Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

До Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернулося Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 13.08.2013 між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] на підставі кредитного договору №GP - 4907085 видано кредит у розмірі 35630,23 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк». Позивач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Відповідач [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання, заборгованість станом на 22.04.2019 складає 94100,06 грн з яких: 18009,63 грн заборгованість за кредитом, 3343,48 грн. заборгованість по процентам, 14277,12 грн. заборгованість по комісією, 58469,83 грн. штрафні санкції. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04.06.2019 року справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України та встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та роз`яснено право та порядок такого подання. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву вважав поданий позов незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без задоволення. На обґрунтування зазначав, що дійсно 13.08.2013 між ним та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір GP 4907085. У 2014 році він намагався закрити свою кредитну лінію, однак дізнався, що АТ «Банк Ренесанс Капітал» реорганізувався, повідомлення щодо реорганізації або інформації щодо правонаступників усіх прав та обов`язків Банку йому не надходило, як не було відомо про подальше погашення грошового зобов`язання, аж до самого звернення позивача до суду із позовом. Заявив про застосування строку позовної давності щодо заявлених позивачем до нього вимог про стягнення заборгованості та вважав, що є підстави для відмови у задоволенні позову, оскільки загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а позивачем у позовній заяві не було заявлено щодо поновлення строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, а виходячи із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Одночасно зазначав, що враховуючи складові нарахування за кредитним договором, а саме: проценти, комісія та штрафні санкції, а також аналізуючи висловлену обов`язкову для застосування правову позицію Верховного Суду України у постанові від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15 про те, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до положень ЦК України за яким штраф і пеня це різновиди однієї і тієї ж самої неустойки, норм ст. 61 Конституції України та правових позицій Верховного Суду України у постанові від 24.12.2013 по справах № 3-37гс13, № 6-2003цс15, правових підстав для стягнення штрафу немає, оскільки це буде подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення, що заборонено законом. З приводу пропуску строку для написання відзиву на позовну заяву просив суд визнати поважною причиною, оскільки 28.08.2015 він став особою з інвалідністю першої групи категорія «Б» та не має можливості самостійно представляти свої інтереси у суді, у зв`язку з чим вимушений був звернутися для отримання безоплатного адвоката, через що пропустив даний строк. У зв`язку з вищенаведеним відповідач вважав, що всі доводи позивача, які містяться в позовній заяві є надуманими та необґрунтованими, а сама позовна заява подана з порушенням строку позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. Представник позивача АТ «Перший Український Міжнародний банк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с. 72). Представник відповідача Ковердяєва Л.В. в судовому засіданні вважала, що позов задоволенню не підлягає із підстав викладених у відзиві. Додатково суду пояснила, що до 2013 року відповідач належно виконував кредитні зобов`язання, а у зв`язку із погіршенням стану здоров`я протягом 2014 року [PERSON] намагався закрити кредитну лінію, однак дізнався що банк реорганізувався. Ніяких повідомлень з приводу цього він не отримував, а також не відомо було куди сплачувати кошти за користування кредитом. Після цього відповідач змушений був продати будинок в якому залишилися документи по кредитному договору. Погашення кредиту у 2018-2019 роках відповідач не проводив, стягнення без відому відповідача здійснювалося на підставі виконавчого напису, який рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 04.04.2019 скасований. Підтримала заяву про застосування позовної давності та з цих підстав просила відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно зі ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] 13.08.2013 року укладено договір № GP-4907085 (а.с.115). Згідно умов Договору відповідач отримав кредитні кошти у національній валюті, у розмірі 22880 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший український міжнародний банк». Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені умовами договору, а саме впродовж 36 місяців до 14 серпня 2016 року. Банк взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконав, надав [PERSON] кредитні кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує. У зв`язку з тим, що відповідач зобов`язання по погашенню кредиту не виконує, станом на 22.04.2019 виникла заборгованість в сумі 94100,06 гривні, з яких 18009,63 гривень заборгованість за кредитом, 3343,48 гривень заборгованість за процентами, 14277,12 гривень заборгованість за комісією, 58469,83 гривень штрафні санкції, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Відповідачем по справі заявлено вимогу про застосування позовної давності (а.с.54-57). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перш статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] АТ «Перший Український Міжнародний банк» звернувся до суду 30.05.2019, яка направлена засобами поштового зв`язку 28.05.2019. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 квітня 2019 року задоволено позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» та визнано виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. зареєстрований в реєстрі за № 4893 про стягнення з [PERSON] на корить ПАТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 36526,54 грн., а також витрат пов`язаних щодо його вчинення таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором погашення заборгованості за період з 21.11.2018 по 19.03.2019 відбувалися на підставі виконавчого напису, який скасований судом. За умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання по кредитному договору в строк до 14 го числа кожного місяця, що підтверджується графіком платежів (а.с. 115 зворот). З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що невиконання відповідачем обов`язку по сплаті чергового місячного платежу було допущено неодноразово, однак [PERSON] продовжив вчиняти дії на визнання боргу, а саме сплачувати заборгованість за кредитом, тобто вчинив дії внаслідок яких перебіг строку позовної давності перервався. У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Однак, останні платежі на визнання боргу відповідач здійснював: по сплаті кредиту 19.05.2014, по сплаті заборгованості за процентами 19.05.2014 та заборгованості за комісією 30.11.2015. З вимогою про стягнення вказаної заборгованості банк звернувся до суду 30.05.2019. Верховним Судом 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, висловлена наступна позиція, що оскільки за умовами договору відповідач має виконувати зобов`язання до певного числа кожного місяця впродовж строку кредитування, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. З встановлених судом обставин, вбачається, що позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності. У відповідності до ч.1 ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно із частиною четвертою статті 267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності. Підстави для здійснення розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed