Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

До суду 22 січня 2020 року надійшла заява [PERSON] , [PERSON] . У заяві просять встановити факт того що, свідоцтво про право власності на квартиру [NUMBER], видане 30 грудня 2006 року Галицькою райадміністрацією Львівської міської ради про право спільної сумісної власності на квартиру на [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Заявники зазначають, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 30 грудня 2006 року Галицькою районною адміністрацією та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності. В вищевказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [INFO] [PERSON] померла і знята з обліку. При зверненні [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину виявили невідповідність у свідоцтві про смерть [PERSON] , яке видавалось на підставі її паспорта, в якому вказано « [PERSON] », а у свідоцтві про право власності на квартиру, виданому 30.12.2006 року Галицькою райадміністрацією Львівської міської ради як « [PERSON] ». При цьому ім`я та по батькові вказано вірно - [PERSON] . Батьки [PERSON] та [PERSON] реєстрували шлюб у Саратовському міському бюро ЗАГСу, відповідно і свідоцтво про реєстрацію шлюбу видані російською мовою, де прізвище матері вказано - « [PERSON] ». Батько [PERSON] помер [INFO] . В усіх документах матері прізвище було вказано - [PERSON] , а у свідоцтві про право власності на квартиру її прізвище вказано - [PERSON] , скоріше за все помилково. Проте що [PERSON] і [PERSON] є однією ж особою, про що свідчать: свідоцтво про народження дітей та довідка ЛМКП «Айсберг» від 04.09.2019 року за №2249. Заявники у судове засідання не з`явилися. До суду надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи у їх відсутності. Представник заінтересованої особи Львівської міської ради не з`явився. Повідомлявся про судове засідання належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутність заявника та представника заінтересованої особи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явились. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суддя приходить до висновку про задоволення заяви. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Крім того, суд враховує, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення, оскільки від нього залежить реалізація гарантованого Конституцією України та іншими законами права на працю за отриманою професією та спеціальністю. Спір про право в даному випадку суд не вбачає. Судом встановлено, що [INFO] померла матір заявників, про що Галицьким районним у місті Львові відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області видано свідоцтво про смерть від 27 червня 2019 року серії [NUMBER] , де прізвище померлої вказано - « [PERSON] ». В свідоцтві №Г-27569 від 30.12.2006 року про право власності на квартиру Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради та в витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2007 року, видане ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вказано прізвище, ім`я та по батькові - « [PERSON] » На підтвердження того, що правильним є написання прізвища « [PERSON] » заявниками долучено копію паспорта громадянина України ( [NUMBER] ) [PERSON] , копію довідки державної податкової інспекції у Франківському районі про присвоєння ідентифікаційного № [NUMBER] , копія будинкової книги квартири [ADDRESS] , довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописки по [ADDRESS] . Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що прізвище матері заявників, яке зазначено в свідоцтві про право власності на квартиру та в витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно не збігається із її прізвищем, зазначеним в інших офіційних документах. У свідоцтві про право власності на квартиру та в витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно прізвище заявника заповнене з помилкою «[PERSON] », замість вірного «[PERSON] ». Окрім того, як вбачається з свідоцтв про народження заявників [NUMBER] та [NUMBER] їхніми батьками є [PERSON] та [PERSON] . З свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] вступив в шлюб з [PERSON] . Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, які необхідні для проведення державної реєстрації прав є: копію документа, що посвідчує особу заявника (паспорт громадянина України, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний, дипломатичний чи службовий паспорт іноземця або документ, що його заміняє); копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (ідентифікаційний код) (крім випадків, коли особа через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України); та інші. Враховуючи вищенаведе, суд встановив, що в свідоцтві про право власності № Г-27569 від 30.12.2006 року допущено помилку в написанні прізвища « [PERSON] », оскільки в паспорті громадянина України вказано прізвище « [PERSON] ». Дослідивши наведенні докази в їх сукупності, суд вважає необхідним заяву [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особи задовольнити. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що рішення про встановлення факту належності документа не замінює собою правовстановлюючого документа та не є посвідченням прав, які надає такий документ. Згідно ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved