Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

До Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшла вказана заява [PERSON] , в якій заявниця просила встановити факт смерті її діда [PERSON] , який помер [INFO] в м. Ялта Республіки Крим. Заяву мотивовано тим, [INFO] помер дід заявниці [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шняківка Лосинівського району Чернігівської області, про що 19 липня 2019 року складено актовий запис про смерть № 170199910001401097002, місце реєстрації смерті Ялтинський міський відділ запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (99100014) та видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . Заявниця є онукою померлого [PERSON] по материнській лінії, що підтверджується такими документами: договором дарування житлового будинку від 30.09.2010 року, заповітом від 04.08.2011 року, копією свідоцтва про народження, копією свідоцтва про шлюб. Установлення факту смерті\~ [PERSON] має юридичне значення та необхідне для державної реєстрації смерті діда, оскільки після смерті діда залишилось майно, яке заявниця бажає успадкувати. Свідоцтво про смерть видано на тимчасово окупованій території, тому це є перешкодою для оформлення спадкових прав. На усне звернення заявниці до відділу ДРАЦС, їй порекомендували звернутись до суду. У судове засідання сторони не з`явилися. Заявниця [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Ніжинського відділу ДРАЦС Савенко Н. надіслала до суду листа, в якому просила розглянути справу без участі представника Ніжинського відділу ДРАЦС, проти задоволення заяви не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Статтею 317 ЦПК України встановлено особливість провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Зокрема, у ч. 2 цієї статті вказано, що с прави про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Приписами\~ст. 317 ЦПК України визначено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Перевіривши матеріали справи, встановлено таке. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , який народився в Чернігівській області, Лосинівському районі, с. Шняківка, помер [INFO] в м. Ялта Республіки Крим Російської Федерації, про що 19 липня 2019 року за №\~170199910001401097002 вчинено актовий запис (а. с. 11). Оскільки документ, який виданий на тимчасово окуповані території України, є недійсним і не створює правових наслідків, заявниця звернулася до суду. Відповідно до договору дарування від 30 вересня 2010 року [PERSON] подарував своїй дочці [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] (а. с. 10). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 травня 1985 року бюро актів громадянського стану при 89-військовій комендатурі ГСВ (м. Постдам, ГДР), заявниця народилася [INFO] , у графі батьками зазначено: батько [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 8). Із заповіту, зареєстрованого 04 серпня 2011 року в реєстрі за № 1387, посвідченого приватним нотаріусом Бублик Т. М., також убачаються родинні відносини [PERSON] із заявницею [PERSON] , де зазначено, що [PERSON] заповідає своїй дочці [PERSON] все майно, де б воно не було та з чого б не складалося, та взагалі все те, що буде належати на день смерті (а.\~с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області, підтверджується зміна прізвища заявниці із [PERSON] на [PERSON] (а. с. 7). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Тобто смерть [PERSON] настала на території України, яка згідно з п. 3 ст.\~1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою. Відповідно до ч. 1 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Європейський суд з прав людини у рішеннях проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), a також Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilaєcu and Others v. Moldova and Russia») зазначив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Як наслідок, ураховуючи викладене, суд сприймає допустимими і водночас належними докази свідоцтво про смерть [PERSON] , видане Ялтинським міським відділом запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим 19\~липня 2019 року, запис про смерть №\~170199910001401097002, серії [NUMBER] , останній помер [INFO] в м. Ялта, Республіка Крим. Цього доказу у сукупності з іншими доказами достатньо для встановлення факту смерті [PERSON] , яка настала [INFO] у м.\~Ялта Автономної Республіки Крим. Установлення вказаного факту має юридичне значення, оскільки необхідне заявнику для реєстрації смерті та оформлення спадщини, у той час, як заявник позбавлений можливості отримати передбачені ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 1 п. 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 (зі змінами), видані належним органом документи, необхідні для реєстрації смерті [PERSON] , та для оформлення спадщини. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] . Встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть та офіційної реєстрації смерті. Згідно із ч. 2 ст. 319 ЦПК України суд роз`яснює, що рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Outcome: approved