Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов цивільний позов [PERSON] до ДП «Союз» ТОВ «Приват-Плюс» «Про визнання договору недійсним» (а.с. 1-18). Позивач прохає: - визнати Договір № 007721 від 06.05.2011 року укладений між ДП «Союз» та [PERSON] - недійсним; - зобов'язати Відповідача ДП «Союз» відшкодувати Позивачу у подвійному розмірі збитки понесені ним при виконанні договору з ДП «Союз»; - стягнути з Відповідача ДП «Союз» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 06.05.2011 року між Позивачем та Відповідачем був укладений договір № 007721, щодо проведення консультацій. Договір з боку ДП «Союз» було підписано відповідальною особою продавцем-консультантом Лимар Марією Віталіївною. При проведенні консультацій відповідальною особою ДП «Союз» Лимар М.В., [PERSON] була надана рекламна пропозиція, задача у рекламній програмі діяльності. 06.05.2015 року, було підписано Договір з ДП «Плюс» та сплачено згідно з п.2.1 та п. 2.2, суму за надані послуги у розмірі 2000 грн. 00 коп. і підписав акт прийому-передачі наданих послу. 19.12.2011 за заявою [PERSON], договір було розірвано. Підставами, що спонукали Позивача розірвати договір, було невиконання рекламних пропозицій і положень договору, щодо забезпечення інформації споживача про хід виконання договору. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав уточнену позовну заяву в якій прохав, стягнути з Дочірнього підприємства «Союз» Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс на його користь, збитки, понесені ним при виконанні Договору з ДП «Союз» у розмірі - 4040 грн. 00 коп.. та стягнути з Дочірнього підприємства «Союз» Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія» Приват-Плюс» моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп.. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомив, заперечень на позов не надавав (а.с.29, 32, 44, 55,57,58). Правом участі представника у судовому засіданні не скористався. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлено: 06.05.2011 року між [PERSON] та ДП «Союз» ТОВ «Приват-Плюс» був укладений договір № 007721. Предметом вказаного договору є надання програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товарів зазначених в договорі. Відповідно до ст. 7 Договору ДП «Плюс» ТОВ «Приват-Плюс» гарантувало одержання права на отримання товару за умови виконання партнером усіх зобов'язань за договором. Пунктом 2.1 Договору передбачено, що ДП «Плюс» ТОВ «Приват-Плюс» брало на себе зобов'язання здійснити оплату товару та забезпечити його передачу партнеру відповідно до програми діяльності Прива-Плюс (а.с. 4). Встановлено, що [PERSON], було сплачено суму за надані послуги у розмірі 2000 грн. 00 коп. Установлено, що 19.12.2011 за заявою [PERSON] договір було розірвано (а.с. 8); Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 грудня 2014 року, рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 жовтня 2014 року замінено; визнано недійсним пункт 10.2 Додатку № 1 до договору № 007721 від 06 травня 2011 року, укладеного між Позивачем та Відповідачем; стягнуто з Відповідача на користь Позивача щомісячний внесок у розмірі 2719 грн. 98 коп. та витрати на банківське обслугування у сумі 59 грн. 07 коп. (а.с.11-13). Суд дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які він вважає достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, - приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та захист своїх прав державою. Споживач має право у разі виявлення недоліків у виконаній роботі вимагати безоплатного усунення недоліків в розумний строк та відшкодування завданих йому збитків. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Також, дана стаття містить перелік несправедливих умов договору, який не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно до ст.203 ЦК України частин 1-3 зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. До суду було надано ксерокопію Договору № 007721, укладеного між [PERSON] та ДП «Союз» ТОВ «Приват-Плюс», пунктом 2.1 Договору передбачено, що ДП «Плюс» ТОВ «Приват-Плюс» брало на себе зобов'язання здійснити оплату товару та забезпечити його передачу партнеру відповідно до програми діяльності Прива-Плюс, відповідачем не були виконані належним чином умови договору. Вказані факти є безумовною у задоволенні позову. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач звернувся до суду з вимогами на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», він звільнений від сплати судового збору, а тому згідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд відносить за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved