Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До суду 17.12.2020 року надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Є гроші» про захист прав споживачів, за яким просила визнати недійсним договору № 3042316584-949303 від 14.09.2020 року, укладений між нею та відповідачем. Позов обґрунтований тим, що оспорюваний договір не підписаний нею; суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК України, оскільки його умови є несправедливими. Посилалась на те, що станом на час подання даного позову її заборгованості складає 55 181 грн., проте відсутні пояснення щодо порядку нарахування такої заборгованості, не зрозуміло як нараховані відсотки за договором (розмір нарахований відсотків значно перевищують розмір отриманого нею кредиту у сумі 15 000 грн.). Вважає, що укладений між нею та компанія «Є гроші» договір № 3042316584-949303 від 14.09.2020 року є недійсним та укладеним з порушенням чинного законодавства. Ухвалою суду від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 25.01.2021 року. Через відсутність доказів належного сповіщення сторін, розгляд справи був відкладений на 11.03.2021 року. Станом на 11.03.2021 року сторони були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, заяв по суті справи не надавали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення 17.03.2021р.. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються книгою п`ятою розділом 11 главами 52, 53 Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 14 вересня 2020 року між сторонами укладено договір №3042316584-949303 про надання коштів у позику (індивідуальна частина оферти, у відповідності до закону України «Про електрону комерцію»), за умовами якого позивач отримала позику в розмірі 15 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою, зазначені у п.1.5 Договору, з кінцевим терміном повернення до 13.10.2020 року. У Графіку розрахунків, що є додатком до Договору позики №3042316584-949303 від 14.09.2020 року, зазначено, що сума по договору становить 15 000,00 грн., датою погашення є 13.10.2020 року, сума до сплати процентів становить 3285,00 грн., а разом до сплати 18 883,00 грн. (а.с.15). Встановлено, що Договір позики був укладений сторонами відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» та Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком», які регламентують порядок надання коштів у позику фізичним особам. Згідно п.1.5.1 договору, протягом строку позики, встановленого п.1.3 Договору, розмір відсотків за неправомірне користування коштами складає 2,10% від суми позики щоденно. У разі дострокового повернення всієї суми позики, позичальник повинен сплатити процента за весь строк позики, встановлений п.1.3 Договору. У відповідності п.1.5.2 договору, у випадку неповернення всієї суми позики у строк, встановлений п.1.3 Договору, здійснюється нарахування процентів за неправомірне користування позикою у розмірі 2, 10% від суми неповернутої позики на кожен день прострочення, що складає 766,5% річних. Такі проценти нараховуються у відповідності до ст. 625 ЦК України. Додатково до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 4,00% неправомірне використання коштів від суми позики за кожень день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. У разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків із 31 дня прострочення буде становити 6% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. У відповідності до п.1.5.4 договору, орієнтована реальна річна процентна ставка скаладає 806,47%. Згідно п.7.2 Договору, уклавши даний договір позичальник стверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ФК «Є гроші ком», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам, текст яких розміщено на Сайті позичальника. Відповідно до п. 7.5. Договору позичальник [PERSON] підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та в частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем. Також судом встановлено, що 13.10.2020 року сторонами було підписано додаткову угоди до Договору № 3042316584-949303 від 14.09.2020 року, згідно якого сторони, зокрема, визначили строк повернення позики до 12.11.2020 року. Також внесено зміни до п.1.5.1 Договору, доповнено його наступним: «Починаючи з 14.10.2020 року, позичальник сплачує за користування кредитом 2.10% в день від суми кредиту». Позивач вказує, як підставу визнання договору №3042316584-949303 від 14.09.2020 року про надання коштів у позику (індивідуальна частина оферти, у відповідності до закону України «Про електрону комерцію») недійсним, не додержання встановленого законодавством порядку укладення договору. А також вважає суму заборгованості (в позові зазначено суму заборгованості 55 181 грн.) за процентами та пенею необґрунтованою. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). За положеннями статей 626-628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови кредитного договору, на яких укладають двосторонні правочини з відповідачем, є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частинами першою, третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що договір позики №3042316584-949303 від 14.09.2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту відповідача (https://e-rgoshi.com), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем відповідача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч.1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Також, відповідно до ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так, встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що Відповідач має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://e-rgoshi.сom). На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Таким чином, в момент коли позивачка заповнила заяву з метою отримання позики, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) відповідача та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі позики. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів, на телефонний номер Клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання позики підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти відповідача чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, враховуючи те,що позивачка ініціювала укладення такого договору,оформивши заявку на сайті відповідача, підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між сторонами склались договірні правовідносини. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Фінансова компанія «Є Гроші Ком» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 7.2 Договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тобто, позивачка перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивачка засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Суд вбачає, що на виконання п.7.5 Договору, його підписано сторонами електронними підписами, про що міститься відмітка в пункті 8 договору Реквізити та підписи сторін . Таким чином, зазначений договір позики укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Отже, суд вважає, що при укладенні та підписанні Договору позики, позивачка діяла свідомо, її волевиявлення було направлено на укладення вказаного договору та отримання позики. Отже, вищевказані положення свідчать про те, що спірний договір у даному випадку укладений з дотримання вимог чинного законодавства України. Окрім того, факт отримання позики позивачем визнається. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У відповідності до частини першої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. За пунктом 1 частини сьомої статті 15 вказаного Закону, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. За частиною дев`ятою Закону України «Про захист прав споживачів», під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Судом встановлено, що відомості про сукупну вартість кредиту містяться у невід`ємній частині до договору № 3042316584-949303 від 14.09.2020р. - додатку № 1 «Графік розрахунків», який додано позивачем до позовної заяви. Отже, кредитором зазначено інформацію щодо вартості кредиту, яку позичальник повинен сплатити за користування кредитними коштами - у відсотковому та у грошовому виразі. Таким чином, позивач був обізнаний про визначену відповідачем процентну ставку та погодилась із нею, підписавши як основний договір, додаток до нього (Графік розрахунків) та додаткову угоду від 13.10.2020 року. У ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов Договору позики вимогам законодавства та про несправедливість його умов. Окрім того, посилаючись на те, що на день її звернення до суду з даним позовом заборгованість за оскаржуваним договором складає 55 181 грн., позивачка у підтвердження цього не надала жодних допустимих та належних доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи судом установлено, що під час реалізації позивачкою прав позичальника, як споживача фінансової послуги на отримання кредиту, не було порушено чи обмежено її права на свободу вибору, не порушено свободи волевиявлення. Позивачка мала можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших банків. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування не обмежено. За викладених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, враховуючи, що без входу позивача на веб-сайт товариства і здійснення нею всього алгоритму дій, необхідних для отримання кредиту, кредитний договір між нею та відповідачем не був би укладений, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним та відповідно і для задоволення позову. Суд вважає, що позивачка не довела належними доказами ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування позову, а саме, що умови Договору позики суперечать вимогам діючого законодавства. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 року в справі № 6-94цс13). Позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed