Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернувся із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми процентів та інфляційних втрат. Свій позов мотивує тим, що 11.01.2017 рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Стягнуто з відповідача на користь [PERSON] борг в розмірі 259336,74 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2593,37 грн. 12.01.2018 постановою головного державного виконавця Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Глодковою Т.М. відкрито виконавче провадження № 55510173. Станом на 07.08.2019 [PERSON] , не зважаючи на наявність боргу та взятого на себе обов`язку по поверненню позики, на судове рішення, що набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, жодних коштів в рахунок оплати боргу не надав. Сума заборгованості становить 259336,74 грн. За вимогами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних розраховуються за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Період розрахунку складає: 11.01.2017 - 07.08.2019. Відповідно до розрахунку, 3 % річних складають - 19994 грн., а інфляційне збільшення боргу складає 76067,94 грн., які просить суд стягнути з відповідача та покласти на нього судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, а позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити . Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги не визнають. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2017 у справі №697/2241/16-ц з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг в розмірі 259336,74 грн., який складається з суми боргу за основним зобов`язанням 256630,49 грн. та три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 2706,25 грн. ( а.с. 8-9). Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження № ВП 55510173 від 12.01.2018 (а.с.10) вбачається, що державним виконавцем Канівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 697/2241/16-ц виданого 22.12.2017 Канівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 261930,11 грн., який складається з суми боргу за основним зобов`язанням 256630,49 грн., трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 2706,25 грн. та судового збору у розмірі 2593,37 грн. Судове рішення вступило в закону силу - 21.02.2017. Станом на день звернення до суду - 07.08.2019, боржник [PERSON] грошове зобов`язання по поверненню позики за рішенням суду не виконав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з позовною заявою позивач [PERSON] зазначає, що оскільки борг відповідача за рішеннями суду до теперішнього часу не погашено, то позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних витрат, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15. Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 № 459/3560/15-ц. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що на даний час виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд частково погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційними втратами, оскільки [PERSON] у позові зазначив період розрахунку з дня винесення рішення суду, а саме з 11.01.2017 по 07.08.2019. Однак , 04.06.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі №916/190/18 вказала, що інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню з часу набрання рішення суду законної сили і до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що рішення Канівського міськрайонного суду № 697/2241/16-ц від 11.01.2017 набрало законної сили - 21.02.2017. Таким чином, судом обрахуванні інфляційні втрати за період з 22.02.2017 по 07.08.2019 (дата звернення до суду з позовом), виходячи з загальної суми заборгованості 259336,74 грн., внаслідок чого сума інфляційних втрат, що підлягає до стягнення становить 70428,11 грн. та 3% річних від простроченої суми за цей же період, що підлягає до стягнення становить 19098,00 грн. Оскільки, відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання та не виконав рішення суду, якими стягнуто з останнього суму боргу та три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 259336,00 грн., то позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат є такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме інфляційні втрати у розмірі 70428,11 грн., 3% річних у розмірі 19098,00 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 960,62 грн. ( а.с. 1), оскільки вимоги позивача задоволено частково, а саме до стягнення на користь позивача присуджено 89526,11 грн., що становить 93,20 % від заявлених вимог, то відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 895,30 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial