Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 29 вересня 2014 року звернувся [PERSON] (далі - позивач) з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на своє утримання на час навчання в розмірі 900 грн. щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років. В обґрунтування свого позову зазначив, що 11 листопада 1995 року між його батьками було укладено шлюб, який був розірваний у 1998 році. Відповідач за рішенням суду сплачував на утримання позивача аліменти до його повноліття. Позивач навчається на другому курсі в Запорізькому національному університеті. На даний час відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, тому позивач просить стягнути з відповідача на час навчання по 900 грн. щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову про стягнення аліментів на час навчання наполягає. Відповідач також звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позов визнав частково, просить суд стягнути з нього аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі ? частини його заробітку, надав до суду довідку про його заробітну плату. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком повнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 14 червня 2000 року Куйбишевським відділом РАГС Запорізької області (а.с.2). До повноліття позивача за рішенням суду відповідач [PERSON] сплачував аліменти у розмірі ? частини свого доходу щомісячно, що підтверджено постановою Куйбишевського районного суду Запрізької області від 06 квітня 1998 року (а.с.9). Згідно із паспорту громадянина України, позивач [INFO] року досяг повноліття (а.с.11). Відповідно до довідки № 2820 від 01.09.2014 року, виданої ДВНЗ «Запорізький національний університет», позивач дійсно навчається в ДВНЗ «Запорізький національний університет» на 2 курсі денного відділення за спеціальністю «Менеджмент», форма навчання - держзамовлення (а.с. 10). Навчання [PERSON] потребує матеріальних витрат, а саме: витрат на оплату за проживання у гуртожитку, за охорону гуртожитку (а.с.5). Крім того, з метою здешевлення харчування його матір надає продукти харчування, тому для їх отримання позивач здійснює періодичні поїздки до дому, витрачає грошові кошти на оплату проїзду (а.с.3). Зазначені обставини, які підтверджують факт досягнення [PERSON] повноліття, подальше продовження навчання та потребу у зв'язку з цим матеріальної допомоги батьків, сторони визнали, їх не оспорювали. Відповідно до вимог стст.199,200 Сімейного кодексу України (далі СК України) якщо повнолітній син, донька продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує (стаття 182 СК України): 1. стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2. стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3. наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4. інші обставини, що мають істотне значення. У пункті 20 Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначені обставини, які підтверджують факт досягнення [PERSON] повноліття, подальше продовження навчання та потребу у зв'язку з цим матеріальної допомоги батьків, сторони визнали, їх не оспорювали. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається із заперечень відповідач, останній не відмовляється сплачувати аліменти, однак просить їх стягнути не у твердій грошовій сумі, як просить позивач в сумі 900 гривень щомісячно, а в розмірі ? частини свого заробітку щомісячно. Суд прийшов до висновку, що між сторонами існує спір щодо розміру та способу виконання обов'язку утримувати дитину, отже при вирішенні спірних правовідносин потрібно встановити матеріальне становище батька щодо можливості сплачувати аліменти. Аліменти можуть бути стягнуті як у твердій грошовій сумі так і в частці від заробітку (доходу) платника аліментів (ст.200 СК України). Відповідно до змісту ст.184 СК України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі. З наданої відповідачем довідки №01-27/611 від 29.10.2014 року вбачається, що останній офіційно працевлаштований, працює в Державіній фітосанітарній інспекції Запорізької області, його заробітна плата складає 1300-1400 гривень щомісячно, отже має регулярний дохід. Враховуючи розмір заробітної плати відповідача, за відсутності інших доказів його матеріального становища та отримання нерегулярного, мінливого доходу, доходу в натурі, які в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України позивачем не подані та не доведено факт належного матеріального становища [PERSON], суд приходить до висновку про неможливість [PERSON] сплачувати аліменти у розмір та у спосіб запропонований позивачем [PERSON], оскільки аліменти в сумі 900 гривень будуть складати більше половини заробітку платника аліментів. Крім того, позивач не надав суду доказів свого матеріального становища, оскільки за матеріалами справи позивач навчається безкоштовно на держзамовленні, отже отримує стипендію, а також не надано доказів матеріального становища матері позивача, що має значення при визначені розміру аліментів щодо можливості надання утримання позивачу другим з батьків (ч.2 ст.200 СК України). Дослідивши матеріали справи, інші обставини справи, суд прийшов до висновку про доцільність встановлення розміру та способу сплати аліментів на утримання сина в період навчання у вигляді 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України. Згідно із ст.ст.191,201 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, [PERSON], на користь якого стягуються аліменти на період його навчання, згідно із графіком навчального процесу має перерви у навчанні, то аліменти в період канікул не повинні стягуватись з відповідача, оскільки повнолітня дитина не несе витрат на навчання та не позбавлена можливості працевлаштуватись. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, розмір якого визначається на час подачі позову до суду, виходячи з положень п.1.1 ст.2 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial