Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 14.01.2016 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М.про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 07.02.2008 року [PERSON] склав заповіт, за яким заповідав все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, заповіт посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори. [INFO] [PERSON] помер, та після його смерті позивач дізнався, що 16.11.2013 року [PERSON] був складений новий заповіт, відповідно до якого заповідав земельну ділянку, розташовану в СТ «ДБК-Домобудівельник» СМ «Широка Нива», [ADDRESS], на території Калинівської сільської ради, Комінтернівського району, Одеської області - відповідачу [PERSON], вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М., зареєстрований в реєстрі за №2429. Ознайомившись із заповітом від 16.11.2013 року, позивач помітив, що підпис від імені [PERSON] зроблений не ним, а підроблений іншою особою, тому вважає вказаний заповіт таким, що не відповідає чинному законодавству, та не відповідає волі спадкодавця, з підстав чого позивач просить суд: Ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], посвідченого 16.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М., реєстрований №2429. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву, згідно яких зазначив, що законодавством не встановлено обов'язковості нотаріального посвідчення заповіту, як і будь-яких вимог до підпису спадкодавця, закон також не обмежує спадкодавця в кількості змін до заповіту, тому даний позов є необґрунтованим, оскільки не містить посилання на норми чинного законодавства, які були порушені при укладенні заповіту від 16.11.2013 року, здійсненні підпису спадкодавця та дій нотаріуса, що посвідчують підпис спадкодавця, з підстав чого просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] та його представник за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М. повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.02.2008 року [PERSON] підписав заповіт, за яким на випадок своєї смерті, заповідав все своє майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-620. Судом встановлено, що 16.11.2013 року [PERSON] підписав заповіт, складений та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М., зареєстрований в реєстрі за №2429, за яким заповідав земельну ділянку, розташовану в СТ «ДБК-Домобудівельник» СМ «Широка Нива», [ADDRESS], на території Калинівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області - [PERSON], [INFO]. Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Позивач [PERSON] зазначає, що складення Заповіту від 16.11.2013 року не відповідало внутрішній волі [PERSON], підпис на заповіті значно відрізняється від дійсного підпису спадкодавця, з підстав чого просить суд визнати його недійсним. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В порядку ст.ст. 60, 133 ЦПК України [PERSON] було подано заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 09.06.2016 року заяву позивача було задоволено, по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання стосовно того чи виконані підписи та напис прізвища, імені та по-батькові, від імені [PERSON], що містяться на першому та другому екземплярові заповіту, складеному від імені [PERSON] - 16 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій Ольгою Михайлівною, зареєстрованого в реєстрі за №2429, - особисто - [PERSON], чи іншою особою. Від судового експерта ОНДІСЕ 19.08.2016 року надійшов лист №11-39/2705 із клопотанням про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №521/391/16-ц, згідно якого судовий експерт просив додатково надати: оригінали двох примірників заповіту від 16.11.2013 року, вільні зразки почерку [PERSON] в оригіналах документів різного характеру, максимально наближених за часом виконання до досліджуваного документу (2009 - листопад 2013 року), вільні зразки його підпису, достовірно виконані ним самим у оригіналах різних документів (2010 - листопад 2013 року), медичні документи з даними про стан здоров'я [PERSON], у тому числі на момент підписання спірного документу, тобто за 2013 рік, дозвіл на використання почерку та підписів [PERSON] Позивач [PERSON] 02.09.2016 року отримав вищевказане клопотання експерта, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, однак доказів для проведення судово-почеркознавчої експертизи за клопотанням експерта не надав. Згідно повідомлення №3468 ОНДІСЕ про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №521/391/16-ц від 03.01.2017 року, вказано: «Оскільки у встановлений нормативним актом термін клопотання експерта не було виконано у повному обсязі, без чого проведення експертизи неможливо, матеріали повертають без надання висновку». Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997р. № 8, судова експертиза як один із засобів доказування сприяє всебічному, повному й об'єктивному дослідженню обставин справи, по встановленню законних та обґрунтованих рішень. Згідно ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Таким чином, з моменту надходження даної цивільної справи з ОНДІСЕ до суду і до теперішнього часу, позивачем [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що спростовують його посилання на те, що Заповіт від 16.11.2013 року підписано іншою особою, а не [PERSON], з підстав чого суд вважає не доведеними такі посилання позивача. У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року роз'яснено, що при рішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Досліджуючи спірний Заповіт від 16.11.2013 року, судом встановлено, що при оформленні даного заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем [PERSON], відповідно до вимог ст. 1251 ЦК України, заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М., на яку покладено обов'язки щодо вчинення нотаріальних дій. Враховуючи те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що волевиявлення [PERSON] на час підписання заповіту не було вільним і не відповідало його волі, судом не встановлено наявності правових підстав, передбачених ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання недійсним спірного заповіту. Статтею 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Листом «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року визначено, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. З урахуванням наведеного, суд вважає вимоги [PERSON] необґрунтованими та недоведеними, з підстав чого відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], [INFO], посвідченого 16.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Димерлій О.М., реєстрований №2429. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення понесених судових витрат - в порядку ст. 88 ЦПК України задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed