Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 30 серпня 2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [INFO] [PERSON] померла. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини у строк з [INFO] по [INFO]. Позивач зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем є [PERSON], вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де зазначена спільна адреса реєстрації проживання. До [PERSON] направлялася вимога щодо погашення заборгованості за кредитним договором укладеним з [PERSON], однак ніяких дій не було. Станом на дату смерті [PERSON] перед позивачем утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 760 грн. 13 коп. Тому позивач змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30 серпня 2010 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір, згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 6). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 30 серпня 2010 року наявна заборгованість станом на 30.11.2014 року в розмірі 9 760 грн. 13 коп. (а. с. 4-5). У відповідності до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 48 (а. с. 13). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України. Частиною 2 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, 21.02.2014 року позивачем була направлена претензія кредитора до Магдалинівської державної нотаріальної контори (а. с. 36) 18.08.2014 року позивачем було отримано відповідь Магдалинівської державної нотаріальної контори за вих. № 823/02-14 від 12.08.2014 року, згідно якої спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини не звертались (а. с. 37). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правових відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач - [PERSON] проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв'язку із чим є спадкоємцем прав та обов'язків позичальника [PERSON] Однак із відповіді Магдалинівської державної нотаріальної контори, вбачається, що спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини не звертались. Крім того, на час розгляду справи відсутні дані щодо звернення до нотаріальної контори спадкоємців в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК. Записи в копії паспорту [PERSON] та [PERSON], які завірені ними 30.11.2010 року та 27.2009 року, щодо їхнього місця реєстрації проживання (а. с. 31, 32) не можуть вважатися доказом того, що відповідач постійно проживав із позичальником на час відкриття спадщини та прийняв спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed