Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулись [PERSON] та [PERSON] та просили ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1995 року, реєстраційний № [NUMBER] , виданого згідно з розпорядженням від 29 листопада 1995 року № 20272, 20/100 частин будинку готельного типу. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1995 року реєстраційний № [NUMBER] позивачам на праві спільної сумісної власності належить квартира спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] частин у будинку готельного типу. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 29 листопада 1995 року № 20272. Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.07.2021 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована наступна особа: [PERSON] , [INFO] . У 1995 році позивач [PERSON] зареєструвала свого рідного брата за материнською лінією - [PERSON] , у вище зазначеній нерухомості, який і до сьогоднішнього дня залишається там зареєстрованим. Відповідач з моменту реєстрації у 1995 р. майже не відвідував місце реєстрації, а з 2010 р. взагалі не з`являється за місцем паспортної реєстрації, не бере участі в оплаті комунальних послуг та проведенні поточного ремонту, не має жодних особистих речей в квартирі та нею не цікавиться. Ніяких домовленостей між позивачами і відповідачем про збереження за ним права користування 20/100 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належної позивачам на праві приватної власності, не було. Поважних причин його відсутності за місцем паспортної реєстрації, як позивачам відомо, немає. Позивачі не чинили жодних перешкод відповідачу в користуванні нерухомістю. Його рішення не проживати в частині квартири було добровільним та самостійним. На сьогоднішній день позивачі з відповідачем майже не спілкуються. Він відмовляється самостійно знятися з паспортної реєстрації за адресою належної позивачам нерухомості, тому вони вимушені звернутися до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Клопотання позивачів про виклик та допит свідків в судовому засіданні було задоволено. Позивачі [PERSON] , та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечували позивачі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 листопада 1995 року реєстраційний № [NUMBER] [PERSON] , та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира спільного заселення, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , 20/100 частин у будинку готельного типу. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 29 листопада 1995 року № 20272. (а.с.16) Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини було змінено на « [PERSON] ». (а.с. 68) Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 05.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 липня 2014 р. Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 354 розірвано. Прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу залишено [PERSON] . Рішення набрало законної сили 17.11.2014 року. (а.с. 69) З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.07.2021 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.20,25) Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Дані, які викладені позивачами у позовній заяві підтверджуються актом, який складений у присутності трьох свідків, в якому зафіксовано, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з січня 2010 року. Даний акт засвідчений начальником дільниці №45 КП «Жилкомсервіс» Михнюк М.В. (а.с.21) Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] (кожний окремо) пояснили, що жодного разу відповідача не бачили, особистих речей його в будинку не має. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім`ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У зв`язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у будинку не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та власниками будинку не має, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів відповідають вимогам закону, а тому підлягають безумовному задоволенню. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved