Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого позивачкою зазначено, що вона є власником 41/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . У вказаному домоволодінні з жовтня 2013 року по серпень 2017 року проживали виключно відповідачі, які вселились та були зареєстровані за цією адресою за згодою попереднього власника. В подальшому відповідачі за рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2017 року були виселені з будинку та 01.08.2017 року виїхали з нього. За весь період проживання в домоволодінні відповідачі кошти за спожиті комунальні послуги сплачували періодично та не в повному обсязі. Внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 12570 грн. 16 коп., яка включає в себе заборгованість за спожитий газ в сумі 8978 грн. 30 коп., за спожиту воду в сумі 800 грн., за спожиту електроенергію в сумі 2791 грн. 86 коп. Через наявну заборгованість постачальниками було припинено надання комунальних послуг. Тому, як єдиний власник, вона була вимушена сплатити цю заборгованість за спожиті відповідачами комунальні послуги. В зв`язку з цим, посилаючись на те, що відповідачі відмовляються відшкодувати вартість сплачених нею послуг, позивачка просила стягнути з відповідачів 12570 грн. 16 коп. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідачів на її користь 10333 грн. 40 коп., з яких: заборгованість за спожитий газ в сумі 7156 грн. 25 коп., за спожиту воду в сумі 385 грн. 29 коп., за спожиту електроенергію в сумі 2791 грн. 86 коп. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] під час розгляду справи заперечували проти позову та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень посилались на те, що правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Жодних договорів на підтвердження надання позивачці або відповідачам послуг, заборгованість по яким просить стягнути позивачка, останньою не надано. В повідомленнях про наявність заборгованості вказано попереднього власника [PERSON] . Особові рахунки позивачкою на себе не переоформлено. Застережень щодо розподілу заборгованості за комунальні платежі в договорі купівлі-продажу не вказано. В домоволодінні з 09.07.2015 року по 20.05.2016 року згідно домової книги проживала [PERSON] та протягом всього часу, за який утворилась заборгованість проживав [PERSON] . Однак, позивачка стягує заборгованість лише з відповідачів, а не з усіх чотирьох мешканців домоволодіння. Також вважали, що компенсація сплачених позивачкою коштів за комунальні послуги до моменту укладання договору купівлі-продажу повинно вирішуватись виключно між нею та колишнім власником [PERSON] . Заслухавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] на праві власності належали 41/100 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яка за договором купівлі-продажу від 27.08.2016 року була відчужена ним на користь [PERSON] В 2013 році за згодою [PERSON] в домоволодіння вселились відповідачі. З дозволу [PERSON] 03.02.2014 року в домоволодінні був зареєстрований [PERSON] , а 23.09.2014 року [PERSON] 17.08.2016 року в квартирі за згоди власника [PERSON] було зареєстрована донька відповідачів [PERSON] . Згідно рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 21.03.2017 року (цивільна справа №203/4407/156-ц) відповідачі були виселені з зазначеного вище домоволодіння за відповідним позовом його нового власника - позивачки [PERSON] . З наданих позивачкою довідок вбачається, що за адресою [ADDRESS] за період з 01.08.2015 року по 01.08.2017 року за послуги газопостачання обліковувалась заборгованість в сумі 7156 грн. 25 коп., за водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2016 року по 01.08.2017 року в сумі 385 грн. 29 коп., за спожиту електричну енергію за період з 01.08.2015 року по 01.02.2017 року в сумі 2791 грн. 86 коп. Посилаючись на те, що у вказаний період в домоволодінні проживали виключно відповідачі, які оплату за спожиті послуги не здійснювали, а також на те, що вказану заборгованість внаслідок припинення надання послуг їх постачальниками, була вимушена сплатити вона, позивачка просила стягнути на її користь з відповідачів сплачені кошти в загальній сумі 10333 грн. 40 коп. Згідно ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Частиною 1 ст.156 ЖК України встановлено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ст.160 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно ч.1 ст.811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Нормами ст.ст.525,526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст.ст.319,322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що до 27.08.2016 року власником 41/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] був [PERSON] , на ім`я якого було відкрито особові рахунки постачальниками послуг з газопостачання; водопостачання та водовідведення; електропостачання. З 27.08.2016 року право власності на зазначену вище частину домоволодіння набула позивачка. Проте, за період, за який заявлена до стягнення сплачена нею заборгованість, особові рахунки на себе вона не переоформлювала. Будь-яких договорів найму ані [PERSON] , ані позивачкою [PERSON] з відповідачами у передбаченому законом порядку не укладалось. Питання щодо утримання майна та оплати комунальних послуг не погоджувалось. При оформленні договору купівлі-продажу домоволодіння від 27.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] питання щодо розподілу існуючої заборгованості за житлово-комунальні послуги по домоволодінню останніми не вирішувалось. Також суд враховує, що коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов`язки з оплати вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст.156 ЖК України). Позивачка набула прав та обов`язків щодо утримання майна та оплати житлово-комунальних послуг перед їх постачальниками з моменту набуття права власності на це майно та не була зобов`язана оплачувати заборгованості за житлово-комунальні послуги попереднього власника. Тому, в даному випадку, оплативши таку заборгованість за період до 27.08.2016 року, позивачка мала право на пред`явлення вимоги про відшкодування понесених витрат, за наявності передбачених законом підстав, до попереднього власника [PERSON] , а після 27.08.2016 року - до відповідачів у справі. Також суд враховує, що заявляючи вимогу про стягнення коштів до двох відповідачів, позивачка в прохальній частині позову не зазначила в якому порядку підлягають стягненню кошти - в солідарному або в певних частках з кожного з відповідачів. В той час, як відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати покласти на останню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed