Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська19 листопада 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу (а. с. 1-3). Представник позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 27 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем у простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 30\~000,00 доларів США, які зобовязався повернути до 06 березня 2014 року. На день звернення до суду відповідач зазначені грошові кошти не повернув позивачу, у звязку з чим останній був змушений звернутись до суду з даним позовом, в якому, просив стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі 691\~500,00 грн., 3% річних від суми боргу у розмірі 35\~238,48 грн., пеню у розмірі 194\~984,09 грн., проценти за користування грошовими коштами у розмірі 215\~208,08 грн. (а. с. 3-7). Представник позивача надав заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні (а. с. 31). Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою його місця реєстрації (а. с. 22, 29), надав суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з намаганням позасудового врегулювання спірних відносин між сторонами, проте така інформація не була підтверджена стороною позивача, у звязку з чим суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення даних позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 30\~000,00 доларів США, які зобовязався повернути до 06 березня 2014 року (а. с. 9). Також судом встановлено, що станом на день звернення до суду та ухвалення даного судового рішення грошові кошти відповідачем не були повернуті позивачу. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу за договором позики, з урахуванням інфляційних витрат 3-х % річних за прострочення виконання зобовязання та пені, приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами відповідає вимогам ЦК України, а відповідач свої зобовязання за договором не виконав, суд вважає можливим стягнути з відповідача, на користь позивача суму боргу за договором позики від 27 лютого 2014 у сумі 1\~136\~930,65 грн., задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі. Приймаючи таке рішення суд виходить з того, що гривневий еквівалент грошових коштів у сумі 30\~000,00 доларів США станом на день звернення позивача до суду з даним позовом становить 691 500,00 грн., період прострочення виконання зобовязань становить 620 днів (період з 07 березня 2014 року по 16 листопада 2015 року), у звязку з чим сума 3-х % річних за прострочення виконання зобовязання становить 35\~238,48 грн.; сума пені, яка становить подвійну облікову ставку НБУ 194\~984,09 грн., розмір відсотків за користування позикою 215\~208,08 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви до суду 6 090,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved