Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, 12.08.2013 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, зазначаючи, що 22.09.2012 року [PERSON] під розписку позичила у [PERSON] грошову суму в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень та зобов'язалася повернути борг до 19.02.2013 року. Відповідач своїх зобов'язань не виконала, грошові кошти у строк обумовлений договором не повернула, у зв'язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 240 (двісті сорок) гривень. Представником позивача подано заяву, згідно якої він просить суд розглянути справу за відсутністю позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомила, клопотань щодо розгляду справи у її відсутність або про відкладення судового засідання не подавала. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно розписки складеної 22.09.2012 року, [PERSON] отримала від [PERSON] суму позики в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень, які зобов'язалась повернути у строк до « 19» лютого 2013 року. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка не є різновидом договору, а є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці, з чого суд встановив, що між сторонами був укладений договір позики, а між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем порушено зобов'язання в частині повернення суми боргу. Так, згідно з положенням статті 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оскільки відповідач не надав розписку, що підтверджує факт розрахунку, суд вважає відповідачем таким, що не виконував грошове зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, сума позики в розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень складає суму боргу, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 240 (двісті сорок) гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 1460 від 12.08.2013 року, наявним в матеріалах справи. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за договором позики та суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved