Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 02.04.2009 року звернулась [PERSON] із позовом до ТОВ «Руслан і Людмила» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за порушення термінів виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивачка зазначила, що працює в перукарні ТОВ «Руслан і Людмила» з 11.11.1976 року, однак з січня 2007 року по січень 2009 року адміністрацією ТОВ «Руслан і Людмила» не виплачувалась заробітна плата, у звязку з чим, перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті заробітної плати у розмірі 11670 грн. На підставі вищезазначеного, позивачка просить стягнути заборгованість по сплаті заробітної плати у розмірі 11670 грн., а також компенсацію за порушення термінів виплати заробітної плати у розмірі 2692 грн. 26 коп. Посилаючись на завдання протиправними діями відповідача моральних страждань, позивачка просила стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду, яку оцінює в 10000 гривень. Позивачка та її представник [PERSON] у судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на невиплату відповідачем заборгованості по зарплаті за вказаний у позові період. Представник відповідача [PERSON] у попередніх судових засіданнях 20.05.2009 року, 06.07.2009 року не заперечував проти факту наявності заборгованості по заробітній платі перед позивачкою, але не надав суду відповідних доказів в оригіналі щодо оплати заборгованості по заробітній платі позивачу за заявлений період стягнення. В інші судові засідання представник відповідача не зявлявся, про час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, причину неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем, так як дійсно працює у ТОВ «Руслан і Людмила» на посаді перукаря, що підтверджується довідкою від 22.01.2008 року, копією трудової книжки, виданої на імя позивачки, та індивідуальними відомостями про застраховану особу системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України, виданими на її імя. З наданих суду доказів - індивідуальних відомостей про застраховану особу системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України вбачається, що за 2007 рік заробітна плата позивачки за 12 місяців 2007 року складає - 5280 грн., та за 12 місяців 2008 року - 6390 гривень, що в загальному становить 11670 гривень, вказану суму позивачка наполягала стягнути на її користь як не виплачену. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Частково заперечуючи проти позову, представник відповідача надав суду копії протоколу зборів трудового колективу ТОВ «Руслан і Людмила» від 12.10.2007 р. щодо вирішення матеріальних проблем товариства, видаткові касові ордери від 30.03.09 р., 06.02.09 р., однак [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти поданих доказів вказуючи на їх невідповідність дійсним обставинам та вимагала оглянути в судовому засіданні оригінали поданих документів, для встановлення їх дійсності. Згідно ч.2 ст. 64 Цивільного процесуального кодексу України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Незважаючи на вимоги суду щодо надання оригіналів доказів по виплаті заробітної плати [PERSON] за спірний період 2007-2008 років, відповідач таких дій не вчинив, оригіналів поданих доказів суду не надав, що позбавляє суд дійти правильного висновку щодо належності та відповідності поданих відповідачем доказів по виплаті заробітної плати позивачці. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення невиплаченої суми заробітної плати в розмірі 11670 гривень підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством, а згідно ст. 34 цього Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», з урахуванням суми заборгованості по заробітній платі, відповідно до розрахунку, позивачка має право на отримання компенсації у розмірі 2692,26 грн. Крім того, враховуючи те, що невиплата заробітної плати дійсно є суттєвим чинником втрати нормальних життєвих звязків, та стало причиною додаткових зусиль для організації позивачкою свого життя, суд вважає, що неправомірні дії відповідача дійсно завдали моральних страждань позивачці. Однак, враховуючи принцип розумності та справедливості, а також беручи до уваги безпідставну невиплату заробітної плати працівнику адміністрацією відповідача, враховуючи матеріальний стан відповідача, суд вважає, що позивачці завдана моральна шкода, в звязку з чим стягненню підлягає компенсація за спричинення моральної шкоди в розмірі 700 гривень. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Outcome: partial