Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

До Оболонського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 40 000,00 грн щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом, до досягнення дітьми повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 03 листопада 2006 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З березня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, шлюб носить формальний характер, вважає примирення та збереження сім`ї неможливим. Спільні діти проживають з позивачем, відповідач матеріально не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає, позивач не має можливості самостійно утримувати дітей, через що постійну допомогу отримує від своїх батьків. Між сторонами не досягнуто згоди щодо матеріального утримання дітей. Зазначає, що відповідач є приватним підприємцем, його дохід становить понад 80000,00 грн на місяць, а також має доходи з неофіційних джерел. Під час спільного проживання сторони витрачали на забезпечення і утримання дітей понад 35000,00 грн на місяць. Донька [PERSON] починає навчання у загальноосвітній школі. Крім того, діти потребують оздоровлення влітку та в зимовий період, внаслідок чого витрати на дітей будуть збільшуватися. Відповідач не має іншої родини та інших утриманців. Позивач не має можливості знайти роботу, тому не може сама утримувати дітей. У зв`язку з цим позивач змушена звернутися з даним позовом про стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі в розмірі 40 000,00 грн, оскільки відповідач має постійний заробіток, проте його дохід є нерегулярним. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 червня 2019 року дану позовну заяву передано на розгляд до Дніпровському районному суду м. Києва (т.1, а.с.17). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19 вересня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання (т.1, а.с.32-33). 17 жовтня 2019 року в підготовчому засіданні представником відповідача подано відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач просив позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити, вимогу про стягнення аліментів задовольнити частково, стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину. Відзив обґрунтовано тим, що тривалий час сторони проживають окремим життям, фактично сім`я припинила своє існування, вважає примирення та збереження сім`ї неможливим. Зазначив, що постійно допомагає дітям, лише з лютого по вересень 2019 року відповідачем позивачу прераховано 59 471,00 грн. Крім того, відповідачем періодично та за необхідності купувались речі, іграшки та продукти харчування. Відповідач є фізичною-особою підприємцем та має мінливий дохід, за час спільного проживання на дітей витрачалось щомісячно 10 000,00 - 14 000,00 грн. Натомість позивач не працює та бажає, щоб відповідач утримував її разом з дітьми. Крім того, позивачем не надано доказів того, що на утримання дітей необхідно 40 000,00 грн на місяць. Відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2500,00 грн на кожну дитину щомісячно, що з урахуванням утримання дітей з боку позивача, буде достатнім для забезпечення дітям гармонійного та повноцінного розвитку (т. 1, а.с.41-44). 25 жовтня 2019 року від позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій, крім доводів, наведених у позовній заяві, зазначено, що відповідач протягом 2018-2019 років придбав два автомобілі, мобільний телефон, смарт-годинник, комп`ютерну техніку, електробритву. Крім того, відповідач орендує квартиру, а також закуповує зоотовари та ветеринарні товари, що свідчить про отримання відповідачем доходу не менше ніж 80000,00 на місяць. Діти сторін відвідують школу та дошкільні навчальні заклади, що потребує понесення витрат на придбання шкільного одягу та інших речей, також діти відвідують кружки, за що сплачує позивач. Крім того, позивач несе витрати на комунальні послуги. Діти сторін мають медичні захворювання хронічного характеру, у зв`язку з чим потребують постійного лікування, платник аліментів не має проблем як зі станом здоров`я так із матеріальним станом. Враховуючи потреби трьох дітей у матеріальному забезпеченні, які проживають з позивачем, остання вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 40000,00 грн підлягають задоволенню в повному обсязі (т.1, а.с.58-60). 14 листопада 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення (т. 1, а.с.164-167). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 14 листопада 2019 року відмовлено відповідачу [PERSON] в продовженні встановленого судом процесуального строку на подання заперечень (т.1 а.с.169-170). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 24 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т. 3, а.с.14-15). В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з викладених у позовній заяві підстав, просила позов задовольнити. Пояснила, що збереження сім`ї є неможливим. Додатково зазначила, що сторони разом не проживають, діти проживають з нею. Позивач працює не офіційно, отримує 4800,00 грн на місяць, має намір знайти іншу роботу. З останньої офіційної роботи звільнилась у 2015 році, до цього перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Донька сторін [PERSON] має хронічне захворювання та лише на аналізи витрачається по 300,00-400,00 грн. Відповідач перераховує кошти на утримання дітей - інколи по 2500,00 грн на тиждень, але не регулярно. У 2018 році доньці [PERSON] було зроблено операцію, за яку сплачував відповідач. Також останній передавав позивачеві кошти на оплату курсів для позивача. Позивач з дітьми проживає в квартирі своєї матері, оплачує комунальні послуги. Відповідач має магазин з продажу зоотоварів. Без урахування коштів на лікування доньки [PERSON] , позивач витрачає на дітей по 30000,00 - 35000,00 грн на місяць, на іграшки та конфети не вистачає. Матеріально позивачеві допомагають її батьки та друзі, заощаджень вона не має. Також пояснила, що відповідач раз на півтора - два місяці забирає доньок до себе. Представник позивача - адвокат Прокопенко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги також підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених в позовній заяві підстав, подав письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (т.3 а.с.19-21), в яких наведені підрахунки представника за картковими рахунками відповідача в банках, згідно яких, за переконанням представника, відповідачем протягом 2019 року було знято та отримано на рахунки готівкові кошти на загальну суму 881000,00 грн, витрачено за рахунком Монобанку - 926521, 98 грн, за рахунками ПриватБанку - 52285,51 грн, 1745883,80 грн, 2120969,22 грн. Додатково представник позивача пояснив, що дохід відповідача у 2019 році, згідно інформації фіскальної служби, становить 360000,00 грн. Також відповідачем були відчужені два автомобілі, за що отримані значні кошти. Переконаний, що дохід відповідача на місяць становить більше 100000,00 грн. Крім того, відповідач несе невідображені витрати на оренду житла та подорожі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов в частині розірвання шлюбу визнав повністю, а в частині стягнення аліментів - частково в розмірі по 2500,00 грн в місяць на кожну дитину. Пояснив, що примирення сторін та збереження шлюбу є неможливим. Повідомив, що є приватним підприємцем, здійснює оптовий продаж зоотоварів. Зазначив, що давав позивачеві на утримання дітей готівкові кошти до травня 2019 року (звернення позивача з даним позовом до суду), привозив продукти харчування, до теперішнього часу перераховує позивачеві кошти на утримання дітей. Стосовно виписок по рахунках зазначив, що в них відображені взяті відповідачем для бізнесу кредити, обороти його, як приватного підприємця. За придбання для дітей одягу також розраховувався карткою. Має боргові зобов`язання. З дітьми бачиться раз на два тижні - раз на місяць, на розваги дітей витрачає кожного разу по 500,00 грн. Під час спільного проживання сторін на дітей витрачалось по 12000,00 грн на місяць. Пояснив, що орендує житло вдвох з другом, за оренду сплачується по 10000,00 грн на місяць. На себе витрачає 6000,00-8000,00 грн на місяць. Має кредитні зобов`язання на загальну суму 365000,00 грн, по яким здійснює щомісячні платежі. Відкриті кредитні лінії витрачаються на ведення бізнесу - оборотні кошти. Придбав у розстрочку телефон та ноутбук у кредит, що необхідно для роботи. Автомобіль Фольксваген лише формально був оформлений на відповідача, в дійсності автомобіль належить іншій особі. Вантажний автомобіль Мерседес був придбаний для бізнесу, для цього взяв кредит та позичив кошти у друзів. Вказаний автомобіль подав за 10000,00 грн. Крім аліментів відповідач зобов`язався оплачувати лікування дітей, як і робив до цього. Зазначив, що його реальний дохід на місяць становить 15000,00 грн, ще 20000,00 грн на місяць сплачує за кредитними зобов`язаннями. Перед новим роком подорожував до Індії за кошти, отримані від бабусі за продаж врожаю. Представник відповідача адвокат Степанчук О.М. підтримала позицію відповідача щодо часткового визнання позовних вимог, пояснила, що відповідач до звернення позивача до суду, за першою вимогою останньої надавав готівкові кошти, після цього перераховував гроші на картку, крім того, купував для дітей речі, іграшки, продукти харчування. За часів спільного проживання фінансове забезпечення сім`ї становило 10000,00-14000,00 грн на місяць. Зазначила, що саме небажання позивача працювати є причиною неможливості знайти роботу. Доказів того, що потреби дітей на утримання становлять 40000,00 грн на місяць, не надано. Обсяг доходу відповідача коливається від 25000,00 грн до 35000,00 грн на місяць, відповідач має ряд кредитних зобов`язань, за якими щомісячно сплачуються кошти. Зазначила, що в березні 2020 року відповідач на картку позивача перерахував кошти на проведення медичних досліджень, копії квитанцій за які долучені позивачем (т.1 а.с.138-140). Щодо сплати позивачем комунальних послуг вказала, що позивачем надані лише виставлені рахунки та немає підтверджень їх оплати. Вступне слово представника долучено до матеріалів справи (т.3 а.с.24-27). Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 03 листопада 2006 року було укладено шлюб (т.1, а.с.12). Сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.14), та малолітніх доньок: [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.13), [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.15). Спору щодо визначення місця проживання малолітніх дітей та поділу майна на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач згоден з цим в повному обсязі. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язкищодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьківза виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З матеріалів справи вбачається перерахування відповідачем коштів позивачеві в якості аліментів на утримання дітей з лютого 2019 року по вересень 2019 року в сумах від 2837,00 грн до 13957,00 грн на місяць (т.1 а.м.46-49), що не заперечується позивачем у справі, як і те, що відповідач продовжує перераховувати кошти в якості аліментів. Також позивачем не заперечується придбання відповідачем дітям одягу, продуктів харчування, а також оплати ним витрат на лікування доньки [PERSON] , у тому числі й за проведення дитині операції. Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем. За відомостями Новомиргородської державної податкової інспекції Новоукраїнського Управління ГУ ДПС у Кіровоградській області, згідно поданої декларації платника єдиного податку розмір виручки [PERSON] за січень-жовтень 2019 року склав 348 696,00 грн (т.1, а.с.193, 194; т. 2, а.с.77-79). Відповідно до довідки, виданої 27 вересня 2019 року АТ «Таскомбанк», між банком та [PERSON] укладено кредитні договори: №ID5636249 від 22 листопада 2018 року, за яким станом на 27 вересня 2019 року заборгованість за тілом кредиту складає 58 330,00 грн, заборгованість за комісіями - 1 750,00 грн; №ID5987030 від 18 лютого 2019 року, за яким станом на 27 вересня 2019 року заборгованість за тілом кредиту складає 70 831,00 грн, заборгованість за комісіями - 1 990,00 грн (т.1, а.с.197). На виконання ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 14 листопада 2019 року, надані виписки по рахункам на ім`я [PERSON] в АТ «Універсал Банк» (т.2, а.с.1-76, продубльовані т.2 а.с.123-213) та АТ КБ «ПриватБанк» (т.2, а.с.77-120, продубльовані т.2 а.с.214-249). З вказаних банківських документів убачається про існування кредитних зобов`язань, проведення за ними оплати, переведення коштів різним отримувачам та різними платниками, зняття готівки, оплата продуктів харчування, інших речей тощо. Разом з тим, з даних документів неможливо встановити розміру доходу (прибутку, заробітку) [PERSON] , особливо з урахуванням того, що він є фізичною особою-підприємцем і вказані виписки відображають, серед іншого, рух оборотних коштів. На підтвердження доводів позовної заяви про те, що позивачем в місяць на утримання дітей витрачається по 30000,00-35000,00 грн на місяць, надано чеки за придбання продуктів харчування та засобів гігієни: в серпні 2019 року - на суму 362,40 грн; в жовтні 2019 року - на суму 147,58 грн, 522,82 грн, 216,10 грн, 399,00 грн, 237,00 грн 287,20 грн, 120,20 грн та 79,30 грн (т.1 а.с.137, 143, 144). Витрати на придбання товарів для школи становлять 1700,56 грн (т.1, а.с.141-142). Такі витрати здійснюються раз на рік на початку навчального року. Також на підтвердження витрат на дітей позивачем надані рахунки по сплаті за комунальні послуги (т.1 а.с.145-148), які не містять відомостей про проведення оплат за рахунками. З цього приводу слід також зазначити, що оплата житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача таких послуг, а з наданих рахунків убачається, що розмір платежів за вказаною в них адресою розраховується виходячи з однієї проживаючої особи (т.1 а.с.146, 147), а за домофон - по кожній квартирі (т.1, а.с.148). Донька сторін [PERSON] має хронічне захворювання, що підтверджується наявною в матеріалах справи медичною документацією (т.1 а.с.84-136). При цьому сторонами визнано факт прийняття відповідачем безпосередньої участі у витратах на лікування дитини. Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження обставин, визначених пунктами 3-1, 3-2 ч.1 ст.182 СК України. А реалізація відповідачем за час перебування справи в провадженні суду двох автомобілів (т.1 а.с.187, 191, 192)не може враховуватись при визначенні розміру аліментів, оскільки останні стягуються до повноліття дітей. Отже позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами як здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 40 000,00 грн щомісячно, так і понесення позивачем витрат на утримання дітей у вказаній сумі, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Отже наведені вище вимоги сімейного законодавства визначають лише граничні розміри аліментів і не пов`язують розмір обов`язку їх платника саме з 50% від доходу (заробітку). Також судом враховується визначена сімейним законодавством вимога щодо однакової участі батьків, у тому числі і в утриманні дітей, та неприпустимість перекладання всього тягаря по їх утриманню лише на одного з батьків. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 182, 184 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дітьми, є особою працездатного віку, перешкод у працевлаштуванні за станом здоров`я не має, проте офіційно не працевлаштована, так і матеріальне становище відповідача, який є фізичною особою-підприємцем, документально підтвердженим доходом якого за три квартали 2019 року є сума в розмірі 348696,00 грн, на утримання дітей надає матеріальну допомогу, а також кошти на їх лікування, проте, на переконання суду, аліменти відповідачем в добровільному порядку сплачуються в недостатньому розмірі, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дітей необхідним харчуванням, предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього гармонійного розвитку дитини, вважає, що розмір аліментів, який буде стягуватись на утримання трьох дітей повинен бути встановлений у розмірі 4000,00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 28 травня 2019 року. Щодо витрат на лікування суд вважає за необхідне зазначити, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. Отже, в разі відсутності в подальшому з боку відповідача матеріальної допомоги на лікування дітей, позивач не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо інших доводів сторін, викладених у заявах по суті справи, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом в частині вимог про розірвання шлюбу. Крім того, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: partial