0/14-14/13. Своєчасно не виплачуючи заробітну плату позивачу та не проводячи розрахунок при звільнені, відповідач змусив його зазнати великих фінансових труднощів: грошів не було не тільки на те, щоб сплатити комунальні послуги та придбати якісь товари для дома, а навіть на продукти харчування. Позивач змушений був позичати гроші, для того щоб якось нагодувати свою сімю. На цьому ґрунті в сімї виникали часті сварки, які довели його до стану депресії. Оскільки внаслідок порушення відповідачем законних прав на своєчасне отримання заробітної плати, позивачу заподіяні моральні страждання, які полягають в тому, що внаслідок затримки виплати заробітної плати погіршився його матеріальний стан, був порушений звичайний уклад життя, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя та виходячи з характеру, глибини та тривалості заподіяних мені моральних страждань, вимог розумності і справедливості, вважаю, що з відповідача слід стягнути моральну шкоду у сумі 20 000 гривень. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донуглепоставка», ідентифікаційний код 3450053, на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 17 743,74 гривень та моральну шкоду у сумі 20 000 гривень. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника, на задоволенні позову наполягає. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову заперечує. Також до суду надані заперечення проти позовної заяви в яких зазначили, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ТОВ «Донуглепоставка» не визнає. [PERSON] працював на ТОВ «Донуглепоставка» з 13.04.2007 року по 31.05.2015 етрослюсарем підземним пятого розряду з повним робочим днем у шахті. Заборгованість по заробітній платі перед колишнім працівником [PERSON] на час звільнення склалась за 4 місяці: -за лютий 2015 року в сумі 4420,50 грн. виплачена 25.09.2015, -березень 2015 року в сумі 5185,39 грн. виплачена 25.09.2015, -квітень 2015 року в сумі 4878,53 грн. виплачена 31.08.2015, -травень 2015 року в сумі 13211,48 грн. перераховано 31.08.2015. Таким чином, заборгованості по виплаті заробітної плати перед колишнім працівником [PERSON] на сьогоднішній день підприємство немає. У позивача немає законних підстав також вимагати та стягувати середній заробіток за затримки остаточного розрахунку, оскільки спір виник через наявність заборгованості із заробітної плати не з вини підприємства та заборгованість вже сплачена. Так, 13 квітня 2014 року Радою національної безпеки і оборони України прийняте рішення Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, було розпочато АТО на території Донецької області та міста Донецька, на території якого ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» було зареєстровано як юридична особа. На виконання вимог рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій і Луганській областях», введеного в дію Указом Президента України від 15 клада 2014 року, вжито заходів із перереєстрації Товариства на територію міста Красноармійськ, підконтрольного владі України. Ці обставини спричинили значні труднощі в роботі підприємства взагалі, виникли проблеми у документообігу, отримання поштових відправлень, розміщення офісу і працівників, стали підставою для виникнення тимчасових фінансових проблем у підприємства. Виникнення фінансових проблем повязано також із загальним станом економіки країни та подальшими бойовими діями. Не дивлячись на всі труднощі, підприємство продовжує працювати, сплачувати зарплату, шахтарі продовжують спускатися під землю та піднімати вугілля на поверхню. Розпорядженням КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Красноармійськ є в цьому переліку - підпункт 18. Дію Розпорядження зупинено згідно з Розпорядженням КМУ від 05.11.2014 № 1079-р. Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, останнє Розпорядження КМУ визнано нечинним, тому м. Красноармійськ продовжує бути включеним до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Також звертають увагу на економічний стан в державі, проведення АТО та активних бойових дій на території Донецької області з липня 2014 року і дотепер, особливий «законодавчий» стан підприємств, що знаходяться в зоні АТО. Значно ускладнила фінансову ситуацію затримка розрахунків Замовників підрядних робіт із ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА», що спричинило затримку у виплаті заробітної плати шахтарям. Так, заборгованість ПАТ «ШУ «Покровське» перед ТОВ «ДОНУГЛЕПОСТАВКА» за проведені роботи складає 15,4 млн. грн., ТОВ «ДТЕК «Добропіллявугілля» - 6,2 млн. грн. Кошти для всіх виплат здійснюються саме із надходжень на розрахунковий рахунок за виконані роботи, інших видів діяльності Товариство не здійснює, тому додаткових джерел для отримання грошей не має. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування на час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівнено із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Згідно з ч.І ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Вважають, що позивач пропустив строк для звернення до суду. Відповідач просить суд в задоволенні вимог про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ТОВ «Донуглепоставка» на користь [PERSON] відмовити. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював у ТОВ «Донуглепоставка» з 13.04.2007 року електрослюсарем підземним пятого розряду з повним робочим днем в шахті. Наказом № ЗЗ к від 31.05.2015 року був звільнений за ст. 38 КЗоТ України за власним бажанням (а.с.2-6). Згідно довідок від 10.11.2015р. за № 108 та за № 107 заборгованість по заробітній платі з січня по травень 2015 року [PERSON] виплачена повністю. \~ Відповідно до ч.1\~ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів\~представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. \~\~\~\~\~ Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст.117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~\~\~\~ У відповідності до роз'яснень, що містяться в п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р.\~«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~\~\~\~ Разом з тим, згідно ч.1\~ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення\~в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~\~\~\~\~ Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необгрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Глава XV КЗпП\~не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому і правило\~ст. 238 КЗпП\~про право органу, який розглядає спір, постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум (крім передбачених\~ст. 235 КЗпП\~виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за умови додержання строків звернення за вирішенням спору. \~\~\~\~ Позивач звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права в вересні 2015 року, про невиплату йому заборгованості по заробітній платі дізнався в червні 2015 року, будь-яких поважних причин пропуску строків звернення до суду за вирішенням трудового спору не наведено, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку. \~\~\~\~ Право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику передбачено\~ст.237-1 КЗпП, відповідно до якої таке відшкодування провадиться у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що невиплатою заробітної плати позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з несвоєчасним проведенням з ним розрахунку, у зв'язку з чим він вимушений був додавати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. \~\~\~\~ Відповідно до ст.ст.95,\~115-117,\~233,\~237-1 КЗпП України,

Outcome: partial