Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 09.10.2015 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця мешкання дитини, зазначаючи, що 11.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №610. В період шлюбу, у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, між ними втрачено почуття поваги та любові, у звязку з чим, просила задовольнити позовну заяву, шлюб між сторонами розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 гривень та визначити її місце мешкання. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу, на розяснення головуючого про можливість надання строку для примирення, категорично відмовилась, пояснила, що в теперішній час будь-яких шлюбних відносин між сторонами не існує, шлюб носить формальний характер, будь-яких перспектив для примирення не існує. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, просив надати строк для примирення, однак відповідне клопотання з обґрунтування причин необхідності в наданні такого строку, суду не надав. При цьому, підтвердив ту обставину, що сторони не проживають разом більш ніж один рік. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 2\~000 грн. та визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] з матірю [PERSON] позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.11.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 610. Згідно свідоцтва про народження, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 14 лютого 2008 року, [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 147 В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Враховуючи факт проживання подружжя окремо один від одного з листопада 2014 року, судом, встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересами позивача, тому наявні підстави для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, укладений між сторонами шлюб розірванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 2000 грн. Судом встановлено, що від зареєстрованого шлюбу між сторонами, 05 лютого 2008 року народилась донька [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження, виданого 14.02.2008 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 147. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, угоди про сплату аліментів між батьками не має. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи розмір аліментів враховує положення\~ст.182 СК України, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Згідно зі\~ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідач позовну заяву в частині щомісячної сплати аліментів на дитину в розмірі 2 000 грн визнав. Згідно до\~ст.191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 09.10.2015 року. Враховуючи обставини справи, суд вважає за можливим стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 (двох тисяч) гривень щомісячно, за період з 09.10.2015 року до набуття [PERSON] повноліття, а саме до 05.02.2026 року. Згідно змісту позовної заяви та пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, вбачається, що майнового спору та спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. Однак, позивачка вважає за доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Згідно зі\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до\~ст. 6 СК України\~правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Однак, як вбачається з матеріалів справи спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини немає. Дане питання вирішено добровільно. Враховуючи дані обставини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини - [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON].

Outcome: partial