Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про виселення. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 24.07.2008 року уклали кредитний договір. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобовязався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 103 000 грн. строком до 24.07.2011 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 24.07.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової, буд. № 15, кім. № 13. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Свої зобов'язання за кредитним договором Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодекс України, представник позивача просить суд виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання зявлявся представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву. В судове засідання, призначене на 04.12.2015 року, представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідачів в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, у звязку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала. Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про виселення не підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.07.2008 року [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» уклали кредитний договір. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобовязався надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 103 000 грн. строком до 24.07.2011 року, а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором [PERSON] та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 24.07.2008 року уклали договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Г. Корольової, буд. № 15, кім. № 13. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2009 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS]. Виселено [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO]. За змістом частини першої\~статті 575 ЦК України\~та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до\~статті 589 ЦК України, частини 1\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання\~\~іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону.\~\~ Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у\~статті 590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено\~\~договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено\~Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною 3\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»\~\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до\~статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами 1, 2\~статті 39 цього Закону\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.\~\~ Частиною 1\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~встановлено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК України, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3\~статті 109 ЖК України\~регулює порядок виселення громадян. За змістом частини 2\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та частини 3\~статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини 2\~статті 109 ЖК України\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина 2\~статті 109 ЖК України\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Отже, за змістом цих норм\~\~особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки,\~\~інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Предметом іпотеки за іпотечним договором від 24.07.2008 року є квартира за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності № 3/2018-94 від 16.06.1994 року, договору дарування від 22.07.1998 року. Отже, в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, у звязку із чим, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed