Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення. Відповідачі були вселені в житлове приміщення як члени її сім`ї, проте покинули житлове приміщення та не проживають в ньому без поважних причин з 2014 року, участі в утриманні житла не приймають, що перешкоджає позивачу розпорядитися своєю власністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнали. Орган опіки та піклування в особі Костянтинівської міської ради надав до суду відповідь про те, що надати висновок щодо розв`язання вказаного спору є неможливим, оскільки на даний час мати дитини [PERSON] разом із дитиною [PERSON] проживають на території Російської Федерації за адресою: [ADDRESS] . За адресою: [ADDRESS] , дитина не проживає, в навчальному закладі міста не навчається. Позивач в судовому засіданні 28 січня 2021 року позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. в судовому засіданні повідомив про те, що оскільки місце проживання дитини до 10 років визначається за місцем проживання її батьків, а батьки [PERSON] наразі проживають за іншою адресою, ніж спірне житлове приміщення, не заперечував проти задоволення позову в цій частині. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачами [PERSON] , [PERSON] позову. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 18 липня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П., реєстр. № 3-1415, зареєстрованим в Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації 26.07.2001 р. у реєстр. книзі № 100 за реєстр. № 51, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до повідомлення відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 15.09.2020 р. за № вих.3807/09, 15.09.2020 р. за № вих.3808/09, 15.09.2020 р. за № вих.9804/09, довідки КП «СЄЗ» від 13.07.2020 р. за № 1410, [PERSON] , [INFO] , є дочкою позивача та разом із [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мають право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не має зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 24 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (актовий запис № 194, складений 16 травня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області), свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим повторно 24 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (актовий запис № 112, складений 27 квітня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області), свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 49, складений 27 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області), копії яких долучені до матеріалів справи. [PERSON] з 10.05.2017 р. має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Адміністрації селища Козулька від 22 червня 2017 року № 1647, від 10.10.2019 р. за № 3499, паспортними відомостями щодо реєстрації, копії яких долучені до матеріалів справи. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи визнання позову відповідачами [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов висновку про можливість задовольнити позов в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 26 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області), копія якого долучена до матеріалів справи, Малолітня [PERSON] , [INFO] , є дочкою відповідача [PERSON] та [PERSON] . Малолітня [PERSON] з 10.05.2017 року разом із матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками Адміністрації селища Козулька від 22 червня 2017 року № 1647, від 10.10.2019 р. за № 3499, свідоцтвом № 877 про реєстрацію за місцем проживання від 10.05.2017 р., копії яких долучені до матеріалів справи. Свідки [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні надали показання про те, що вони є знайомими відповідача [PERSON] та спілкувалися з нею, коли вона проживала у м. Костянтинівка. Після їх від`їзду до іншої держави, зв`язок з [PERSON] підтримували засобами інтернет-зв`язку, під час яких відповідач повідомляла про те, що проживає на постійній основі в РФ разом з дітьми. Батьки дитини [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] та батько [PERSON] надали до заяви, в яких не заперечували проти задоволення позовних вимог щодо визнання їх малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки судом встановлено, що мати [PERSON] втратила право користування спірним житловим приміщенням та малолітня [PERSON] більше як рік має постійне місце проживання разом з батьками за іншою адресою, ніж спірне житлове приміщення, суд дійшов висновку про те, що таке втручання у право власності [PERSON] є непропорційним необхідності збереження за малолітньою [PERSON] права користуватися цим житлом. А отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову в дохід держави необхідно стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 840,80 грн Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] , до початку розгляду справи по суті визнала позов, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави 50 відсотків судового збору, що підлягав стягненню з неї, зважаючи на наявність двох позовних вимог немайнового характеру, що складає 840 грн 80 коп.

Outcome: approved