Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулось Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 12.10.2007 року уклали кредитний договір № DN81AR03110221 (надалі - Договір). Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 63091,00 гривень на термін до 11.10.2012 p., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DN81AR03110221. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526. 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.09.2015 року має заборгованість - 123798,12 грн., яка складається з наступного: 18420.61 грн. - заборгованість за кредитом; 10928.40 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10118.80 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 84330.31 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі - 123798,12 гривень, судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явився, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, нотаріально посвідченою довіреністю свої інтереси уповноважив представляти [PERSON] Представник відповідача надала заперечення на позовні вимоги, заяву про застосування позовної давності та заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 12.10.2007 року укладено кредитний договір № DN81AR03110221 (а.с. 7-9). За умовами укладено кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 63091,00 гривень на термін до 11.10.2012 p., а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. А саме позичальник повинен був щомісячно починаючи з наступного місяця в період сплати надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 1321,31 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно до розрахунку, наданого до позовної заяви, розрахунок зроблено станом на 10.09.2015 року (а.с.4-6). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач проводив останню сплату щомісячного платежу в червні 2008 року. Відповідач стверджує, і це не оспорюється позивачем, що ним в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було передано автотранспортний засіб. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 18.11.2015 року на підставі договору застави автотранспорта № DN81AR03110221 від 12.10.2007 року об'єктом обтяження є транспортний засіб ВАЗ 21112, номер об'єкта ХТА 21112070280675, держ.номер [NUMBER] (а.с.30-31). Даних про те, що на предмет застави в передбаченому законом порядку зверталось стягнення суду не надано, але у витягу зазначені зміни 04.11.2008 року та 03.09.2012 року з терміном дії після змін до 03.09.2017 року. Дані зміни відбувались вже після передачі автотранспортного засобу кредотодавцю. Як вбачається з розрахунку заборгованості банком було зараховано вартість автомобілю в рахунок погашення заборгованості в травні 2009 року, в сумі 20062,90 гривень. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності суд виходить із такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за кредитним договором, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами в період з 2 по 16 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Верховний суд України у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність застосовується судом у зв'язку з наявністю відповідної заяви сторони у спорі зробленою до ухвалення судом рішення. Як було встановлено судом, останній платіж за зобов'язанням по поверненню кредиту був зроблений відповідачем у червні 2008 року і саме у зв'язку з несплатою чергового платежу в липні 2008 року у позивача КБ «Приватбанк» виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення сум за кредитом. Таким чином строк позовної давності у три роки сплив у липні 2011 року. Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності (а.с 33), а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed