Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 29.10.2014 року звернувся позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку суброгації. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 28.01.2014 року о 13 год. 10 хв. у м. Одесі, по вул. Балківській, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «NISSAN PATHFINDER», держномер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та у власності - [PERSON], та автомобіля «CHEVROLET AVEO», держномер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та у власності ТОВ «Белла-Трейд». У зв'язку із тим, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як водія транспортного засобу, на момент скоєння ДТП була застрахована ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно договору добровільного страхування №АМ/70977. 31.01.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про настання страхового випадку. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту №UA2014012800033/L06/01 від 13.02.2014 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту виплатило ТОВ «Белла-Трейд» (своєму страхувальнику) страхове відшкодування в розмірі 8531,18 грн. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2014 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди 28.01.2014 року визнаний водій автомобілю «NISSAN PATHFINDER», держномер [NUMBER], - [PERSON]. На момент скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки [PERSON] відмовляється в добровільному порядку відшкодувати в порядку суброгації суму виплаченого страхового відшкодування, позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» просить стягнути з відповідача в порядку суброгації суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 8531,18 грн. та понесені витрати по оплаті судового збору. Представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. До суду було подано клопотання за підписом представника ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за довіреністю - Мандюк О.О., згідно якої він просив розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 28.01.2014 року о 13 год. 10 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем «NISSAN PATHFINDER», держномер [NUMBER], рухаючись у м. Одесі, по вул. Балківській, не врахував дорожні обставини, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля «CHEVROLET AVEO», держномер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який зупинився попереду, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.02.2014 року встановлено, що зіткнення відбулось в результаті винних дій відповідача [PERSON], в результаті чого він був визнаним винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Пунктом 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд, розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Власником автомобіля «CHEVROLET AVEO», держномер [NUMBER], яким в момент ДТП керував [PERSON], є ТОВ «Белла-Трейд», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим Баришівським РЕВ при УДАІ ГУМВС України у Київській області. За договором добровільного страхування наземних транспортних засобів серія АМ №070977 від 10.07.2013 року, укладеного між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ТОВ «Белла-Трейд», ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» зобов'язалося сплачувати страхові платежі у випадку настання страхового випадку у визначений термін. Згідно умов зазначеного договору, пошкодження належного ТОВ «Белла-Трейд» на праві власності транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», держномер [NUMBER], яким керував [PERSON], спричинене в результаті ДТП є страховим випадком. Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу, страхового акту №UA2014012800033/L06/01 від 13.02.2014 року, звіту №113/14 з оцінки вартості матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «CHEVROLET AVEO», держномер [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, вартість відновлювального ремонту становить 9151,80 грн. Судом встановлено, що позивач сплатив ТОВ «Белла-Трейд» страхове відшкодування, згідно страхового акту №UA2014012800033/L06/01 від 13.02.2014 року з вирахуванням визначеної договором страхування франшизи у розмірі 8531,18 грн., що підтверджується платіжним дорученням №20586 від 18.02.2014 року. Статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи припис ст. 993 ЦК України, позивач набув право вимоги у деліктних правовідносинах, що первісно виникли між ТОВ «Белла-Трейд», [PERSON] та відповідачем [PERSON]. В момент скоєння ДТП, відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ч. 2 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє, зокрема, транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» неодноразово зверталось до [PERSON] із письмовими вимогами про відшкодування сплаченого страхового відшкодування в порядку суброгації, однак, відповідач такі вимоги не виконав, кошти не сплатив. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що сплачена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 8531,18 грн. підлягає стягненню з відповідача в порядку суброгації. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 19.09.2014 року, наявним в матеріалах справи, у зв'язку з чим він підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved