Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач до відповідачки із позовною заявою про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл спільного сумісного майна подружжя, обґрунтовуючи тим, що у 1998 році він познайомився з відповідачкою та покохали один одного, з 1999 року вони стали мешкати разом у будинку батьків позивача, а згодом на гроші, які він заробив придбали будинок [ADDRESS], до якого одразу переїхали з відповідачкою та стали проживати разом. У зв'язку з занятістю на роботі оформленням документів на будинок займалася відповідачка, у якої було багато вільного часу та оформила будинок на своє ім'я, про що він не заперечував, бо в подальшому вони планували зареєструвати шлюб та створити повноцінну сім'ю. За час спільного проживання, грошові кошти, які він заробляв, будинок був відремонтований, побудовані надвірні будівлі та споруди, вартість будинку значно збільшилася. У 2012 році вони з відповідачкою розійшлися. Оскільки вони з відповідачкою з 1999 року по 2011 рік проживали однією родиною як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, на момент придбання будинку та потім він працював та мав високій дохід, вважає, що будинок зі всіма суттєвими покращеннями може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя та просив визнати за ним право власності на ? частину будинку, згодом уточнив позов та просив визнати за ним ? частину будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує поділити спільне майно, визнав за позивачем ? частину житлового будинку [ADDRESS]. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Судом встановлено, що згідно довідки Шабельківської селищної ради, позивач з 2000 року по 2011 рік мешкав в будинку [ADDRESS]. (а.с.16), який на праві особистої власності належить відповідачці, відповідно до договору дарування від 13.05.2003 року. (а.с.35,36) Як вбачається з матеріалів справи сторони не заперечують той факт, що в період часу з 1999 року по 2011 рік між ними склалися усталені сімейні відносини та вони проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та за цей час в будинку були зроблені істотні поліпшення, у звязку з чим відповідачка, з урахуванням зроблених поліпшень, не заперечує проти визнання будинку спільною сумісною власністю та поділу, визнав за позивачем право власності на ? частину будинку. Відповідно до ч.3 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У звязку з вищевикладеним, та з урахуванням відсутності спору, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги позивача повністю.

Outcome: approved