Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

До суду 03.09.2013 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовних вимогах [PERSON] просила: визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням [ADDRESS] Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона є одноособовим власником зазначеної квартири, [PERSON], яка є її дочкою та зареєстрована в квартирі з 10.02.1988 року, добровільно залишила вказану квартиру 13.02.2012 року та з цього часу проживає у м.Бровари Київської області зі своїм чоловіком. Як зазначає позивачка, [PERSON], проживаючи з чоловіком, як член його сімї набула право на користування житловим приміщенням, яке належить йому на праві власності. В період з 13.02.2012 року по 03.09.2013 року [PERSON] не користувалась квартирою [ADDRESS], не залишала в ній особистих речей, не виконувала обов'язки по утриманню квартири та сплати за житлово-комунальні послуги. Всі витрати як зазначає [PERSON], вона несла особисто. Відсутність [PERSON] у квартирі підтверджується відповідними актами, що складені комісією ЖБК «Імпульс». Крім того, позивач зазначає, що вона не чинила жодних перешкод дочці у користуванні квартирою, вхідних замків не змінювала, а [PERSON] не ставила питання про вселення та не зверталась в будь-які органи щодо порушення її прав на користування житлом, добровільно віддала ключі від квартири. 17.10.2013 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та встановлення порядку користування квартирою. Ухвалою суду від 17.10.2013 року зустрічну позовну заяву об'єднано в одне провадження з первісним позовом. В своїх вимогах [PERSON] просила зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та передати їй дублікат ключів від квартири; вселити її квартиру та встановити порядок користування житловим приміщенням. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона, являючись дочкою [PERSON] проживає в спірній квартирі з народження, а зареєстрована з 1988 року. Після укладення шлюбу з [PERSON] в березні 2012 року проживає в м.Бровари. Як зазначає [PERSON], вона не добровільно залишила спірну квартиру, а 13 лютого 2012 року після виникнення конфліктної ситуації з матір'ю, яка погрожувала їй фізичною розправою і тому вимушена була покинути місце проживання. Під час даного конфлікту викликався наряд міліції. Як зазначає [PERSON], [PERSON] обіцяла не чинити перешкоди в користуванні квартирою, оскільки в кінці лютого 2012 року вона ([PERSON].) передала [PERSON] 10 000,00 грн. в рахунок утримання квартири, а також в рахунок утримання квартири.Як зазначає позивачка, вона перевела на ім'я [PERSON] рахунки в ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та в ПАТ «Промінвестбанк»,але [PERSON] не дивлячись на домовленості, продовжує чинити перешкоди в користуванні квартирою. Після неодноразових спроб потрапити в квартиру, 30.08.2013 року [PERSON] викликала з цього приводу працівників міліції. Крім того,[PERSON] зазначає, що в спірній квартирі знаходяться її речі - літній одяг, побутова техніка, комп'ютер та інше. [PERSON] та її представник первісний позов підтримали та просили його задовольнити, зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні на тій підставі, що [PERSON] добровільно залишила квартиру з метою проживати разом з майбутнім чоловіком на прохання та вмовляння [PERSON] нікуди не переїздити, [PERSON] зібрала речі і викликала [PERSON], щоб він допоміг їй перевезти речі. Батьки [PERSON] допомагали [PERSON] збирати речі в той час, як [PERSON] зачинив [PERSON] у ванній кімнаті і тримав двері щоб вона не вийшла. І тільки після того, як речі були зібрані та перенесені в автомобіль [PERSON] змогла вийти з ванної кімнати. В той же день до [PERSON] з боку [PERSON] було застосовано фізичну силу. Перед тим, як поїхати, [PERSON] добровільно передав [PERSON] комплект ключів від квартири, якими користувалась [PERSON]Кошти, які зазначає [PERSON] які ніби-то передавались на утримання квартири насправді не передавались [PERSON], будь-які докази на підтвердження цього відсутні. Так само відсутні докази на підтвердження того, що рахунки в банківських установах були переведені на ім'я [PERSON] В спірній квартирі відсутні будь-які речі [PERSON], побутова техніка, що належить їй також відсутня в квартирі. Комп'ютер (ноутбук), який є в квартирі був куплений [PERSON][PERSON] з 13.02.2012 року жодного разу не з'являлась в квартирі, що належить на праві власності позивачу та навіть не приходила на запрошення [PERSON] [PERSON] та її представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та підтримали зустрічний позов і просили його задовольнити. Також суду пояснили, що [PERSON] не надала суду належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в позовній заяві. 13.02.2012 року [PERSON] з метою відмовити дочку від одруження з [PERSON] застосовувала до неї погрози, психологічний тиск, фізичну силу, порвала на ній кофту, хватала руками за волосся та боляче смикала, нанесла удари по тілу та руках останньої, примусово відібрала в присутності працівників міліції комплект ключів від квартири. [PERSON] має і на даний час бажання проживати в квартирі за місцем реєстрації. А тому [PERSON] залишила квартиру не добровільно, а внаслідок конфлікту з матір'ю, що унеможливило їх проживання разом. Представник Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши [PERSON], її представника, [PERSON] та її представників, свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та часткове задоволення зустрічних вимог за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 18.07.2012 року (а.с. 11). Квартира складається з однієї кімнати жилою площею 20,40 кв.м., загальною площею 38,30 кв.м. У зазначеній квартирі, згідно із довідкою №31 від 20.08.2013 року, що видана Житлово-будівельним кооперативом «Імпульс» зареєстровані: [PERSON] (власник) з 21.08.1976 року та [PERSON] (дочка) з 10.02.1988 року (а.с.16). Як вбачається з копій квитанцій, витрати по утриманню квартири несла [PERSON] [PERSON] та її представники в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] передала матері 10 000,00 грн. та перевела рахунки в банківських установах на ім'я [PERSON] для сплати за житлово-комунальні послуги. [PERSON] заперечувала цей факт. Проте суду не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини. З актів про не проживання особи в житловому приміщенні та відсутності особистих речей особи, що складені 22.01.2013 року та 10.08.2013 року комісією Житлово-будівельного кооперативу «Імпульс» вбачається, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] протягом останнього року і по цей день. [PERSON] зареєстрована в даній квартирі, але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б належали даній особі не виявлено. Відомості про не проживання [PERSON] за вказаною адресою підтверджені мешканцями цього будинку, які зазначають, що протягом останніх шести місяців не бачили дану особу в квартирі [ADDRESS], на сходовому майданчику, у під'їзді та прилеглій території будинку. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони не бачили [PERSON] біля будинку саме в той час, коли вони перебували біля будинку або в під'їзді. А також припустили, що в інший час вона могла з'являтись в будинку. [PERSON] не надала суду доказів на підтвердження того, що будь-які її речі знаходяться в квартирі, що належить на праві власності [PERSON] З висновку, що складений 03.09.2013 року дільничним інспектором міліції Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві Кічук А.С. вбачається, що 30.08.2013 року до Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві звернулась [PERSON] з приводу того, що матір [PERSON] не пускає її до квартири [ADDRESS] в будинку [ADDRESS] Також свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони 30.08.2013 року були присутні, коли [PERSON] не впускала дочку в квартиру. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] регулярно проходить медичні обстеження в поліклініці за місцем реєстрації. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 156 ЖК України члени сім'ївласника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Частина 2 статті 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, [PERSON] покинула квартиру [ADDRESS] 13.02.2012 року після сварки між [PERSON] та [PERSON] через її майбутнє заміжжя з [PERSON] (так як [PERSON] негативно до нього відноситься). Навіть в судовому засіданні [PERSON] показувала своє негативне відношення до дочки та її чоловіка. Так як [PERSON] покинула квартиру [ADDRESS] після сварки, на даний час між дочкою та матір'ю існують неприязні стосунки, до моменту пред'явлення позову до суду [PERSON] зверталась до Шевченківського РУ ГУМВС України в м.Києві щодо неможливості проживання за місцем реєстрації, тому суд приходить до висновку про те, що [PERSON] з поважних причин не проживає за місцем реєстрації. Крім того, суд вважає, що не є підставою для втрати права на користування квартирою та обставина, що дитина живе окремо від батьків. А тому відповідно суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] та судом не встановлено підстав для визнання її такою, що втратила право на користування квартирою, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення її та зобов'язання [PERSON] надати дублікат ключів від квартири. Що стосується вимог про визначення порядку користування квартирою суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні на підставі наступного. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За відсутності згоди порядок володіння та користування майном визначається судом за позовом одного або декількох співвласників. Таким чином, підставою для звернення до суду з позовом про визначення порядку володіння та користування майном, яке перебуває у спільній частковій власності одного із співвласників, є відсутність згоди щодо порядку володіння та користування таким майном з іншими співвласниками. Звернення до суду із позовом про визначення порядку володіння та користування майном є одним із прав власника, передбаченим ст. 319, 358 ЦК України. Таким чином, оскільки [PERSON] не є співвласником квартири, а є лише зареєстрованою в ній, тому законом передбачені підстави для визначення порядку користування квартирою відсутні. На підставі статті 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial