Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] у відношенні їх дитини [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що з народження [PERSON] , знаходиться у бабусі [PERSON] , яка повністю взяла на себе витрати по вихованню дитини. 10.06.2018 року [PERSON] забрала дитину від батьків з м. Горлівка до м. Маріуполь до себе на постійне місце проживання. Після того, як [PERSON] переїхав жити до позивача, відповідно до рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 18.10.2019 року за №427, йому надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, а відповідно до рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради від 18.10.2019 року за №431 встановлено опіку над [PERSON] та призначено опікуна - позивача. З середини 2018 року Відповідачі не беруть жодної участі у вихованні та розвитку дитини, жодного разу не відвідали дитину, життям, здоров`ям і поведінкою сина не цікавляться. На підставі викладеного просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] , призначити опікуном над малолітнім [PERSON] , що тимчасово влаштований в сім`ю [PERSON] на підставі рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської Ради його бабусю [PERSON] та призначити стягування аліментів з [PERSON] та [PERSON] , стосовно малолітнього [PERSON] у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з кожного з них. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, а також на заявлених вимогах наполягала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради до суду не з`явився проте був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, надав суду висновок про те, що 10.06.2018 [PERSON] забрала [PERSON] з м. Горлівка до м. Маріуполя та на теперішній час виховує його самостійно. Батьки не ведуть жодної участі у виховані та розвитку малолітньої дитини. Тому вважають про доцільність і відповідність інтересам дитини [PERSON] позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і який не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19.06.2012 слідує, що батьками [PERSON] є: батько: [PERSON] , та мати: [PERSON] . Відповідно до довідки №1414-5000021045/23089 від 28.01.2019 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] [INFO] , слідує, що законний представник, що супроводжує малолітню особу є [PERSON] , та вони разом фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Витягом з рішення Маріупольської міської ради від 18.10.2019 за № 427 надано [PERSON] , [INFO] , статус дитини який позбавлений батьківського піклування, на підставі акту про виявлення дитини, переміщеної з тимчасово окупованої території. Витягом з рішення Маріупольської міської ради від 18.10.2019 за № 431 було встановлено опіку малолітньому [PERSON] та призначено опікуном [PERSON] . Довідкою загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №37 вбачається, що [PERSON] , навчається у 2-А класі КЗ «Маріупольська загальноосвітня школи І-ІІІ ступенів №37 Маріупольської міської ради Донецької області» мешкає разом з бабусею [PERSON] , між ними доброзичливі відносини. Під час навчання в школі батьки [PERSON] не приймали участь у виховані і житті сина. Довідкою КНП Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Маріуполя» слідує, що дитина [PERSON] перебуває у них на обліку з 10.09.2018 року, декларація укладена з лікарем-педіатром [PERSON] . З приводу обстеження та лікування дитини завжди звертається тільки опікун бабуся [PERSON] , з якою мешкає дитина. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] , участі у лікуванні та обстеженні дитини не приймають. Відповідно до висновку виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 16.04.2021 за №01.1-01-23-103 визначено про доцільність і відповідність інтересам дитини [PERSON] позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України та Конвенцією про прав дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Положення частини першої статті 165 СК України визначають, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають особа, в сім`ї якої проживає дитина. Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає в сім`ї позивача. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» визнає, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Суд, дослідивши обставини справи, надавши оцінку наявним у ній доказам, приходить до висновку, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] виявляє ознаки стійкого небажання підтримувати особисті відносини з малолітнім сином [PERSON] , не контактує з ним, не виявляє піклування дитини. Вихованням дитини у повній мірі займається бабуся. Вказане свідчить про свідоме ухилення відповідачів від виховання дитини та нехтування своїми обов`язками. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідачів [PERSON] , та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON] буде відповідати в першу чергу інтересам дитини. Щодо призначення позивача опікуном відносно малолітньої дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. У відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що особисті якості позивача відповідають вимогам, викладеним у п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, що також підтверджується матеріалами справи. Обставин, передбачених ст. 64 ЦК України, з урахуванням яких [PERSON] не може бути опікуном дитини, судом не встановлено. Реалізація прав опікуном над малолітнім онуком необхідна [PERSON] для представлення інтересів дитини в адміністративних органах, лікарнях, навчальних закладах, тощо. Маріупольською міською радою Донецької області було розглянуто та вивчено документи про доцільність встановлення піклування над [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] опікуном над дитиною, встановлено, що з правами та обов`язками опікуна [PERSON] ознайомлена, готова нести повну відповідальність за життя, здоров`я та розвиток дитини. Права та обов`язки опікуна [PERSON] роз`яснені. [PERSON] не заперечує проти призначення [PERSON] опікуном. Виходячи із інтересів малолітньої дитини [PERSON] ,, виконавчий комітет Маріупольської міської ради Донецької області, вважає за доцільне призначити [PERSON] , опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про призначення позивача опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. гідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, та приходить до висновку про задоволення позову у частині стягнення з відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, з відповідачів на користь держави слід стягнути судові витрати у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved