Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом, де в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 01 січня 2008 року по 27 квітня 2011 року працював у товаристві з обмеженою відповідальністю «Віда» ( далі - ТОВ «Віда» ) на посаді слюсаря-збиральника. 27 квітня 2011 року був останнім робочим днем позивача відповідно до його заяви про звільнення за власним бажанням і в цей день на вимогу позивача йому не видали трудову книжку та не провели розрахунок. У листопаді 2013 року позивач отримав поштою трудову книжку, яка була відправлена відповідачем 24.08.2013 року. У трудовій книжці містився запис про те, що позивача звільнено у зв'язку з прогулом без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 30.04.2011 року. Вважає, що така підстава звільнення є неправдивою та безпідставною, тому просив визнати формулювання причини звільнення у наказі ТОВ «Віда» від 30.04.2011 року №83 - незаконним та змінити формулювання причини звільнення з роботи на «Звільнений за власним бажанням - ст. 38 КЗпП України», зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки. Після уточнення позовних вимог просив стягнути належні суми при звільненні (заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, пов'язаного із затриманням видачі трудової книжки. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] доводи позову підтримали та просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача Селецька О.В. позовні вимоги не визнала, пояснивши, що позивач отримав заробітну плату за відпрацьований час у повному обсязі, 28.04.2011 року на робочому місці не з'явився, про що були складені відповідні акти. З того часу позивач до офісу товариства за трудовою книжкою не приходив, тому відповідач вимушений був направити колишньому працівнику трудову книжку рекомендованим листом на відому підприємству адресу у м. Христинівка Черкаської області. Таким чином, вважає позовні вимоги безпідставними у задоволенні яких слід відмовити. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу генерального директора ТОВ «Віда» №64 від 01.01.2008 року [PERSON] зараховано на посаду слюсаря збиральника. Із наказу генерального директора ТОВ «Віда» №83 від 30.04.2011 року видно, що [PERSON] звільнено згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України - за прогул. У трудовій книжці [PERSON] містяться записи про те, що 01.01.2008 року його було прийнято на посаду слюсаря-збиральника в ТОВ «Віда» та 30.04.2011 року звільнено у зв'язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. На підтвердження обставин щодо прогулу позивача у судовому засіданні надано доповідні начальника виробництва Горковенка І.А. від 28.04.2011 року та 29.04.2011 року про відсутність [PERSON] на робочому місці та неможливість телефонного спілкування із ним. Відсутність [PERSON] на робочому місці також зафіксована в акті, складеному 29.04.2011 року начальником виробництва, технічним директором та технологом. У судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що з 28.04.2011 року він на роботу не виходив, пояснивши, що за два тижні до цього написав заяву про звільнення за власним бажанням, тому вважав, що його буде звільнено за власним бажанням. Свідок [PERSON], яка є генеральним директором ТОВ «Віда» у судовому засіданні надала покази про те, що [PERSON] був хорошим працівником, однак з невідомих причин 28.04.2011 року не з'явився на роботу, при цьому нічого не пояснив, на телефонні дзвінки не відповідав і в наступні дні також не з'являвся, тому не було можливості ознайомити його із наказом та видати трудову книжку. Заробітну плату за квітень 2011 року позивачу надано під розписку начальником виробництва Горковенко І.А. у травні 2011 року, про що складено доповідну. Зазначила, що трудова книжка була заповнена у 2013 році перед відправленням позивачу, оскільки свідок надіялась, що [PERSON] з'явиться та надасть якісь пояснення. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. З огляду на викладене вбачається, що позивач з 28.04.2011 року не з'являвся на робочому місці в ТОВ «Віда», про що сам не заперечував у судовому засіданні, при цьому не надав жодних доказів подання відповідачу письмової зави про звільнення за власним бажанням. Крім цього, позивач пояснив, що на підприємство жодного разу не приходив щоб ознайомитися із наказом про звільнення та отримати трудову книжки, письмово також не звертався, посилаючись не те, що йому погрожувало керівництво підприємства, однак доказів таких обставин не надав. Посилання представника позивача на відсутність необхідних реквізитів у наказі про звільнення та заповнення трудової книжки не в день видачі наказу про звільнення не спростовують обставин допущення прогулу позивачем та правильності формулювання причин звільнення з роботи. Таким чином, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо незаконності формулювання причини звільнення є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, тому задоволенню не підлягають, відповідно не підлягають задоволенню і вимоги щодо необхідності змінити формулювання причини звільнення з роботи на «Звільнений за власним бажанням - ст. 38 КЗпП України» та зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки. Нормами ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Так, із відомостей на виплату грошей за період з грудня 2010 року по квітень 2011 року №№ВЗП-000001 - ВЗП-000007 вбачається, що позивачу регулярно нараховувалась заробітна плата. За 2010 рік [PERSON] нарахована заробітна плата в розмірі 9 600,00 грн., утримані та враховані податки та обов'язкові платежі, а всього видано заробітну плату в розмірі 8 172,89 грн. За період з 10.01.2011 року по 13.05.2011 року [PERSON] нарахована заробітна плата в сумі 4 600,00 грн., утримані та враховані податки та обов'язкові платежі в розмірі 619,05 грн., а всього видано під розписку у відомостях на виплату грошей в сумі 4 505,18 грн. Отримання заробітної плати щомісяця та за квітень 2011 року підтверджується підписом позивача у вищевказаних відомостях на виплату грошей. Позивач у судовому засіданні заперечував факт підписання відомостей. Проте заявляючи клопотання про призначення експертизи, просив ідентифікувати лише один підпис, а саме, у відомості на виплату грошей за квітень 2011 року. Ухвалою суду від 04 лютого 2014 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено у зв'язку з його необґрунтованістю. За таких обставин, позивачем у судовому засіданні не доведено наявність заборгованості із виплати заробітної плати за відпрацьований час. Разом з тим, вимоги про стягнення із відповідача компенсації за невикористану відпустку підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Представник відповідача заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не надала доказів виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку, як і не довела обставин перебування позивача у відпустці протягом усього часу його роботи у товаристві. Зазначений факт також підтверджується даними розрахунково-платіжних відомостей, наданих представником ТОВ «Віда». Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, обчислен ня середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані дні відпустки (абз. 1 ч.2). У відповідності з наданими відповідачем розрахунково-платіжними відомостями, сумарний заробіток позивача за останні 12 місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані дні відпустки склав 10 500 грн. ( березень 2011 року - 1000 грн. + лютий 2011 року - 1000 грн. + січень 2011 року - 700 грн. + грудень 2010 року - 600 грн. + листопад 2010 року - 600 грн. + жовтень 2010 року - 1200 грн. + вересень 2010 року - 1200 грн. + серпень 2010 року - 1200 грн. + липень 2010 року - 1200 грн. + червень 2010 року - 600 грн. + травень 2010 року - 600 грн. + квітень 2010 року - 600 грн. ). На цей період припадає 364 календарних дні року, а за винятком святкових і неробочих днів 364 - 10 = 354 дні, та за період роботи з 01.01.2008 року по 30.04.2011 року у позивача не використано 78 календарних дні щорічної відпустки. Розрахована відповідно з зазначеним Порядком обчислення середньої заро бітної плати компенсація за невикористану позивачем відпустку становитиме 2 313, 38 грн. (10 500 : 354 Ч 78 = 2 313, 38 ), які позивачу не виплачено при звільненні. За змістом ст. ст. 116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Оскільки [PERSON] доказів свого звернення на підприємство із заявою про виплату йому компенсації не надав, то суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача компенсації за невикористану відпустку за весь період роботи у розмірі 2 313, 38 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial