Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулася позивач, з дійсною позовною заявою,свої вимоги мотивувала тим що з 08 травня 2009 року вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від першого шлюбу позивач має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Від шлюбу з відповідачем вони мають дитину [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони не проживають з січня 2016 року, оскільки між ними змінилися відносини, зникла любов і взаєморозуміння, з'явилися різні погляди на життя, зазначає, що відповідач байдужий до дітей, матеріально не допомагає, працювати не хоче , просила розірвати шлюб між нею та [PERSON]., після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « Іванова» У судове засідання позивач належним чином повідомлена про час та дату судового засідання не зявилася , надала заяву до суду в якій просила слухати справу за її відсутністю, наполягала на задоволенні її позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, про час слухання справи був належним чином повідомлений. До суду надав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, про що було 08.05.2009 року зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації шлюбу № 214. Від сумісного шлюбу вони мають дитину [PERSON] [INFO]. З січня 2016 року разом не проживають, спільне господарство не ведуть. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечило б їх інтересам. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~\~ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе та сам відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище «Іванова» Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір у сумі 551 грн.20 коп., оскільки відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати На підставі викладеного,

Outcome: approved