Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 08.09.2020 року звернувся з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська Універсальна Товарна Біржа GIP, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 02.11.2004 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №94/0598, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв. м., жилою площею 23,5 кв. м. Вказаний договір було зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі GIP в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю», реєстраційний номер №94/0598 від 02.11.1994 року. Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 5925066 від 20.12.2004 року, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Позивач зазначив, що використовує вказану квартиру протягом 26 років. На час укладення договору, сторонами не було нотаріально посвідчено вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На сьогоднішній день позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки вказаний договір нотаріально не посвідчений, у зв`язку з чим, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій просить суд визнати дійсним зареєстрований 02.11.1994 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю» договір №94/0598 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв. м. і складається в цілому із 2-х кімнат жилою площею 23,5 кв. м., а також: коридору, кухні, санвузлу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.11.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. В матеріалах справи наявна заява від [PERSON] та [PERSON] про розгляд справи за їх відсутності та про визнання позовних вимог. 21.12.2020 року від [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON] ) до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовну вимогу визнає та просить задовольнити позовну заяву. Окрім цього надала суду копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 01.11.2003 року на підтвердження зміни прізвища. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.11.2004 між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці), та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №94/0598, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв. м., жилою площею 23,5 кв. м. Вказаний договір було зареєстровано на Одеській універсальній товарній біржі GIP в «Журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю», реєстраційний номер №94/0598 від 02.11.1994 року. 05.11.1996 року Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №94/0598 від 02.11.1994 року на ім`я [PERSON] виготовило технічний паспорт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв. м., жилою площею 23,5 кв.\~м. Також, 07.12.2004 року КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» на ім`я [PERSON] виготовило технічний паспорт № [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв. м., жилою площею 23,5 кв.\~м., на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №94/0598 від 02.11.1994 року. Відповідно до Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 5925066 від 20.12.2004 року, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», власником квартири за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Як вбачається з Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої ОСББ «Фонтан-39», за адресою: [ADDRESS] , особою, яка проживає за вказаною адресою є [PERSON] , без реєстрації. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Як вбачається з позовної заяви, одна із осіб, яка виступала стороною договору, а саме [PERSON] , померла. Позивач використовує квартиру протягом 26 років, мешкає в квартирі, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує квартиру в належному санітарно - технічному стані. Біржове оформлення договору сторонами така форма оформлення подібного роду договорів відповідала законодавству того часу. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На даний час позивач не має можливості розпоряджатися своєю власністю, оскільки вказаний договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено. Відповідно до ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до п. 4\~прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1994 році, тобто до набрання чинності новим\~ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми\~ЦК Української РСР (від 1963 року, в редакції що діяла на момент укладання договору). Відповідно до\~ст.\~4\~ЦК УРСР (від 1963 року, в редакції що діяла на момент укладання договору) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до\~ст. 41 ЦК УРСР \~(в редакції що діяла на момент укладання договору) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Статтею 153 ЦК УРСР , було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно\~ст. 224 ЦК УРСР, (в редакції що діяла на момент укладання договору), за договором купівлі-продажу, продавець зобов`язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до\~ст. 225 ЦК УРСР, 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно до\~ст. 227 УРСР, (в редакції що діяла на момент укладання договору), нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. За\~ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд, на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності до діючого на даний час законодавства\~а саме\~ст. 204 ЦК України\~«правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Згідно з ч.1ст.316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вимогами\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується\~Конституцією України\~та законами України, у тому числі ст.ст. 15,16 ЦК України\~та ст.ст.1,3,4 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. За таких обставин, суд вважає, що, оскільки при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, усі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1994 році, суд дійшов до висновку про необхідність задовольнити позовну заяву про визнання договору купівлі-продажу дійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved