Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі заяви б/н від 02.07.2013 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 18.10.2020 виникла заборгованість у розмірі 41983,29 грн., яка складається з наступного: 26416,94 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9231,40 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 6334,95 грн. нарахованої пені. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі. У судове засідання з`явилися відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] . Відповідач надала пояснення, відповідно до яких вона користувалася кредитною карткою АТ КБ «ПриватБанк» з 2013 року. Регулярно здійснювала оплати за допомогою картки, та також регулярно поповнювала рахунок. У якийсь період часу банк почав нараховувати відсотки за користування карткою. Відповідач поповнювала рахунок, проте гроші кудись зникали, оскільки розмір заборгованості не зменшувався. У зв`язку з цим відповідач вирішила, що подальше поповнення рахунку є недоцільним. Уважає, що заявлений позивачем до стягнення розмір заборгованості значно перевищує реальний. Представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності та просив розглядати позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в межах останніх трьох років до дати звернення до суду, а саме з 19.01.2018 до 19.01.2021. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач 02.07.2013 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заява) в ПриватБанку, тобто фактично вчинила дії з метою укладення договору з позивачем. Проте у Анкеті-заявці не зазначено вид банківської картки, відсутні дані про номер кредитної картки, строк її дії, розмір кредитного ліміту, відсоткову ставку, розмір пені та штрафних санкцій (а.с. 5). Вказана Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що вона була ознайомлена з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. На підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 47), з якої вбачається, що відповідачу вперше була видана кредитна картка 02.07.2013. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долучених до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 18.10.2020 позивач визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором у розмірі 41983,29 грн., яка складається з наступного: 26416,94 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9231,40 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 6334,95 грн. нарахованої пені. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.07.2013 шляхом підписання Анкети-заяви. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору, у тому числі умов щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на це суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за нарахованою пенею у сумі 6334,95 грн. Разом з тим, позивач на підтвердження своїх вимог надає розрахунок заборгованості відповідача за договором від 02.07.2013 станом на 31.05.2015 (а.с. 37-39), розрахунок заборгованості за період 01.06.2015 30.09.2019 (а.с. 40-45), а також розрахунок заборгованості за період 01.10.2019 18.10.2020 (а.с. 46). Відповідно до розрахунку станом на 30.09.2019 з відповідача стягнуто заборгованість по пені у сумі 1050,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що нарахування відповідачу пені є безпідставним, суд вважає, що позивачем безпідставно стягнуто з відповідача нараховану пеню на вказану суму. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як було встановлено судом, сторони не узгоджували строки повернення кредиту. За таких обставин підлягає застосуванню ч. 2 ст.\~530 ЦК України, відповідно до приписів якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. З цих підстав суд вважає, що заява представника відповідача про застосування позовної давності не ґрунтується на приписах чинного законодавства, а заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 9231,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки суд дійшов висновку, що строки повернення кредиту сторонами встановлені не були, то відсутні підстави вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. За таких обставин суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 9231,40 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 02.07.2013, заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту становить 26416,94 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що позивачем було безпідставно стягнуто з відповідача нараховану пеню на суму 1050,00 грн., суд вважає за необхідне зменшити заборгованість за тілом кредиту на вказану суму. У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №\~б/н від 02.07.2013 на загальну суму 25366,94 грн. (26416,94 грн. - 1050,00 грн.). Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 41983,29 грн., з яких судом задоволено вимоги на загальну суму 25366,94 грн., що складає 60,42% від загальної суми позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1270,03 грн., що дорівнює 60,42 % від сплаченого судового збору. На підставі статей 525, 627-629, 1054\~ЦК України та

Outcome: partial