Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 10.05.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , [INFO] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] , та яка склала заповіт на ім`я позивачки та [PERSON] . Проте, [PERSON] та [PERSON] вирішили переоформляти спадщину за законом. Так, після смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , та з права на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га по [ADDRESS] . Інших спадкоємців першої черги, крім позивача та [PERSON] , після смерті [PERSON] немає. Спадкова справа № 234/2017 до майна померлої [PERSON] заведена за заявою [PERSON] . Однак, нотаріально оформити прийняття спадкового майна позивач позбавлена можливості через відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, тому змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 12.01.2021 року відкрито провадження у справі № 141/414/19 та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10.02.2021 року. Ухвалою суду від 10.02.2021 року задоволено клопотання позивача та замінено відповідача Лопатинську сільську раду Оратівського району Вінницької області на належного відповідача [PERSON] , розгляд підготовчого судового засідання відкладено на 03.03.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, згідно якої позовні вимоги уточнила та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Представник позивача адвокат Крицька Т.В., будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилася. Натомість, подала до суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, яку зареєстровано канцелярією суду 11.02.2021 року за № 4714/21-Вх. Позовні вимоги [PERSON] просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилася. При цьому, 11.02.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] (Вх.№ 470/21-Вх) про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . 25 травня 1978 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; прізвище після розірвання шлюбу присвоєно відповідно [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] . 12 вересня 1989 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що 14.06.2017 року виконавчим комітетом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області складено відповідний актовий запис № 07. Згідно заповіту від 29.01.1996 року, посвідченого секретарем Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних долях. Як вбачається із спадкової справи № 234/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] , справу розпочато 29.09.2017 року за заявою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ННІ 813234 від 13.07.2018 року, вказане свідоцтво видано [PERSON] на Ѕ частку земельної ділянки площею 2,7498 га, розташованої на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належної [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ННІ 813235 від 13.07.2018 року, вказане свідоцтво видано [PERSON] на Ѕ частку коштів в сумі 2512,34 грн, належних [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ННІ 813236 від 13.07.2018 року, вказане свідоцтво видано [PERSON] на Ѕ частку земельної ділянки площею 2,7498 га, розташованої на території Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належної [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ННІ 813237 від 13.07.2018 року, вказане свідоцтво видано [PERSON] на Ѕ частку коштів в сумі 2512,34 грн, належних [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до рішення № 49 виконавчого комітету Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 20.11.2009 року вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок та господарські будівлі домоволодіння [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] . В довідці № 80, виданій 28.03.2019 року виконкомом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області зазначено, що згідно запису в по господарській книзі виконавчого комітету Лопатинської сільської ради за №4 померла [PERSON] , яка народилася [INFO] , до дня смерті [INFO] , була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою осіб, які проживали та були зареєстровані, немає. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Рішенням 47 сесії 6 скликання Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області від 06.11.2015 року [ADDRESS] в с. Тарасівка Оратівського району Вінницької області перейменовано на [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49283335 від 29.09.2017 року спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстровано Іллінецькою державною нотаріальною конторою 29.09.2017 року. Постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області №42/02-31 від 19.01.2021 року відмовлено у видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] , належного померлій [INFO] [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовставлюючого документа на житловий будинок. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після померлої [INFO] своєї матері [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в. о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 42/02-31 від 19.01.2021 року. При цьому, інший спадкоємець першої черги за законом - відповідач [PERSON] згідно поданої заяви від 11.02.2021 року не заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець за час свого життя на законних підставах володів та користувався спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved