Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов цивільний позов [PERSON] до Харківської міської ради «Про визнання права власності на квартиру» (а.с. 2-15). Позивач прохає визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначає, що у квартирі [ADDRESS] Позивач проживала разом зі своєю матір'ю - [PERSON] Дана квартира була ними приватизована та ВАТ «Хаківській тракторний завод» видав свідоцтво про право власності на квартиру від 30.05.1995 року за реєстраційним номером 1880. Після смерті [PERSON], [PERSON] набула право власності в порядку спадкуванням за законом. У вказаній квартирі Позивач зареєстрована та проживає постійно. Балансоутримувачем будинку є територіальна громада м. Харкова. Далі зазначає, що вона народилась у 1926 році, втратила правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру. Позивач у судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні надав пояснення про те, що 17.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передає [PERSON] ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS], в свою чергу, [PERSON] зобов'язується довічно утримувати громадянку [PERSON], прохав скасувати договір довічного утримання. На запитання суду пояснив, що він розуміє, що висловлена у судовому засіданні вимога не зазначена у позові, але позов складав адвокат. Зрозумів про невідповідність вимог тільки при розгляді справи судом. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно до положення ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (а.с 36, 37, 46,47). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлено: 30 травня 1995 органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківській тракторний завод» було видано свідоцтво про право власності на житло розташоване за адресою: [ADDRESS], громадянці [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Право власності на ? частину ізольованої двокімнатної квартири [ADDRESS] від [PERSON] перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.1999 року, виданого 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою № 2-1426. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку [PERSON], [INFO], зареєстрована з 09.07.1954 року у квартирі № [ADDRESS]. Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім'я [PERSON] (а.с.11). Установлено, що 17.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір довічного утримання відповідно до якого, [PERSON] передає [PERSON] ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В свою чергу [PERSON] зобов'язується довічно утримувати громадянку [PERSON] Як вбачається із відповіді з Четвертої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] померла у січні 2014 року (а.с.32,34,35). Суд вислухавши думку сторін, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши письмові докази, - вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячі з наступного: до суду було надано ксерокопію Договіру довічного утримання укладеного між [PERSON] та [PERSON]; представник позивача повідомив суд що [PERSON] померла. Позивач прохає визнати право власності на ізольовану двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Згідно з витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно - власником квартири є [PERSON]; згідно витягу з Державного реєстру іпотек, відомості відносно передання квартири [ADDRESS] - відсутні; згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] накладено обтяження, підставою обтяження є договір довічного утримання № 2-1991. Вказані факти є безумовною перешкодою у задоволенні позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права відшкодування моральної (немайнової) шкоди, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed