Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 24.05.2016 року звернулась позивач [PERSON] з позовною заявою до Одеської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гарська Вікторія Валеріївна, в якій просить визнати за нею право власності на 3/100 (три сотих) частини домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване на земельній ділянці площею 568 кв. м. за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач зазначила, що вона, будучи спадкоємцем [PERSON] згідно до заповіту, звернулася до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гарської В.В. із заявою про прийняття спадщини, а саме на 3/100 (три сотих) частини домоволодіння з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], однак, нотаріусом було відмовлено у оформленні права власності через те, що надані спадкоємцем документи містять суперечності та розбіжності стосовно характеристики та площі. Представник позивача адвокат [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Одеської області Гарська Вікторія Валеріївна в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання сповіщалася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала. Суд, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, ухвалив слухати справу у порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції від 02.10.2015 року, актовий запис №10180. [PERSON] залишила заповіт на все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, на ім'я [PERSON], який посвідчено 26.07.2006 року державним нотаріусом Четвертої одеської держаної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2-877. За життя [PERSON] належало на праві власності нежитлове приміщення 1-го поверху, що знаходиться в [ADDRESS]; та 3/100 (три сотих) частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21.11.1972 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори. Право власності зареєстроване за [PERSON] 30.03.1973 року Міжміським бюро технічної інвентаризації. З матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської В.В. у передбачений законодавством строк 18.11.2015 року [PERSON] для оформлення спадщини звернулася із заявою про прийняття спадщини померлої. 24.03.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON], а саме на нежитлове приміщення 1-го поверху, загальною площею 39,7 кв. м., що знаходиться в [ADDRESS], право власності за яким підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 25.10.2013 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, індексний номер 11595588. Приватним нотаріусом Гарською В.В. при досліджені наданих правовстановлюючих та інших документів щодо майна [PERSON], а саме 3/100 (три сотих) частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], були встановлені розбіжності щодо характеристики та площі майна, у зв'язку з чим, 31.03.2016 року приватним нотаріусом Гарською В.В. було відмовлено [PERSON] у здійснені реєстрації праві власності в порядку спадкування на 3/100 (три сотих) частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]; та на ім'я [PERSON] надано лист «Щодо надання роз'яснень» за №45/02-14, відповідно до якого спадкоємцю було рекомендовано звернутися до суду з метою приведення відповідно до чинного законодавства правовстановлюючих та інших документів та оформлення права власності на спадщину, а саме на 3/100 (три сотих) частини домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Дійсно, судом встановлено, що право власності на 3/100 частини домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON] набула на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21.11.1972 року між [PERSON] та [PERSON] Договір посвідчено нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори та право власності зареєстроване 30.03.1973 Міжміським бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з відповіді на запит нотаріуса КП «БТІ» Одеської міської ради №470374.67 від 25.03.2016 року, [PERSON] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою від 21.11.1972 року належить 3/100 (три сотих) частини домоволодіння, які складаються з приміщень під загальним інвентаризаційним №8 (кв. №8), загальна площа яких становить 69,2 кв.м., житлова площа - 20,2 кв.м., підсобна площа - 49,0 кв.м.; житлових кімнат - 2; 3/100 огорожі під №1-3 та 3/100 мостіння І. Частки в даному випадку розраховуються від інвентаризаційної вартості домоволодіння та не залежить від площі приміщень. Судом встановлено, що невідповідність характеристики домоволодіння, а саме те, що у договорі купівлі-продажу зазначено, що домоволодіння складається із двох двоповерхових та двох одноповерхових житлових будинків, а у листі КП «БТІ» Одеської міської ради - із житлових будинків «А, А1, Б», пояснюється тим, що договір купівлі продажу 3/100 частин домоволодіння укладено 21.11.1972 року без врахування інвентаризаційної справи, яку сформовано 15.08.1973 року. Дане домоволодіння складається з житлових будинків літ. «А, А1, Б», сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; огорожі №1-3; мостіння «І», що підтверджується даними інвентаризаційної справи на житловий будинок [ADDRESS] станом на 15.08.1973 року; даними технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] станом на 15.09.1992 року; даними технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] станом на 27.08.2015 року; відповіддю КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради №470374.67 від 25.03.2016 на №37/02-14 від 17.03.2016 року. Суд дійшов до висновку, що відмінності площі домоволодіння у договорі та технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] станом на 27.08.2015 рік пов'язане із тим, що договір купівлі продажу 3/100 частин домоволодіння укладено 21.11.1972 року без врахування інвентаризаційної справи, яку сформовано 15.08.1973 року. Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо загальної житлової площі спірного домоволодіння у розмірі 286,6 кв.м. були внесені 03.01.2012 року при реєстрації приватної власності на 10/100 домоволодіння за [PERSON] Належним документом, який підтверджує дійсну площу домоволодіння, є саме технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], розроблений станом на 27.08.2015 року, відповідно до якого домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 568 кв.м. та складається з житлових будинків літ. «А, А1, Б»; сараю літ. «В»; вбиральні літ. «Г»; огорожі №1-3; мостіння «І»; площа домоволодіння становить 725,5 кв.м., з них загальна житлова площа - 261,9 кв.м., допоміжна - 290,5 кв.м., літніх приміщень - 173,1 кв.м. Судом встановлено, що у власників домоволодіння [ADDRESS] склався певний порядок користування приміщеннями домоволодіння, а саме [PERSON] користувалася приміщеннями під загальним інвентаризаційним №8, 8а, загальною площею 69,2 кв.м.; житловою площею (2 житлові приміщення) - 20,2 кв.м.; підсобною - 49,0 кв.м. Таким чином, до [PERSON] внаслідок прийняття нею у спадок 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] переходить право користування наступними приміщеннями даного домоволодіння, загальна площа яких становить 29,5 кв.м., житлова площа - 20,2 кв.м., допоміжна - 9,3 кв.м., відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 27.08.2015 р.: кухня під №1 (ІІІ-2) у квартирі №8 на 1 поверсі у будинку під літ. «А», загальною площею 6,9 кв.м.; комора під №2 (ІІІ-1) у квартирі №8 на 1 поверсі у будинку під літ. «А», загальною площею 2,4 кв.м.; житлова кімната під №3 (1-1+1-2) у квартирі №8 на 1 поверсі у будинку під літ. «А», загальною площею 8,7 кв.м.; житлова кімната під №4 (1-3) у квартирі №8 на 1 поверсі у будинку під літ. «А», загальною площею 11,5 кв.м. Відповідно до п. 3.1. Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втирати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Оскільки протягом встановленого законом строку спадкоємець - позивач не заявив про відмову від спадщини, то на підставі п. п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, згідно ст. 16 цього Кодексу, може бути, зокрема, визнання права. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В ст. 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Ст. 1 Протоколу 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Наявність розбіжностей в правовстановлюючих документах на 3/100 частини домоволодіння, загальною площею 725,5 кв.м., з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], позбавляє позивача можливості оформити її спадкові права після смерті [PERSON] Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла своєчасно, тому необхідно визнати за позивачем право власності на спадкове майно на 3/100 частини домоволодіння, загальною площею 725,5 кв.м., з надвірними спорудами, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року.

Outcome: approved