Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулося ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2011 в загальному розмірі 45142,22 грн та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що 27.10.2011 між ним та відповідачем було укладено договір з отримання відповідачем банківських послуг шляхом підписання заяви приєднання, який складається із самої заяви та запропонованих ПАТ КБ «Приватбанк» «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач отримав кредит, який в повному обсязі повернутий не був, в зв`язку з чим позивач нарахував заборгованість станом на 31.10.2017 в розмірі 45142,22 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3665,48 грн, заборгованості за процентами в розмірі 35560,44 грн, заборгованості за пенею в розмірі 3290,48 грн, заборгованості за штрафом в розмірі 2625,82 грн. Відповідач надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на сплив строку позовної давності, який просив застосувати до вимог позивача. Позивач надав відповідь на відзив, в якому повідомив про необґрунтованість доводів відповідача, посилаючись на те, що з виписки з особового банківського рахунку випливає, що строк позовної давності не сплив. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 грудня 2020 року скасоване заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначити справу до розгляду. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 квітня 2021 року залишено без розгляду заяву Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про зменшення розміру позовних вимог у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] було відкрито банківський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», яким він користувався шляхом здійснення банківських операцій за допомогою електронного платіжного засобу - платіжної картки, яка видавалася йому на певний строк. З 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Станом на 06.01.2014 на рахунку [PERSON] була відсутня будь-яка заборгованість. Відповідач користувався банківським рахунком, застосовуючи платіжний засіб - банківську платіжну картку № [NUMBER] , строк дії якої до 30.06.2015. [PERSON] за період з 07.01.2014 по 07.08.2014 особисто здійснював витрати з рахунку на придбання товарів і послуг, а також зняття готівки, незважаючи на відсутність на ньому власних грошових коштів. За користування вказаними коштами позивач нараховував проценти, застосовуючи процентну ставку 30 % річних , 34,8 % річних, 43,2 % річних. За період з 08.01.2014 по 31.10.2017 позивач нарахував проценти в загальному розмірі 37110,16 грн (стовпчик 12 в розрахунку, наданому позивачем), з яких 1549,72 грн - проценти, які були погашені за рахунок платежів, здійснених відповідачем (стовпчик 11 в розрахунку), 35560,44 грн - заборгованість за процентами станом на 31.10.2017. За період з 01.04.2014 по 31.10.2017 позивачем було нараховано 3650 грн пені (стовпчик 13 в розрахунку, наданому позивачем), з яких 359,52 грн - пеня, яка була погашена за рахунок платежів, здійснених відповідачем (стовпчик 14 в розрахунку), 3290,48 грн - заборгованість за пенею станом на 31.10.2017. За період з 19.02.2014 по 28.04.2015 [PERSON] здійснював платежі на погашення заборгованості, а також відбувалось списання банком його власних коштів з інших рахунків на погашення вказаної заборгованості, які були спрямовані банком на погашення пені, процентів, а також тіла кредиту, заборгованість за яким, була нарахована позивачем станом на 31.10.2017 в розмірі 3665,48 грн. Вказані обставини підтверджуються анкетою - заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаною відповідачем 27.10.2011, випискою з особового банківського рахунку відповідача щодо платіжної карти № [NUMBER] , банківською довідкою про платіжну картку, видану відповідачу, копії яких були долучені до позову. Вказані обставини відповідають розрахункам, наданим позивачем. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом не встановлено строк (термін) виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів, а отже кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Своєю чергою боржник не спростував факт прострочення виконання зобов`язання з повернення тіла кредиту. Проте суд дійшов висновку про необґрунтованість нарахування позивачем процентів за користування кредитом за період з 08.01.2014 по 31.10.2017 в загальному розмірі 37110,16 грн з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1069 ЦК України розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України. Судом встановлено, що за період з 08.01.2014 по 05.02.2015 розмір облікової ставки Національного банку України коливався від 6,5% річних до 14 % річних, а отже подвійна облікова ставка Національного банку України (13 % - 28 % річних відповідно) завжди була меншою ніж ставки 30 % річних та 34,8 % річних, які протягом усього часу (з 08.01.2014 по 31.08.2014 та з 01.09.2014 по 05.02.2015 відповідно) використовувалися позивачем для розрахунку процентів. З 06.02.2015 по 21.04.2016 розмір облікової ставки Національного банку України коливався від 22 % річних до 30 % річних, а отже подвійна облікова ставка Національного банку України (44 % - 60 % річних відповідно) завжди була більшою ніж ставки 34,8 % річних та 43,2 % річних, які протягом вказаного часу використовувалися позивачем для розрахунку процентів. За період з 22.04.2016 по 31.10.2017 розмір облікової ставки Національного банку України коливався від 12,5% річних до 19 % річних, а отже подвійна облікова ставка Національного банку України (23 % - 38 % річних відповідно) завжди була меншою ніж ставка 43,2 % річних, яка протягом вказаного часу використовувалася позивачем для розрахунку процентів. Крім того, вказаний розмір заборгованості за процентами, який був нарахований позивачем, є необґрунтованим, оскільки позивач з 01.03.2014 нараховував проценти також на заборгованість за раніше нарахованими процентами (вказане підтверджується таким розрахунком: тіло кредиту, зазначене в розрахунку станом на 01.03.2014 в розмірі 3700 у сукупності з процентами, нарахованими станом на 26.02.2014 в розмірі 131,30 грн, разом складає 3831,30 грн, а отже застосовуючи процентну ставку, вказану в розрахунку в розмірі 30% річних, кількість днів у році 365, кількість днів у періоді, за який здійснюється розрахунок, 5, отримуємо той самий розмір процентів, що і в розрахунку - 15,75 грн ((3700 + 131,30) * 30 / 100/ 365 * 5 = 15,75). З 01.04.2014 позивач нараховував проценти також на заборгованість за пенею, а з 05.04.2014 по 18.05.2014, з 30.05.2014 по 10.06.2014, з 30.06.2014 по 09.07.2014, з 29.08.2014 по 09.12.2014, з 31.01.2015 по 31.10.2017 із застосування подвійного коефіцієнту, тобто у вказані періоди заборгованість за процентами вдвічі збільшувалася (стовпчик 9, 10 в розрахунку, наданому позивачем), та на неї знов нараховувалися проценти. Проте використання такої формули не відповідає умовам договору та вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 1048 ЦК України, зі змісту яких випливає, що проценти нараховуються лише на суму позики. Посилання позивача про те, що такий метод нарахування процентів (за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та пені, подвоюючи проценти в певні періоди), а також такий розмір процентів, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, були передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав. Посилання позивача про те, що такий метод нарахування процентів (за рахунок капіталізації раніше нарахованих процентів та неустойки, подвоюючи проценти в певні періоди), а також такий розмір процентів, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, були передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд не бере до уваги умови кредитного договору, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи, оскільки позивачем залишилось не доведеним, що Умови та Правила надання банком кредиту є складовою кредитного договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання позичальником заяви позичальника, і позичальник розумів, що саме ці Умови він мав на увазі, підписуючи заяву. Наявність на сайті банку на час розгляду справи електронного документа «Умови та Правила надання банківських послуг» не спростовує висновків суду, оскільки не підтверджує конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг. Так, в анкеті-заяві, підписаної відповідачем, зазначено, що до вказаної зави має бути додана Пам`ятка клієнта. Позичальник ознайомився та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Проте судом залишилося не встановленим з якими конкретно запропонованими Умовами та правилами банківських послуг ознайомився відповідач, чи були вони ним підписані, та які умови договору були викладені в Пам`ятці клієнта, згаданої в анкеті - заяві. Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, відповідно до якої за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, що рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення 5 071,87 грн процентів за користування кредитними коштами та пені у розмірі 16 059,00 грн за невиконання умов кредитного договору, відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач необґрунтовано нарахував проценти в загальному розмірі 37110,16 грн (стовпчик 11 та 12 в розрахунку, наданому позивачем) за період з 08.01.2014 по 31.10.2017, а іншого розрахунку процентів, здійсненого із застосуванням процентної ставки в межах подвійної облікової ставки Національного банку України, який би відповідав вимогам, передбаченим ч. 3 ст. 1069 ЦК України, а також за відсутності нарахування процентів на раніше нараховані проценти та пеню, без застосування подвійного коефіцієнту збільшення заборгованості, позивач не надав. Позовні вимоги щодо наявності заборгованості за пенею та штрафом також є необґрунтованими з таких підстав. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Судом не встановлено наявність умов кредитного договору щодо розміру пені - 50 грн та 100 грн на місяць, як зазначено в розрахунку заборгованості, здійсненому позивачем, а також щодо розміру штрафу - 500 грн - фіксована частина 2125,82 грн - процентна складова (5 % від суми позову). Посилання позивача про те, що вказаний розмір передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг не спростовує висновок суду з підстав, що наведені вище. Крім того, при нарахуванні відповідачу заборгованості за пенею та штрафом позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП). Відповідно до ст. 2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 -VII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 р. № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. у № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». 02 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Пунктом 1 та 3 вказаного Розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053». Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є м. Костянтинівка Донецької області, яке відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Водночас судом встановлено, що платежі, здійсненні відповідачем в розмірі 1549,72 грн та 359,52 грн, були спрямовані банком на погашення заборгованості за процентами, розмір якої було нараховано позивачем необґрунтовано, та на погашення заборгованості за пенею, а отже вказані кошти мають бути спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту що відповідає черговості погашення заборгованості, порядок якої передбачено ч. 1 ст. 534 ЦК України. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що станом на 31.10.2017 розмір заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» за тілом кредиту дорівнювала 1756,24 грн (3655,48 - 1549,72 - 359,52 = 1756,24). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно 3 ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З виписки з особового рахунку відповідача, наданого позивачем, вбачається, що особисте погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором шляхом поповнення карти готівкою у відділені відбулось 10.12.2014 року в розмірі 250,00 грн. Платежі здійснені у наступному були службовими операціями та автоматичним списанням заборгованості з інших рахунків відповідача. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом 30 листопада 2017 року, що підтверджується відміткою, здійсненою працівником суду під час реєстрації справи у суді, та судом було встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості, здійснений особисто відповідачем, датований 10.12.2014, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, розмір якої був встановлений судом, були пред`явлені позивачем в межах строку загальної позовної давності. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.10.2011 станом на 31.10.2017, яка включає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1756 гривень 24 копійок. У задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 62,25 грн.

Outcome: partial