Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] (з урахуванням заяви про виправлення описки) про стягнення з відповідача на користь позивача 219\~364 грн 47 к. із урахуванням, встановленого індексу інфляції у сумі 32\~474 грн 31 к., нарахованих 3% річних від простроченої суми 6\~890 грн 16 к. та 5\~000 грн моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що 13.05.2014 позивач позичив відповідачу кошти у розмірі 180\~000 грн, що підтверджується відповідною розпискою. Гроші відповідачем займалися на покупку обєкта нерухомості, а саме торгово-виробничої будівлі та земельної ділянки, реєстр. ном. 463561446106, що знаходиться за адресою: вул. Самбірська 128/1, які були придбані за 165\~894 грн, про що свідчить свідоцтво про право власності , зареєстроване в реєстрі за № 566, нотаріально посвідчене 26.09.2014, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] Позивач вказує, що у розписці відповідач зобовязався повернути позичені кошти у розмірі 180 000 грн, що станом на 13.05.2014 по курсу НБУ становило 20\~000 доларів США, після реалізації даного обєкту нерухомості, що знаходиться за адресою вул. Самбірська 128/1. 26.09.2016 позивачу з Державного реєстру речових прав на нерухоме йно та реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що 01.02.2016 відповідачем було відчужено торгово-виробничу будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Самбірська 128/1, проте на день звернення з позовом до суду суму боргу повернуто не було. В судові засідання 18.09.2017 та 23.10.2017 відповідач не зявився та про причини неявки суд не повідомив, хоча був присутній в судовому засіданні 17.08.2017 та про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Після обговорення суд дійшов висновку, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. В судовому засіданні 23.10.2017 представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позовної заяви з урахуванням уточнення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 13.05.2014 укладено договір позики, за умовами якого відповідачем було отримано кошти в розмірі 180\~000 (сто вісімдесят тисяч) грн, з метою купівлі на прилюдних торгах, організованих Дрогобицьким МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області з реалізації арештованого майна спільно з філією 14 ПП „Нива-В.Ш. обєкту нерухомого майна: 1/3 будинку у місті Дрогобичі, що підтверджується відповідною розпискою. Згідно розписки відповідач зобовязаний передати у власність позивачу даний обєкт нерухомості або повернути позичені кошти у розмірі 180\~000 (сто вісімдесят тисяч) грн після реалізації зазначеного обєкту нерухомості. Відповідач, придбавши торгово-виробничу будівлю, що знаходиться за адресою: м. Дрогобич, вул. Самбірська, 128/1, та земельну ділянку за тією ж адресою, реєстраційний номер 463561446106, на прилюдних торгах, організованих Дрогобицьким МРВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області з реалізації арештованого майна спільно з філією 14 ПП „Нива-В.Ш., 01.02.2016 зазначені обєкти нерухомості відчужив. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що в порушення умов вказаних договору позики, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення суми боргу у розмірі 180\~000 (сто вісімдесят тисяч) грн, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Отже, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобовязання. Ч. 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просив суд стягнути на свою користь 32\~474 грн 31 к. інфляційної складової боргу за період з 01.02.2016 по 12.05.2017 та 6\~890 грн 16 к. 3% річних за період з 01.02.2016 по 12.05.2017. Суд здійснив перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних та дійшов висновку, що позивачем допущено помилку в розрахунках. Оскільки відчуження обєкту нерухомості відбулося 01.02.2016, то відповідно до ст. 253 ЦК України обовязок відповідача повернути позику виник з 02.02.2016. Таким чином суд здійснює розрахунок інфляційних втрат за період з лютого 2016 по квітень 2017 (з урахуванням листа ВСУ від 03.04.1997 № 62-97) та 3% річних за період з 02.02.2016 по 12.05.2017. Так суд відповідно до розрахунку, здійсненого судом розмір інфляційних втрат, що підлягають стягненню з відповідача становить 30\~237 грн 48 к. (180\~000 грн*99,6%*101,0%*103,5%*100,1%*99,8%*99,9%*99,7%*101,8%*102,8%*101,8%*100,9%*101,1%*101,0%*101,8%*100,9%/100% 180\~000 грн) та 3% річних в розмірі 6\~894 грн 25 к. (180\~000 грн*466 днів (з 02.02.2016 по 12.05.2017)*3%/100%/365 днів). Оскільки заявлений до стягнення позивачем розмір 3% річних (6\~890 грн 16 к.) менший за розмір, здійснений судом (6\~894 грн 25 к.), то суд стягує з відповідача розмір 3% річних в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, перевіривши правильність розрахунків позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 180\~000 грн, 30\~237 грн 48 к. втрат від інфляції, 6\~890 грн 16 к. 3% річних. Позов [PERSON] в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5\~000 гривень з [PERSON] не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, необхідно зясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди вказується, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. У позовній заяві не зазначено у чому полягає заподіяння позивачу моральної (немайнової) шкоди, не наведено жодної підстави та доказу заподіяння моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи пропорційно до задоволених позовних вимог 3\~051 грн 92 к. судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: partial