Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визнати її дочку [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] є власником вказаного житлового приміщення. Відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин з липня 2014 року, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат з утримання житла та позивач позбавлена права на отримання субсидії з оплати комунальних послуг. Позивач просила судові витрати залишити на її рахунку. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала. Позивач, її представник та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28 жовтня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Борисевич В.А., реєстр. № 5258, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 16.11.2005 р. за № 8969970, копія якого долучена до матеріалів справи. За вказаною адресою позивач має зареєстроване місце проживання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина України. Відповідно до повідомлення відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 11.10.2019 р. за № вих.3950/09, довідки КП «СЄЗ № 5» від 09.09.2019 р. за № 421, актів перевірки паспортного режиму від 07.11.2016 р., 19.08.2019 р., складених КП «СЄЗ № 5», [PERSON] , [INFO] , є дочкою позивача та має зареєстроване місце проживання за адресою: квартира [ADDRESS] . Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, а отже, вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. При подачі позову до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується відповідною квитанцією в матеріалах справи. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на її рахунок. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачем при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., а відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позов, суд дійшов висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved