Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно до якого він передав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, а останній зобовязувався повернути гроші. Вказана обставина підтверджується розпискою від 22.01.2016 року. У обговорений сторонами строк гроші відповідач не повернув. Позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, про що надав суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся через засоби масової інформації, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 22.01.2016 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав у власність, а Позичальник прийняв грошові кошти в сумі 7 000 доларів США, що підтверджується розпискою наданою відповідачем [PERSON] Відповідач не виконав своїх зобовязань за договором позики від 22.01.2016 року, коштів позивачу не повернув. Згідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договір. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Ст. 638 ЦК України передбачено, що Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь відповідача слід стягнути 7\~000 доларів США та сплачений позивачем судовий збір.

Outcome: approved