Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Згідно заявлених вимог [PERSON] просить суд: Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: -транспортний засіб - автомобіль VAZ 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , сірого кольору, модель 211540; -причіп [NUMBER] , дата державної реєстрації 06.09.2017, д.н. [NUMBER] ; -майнові права на квартиру [ADDRESS] (проектна адреса: [ADDRESS] ), набуті за Договору купівлі-продажу майнових прав №460/ЕМ від 28 лютого 2013 року. Виділити [PERSON] Ѕ частку зі спільного майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації вартості частки в майні з [PERSON] : -32500,00 грн від продажу транспортного засобу VAZ 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , сірого кольору, модель 211540 (загальною вартістю 65000,00грн); -112174,50 грн за виділ Ѕ частки майнових прав (загальною вартістю 224349,00 грн) за однокімнатну квартиру [ADDRESS] ; -5000,00 грн за виділ Ѕ частки причепу ПГМФ 830410 (ринковою загальною вартістю 10000,00 грн), дата державної реєстрації 06.09.2017, д.н. [NUMBER] . Вимоги позиву обґрунтовані тим, що 23 лютого 2008 року між сторонами укладено шлюб, від якого народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час у Дніпровському районному суді м.Києва розглядається справ про розірвання шлюбу між сторонами. Діти після фактичного припинення шлюбних відносин проживають з позивачем та батьками відповідача у комунальній квартирі. На даний час позивач власного житла не має. За період подружнього життя сторонами було придбано та зареєстровано рухоме майно: автомобіль та причіп, а також придбані майнові права на квартиру та сплачено 100% вартості майнових прав за об`єкт нерухомості. 13 квітня 2019 року, без згоди позивача, [PERSON] продав автомобіль ВАЗ 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] за ціною 65 000,00 грн. У зв`язку з наведеним та неможливістю реального поділу з виділенням частки у спільному майні в натурі, позивач звернулась з даним позовом до суду. (а.с.36-44) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Також залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг». Вказана ухвала суду з копією позовної заяви та додатками неодноразово направлялась на адресу зареєстрованого місця проживання [PERSON] , проте відправлена кореспонденція поверталась до суду без вручення - за закінченням терміну зберігання (а.с.77, 95). 03 грудня 2019 року відповідач [PERSON] ознайомився з матеріалами справи (а.с.97). 11 грудня 2019 року від [PERSON] до суду надійшов зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (а.с.100-103). Згідно вимог зустрічної позовної заяви, [PERSON] просить поділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на загальний причіп ПГМФ 830410, дата державної реєстрації 06.09.2017, д.н.з. [NUMBER] ; визнати за [PERSON] майнові права на квартиру [ADDRESS] (проектна адреса: [ADDRESS] ), набуті за Договору купівлі-продажу майнових прав №460/ЕМ від 28 лютого 2013 року. Вимоги зустрічного позову обґрунтовані тим, що [PERSON] не згоден із запропонованим [PERSON] порядком поділу нажитого в шлюбі майна та зазначено, що розмір щомісячної заробітної плати позивача за зустрічним позовом становить 3360,87 грн, також ним сплачуються аліменти на утримання дітей сторін, а також на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Вказує, що після припинення сторонами шлюбних відносин, відповідачем позивачеві були залишені всі його заощадження - приблизно 4500,00 - 5000,00 доларів США. Тому відповідач не має грошових коштів для сплати [PERSON] компенсації вартості Ѕ частки спільного майна, стягнення цих коштів за рішенням суду може мати своїм наслідком накладення арешту на дане майно з наступною його примусовою реалізацією. Також у зустрічному позові зазначено, що право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку не зареєстроване, оскільки житловий будинок, з вини забудовника, досі не введений в експлуатацію. Оскільки право власності на квартиру не зареєстроване, виділ в натурі частки - неможливий. Також право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки можливе лише після державної реєстрації відповідного нерухомого майна. Тому вважає вимогу про стягнення з нього грошової компенсації вартості Ѕ частки квартири такою, що не відповідає закону. Оскільки в первісному позові вказано, що позивачеві не має де проживати, що вона не має власного житла, відповідач (позивач за зустрічним позовом) хотів би залишити їй майнові права на квартиру, взамін реалізованого ним транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , сірого кольору, модель 211540, та залишити за собою на праві приватної власності причіп ПГМФ 830410, дата державної реєстрації 06.09.2017, д.н.з. [NUMBER] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг», про поділ спільного майна подружжя, об`єднано їх в одне провадження. Також залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за зустрічним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг». Також 13 січня 2020 року в підготовчому засіданні позивачеві [PERSON] було вручено копію зустрічної позовної заяви з додатками, що відображено в протоколі судового засідання (а.с.125-126) та підтверджується розпискою позивача (відповідача за зустрічним позовом) (а.с.128). Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 31 січня 2020 року до суду від позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. У відзиві стверджується, що станом на момент пред`явлення зустрічного позову процесуальний строк [PERSON] було пропущено та до зустрічного позову не було додано та не направлено його копії для сторін у справі, а позивачеві зустрічний позов було лише надано для ознайомлення під час судового засідання. Також у відзиві зазначається, що в зустрічному позові взагалі не згадується про вирішення питання щодо транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2007 р.в., д.н. [NUMBER] , сірого кольору, модель 211540. При цьому відповідач не спростовує факт продажу ним вказаного автомобіля 13 квітня 2019 року, що було приховано від позивача. Тому законом передбачено присудження позивачеві грошової компенсації за Ѕ частку автомобіля в розмірі 32500,00 грн. Зазначає, що твердження [PERSON] про залишення позивачеві 4500,00 - 5000,00 доларів США не відповідають дійсності та не підтверджуються жодним доказом. А звернення з позовом про стягнення аліментів є вимушеним, оскільки відповідач не надавав відповідної допомоги. Щодо поділу квартири у відзиві зазначено, що у позивача з дітьми існує гостра потреба переїзду від батьків відповідача в інше житлове приміщення. При цьому у позивача відсутні додаткові кошти на ремонтні роботи в квартирі, яка потребує значних витрат та часу для підведення будинку до електропостачання, водопостачання та водовідведення. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, доходу не отримує, виховує та утримує двох дітей. Спірна квартира є однокімнатною, тому поділити її на дві окремі рівнозначні частини є неможливим за технічних і будівельних умов. Саме тому позивач просить виділити їй грошову компенсацію. Крім того, просить стягнути компенсацію Ѕ частки вартості причепу. Також у відзиві зазначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у спільній сумісній власності можливе виключно за наявності його згоди. (а.с.135-139). Твердження сторони позивача (відповідача за зустрічним позовом) про пропуск [PERSON] строку звернення до суду із зустрічним позовом спростовуються викладеними вище обставинами щодо часу отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження з копією позовної заяви та доданими документами. Також матеріалами справи (власноручною розпискою позивача) (а.с.128) спростовуються викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву доводи щодо не отримання позивачем зустрічної позовної заяви. 10 лютого 2020 року до суду від відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, в якій відповідач просить задовольнити зустрічний позов та наводить доводи аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві. Наголошує на тому, що через перебування в тяжкому матеріальному становищі, не має фінансової можливості сплатити позивачеві грошову компенсацію за її частку квартири, а відповідне стягнення суттєво порушить його права, призведе до примусового продажу квартири та позбавить його житла. Тому не згоден компенсувати вартість частки квартири позивачеві. Зазначає, що визнання за відповідачем усупереч його волі права власності на частку позивача не передбачено діючим цивільним законодавством. А власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших осіб. (а.с.142-145) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 18 лютого 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Столяр О.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. Надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві та відзиві на зустрічну позовну заяву. Додатково пояснила, що сторони одружились в 2008 році, під час перебування в шлюбі було придбано спірне майно, в тому числі у 2013 році був придбаний автомобіль, який було продано відповідачем без згоди позивача, факт продажу автомобіля було приховано від позивача та, враховуючи, що автомобіль зареєстровано за іншою особою, просить стягнути з відповідача Ѕ вартості автомобіля. Майнові права на квартиру в будинку, що не зданий в експлуатацію також є спільним майном подружжя, проте квартиру поділити неможливо, оскільки вона є однокімнатною, спільне користування нею також є неможливим, тому позивач просить стягнути з відповідача кошти. Також зазначила, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами ухвалено 29 липня 2019 року, проте шлюбні відносини були припинені навесні 2019 року. Автомобіль було відчужено, коли сторони вже спільно не проживали. Позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні спочатку позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що кошти в будівництво квартири сторони вкладали разом. Зазначила, що не бажає отримувати квартиру у власність, згодна лише на компенсацію, як про це зазначено в позові. Пояснила, що відповідач повідомляв їй, що автомобіль ламається, є необхідність в його продажі, проте згоди на відчуження автомобіля вона не надавала, коштів від продажу не отримувала. Перераховані на картку доньки кошти є аліментами, на перераховані одноразово 7000,00 грн позивач повезла дітей на море. Пояснила, що фактично відповідач пішов з сім`ї 07 березня 2019 року, тоді ж були припинені сімейні відносини, ведення спільного господарства. Через місяць позивач дізналась про відчуження автомобіля. В подальшому позивач погодилась, щоб за нею було визнано право власності на майнові права на квартиру, а за відповідачем - право власності на причеп, при такому розподілі наполягала на стягненні з відповідача грошової компенсації за Ѕ частку автомобіля. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Чемерис І.В. в судовому засіданні пояснив, що будинок, в якому розташована спірна квартира, на яку було придбано майнові права, в експлуатацію не введений. Зазначив, що застосування положень ст.364 ЦК України в даному випадку неможливе, оскільки квартира не перебуває в спільній частковій власності та взагалі у власності сторін, право власності на квартиру не зареєстроване. Також пояснив, що заробітна плата відповідача є не великою, відповідач сплачує аліменти на двох дітей, інших доходів не має, отже стягнення з відповідача такої значної компенсації за Ѕ частку квартиру призведе до втрати ним всього майна, в разі примусового виконання рішення. Зазначив, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо квартири про неможливість виділення частки з майна. Стосовно вимоги про стягнення компенсації за Ѕ частку вартості автомобіля пояснив, що автомобіль продано під час перебування сторін у шлюбі. Згідно практики МВС, при відчуженні автомобіля згода другого з подружжя не вимагається. Тим не менше, відповідач згоден здійснити поділ майна саме у спосіб, запропонований в зустрічному позові. Пояснив, що відповідач не зможе одразу сплатити грошові кошти в якості компенсації за все майно, як це просить позивач. Вказав, що суперечок між сторонами з приводу користування квартирою не буде. Також зазначив, що кошти від реалізації автомобіля частково пішли на потреби сім`ї. Стосовно причепа зазначив, що сторона відповідача не заперечує проти його поділу по Ѕ частці за кожною із сторін. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] в судовому засіданні підтримав вимоги зустрічного позову та просив здійснити поділ майна саме у спосіб, викладений в зустрічній позовній заяві. Пояснив, що не в змозі виплатити грошову компенсацію вартості майна, як заявлено в первісному позові. Зазначив, що частково кошти від продажу автомобіля в сумі приблизно 60000,00 грн сплатив позивачеві. Підтвердив, що продав автомобіль після того, як пішов з сім`ї, спільно сторони не проживають з 07 березня 2019 року. Оскільки позивач не повідомила йому номер своєї банківської картки, він зробив таку картку на дитину, куди й переводив щомісячно кошти від продажу автомобіля. Також пояснив, що коли пішов з родини, залишив позивачеві заощадження, проте підтвердити це не в змозі. Зазначив, що місцем проживання його забезпечує роботодавець, на іншу краще оплачувану роботу влаштуватися не в змозі. Представник третьої особи - ТОВ «Еверест-Буд-Інжиніринг» в судове засідання не з`явився, третя особа була повідомлена про час, дату та місце судового розгляду справи належним чином, причини неявки не повідомив, своїм правом на подачу заяв по суті справи не скористався. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 23 лютого 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.48). Згідно Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 29 липня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, що також не заперечується сторонами. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами в судовому засіданні визнано, що 07 березня 2019 року [PERSON] пішов з сім`ї, з цього часу сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейних відносин. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Пленум Верховного Суду України у пункті 23 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Предметом спору в даній справі є: транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , сірого кольору, модель [NUMBER] (кошти від його реалізації); причіп ПГМФ 830410, дата державної реєстрації 06.09.2017, державний номерний знак [NUMBER] ; майнові права на квартиру [ADDRESS] (проектна адреса: [ADDRESS] ), набуті за Договору купівлі-продажу майнових прав №460/ЕМ від 28 лютого 2013 року. При цьому сторонами не заперечується придбання вказаного майна в шлюбі за час спільного проживання та віднесення цього майна до спільної сумісної власності подружжя сторін. Фактично спір між сторонами виник з приводу поділу вказаного майна. Судом встановлено, що 28 лютого 2013 року між ТОВ «Еверест плюс» (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] (далі - договір), яким визначено, що об`єкт капітального будівництва це Житловий комплекс «Флагман» за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:66:248:0025, проектна адреса: [ADDRESS] , об`єкт нерухомості - складова та невід`ємна частина об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири, спорудження якої здійснюється продавцем (а.с.53-56). Згідно п. 2.1. договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості у порядку та на умовах, передбачених цим договором, та у відповідності до Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Сторони домовились, що об`єкт нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: квартира - будівельний №417, кількість кімнат - 1, загальна площа - 26,9 кв.м. (проектна), поверх - 4, секція - 3 (п. 2.2. договору). Згідно п. 2.6., 2.7. договору, плановий термін закінчення будівництва - 3 квартал 2014 року, плановий термін введення в експлуатацію - 1 квартал 2015 року. Майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором закріпляються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100% майнових прав (п.3.1. договору). Об`єкт нерухомості передається продавцем покупцю шляхом підписання акта прийому-передачі об`єкта нерухомості (п.3.3. договору). Згідно п. 4.2. договору, орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості в день укладання цього договору складає 224346,00 грн, в тому числі ПДВ 20% - 37391,00 грн. Розрахунок за даним договором здійснюється у наступному порядку: Покупець перераховує на поточний рахунок продавця або вносить в касу продавця першу частку від загальної вартості майнових прав не об`єкт нерухомості, визначеної у п.4.2. цього договору, що становить 54876,00 грн, враховуючи ПДВ 20% - 9146,00 грн, не пізніше 28 лютого 2013 року, що становить 8,07кв.м. від загальної площі об`єкту (п.п.4.3.1. п.4.3. договору). Другу частку, яка складає 169470,00 грн, враховуючи ПДВ 20% - 28245,00 грн, що становить 18,83кв.м., покупець перераховує на поточний рахунок продавця або вносить в касу продавця щомісячно, згідно графіку платежів (Додаток №1) до лютого 2016 року включно, за вартістю майнових прав 1кв.м. об`єкту нерухомості, яка становить 9000,00 грн, з яких ПДВ 20% - 1500,00 грн (п.п.4.3.2. п.4.3. договору). Відповідно до п.п.5.3.1.2. п.5.3. договору, покупець має право уступити (відступити) право вимоги за свої зобов`язання на об`єкт нерухомості на користь третьої особи. 07 березня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» (продавець) та [PERSON] (покупець), [PERSON] (сторона 1) укладено угоду про відступлення права вимоги за договором від 28 лютого 2013 року №460/ЕМ купівлі-продажу майнових прав (а.с.57), згідно умов якої,

Outcome: partial