Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка про стягнення середнього заробітку за час з 20.07.2016 року по 31.12.2016 року затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 527,29 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 18 503,94 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 07.07.1969року почав працювати на Харківському приладобудівному заводі ім. Шевченка. Працював на різних посадах, остання посада директор бази відпочинку «Дубрава», що належить відповідачу. З серпня 2008 року відповідач почав порушувати його право на своєчасне отримання заробітної плати. 11.07.2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесено рішення по цивільній справі №2-1933/11, яким позов позивача був задоволений. Стягнуто з ДП «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на його користь 24269,64 гривні в якості заборгованості по заробітній платі. Вказане рішення набрало законної сили, і йому був виданий виконавчий лист для примусового виконання вказаного рішення суду. 26.12.2011 року позивач звернувся з письмовою заявою на адресу начальника Жовтневого ВДВС ХМУЮ, в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист по справі №2-1933/11. На виконанні Жовтневого ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №32524100 з примусового виконання виконавчого листа виданого Жовтневим районним судом м. Харкова. Наказом №522 к від 15.11.2011 року позивач був звільнений з роботи за станом здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, однак відповідач не виплатив належну йому суму заборгованості по заробітній платні на день звільнення. Позивач був вимушений звернутися до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 23.02.2012 року був виданий судовий наказ № 2012/1809/2012/ 2-н/2012/209/2012, яким стягнуто з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 червня по 15 листопада 2011 року в розмірі 17 843,72 грн. 03.05.2012 року позивач звернувся з письмовою заявою на адресу Начальника Жовтневого ВДВС, в якій просив прийняти до виконання судовий наказ по зазначеній справі. На виконанні Жовтневого ВДВС перебуває виконавче провадження №34400364 з виконання вказаного судового наказу. В червні 2016 року він отримав повідомлення старшого державного виконавця Жовтневого відділу ДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області Ізотова П.П. від 31.05.2016 року №6381, в якому його повідомили про стягнення з боржника (відповідача по справі) заборгованості у розмірі 15486,63 грн. та було запропоновано надати реквізити для перерахування вказаних грошових коштів. Позивач зазначив, що станом на сьогодні рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.07.2011 року по справі №2-1933/11 виконано повністю та йому на рахунок у Приватбанку 20.07.2016 року булла нарахована належна сума у розмірі 15 409,20 грн. в якості заборгованості по заробітній платі за період з 2008 року по травень 2011 року. Також позивач зазначив, що ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Так, заробітна плата, що підлягала виплаті в день звільнення 15.11.2011 року за період з 1 червня 2011 року по 15 листопада 2011 року, згідно судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012, складає суму 17 843,72 грн. Індекс споживчих цін з грудня 2011 року по лютий 2017 року (включно) складає 203,7% (98,9*99,8*100,5*124,9*143,3*112,4*102,1). Приріст індексу споживчих цін складає 103,7% (203,7%-100%). Сума компенсації з 01.07.2011 року по 21.02.2017 року, дати повного розрахунку по справі № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012, за даними розрахунками складає суму 17 843,72 грн. * 103,7: 100 = 18 503,94 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь на підставі п.3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. 30.06.2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ДП «ХПЗ ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку при звільненні та компенсації втрати частини у зв'язку із порушенням строків її виплати по справам № 2-1933/11 від 11.06.2011 року та № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012, тобто за весь час затримки відповідачем заробітній платі станом на 30.06.2016 року, починаючи з дня його звільнення з підприємства відповідача по дату подачі позовної заяви. Ураховуючи заперечення, на судовому засіданні, представника відповідача, при розгляді позовної заяви про стягнення середнього заробітку при звільненні та компенсації втрати частини у зв'язку із порушенням строків її виплати, судовим наказом по справі № 639/5064/16-ц від 31.01.2017 року, та набраної законної сили 28.02.2017 року, була частково задоволена тільки по справі № 2-1933/11 від 11.06.2011 року, за період з 15.11.2011 року по 20.06.2016 року, скільки на час прийняття рішення суду 31.01.2017 року вимоги по судовій справі № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012, ще не були задоволені відповідачем. 03.03.2017 року після отримання виконавчого листа по справі № 639/5064/16-ц від 31.01.2017 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 2-1933/11 від 11.06.2011 року, позивач направив його до Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області для виконання. 06.02.2017 року позивач отримав повідомлення старшого державного виконавця Жовтневого ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Ізотова П. П. від 06.02.2017 року № 13081, в якому позивачу повідомлялося, що по виконавчому провадженню № 34400364 з примусового виконання Судового наказу виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012 від 03.05.2012 року, позивачу запропоновано було надати його реквізити для перерахування грошових коштів. 21.02.2017 року на рахунок позивача була переведена сума 17 843,72 грн. Таким чином станом на сьогодні рішення Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012 від 03.05.2012 року виконане повністю. Позивач зазначив, що середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, а саме 4 480,87 грн. : 43 р.д. = 104,21 грн. Час затримки належних йому, як звільненому 15.11.2011 року працівникові сум, складає період з 15.11.2011 року по 21.02.2017 року. Тобто, загальна кількість робочих днів затримки заробітної плати складає 1 324 дня. Але враховуючи, що згідно рішення суду по справі № 639/5064/16-ц від 31.01.2017 року, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку при звільненні та компенсації втрати частини у зв'язку із порушенням строків її виплати по справі № 2-1933/11 від 11.06.2011 року, по справі № 2-1933/11 від 11.06.2011 року, було вже частково нарахована сума стягнення середнього заробітку за час з 15.11.2011 року по 20.07.2016 року, тому позивач просить стягнути з відповідача тільки кількість днів за період з 20.07.2016 року (з часу, за який ще не нарахована сума втрати середнього заробітку) по 21.02.2017 року (дати повного розрахунку по справі № 2012/1809/2012, 2-н/2012/209/2012 від 03.05.2012 року). Тобто, загальна кількість днів, що підлягає нарахуванню = 114 днів + 35 днів = 149 днів. Сума втрати середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільнені за період з 20.07.2016 року по 21.02.2017 року складає 15 527,29 грн. (104,21 грн.* 149 р.д.). У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, зменшив частину позовних вимог, а саме: просив стягнути на його користь суму середнього заробітку за час з 20.07.2016 року по 21.02.2017 року затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 527,29 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 17 808,00 грн. Представник відповідача Приходько З.Г., яка діє на підставі довіреності №120-27/157 від 12.01.2017 року, у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення на користь позивача суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 17 808,00 грн.Проти стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за час з 20.07.2016 року по 21.02.2017 року затримки розрахунку при звільненні в розмірі 15 527,29 грн.заперечувала, посилаючись на те, що дана сума підлягає розрахунку з урахуванням того, що на підприємстві з 2011 року по теперішній час встановлювалася не повна робоча неділя, а також встановлювався простій. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК). Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з 07.07.1969 року. Наказом №522 к від 15.11.2011 року звільнений з роботи за п.2 ст. 40 КЗпП за станом здоров'я. (а.с. 13-14) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.07.2011 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на його користь 24269,64 грн. заборгованість по заробітній платі. (а.с. 15). Відповідач добровільно перерахував на користь позивача 8 783, 01 грн. Як вбачається із повідомлення старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області №6381 від 31.05.2016 року, на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №32524100 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі №2-1933/11 від 16.12.2011 року про стягнення з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 24 269,64 грн. В ході виконання рішення з боржника стягнуто суму заборгованості у розмірі 15 486,63 гривень. (а.с.20) Отже, рішення суду виконано повністю. 23.02.2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова виданий судовий наказ № 2012/1809/2012/ 2-н/2012/209/2012, яким стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 червня по 15 листопада 2011 року в розмірі 17 843,72 грн. (а.с.19). Як вбачається із повідомлення старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області №13081 від 06.02.2017 року, на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №34400364 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 2012/1809/2012/ 2-н/2012/209/2012 від 03.05.2012 року про стягнення з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 17 843,72 грн. В ході виконання рішення з боржника стягнуто суму заборгованості у розмірі 17 843,72 гривень. (а.с.24). Отже, рішення суду виконано повністю. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13). Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14) Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Час затримки належних позивачеві як звільненому працівнику сум, складає період з 20 липня 2016 року до 31 грудня 2016 року. При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені позивачу суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2010-2016 роки. Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, яка складає 1174 робочих днів, в розмірі 15 527 грн. 29 коп. (104,21 грн. х 149 роб.днів = 15 527 грн. 29 коп.) є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація втрати частини заробітку через порушення строків його виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги в порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідності до вимог ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Згідно довідки ДП «ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченко» № 014-214 від 06.04.2017 року сума компенсації за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати з урахуванням індексу інфляції становить 17 808 грн.00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved