Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

До Малиновського районного суду міста Одеси звернулися позивачі до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В обґрунтування позову позивачами зазначено наступне. 13.11.2001 року, згідно договору № 4186, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Бардук М.Д., [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] в м. Одесі. 14.11.2001 року КП «ОМБТІ та РОН» право власності на вказану квартиру було зареєстровано під № 140 - стор. 113 - ин. 411 пр. Проте, вселитися у придбану квартиру [PERSON] з дружиною не міг через перешкоди колишнього власника. Через це 17.01.2002 року вони звернулися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. В подальшому, стосовно вказаної квартири було порушено кримінальну справу та на квартиру було накладено арешт. Як вказує позивач, протягом багатьох років він, як власник квартири систематично звертався до правоохоронних органів з численними заявами, стосовно розслідування кримінальної справи № 03200200108, порушеної у 2002 році, відносно спірної квартири. У вересні 2014 року позивачам стало відомо, що в належній [PERSON], квартирі зареєстрована якась невідома їм особа. З приводу цього вони звернулися з відповідною заявою до Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, звідки отримали відповідь, що вказана ними інформація внесена до ЄРДР за № 12014160470009098 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. На теперішній час проводиться почеркознавча експертиза. Після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, позивачі дізналися про те, що невідома їм гр. [PERSON] придбала спірну квартиру 03.12.2001 року, згідно договору купівлі - продажу нерухомого майна № 01/1232 від 03.12.2001 року, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі, право власності зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 07.12.2001 року. Проте, як зазначають позивачі, ці обставини не відповідають дійсності, адже ні у 2001 році, ні пізніше ніколи ця квартира [PERSON] не продавалась, оскільки оригінал договору купівлі - продажу нерухомого майна від 13.11.2001 року зберігається у позивачів, а дублікати правовстановлюючих документів на спірну квартиру ніколи ні їм, ні жодній іншій особі не видавались;ні вона, ні її чоловік, ні будь-яка інша уповноважена особа не зверталась до КП «ОМБТІ та РОН» про видачу довідки-характеристики для відчуження вищевказаної квартири, що підтверджується листом КП «БТІ» ОМР від 26.01.2015 року; реєстрація права власності за [PERSON] відсутня, про що свідчить довідка КП «БТІ» ОМР, звідки вбачається, що станом на 31.12.2012 року за [PERSON] не було реєстрації права власності на спірну квартиру. Таким чином, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі - продажу від № 01/123 2 від 03.12.2001 року, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі. Позивачі в судове засідання надали заяви про підтримання позовних вимог, просили суд постановити рішення, яким договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] в м. Одесі, укладений 03.12.2001 року на Одеській універсальній товарній біржіміж продавцем - [PERSON] та покупцем - [PERSON], визнати недійсним. Відповідач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву в якій повідомила суд про те, що ніколи не купувала квартиру [ADDRESS] в м. Одесі на Одеській універсальній товарній біржі та зазначила, що позовні вимоги є обгрунтовними, просила суд їх задовольнити, а справу розглядати у її відсутності. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, оцінивши докази, відповідно до вимог ст.ст.57-65 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2001 року між [PERSON] (Продавець) з одного боку та [PERSON] (Покупець) з іншого боку, був укладений договір купівлі-продажу № 4186, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу у відповідності до діючого законодавства, укладений в письмовій формі, підписаний сторонами, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М.Д. (а.с. 4) На виконання вимог ст. 210 ЦК України, даний договір був зареєстрований у КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в книзі номер запису 140 - стор. 113- ін.. 411 пр. (а.с. 4) Позивачем надано, ще один договір купівлі - продажу нерухомого майна № 01/1232 від 03.12.2001 року, зареєстрованого на Одеській універсальній товарній біржі, право власності зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 07.12.2001 року, за яким позивач (Продавець) з одного боку та відповідач (Покупець) з іншого боку продав квартиру за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 5-7) Як вбачається з висновку експерта від 01.08.2015 № 226-П, наданого позивачем, підпис у графах «Продавець» у зазначеному договорі № 01/1232 купівлі-продажу нерухомого майна від 03.12.2001 р. вірогідніше за все виконані не позивачем, а іншою особою. (а.с. 54) З заяви наданої відповідачем в ході судового засідання, зазначено, що вона ніколи не укладала жодних договорів на Одеській універсальній товарній біржі, на квартиру [ADDRESS] в м. Одесі. (а.с. 39) Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статі 203 ЦК України. Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звертається увага суду, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статі 205-210,640 ЦК тощо). Зокрема не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача, тощо. Згідно із ст.210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі не здійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такий реєстрації. Встановивши ці обставини суд відмовляє в позові про визнання правочину недійсним. З вищенаведеного випливає, що доки договір не пройде всі стадії свого укладення - досягнення згоди сторін (консенсусу) з усіх істотних умов договору і надання цій згоді належної форми, а у випадках з реальним договором слід додати ще і передання майна, договір не є укладеним і не породжує для сторін тих цивільних прав та обов'язків, на досягнення яких він був спрямований. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що договір купівлі - продажу нерухомого майна № 01/1232 від 03.12.2001 року, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі, право власності зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 07.12.2001 року, за яким позивач (Продавець) з одного боку та відповідач (Покупець) з іншого боку продав квартиру за адресою: [ADDRESS], можливо визнати недійсним.

Outcome: approved