Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа ВВД ФСС НВВ та ПЗУпро відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах з 02 березня 2009 року, працюючи з 14 червня 2010 року електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Згідно наказу № 3068/к від 17 листопада 2012 року його було звільнено з займаної посади за ст. 38 КЗпП України, у звязку з переходом на пенсію. Позивач зазначає, що відповідно до акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 грудня 2015 року, йому було встановлено діагноз: хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз ЛН1-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст.. (третій ст..) за класифікацією [PERSON] та [PERSON]; хронічна радикулопатія L5, S1 в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Встановлені професійні захворювання вперше, які виникли у звязку з подовженим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом шкідливого фактора - пил переважно фіброгегної дії, виробничий шум, важкість праці. Крім того, позивач вказує, що 26 січня 2016 року він був вперше оглянутий Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м Краматорськ Донецької області,згідно висновку якої йому було встановлено третю групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності безстроково. Також, позивач зазначає, що після встановлення групи інвалідності, яка повязана з професійним захворюванням, ВВД ФССНВВ та ПЗУ у м. Красноармійську йому були призначенострахові виплати. Внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоровя, в звязку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно перебуває у хворобливому стані. Позивач вказує, що на теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані, у звязку з чим відносини у його родині погіршилися, він став інвалідом. Його пригнічує та обставина, що його здоровя не відновиться, і він надалі залишиться інвалідом на все життя. Позивач зазначає, що звільнення з роботи було зумовлено різким погіршенням стану його здоровя, що безумовно вплинуло на його доході. Ураховуючи, що після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 60\~000 грн., яку \~просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позову та додатково пояснила, що в загальному позивач працював у відповідача протягом 15 років у шкідливих умовах, просить позов задовольнити. Клопотання про призначення експертизи для визначення розміру моральної шкоди не заявляла, хоча судом було розяснено зміст ст. 143 ЦПК України. скористалася. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення аналогічні змісту заперечення на позовну заяву, що міститься в матеріалах справи, просив у задоволені позову відмовити. На питання суду, пояснив, що позивач дійсно пропрацював на підприємстві 15 років у шкідливих умовах праці, зауваження щодо акта розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 15.12.2015 року вони не подавали. Представник заінтересованої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просила позов розглянути у їх відсутності, щодо ухвалення рішення поклалися на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів у трудові книжці, позивач з 16 грудня 1987 року по 16 жовтня 1996 року, з 15 березня 2004 по 02 серпня 2007 року та з 02 березня 2009 року до 17 листопада 2012 року, а разом 15 років 11 місяців 1 день, перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с.3-8). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15 грудня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум, важкість праці. Причина професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони з вмістом діоксиду кремнію 6,0% складала 28,3 мг/м.куб. (ГДК - 10 мг/м.куб.), параметри виробничого шуму сягали 83бБА, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 150,4Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,30Вт (ПДР 45Вт) (а.с. 9-11). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 42/998 від 01 грудня 2015 року, через вказані ушкодження здоровя позивачу встановлено діагноз: «хронічний бронхіт 11 ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз ЛН1-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху ІІІ ст.. (третій ст..) за класифікацією [PERSON] та [PERSON]; хронічна радикулопатія L5, S1 в стадії затихаючого загострення з помірним статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом». Професійне захворювання вперше (а.с. 14). Згідно\~ст. 153 КЗпП України,\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, \~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Однак, відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відтак, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що згідно довідки МСЕК від 26 січня 2016 року позивачу встановлено втрату професійної працездатності 65 % по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та 3 групу інвалідності з 04 січня 2016 року безстроково. З огляду на вищенаведене, позивач 14 березня 2016 року звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 65% працездатності в звязку з роботою на виробництві із шкідливими умовами праці, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, що позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів інші підприємства, на яких він працював між періодами роботи у відповідача, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням часу роботи на підприємстві відповідача, а саме: з 16 грудня 1987 року по 16 жовтня 1996 року, з 15 березня 2004 по 02 серпня 2007 року та з 02 березня 2009 року до 17 листопада 2012 року, а разом 15 років 11 місяців 1 день, та часу коли вперше позивач звернувся до медичної установи з даним захворюванням. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 65%, інвалідність встановлено безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 35 000 гривень, яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Згідно\~ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

Outcome: partial