Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов цивільний позов [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення боргу за договором» ( а.с.2). Позивач звернувся до Відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором, в якому прохав: стягнути з [PERSON] Вікторовичана користь [PERSON] грошові кошти у сумі 8745 грн. 00 коп. за договором позики від 09 квітня 2014 року; Позовні вимоги Позивач обгрутовує тим, що 09 квітня 2014 року між ним та Відповідачем був укладений договір позики грошових коштів на загальну суму 11000 тисяч гривень в рахунок сплати 73, 2 м.кв. гранітних плит Покостовського родовища. Вказаний договір позики укладався у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON]. Розпискою позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві грошові кошти в повному обсязі, проте ця умова договору Відповідачем не була виконана належним чином. Відповідачем було частково повернуто грошові кошти у розмірі 2255 грн. 00 коп. Позивач, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволені, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.35). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомив, заперечень на позов не надав (а.с.126, 127-131). Правом участі представника у судовому засіданні не скористався. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлено: 09 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на загальну суму 11000 тисяч гривень в рахунок сплати 73, 2 м.кв. гранітних плит Покостовського родовища (а.с.3). Відповідно до розписки, наданої [PERSON], вказаний договір позики складався у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON]. Розпискою позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві грошові кошти в повному обсязі. Але ця умова договору [PERSON] не виконана (а.с.2). Установлено, що Позивачем на адресу Відповідача - 14 листопада 2014 року, 08 грудня 2014 року, 29 грудня 2014 року направлялась вимога про повернення грошових коштів, проте відповіді на дані вимоги не надійшло (а.с.4,8,12). Суд дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, - приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов'язань визначено моментом пред'явлення вимог кредитор має право вимагати їх виконання у будь-який час. Відповідно до статті 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив грошове зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо законом або договором не було встановлено інший розмір процентів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, які встановлені ст.ст.10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог або заперечень, саме сторона визначає коло доказів, які вона надає суду. Судом установлено факт укладання 09 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договору позики грошових коштів на загальну суму 11000 тисяч гривень в рахунок сплати 73, 2 м.кв. гранітних плит Покостовського родовища. Установлено, що відповідач взяті на себе обов'язки за вказаними договорам не виконав. Станом на день розгляду справи існує заборгованість у розмірі 8745 грн. 00 коп. (вісім тисяч сімсот сорок п'ять грн. 00 коп.) Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., слід стягнути на користь [PERSON] з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved