Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 26.12.2018 року звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів В обґрунтування позову зазначається, що 19.05.2016 року між [PERSON] з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку, укладено договір позики на суму 189 375,00 грн., що еквівалентно 7 500,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день укладення договору ( 1 долар США = 25,25 грн.). Строк договору позики за домовленістю сторін встановлено до 18.11.2016 року. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором позики щодо передання грошових коштів відповідачу. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за договором позики в загальному розмірі 204 000,00 грн., що еквівалентно 7500 доларів США на день подання позову (1 долар США = 27,2 грн.) та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.01.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 18.02.2019 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині збільшення суми стягнення на суму 13 678,75 грн., що становить собою 3% річних за період прострочення з 22.11.2016 року по 18.02.2019 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2019 року на підставі розпорядження керівника апарату суду щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ №1913/19 від 01.10.2019 року та автоматизованого розподілу судових справ, суддя Донцов прийняв справу до провадження у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву чи письмових заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, 19.06.2016 року [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, уклали договір позики, відповідно до якого позиконавець передає у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Пунктом 2.1. договору встановлено, що розмір позики становить 189 375,00 грн., що еквівалентно 7 500,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на день укладення цього договору ( 1 долар США = 25,25 грн.). Пунктом 4.1. договору встановлено, що строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить 6 календарних місяців, тобто до - 19.11.2016 року. Згідно зі п. 5.1. договору, після закінчення строку, визначеного в п.4.1. договору, або у разі пред`явлення позикодавцем відповідної вимоги позичальник зобов`язується протягом 3 календарних днів повернути позикодавцеві позику в повному обсязі. Пунктом 5.2.1. договору встановлено, що за згодою сторін, враховуючи строк позики, встановлений в п.4.1. договору, на час повернення позики позичальник вправі обрати валюту - долари США, в якій буде здійснено повернення грошових коштів позикодавцю, виходячи із того, що загальний розмір грошових коштів повинен бути не меншим, ніж розмір позики, встановлений п.2.1. договору у валютному еквіваленті. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Виконання позичальником зобов`язання передбаченого договором позики підтверджується розпискою за договором позики від 19.05.2016 року, відповідно до якої [PERSON] від [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 189 375,00 грн., що еквівалентно 7 500,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Однак, згідно з умовами цього договору грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме - 189 375, 00 грн., вказана сума і підлягає стягненню з [PERSON] 4 на користь [PERSON] . Аналогічна позиція висловлена в Постанові Верховного суду від 13 лютого 2019 року у справі №757/21343/15-ц. Враховуючи викладене та відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 189 375, 00 грн. Щодо стягнення 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання з повернення коштів суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що на момент пред`явлення позову, за період з 22.11.2016 року по 18.02.2019 року, строк прострочення виконання зобов`язання становить 815 днів, а тому 3% річних від суми боргу в розмірі 204 000,00 грн. складають 13 678,75 грн. Однак, відповідно до договору позики з відповідача підлягає стягненню 189 375, 00 грн., тому розрахунок 3% річних згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України необхідно здійснювати із суми стягнення в розмірі 189 375, 00 грн. В даному випадку 3% річних становить 12 685,5 (189 375, 00 х 0,03% =5681,25; 5681,25:365х815 = 12 685,5) Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 202 060,5 грн. (189 375, 00 +12 685,5). Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2040,00 грн, що підтверджується квитанцією №98862 від 28.09.2018 року. Таким чином, судові витрати у розмірі 2040,00 підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial