Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернулася позивач та просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (до перейменування Леніна) в місті Миронівка Київської області в порядку спадкування за законом після померлого 26 квітня 2015 року [PERSON]. Свою позовну вимогу обґрунтовувала тими обставинами, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка [PERSON], який за життя був власником вказаної квартири. Після смерті чоловіка вона прийняла його спадщину, тому право власності на цю квартиру перейшло до неї в порядку спадкування. В судове засідання позивач не зявилася. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у його відсутності, позовну вимогу підтримав та просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві представник Миронівської міської ради Київської області просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи житлово-будівельного кооперативу «Дружба» в судове засідання не зявився повторно, про причини неявки не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою місця знаходження кооперативу. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ОК № 335803, виданого 29 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 68, 29 квітня 2015 року помер [PERSON], (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК № 362772, виданим 28 травня 1976 року виконавчим комітетом Зеленьківської сільської ради депутатів трудящих Миронівського району Київської області, актовий запис № 12, 28 травня 1976 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «Сидоренко» (а.с. 9). Таким чином під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є дружиною померлого 29 квітня 2015 року [PERSON]. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають той з подружжя, який його пережив. Таким чином, позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги. Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач 13 жовтня 2015 року звернулася до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини померлого чоловіка [PERSON] (а.с. 40). Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до копії ордеру № 1305, виданого 11 лютого 1983 року виконавчим комітетом Миронівської міської ради народних депутатів Київської області, спадкодавець разом із сімєю отримав право на вселення до однокімнатної квартири під № 26, яка знаходиться по вулиці Леніна, 88 міста Миронівка Київської області (а.с. 10). Згідно з пунктом 1 Типового статут житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 27 червня 1927 року № 297, житлово-будівельний кооператив організується з метою задоволення потреб членів кооперативу та їх сімей у житлі шляхом будівництва жилого багатоквартирного будинку (будинків) з господарськими будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою державного кредиту, а також для дальшої експлуатації і управління цим будинком (будинками). Член житлово-будівельного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником цього майна (ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію»). Відповідно до ст. 384 Цивільного кодексу України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Статтею 15 Закону України «Про власність» передбачено, що член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Із довідки житлово-будівельного кооперативу «Дружба» від 10 лютого 2016 року № 769 вбачається, що спадкодавець [PERSON] є власником зазначеної квартири, оскільки 11 січня 1992 року сплатив її вартість в розмірі 5128 карбованців (а.с. 12, 65). Тобто спадкодавець викупив у житлово-будівельному кооперативі «Дружба» спірну квартиру за 5128 карбованців, про що свідчить вищезазначена довідка, в якій він зазначений як власник спірної квартири, а тому право власності на цю квартиру увійшло до складу спадщини, що відкрилася після його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Державний нотаріус Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 10 лютого 2016 року листом № 122/02-14 відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на квартиру № 26 по вулиці Леніна (після перейменування Соборності), 88 міста Миронівка Київської області після смерті [PERSON], у звязку з відсутністю у останнього права власності на цю квартиру. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернулася за судовим захистом у звязку із невизнанням державним нотаріусом її права на отримання в порядку спадкування права власності. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратив право власності на вказану нерухомість. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261 та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України успадкували право власності спадкодавця на квартиру № 26, що знаходяться за адресою: Київська область, місто Миронівка, вулиця Леніна, 88. Відповідно до рішення Миронівської міської ради Київської області від 28 січня 2016 року № 189-04-VІІ вулицю «Леніна» перейменовано на вулицю «Соборності». За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога є законною, обґрунтованою та такою, що підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 16, 328, 392, 384, 1216 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268 Цивільного кодексу України, ст. 15 Закону України «Про власність», ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію»,

Outcome: approved