Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 25 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач позикодавець, передав у борг відповідачу позичальнику 17500 доларів США, які Відповідач зобовязався повернути 01 березня 2009 року. Доказом укладення договору позики та передача грошей по цьому договору є розписка від 25 березня 2008 року. Однак відповідач до теперішнього часу взяті на себе зобовязання не виконав, отримані у позику гроші не повернув. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.04.2015 року сума боргу становить 411355, 58 гривень. Позивач зазначив, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання з 01 березня 2009 р. по 01 березня 2012 р. (3 роки). Виходячи із розрахунку (17500х 3%/366 = 525 доларів США в рік. 525х3 роки = 1575 доларів США), відповідач також має сплатити 3% річних за період прострочення позики за період з 01 березня 2009 р. по 01 березня 2012 р., відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.04.2015 року становить 37022 грн. Позикодавець, посилається на своє право одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що складає в період з 01 березня 2009 року по 01 березня 2012 року (4627, 88 доларів США х 2350.6033 = 10878310:100=108783 гривень. Зазначені обставини змусили позивача звернутися з цим позовом до суду. Таким чином позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики, яка відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.04.2015р. становить 411355, 58 грн., а також 3% річних за період прострочення позики за період з 01 березня 2009 р. по 01 березня 2012 р., що становить 37022 грн. та облікової ставки Національного банку України в період з 01 березня 2009 року по 01 березня 2012 року становить 108783 грн. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу у його відсутності про що надав письмове клопотання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся належним чином, поважність причини своєї неявки, суду не надано. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України, оскільки суд вважає причини неявки представника відповідача неповажними.. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 25 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач позикодавець, передав у борг відповідачу позичальнику 17500 доларів США, які Відповідач зобовязався повернути 01 березня 2009 року. Доказом укладення договору позики та передача грошей по цьому договору є розписка від 25 березня 2008 року. Однак відповідач до теперішнього часу взяті на себе зобовязання не виконав, отримані у позику гроші не повернув. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.04.2015 року сума боргу становить 411355, 58 гривень. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві туку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчений передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Як вбачається зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Верховний Суд України у Постанові №6-79цс14 від 02.07.2014 р. зазначив, що аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобовязання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання з 01 березня 2009 р. по 01 березня 2012 р. (3 роки). Виходячи із розрахунку (17500х 3%/366 = 525 доларів США в рік. 525х3 роки = 1575 доларів США), відповідач також має сплатити 3% річних за період прострочення позики за період з 01 березня 2009 р. по 01 березня 2012 р.., відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 08.04.2015 року становить 37022 грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Позивач, має одержати від відповідача проценти від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, що складає в період з 01 березня 2009 року по 01 березня 2012 року (4627, 88 доларів США х 2350.6033 = 10878310: 100= 108783 гривень. За таких підстав суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задовольнити.

Outcome: approved