Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулися позивачі та просили суд визнати за ними право власності по 1/2 частині житлового будинку під [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтували тими обставинами, що вони є спадкоємцями померлого [PERSON] за законом. Державний нотаріус Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області Вашека С.В. відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, оскільки померлий не мав правовстановлюючого документу на нього. В судове засідання [PERSON], який є представником [PERSON] не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Шевченко С.І. просив слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачі звернулися за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області їх права на отримання в порядку спадкування права власності по 1/2 частині житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON], який помер [INFO] року, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу. Спадкоємці не можуть оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання щодо порушення права на спадщину підлягає захисту шляхом його визнання в судовому порядку. Судове рішення буде юридичним документом, що дає підставу для оформлення права власності на спадкове майно. Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 29 червня 2005 року виконавчим комітетом Конончанської сільської ради Канівського району Черкаської області, актовий запис № 6. На підтвердження того, що у спадкодавця [PERSON] було право власності на вищевказаний житловий будинок, позивачами надано довідку виконавчого комітету Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області № 350 від 14 вересня 2016 року. Відповідно до вказаної довідки, згідно записів у погосподарських книгах Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] з 1967 року до дня його смерті (а.с.25). Згідно з довідкою виконавчого комітету Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 16 серпня 2016 року № 329 в користуванні спадкодавця за адресою: [ADDRESS] знаходяться земельна ділянка загальною площею 0,58 гектари, в тому числі 0,01 гектари для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташований спірний будинок (а.с. 22). Житловий будинок був побудований у 1970 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який виготовлено Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 15-18). Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлого [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1967 року в якості володільця будинку підтверджує факт належності цього будинку саме йому. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратив право власності на вказану нерухомість. Згідно з рішенням Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 28 січня 2016 року № 35, вулицю [ADDRESS] без зміни нумерації будинків та споруд (а.с. 19). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшло право власності на спірний будинок. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 01 листопада 1961 року виконавчим комітетом Шандрівської сільської ради депутатів трудящих Ржищівського району Київської області, актовий запис № 22, [INFO] року народився [PERSON], батьком якого був [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01 серпня 1963 року виконавчим комітетом Шандрівської сільської ради депутатів трудящих Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 20, [INFO] року народився [PERSON], батьком якого був [PERSON] (а.с. 13). Тобто, позивачі є синами спадкодавця [PERSON]. Відповідно до копії спадкової справи [PERSON] позивачі 21 червня 2006 року звернулися до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини батька (а.с. 51). Таким чином, позивачі являються єдиними спадкоємцем [PERSON], які в строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняли його спадщину за законом. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України). Таким чином, позивачі відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1267 та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України успадкували право власності по 1/2 частині майна спадкодавця, в тому числі і право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1267, 1268, 1270, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved