Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

До суду 05.02.2017 року звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2009 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради, яке посвідчує, що 232/1000 частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON]. Позовні вимоги, з урахуванням уточненої письмової заяви від 22.01.2018року ( а/с 62), та відповіді на відзив від 07.03.2018 року ( а/с 81) обґрунтовані тим, що вищезазначена квартира була отримана у користування на сімю яка складає пять осіб, кожний з яких має право на отримання, шляхом приватизації, рівної частки квартири. Враховуючи, що частка яка отримана у власність відповідачкою більше ніж 1/5 частка квартири, порушується права всіх інших співмешканців квартири, а тому, у відповідності до вимог ст. 47 Конституції України, статті 64 Житлового Кодексу Української РСР та Закону України « про приватизацію державного житлового фонду», свідоцтво підлягає скасуванню. У судовому засіданні від позивачів надані заяви, щодо розгляду справи за їх відсутністю а представник наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON], та її представник, заперечуючи проти задоволення позову подали 12.03.2018 року, письмовий відзив на позов ( а/с 91), підтримали його у судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позову, та вважають, що свідоцтво про право власності було отримано у відповідності до діючого законодавства з урахуванням частки квартири, що згідно рішення суду від 17.12.2008 року була виділена у користування відповідачки. Представник відповідача [PERSON] Міського господарства Одеської міської ради, яка одночасно є і представником третій особи Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, та пояснила, що після отримання рішення суду про виділення у користування кімнати у квартири та зобовязання укласти з відповідачкою окремого договору найму спірна квартира стала комунальною, а тому при приватизації частки у комунальної квартири була розрахована загальна частко виходячи із частки виділеної рішенням суду, а тому свідоцтво про право власності відповідає вимогам закону та не порушує права інших користувачів комунальної квартири. Ухвалою суду від 23.05.2018 року було задоволено клопотання представника відповідача та витребувана приватизаційна справа щодо приватизації [PERSON] 232/1000 частин квартири [ADDRESS] ( а/с 135). Як встановлено у судовому засіданні згідно ордеру №209 від 08.07.1985 року на сімю зі складом 5 осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] була надана у користування 3-х кімнатна квартира №71, будинку №48 корпус 2, по вул. Академіка Вільямса у м. Одесі. Ордер виданий на підтаві рішення виконкому Жовтневого районної ради народних депутатів міста Одеси №226 від 21.06.1985 року ( а/с 6). Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2008 року по справі №2-5205/2008 року, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], діючого в інтересах своїх та неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], Київської районної адміністрації м. Одеси: змінено договір найму житлового приміщення квартири №71 у будинку №48/2 по вул. ак. Вільямса у м. Одесі, залишено у користуванні [PERSON] кімната площею 9,54 кв.м у зазначеної квартирі та зобовязано Київська районна адміністрація Одеської міської ради класти з [PERSON] окремий договір найму на житлову кімнату. У користуванні [PERSON], діючого в своїх інтересах та інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділені кімнати площею 17,3 кв.м, та 12,7 кв.м, а у загальному користуванні залишені кухня, коридор, ванна кімната, туалет ( рішення а/с 19). На підставі зазначеного рішення голова Київської районної адміністрації Одеської міської ради виніс розпорядження №118 від 23.02.2009 року при визнання [PERSON] наймачем житлової площі, що складається із однієї кімнати, площею 9,54 кв.м, комунальної квартири №71 будинку №48 корпус 2 по вул. Академіка Вільямса та видано розпорядження Директору КП «ЖКС Чорноморський» про відкриття особистого рахунку на вказану житлову кімнату зі складом родини у одну особу ( а/с 105). 24.03.2009 року [PERSON] звернулась до КП « Міске агенство з приватизації житла» із заявою про оформлення передачі у приватизацію приміщення комунальної квартири на одну особу ( а\\с 111). На підставі даної заяви 14.04.2009 року було винесено розпорядження органу приватизації про передачу у приватну власність [PERSON], яка мешкає у одній кімнаті квартири спільного заселення загальною площею 15,38 кв.м , зазначену частину квартири спільного заселення ( а\\с 108). Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 14.04.2009 року було видане [PERSON] свідоцтво про право власності на 232/1000 частин квартири спільного заселення №71, будинку № 48 корпус 2 по вул. Академіка Вільямса, що складає 15,38 кв.м. загальної площі квартири ( а/с 18). Відповідно до довідки з міста проживання о складі сімї і реєстрації від 27.11.2017 року [PERSON] проживає у квартирі № 71 будинку №48 корпус 2 по вул. Академіка Вільямса у м. Одесі у складі сімї з чотирьох осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сусідкою [PERSON] ( а/с 7). Статтею 41 Конституції України визначено: кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами свої інтелектуальної, творчої діяльністю (ч.1); право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом ( ч.2); громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися обєктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (ч.3); ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним (ч.4); використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ч.7). Частина перша додаткового протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право вільно володіти своїм майном . ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.ч. 1,2,4 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України ( ЦПК) суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України і застосовує при розгляді справ Конвенцію , про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Житловий кодекс Української УРСР ( далі ЖК) це головний законодавчий акт, який регулює житлові відносини в Україні, діє в частині, що не суперечить українському законодавству та регламентує відносини, що повязані житловими приміщеннями, їх використанням, та з житловими правами громадян. Відповідно до ч.1,3,5 ст. 9 ЖК громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів; громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом; Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер ( ч.1,2 ст. 61 ЖК). Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок ( ч.1 ст. 63 ЖК). Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України « Про приватизацію державного житлового фонду» ( далі Закон). Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (ч.2 ст. 1 Закону). Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ч.1 ст.1 Закону). Приватизація здійснюється\~шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю ( ч.1 ст. 3 Закону). Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд ( ч. 1 ст.8 Закону). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина ( ч.3 ст.8 Закону). Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках власність громадян (далі - Положення) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Згідно п. 6.2 Положення у комунальній квартирі, жилому блоці (секції) у гуртожитку, де мешкають два і більше наймачі, загальна площа, що передається у власність громадян, визначається як сума площ займаних наймачами жилих кімнат (з урахуванням відповідних коефіцієнтів площі розташованих у них веранд, засклених балконів, лоджій, холодних комор, відкритих балконів, лоджій та терас) та площі підсобних приміщень, яка розподіляється між всіма наймачами пропорційно площі займаних ними жилих кімнат. Таким чином, після рішення суду від 17.12.2008 по справі №2-5205/2008, яким було розділено договір найму між сімєю [PERSON] у кількості чотирьох осіь і відокремлено договір найму [PERSON], та подальшого укладення окремого договору найму на одну житлову кімнату із 9,54 кв.м, 3-х кімнатна квартира №71, будинку №48 корпус 2, по вул. Академіка Вільямса у м. Одесі стала комунальною квартирою, в якої мешкають дві окреми сімї сімя із одної особи: [PERSON] та сімя [PERSON] ч чотирьох осіб. Враховуючи вищенаведене при подальшому звернення відповідачки із заявою про приватизацію кімнати у комунальної квартирі, не потрібно було розраховувати площу всієї квартири на всіх інших наймачів, тому що згідно договору найму [PERSON] була єдиним наймачем виділеної їй кімнати. Далі, відповідно до Положення, була розрахована доля [PERSON] у комунальної квартирі відповідно до її частки , та винесене рішення про приватизацію кімнати із частиною допоміжних приміщень. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що розрахунок загальної площі квартири, під час приватизації частки у комунальної квартирі, було зроблено у відповідності до законодавства України. Приймаючи до уваги, що визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, є фактом втручання у право вільного володіння своїм майном, та таке втручання може бути здійснено лише на підставі закону, суд вважає, не доведеним у судовому засідання законних підстав для такого втручання, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Одночасно із цим, суд враховуючи, що рішення про визначення квартири комунальною та розподіл договору найма було здійснено у 2009 році, та позивачі, належним чином виконуючи свої обовязку по сплаті комунальних послуг не могли не розуміти зміну розміру необхідної оплати як по розміру квартири так і по кількості зареєстрованих осіб, продовжуючи сплачувати комунальні послуги у новому розмірі, погодились із зазначеним розподілом, а тому і всі наступні дії по приватизації частки у комунальної квартирі, є похідними саме із цього розподілу, з яким погодились позивачі ( доказів зворотного будь-яких дій по скасуванню зміни договору найму з їх боку не було). У відповідності до положень ст. 141 ЦПК судові витрати повязані із розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача ( пункт другий частини другої зазначеної статті). Частиною восьмою даної статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила але має сплатити у звязку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В даному випадку під час судових дебатів представник відповідача зробила заяву при наявні витрати сторони, яки вона понесла під час судового розгляду без надання відповідного письмового розрахунку, тому суд зобовязав надав стороні строк у пять днів для подання розрахунку та доказів понесених судових витрат, щодо яких було заявлено під час судових дебатів, розяснив, що у випадку неподання відповідних розрахунків і доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed