Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1250 грн. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є донькою [PERSON] . На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 травня 2019 року з [PERSON] на утримання [PERSON] стягувалися аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з 12 листопада 2018 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. 09 листопада 2020 року вона отримала повідомлення від 27 жовтня 2020 року Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі про те, що у зв`язку із закінченням навчання у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти її право на отримання аліментів припинено, а поновлення навчання дозволяє звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Вказує, що вона з 01 жовтня 2020 року є студенткою ІІ курсу денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму, термін навчання з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2024 року. На теперішній час вона не має доходу, проживає окремо від батьків. Мати ніякої можливості надавати їй матеріальну допомогу не має, а відповідач має, оскільки має постійну роботу. У зв`язку з чим, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач 11 січня 2021 року надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що строк навчання у довідці, яку надала позивачка складає 3,6 років з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2024 року, але даний учбовий заклад не має такого точного часу навчання на отримання спеціальності, на якій навчається позивачка. Крім того, з моменту останніх виплат за рішенням від 23 травня 2019 року у нього відбулись майнові зміни, а саме: його дружина хворіє і потребує складної хірургічної операції, вона не працює, вони живуть на його заробітну плату. Зазначає, що він теж хворіє на гіпертонічну хворобу. З доходу, який він отримує, він сплачує комунальні послуги, купує ліки, тому він позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі ј частини, на його погляд розмір аліментів повинен складати 1/6 частини заробітку. Також зазначає, що понесені позивачкою витрати на правничу допомогу у розмірі 1250 грн. є занадто великою сумою. Крім того, вважає, що рішення суду від 23 травня 2019 року, яке мається у матеріалах справи, фактично розв`язало питання про стягнення аліментів і відповідно до вимог ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, судові засідання для розгляду справи по суті із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено сторонам їх право та строки для подачі до суду відзиву на позов та відповіді на відзив. Від позивачки до суду надійшла заява, у якій вона просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. У подальшому [PERSON] надав заяву, як якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав частково у розмірі 1/6 частини. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 липня 2000 року. На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 травня 2019 року з [PERSON] на утримання [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з 12 листопада 2018 року на період навчання, але не більше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Листом від 27 жовтня 2020 року Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі [PERSON] повідомлено, що у зв`язку із закінченням навчання у Маріупольському центрі професійно-технічної освіти її право на отримання аліментів припинено, а поновлення навчання дозволяє звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. З довідки, виданої Маріупольським електротехнічним технікумом, вбачається, що [PERSON] навчається на ІІ курсі денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму, термін навчання з 01 жовтня 2020 року по 30 червня 2024 року. Мотиви суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27\~лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, відповідач посилається на те, що він сплачує комунальні послуги, утримує свою дружину, яка потребує операції, сам хворіє на гіпертонічну хворобу. На підтвердження вказаних доводів до відзиву долучено: довідку від 05 січня 2021 року, видану ДУ «ТМО МВС України» про те, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в поліклініці лікарні з приводу гіпертонічної хвороби; довідку, видану ОСББ «Крок-104» про те, що він та його дружина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] ; роздруківку з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 24 грудня 2020 року, зі змісту якої убачається, що [PERSON] за період з 1 по 4 квартал 2020 року доходу не має; направлення на оперативне лікування на ім`я [PERSON] , тому суд частково приймає до уваги наведені відповідачем обставини. Щодо посилання відповідача на те, що рішення суду від 23 травня 2019 року, яке мається у матеріалах справи, фактично розв`язало питання про стягнення аліментів і відповідно до вимог ст. 255 ЦПК України підлягає закриттю, суд виходить з наступного. За змістом частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) відсутній предмет спору; 3) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами; 4) позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом; 5) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом; 6) суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 186 цього Кодексу; 7) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 8) після відкриття провадження у справі між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана. Тобто, враховуючи, що рішення суду від 23 травня 2019 року виконано, дитина продовжує навчання та не досягла двадцяти трьох років, вона маж право звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на період навчання, тому застосування вимог ст. 255 ЦПК України не передбачається до виниклих правовідносин. На підставі викладеного, враховуючи те, що [PERSON] навчається на ІІ курсі денного відділення Маріупольського електромеханічного технікуму, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, та потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також майновий стан відповідача, необхідно дійти висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що забезпечить [PERSON] рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 гривень. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які вона просить стягнути на її користь, надано: акт виконаних робіт від 09 листопада 2020 року, квитанцію від 11 листопада 2020 року про сплату грошових коштів у розмірі 1500 грн. Оскільки позивачка просить суд стягнути із відповідача правничу допомогу у розмірі 1250 грн., позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 1/6 частини, тобто на 66,66 %, тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача правничої допомоги у розмірі 1000 грн., а судового збору у розмірі 560,50 грн.

Outcome: partial