Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник заявника [PERSON] [PERSON] , зазначивши заінтересованою особою Холодногірський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд встановити факт народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , місце народження: м. Луганськ, батьками якої є громадяни України [PERSON] , [INFO] , та, за вказівкою матері дитини, [PERSON] , для проведення державної реєстрації дитини у відповідних органах РАЦС України. В обґрунтування вимог представник заявника посилається на те, що [INFO] у\~громадянки України\~ [PERSON] у\~м.\~Луганську,\~що на\~даний час\~є тимчасово\~окупованою територією\~України,\~народилася донька\~ [PERSON] .З батьком\~доньки [PERSON] \~не перебуває\~у шлюбі,\~заяви батька\~щодо її\~прізвища,\~ім`я\~та по\~батькові немає.Відповідно,\~прізвищем дівчинки\~є [PERSON] .За вказівкою\~матері дитини\~ [PERSON] \~ім`я\~та по\~батькові батька\~дитини є\~ [PERSON] .Відповідно,\~ [PERSON] є\~одинокою матір`ю.30.10.2020\~року [PERSON] \~так званим\~«ГУ «Луганский\~перинатальный центр»\~ЛНР» був\~виданий Виписний\~епікриз з\~історії пологів\~№ 906,\~а 17.11.2020\~року [PERSON] \~отримала Свідоцтво\~про народження\~( [NUMBER] ),\~видане так\~званим «Ленинским\~отделом записи\~актов гражданского\~состояния Луганского\~городского управления\~юстиции Министерств\~юстиции ЛНР».Але ці документи видані в м. Луганську органами, створеними на тимчасово окупованій території України не у відповідності до чинного законодавства України, а тому є недійсними і не створюють правових наслідків. У зв`язку із неможливістю отримати свідоцтво про народження державного зразка в позасудовому порядку, заявник вимушена звернутись із даною заявою до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.09.2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Холодногірський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту народження дитини. Призначено судове засідання. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, представник заявника [PERSON] надав заяву щодо проведення судового засідання у його відсутність, вимоги підтримав у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Холодногірського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, і зазначив, що заперечень проти заяви не має. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що вимоги, викладені в заяві, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Заявник [PERSON] народилась [INFO] в м. Луганськ, що підтверджується копією паспорту [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 23.06.2011 року (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17.11.2020 року Ленінським відділом записів актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, [PERSON] народилася [INFO] , місце народження: місто Луганськ, про що 17.11.2020 року зроблено відповідний актовий запис №299, матір`ю дитини вказана: [PERSON] , відомості про батька не зазначені (а.с.9). Факт народження [PERSON] дитини саме 26.10.2020 року підтверджено дублікатом Виписного епікризу з історії хвороби №906 від 30.10.2020 року (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до\~ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення\~державної\~реєстрації народження\~дитини\~є визначені центральним\~органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я, документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з ч. 4 ст. 317, п. 8 ч.1 ст. 430 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів, що закріплено ч.2 ст. 319 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України»\~від 15.04.2014\~року №\~1207-VII,\~Державні органи\~та органи\~місцевого самоврядування,\~утворені відповідно\~до\~Конституції та\~законів України,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території діють\~лише на\~підставі,\~у межах\~повноважень та\~у спосіб,\~що передбачені\~Конституцією та\~законами України. Будь-які\~органи,\~їх посадові\~та службові\~особи на\~тимчасово окупованій\~території та\~їх діяльність\~вважаються незаконними,\~якщо ці\~органи або\~особи створені,\~обрані чи\~призначені у\~порядку,\~не передбаченому\~законом. Будь-який\~акт (рішення,\~документ),\~виданий органами\~та/або\~особами,\~передбаченими частиною\~другою цієї\~статті,\~є недійсним\~і не\~створює правових\~наслідків. Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до\~Цивільного процесуального кодексу України\~щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у зазначеному в ЦПК України порядку мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у\~розпорядженні КМ України від 07.11.2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Згідно з додатком 1 до вказаного\~розпорядження КМ України, місто Луганськ віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, при ухваленні рішення суду документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. Крім того, 18.01.2018 року прийнято з Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», який набрав чинності 24.02.2018 року. Відповідно до ч.3 ст.2 зазначеного Закону України діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. Так, дослідивши надані заявником письмові докази, суд приходить до висновку, що за зверненням [PERSON] , для якої такий факт має юридичне значення, є всі підстави для встановлення факту, а саме, що [PERSON] народилась [INFO] в м. Луганськ, Луганська область, Україна, і її матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Разом з тим суду не надано жодних доказів на підтвердження даних щодо батька дитини, тому в цій частині заява задоволенню не підлягає. Разом з тим внесення відомостей про батька дитини може бути здійснено органами реєстрації актів цивільного стану відповідно до чинного законодавства під час складання актового запису про народження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вищевказаної заяви. Рішення суду про встановлення факту народження є підставою для видачі відповідного свідоцтва про народження. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial