overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини. Позов мотивував тим, що між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб 10.12.2014 року. [INFO] відповідачка народила дочку [PERSON] , його було записано батьком дитини відповідно до ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України. Проте, мати дитини була вагітна від іншого чоловіка коли вони почали зустрічатися, незважаючи на це його було записано батьком дитини. На даний час шлюб між ними розірвано, вони спільно не проживають, відповідач стягнула через суд аліменти на дочку [PERSON] та іншу дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали, представник відповідача пояснив, що оскільки відповідач на час реєстрації дитини був обізнаний про те що він не є батьком дитини, він не має права оспорювати батьківство. Представник третьої особи вважає, що в позовні необхідно відмовити, оскільки в іншому випадку будуть порушені права дитини мати батька. Представник Драбівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з?явився. Дослідивши матеріли справи, вислухавши сторони, їх представників, суд дійшов до наступного. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони по справі зареєстрували шлюб 10.12.2014 року. Під час шлюбу відповідач народила доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої записаний [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про її народження та копія актового запису про народження № 2 від 14.01.2015 року. Сторони визнають той факт, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини. Відповідно до ч.1 ст.122 Сімейного кодексу України, визначено, що дитина народжена у шлюбі походить від подружжя. Як визнають сторони, відповідач при реєстрації дитини заяв про те, що він не являється батьком дитини не подавав. З копії актового запису про народження [PERSON] № 2 від 14.01.2015 року вбачається, що підставою для запису відомостей про батька дитини було свідоцтво про шлюб а/з № 100 від 10.12.2014 року, видане відділом ДРАЦС РС Драбівського РУЮ у Черкаській області. Згідно ч.5 ст.136 Сімейного кодексу України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Позивач як в позовній заяві так і у судовому засіданні вказав, що на момент реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження дитини де він був вказаний батьком дитини, він знав, що не є батьком дитини. Відтак, відповідно до вказаної статті останній позбавлений права на оспорювання батьківства. З огляду на викладене, суд вважає, що позов необґрунтований, позивач згідно до закону не має права на оспорювання батьківства щодо дитини [PERSON] , а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про встановлення факту родинних відносин та визначення додаткового строку достатнього для прийняття заяви про прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що вона народилася в с. Безбородьки Драбівського району Черкаської області. Її матір?ю була [PERSON], яка померла в 2004 році в м. Сімферополі. Після її смерті позивач не мала можливості вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через незадовільний стан здоров?я, доглядом за дочкою, яка потребує постійного піклування. Хоча на час смерті вони з матір?ю проживали разом, проте надати підтверджуючі документи не має змоги. Прізвище матері в її свідоцтві про народження записане як [PERSON], що потребує встановленню факту родинних відносин та також було перешкодою для оформлення спадщини. \~ \~ \~ \~Представник позивача позов підтримав. \~ \~ \~ \~Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, свідка, суд дійшов до наступного. \~ \~ \~ \~З копії свідоцтва про народження позивача вбачається, що її матір?ю є [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Безбородьківської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 03.10.2017 року № 799 з 1961 по 1982 роки [PERSON] проживала в с. Безбородьки з дочкою [PERSON], тобто позивачем по справі. Факт родинних відносин підтверджується також показаннями свідка [PERSON], яка навчалася в школі з позивачкою, а її мати працювала разом з матірю позиваки, і яку вона також знала як [PERSON] Факт поважності причин пропуску звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини підтверджуються довідками з лікувальних установ, про незадовільний стан здоров?я позивач, неоднократне її звернення до лікаря в 2004 році, а також про наявність у останньої хворої дочки, яка потребує постійного стороннього догляду. Суд також враховую що позивач без встановлення факту родинних відносин не мала змоги оформити спадщину. Згідно ч.3 ст.\~1272\~ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~До суду звернувся позивач з позовом про зміну розміру аліментів. Позов мотивувала наступним. З відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі з 2006 по 2011 рік. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Драбівського районного суд Черкаської області з батька дитини стягнуто на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В 2017 році законодавство було змінено, мінімальний розмір аліментів на дитину визначено не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір який сплачує відповідач є меншим і недостатній для утримання дитини. Позивач сама не може утримувати дитину, а батько дитини працездатний, здоровий, має нерухоме майно, земельну ділянку, мотоблок, а тому зможе сплачувати аліменти у сумі 2000 грн. Син хворіє на хронічну хворобу, тому потребує додаткових витрат на лікування та оздоровлення. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд його задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач та його представник позов визнали частково. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що відповідач за рішенням Драбівського районного суд Черкаської області з батька дитини стягнуто на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дана сума є меншою, ніж мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину, визначений абз.2 ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, який становить 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Розмір аліментів, які просить стягнути позивач відповідає вказаним критеріям, і відповідач за своїм майновим станом може їх сплачувати. Виходячи з даних довідки про отримання орендної плати за землю (20258 грн. на рік, що складає 1688 грн щомісяця) та заробітку (близько 3290 після сплати податків) чистий щомісячний дохід позивача складає близько 5 тис. грн. Згідно наданих суду довідок дитина має ряд хронічних захворювань, потребує оперативного лікування, особливого дієтичного харчування та оздоровлення в санаторії. Отже, сплата відповідачем аліментів в розмірі який просить позивач повністю відповідає потребам та інтересам дитини, а щомісячний дохід батька без аліментів буде більший ніж чистий дохід від мінімальної заробітної плати. При цьому відповідач є здоровою особою, що не позбавляє його можливості заробляти кошти в розмірі більшому ніж мінімальна заробітна плата. Суд вважає, що аліменти в новому розмірі повинні стягуватися після набрання рішення суду законної сили, оскільки Сімейним кодексом України передбачено лише первинне стягнення аліментів з дати подання позову. Про що свідчить і розяснення в п.23 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про невиплату заробітної плати при звільненні. Позовну заяву мотивував тим, що він був прийнятим наказом від 06.12.2016 року № 79-к на посаду сторожа у Драбівський приймальний пункт по переведенню з ТОВ «Гадяч Сир» з 07.12.2016 року. Згідно наказу від 01.08.2019 року № 86-КП позивача було звільнено з 01.08.2019 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. За період роботи в ТОВ «Полтавамолпрод» в нього виникла заборгованість по заробітній платі. Оскільки відповідач відмовлявся видати довідку про заборгованість із заробітної плати він звернувся до Управління держпраці у Полтавській області, яке зробило перевірку та листом від 24.09.2019 року № 16-П 1265/01/14-04/256 повідомило позивача, що заборгованість по заробітній платі станом на 18.09.2019 року склала 74173,49 грн. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 28.10.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно копії трудової книжки позивача вбачається, що він працював на посаді сторожа в ТОВ «Полтавамолпрод» з 07.12.2016 по 01.08.2019 року. Управлінням держпраці у Полтавській області проведено перевірку наявності заборгованості з виплати заробітної плати позивача за його зверненням. Під час перевірки було встановлено, що ТОВ «Полтавамолпрод» має заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем, яка станом на 18.09.2019 року склала 74173,49 грн. Про це позивача було повідомлено листом Управлінням держпраці у Полтавській області від 24.09.2019 року № 16-П 1265/01/14-04/256. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. ст. 116 КЗпП України) . Отже, суд вважає, що оскільки відповідач не провів повного розрахунку з позивачем в день його звільнення, вищевказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Судові витрати слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що він перебуває в шлюбі з відповідачем, і на час подання позову в іншому суді розглядається справа про їх розлучення. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. За час спільного проживання вони з дружиною придбали майно, а саме житловий будинок по вул. Молодіжній, 38 в с. Драбове-Барятинське Драбівського району Черкаської області та побутові речі. Просить суд визнати за ним право власності на Ѕ житлового будинку, бетонозмішувач, інвекторний зварювальний апарат «Дніпро М» та пожежну драбину. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні підтримав позов з урахуванням уточнених вимог. \~ \~ \~ \~Відповідач позов визнала повністю. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. З копії рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 22.06.2018 року вбачається, що судом розірвано шлюб між сторонами, в якому вони перебували з 05.01.2012 року. Згідно копії договору купівлі продажу житлового будинку від 22.04.2015 року [PERSON] придбала житловий будинок по вул.Молодіжній, 38 в с.Драбово-Барятинське Драбівського району Черкаської області. Крім того, відповідачем визнається факт придбання за час перебування в шлюбі спільного майна, а саме бетонозмішувача, інвекторного зварювального апарата «Дніпро М», пожежної драбини, шафи, ліжка двоспального, дивана «Малютка», комада, пральної машини «Електролюкс», будівельних матеріалів плит OSБ (60 шт.), ноутбук «HTS», унітазу, ванни, електроводонагрівача, плити електричної «Норд», велосипеда, сушки для овочів і фруктів «Zelmer» та м?ясорубки «Zelmer». Відповідно до ст.60, 70 Сімейного кодексу України майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається,\~що кожна\~річ,\~набута за\~час шлюбу,\~крім речей\~індивідуального користування,\~є об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя. У\~разі поділу\~майна,\~що є\~об'єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~частки майна\~дружини та\~чоловіка є\~рівними,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними або\~шлюбним договором. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Він є спадкоємцем який прийняв спадщину. До складу спадщини увійшов житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок позивач не зміг через відсутність правовстановлюючих документів на нього, вирішити дане питання в позасудовому порядку неможливо. Позивач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. З витребуваної судом інформації він нотаріуса вбачається, що позивач по справі прийняв спадщину після батька, останній на випадок сперті залишив заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Згідно довідки Погребської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 02.09.2019 року № 463 [PERSON] був головою двору по [ADDRESS] . Технічний паспорт на будинок даних про самочинне будівництво не містить. Нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини на будинок через відсутність правовстановлюючих документів. Вирішити спір в позасудовому порядку неможливо. Відповідно до ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-07 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 01 листопада 1997 року було зареєстровано шлюб із відповідачем. Мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя у нього з відповідачем по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, відмінність характерів та поглядів на спільне подружнє життя, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просив шлюб розірвати. 14 травня 2020 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська було прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 листопада 1997 року та мають спільну повнолітню дитину. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у позові стверджував, що під час подружнього проживання у сторін виявились різні характери, погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені і шлюб носить формальний характер. Відповідачем вказані факти не спростовані. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалась та зберегти її неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 02 жовтня 2009 року було зареєстровано шлюб із відповідачем. Мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя у нього з відповідачем по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, відмінність характерів та поглядів на спільне подружнє життя, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 16 липня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач направила до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити в повному обсязі . Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 жовтня 2009 року та мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою\~статті 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою\~статті 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 112 СК України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач у позові стверджував, що під час подружнього проживання у сторін виявились різні характери, погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини\~ фактично припинені і шлюб носить формальний характер. Відповідачем вказані факти визнані. Спір про поділ майна між сторонами по справі на тепер відсутній. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалась та зберегти її неможливо.

Outcome: approved