Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся представник позивача [PERSON] [PERSON] із позовною заявою, в якій вказує, що 04.05.2005 року між МПП «Вікторія» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі автозаправочної станції, що розташована за адресою смт. Межова, вул. Центральна, 1-а. У лютому 2016 року позивачці стало відомо, що заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015 року по справі № 175/4608/15-ц за позовом [PERSON] було припинено право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно, визнано та зареєстровано право власності за [PERSON], скасовані арешти та заборони відчуження на вказане майно. Як вказує представник позивача, [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, і наразі вони проживають все одно однією сімєю, і він не звертався до суду із такими позовними вимогами, у звязку з чим, 12.02.2016 року цим же судом вказане заочне рішення було скасоване, а 26.02.2016 року вказана позовна заява залишена без розгляду. В подальшому позивачу стало відомо, що на підставі цього заочного рішення [PERSON] А.А.31.12.2015 р. відчужив спірне майно на користь [PERSON], яка, в свою чергу 05.01.2016 відчужує вказане майно на користь ТОВ «Акцент-центр». Представник позивача вважає, що майно, зазначене вище, вибуло з власності позивачки не з її волі та без її відома, посилається на норми ст.ст. 316, 321, 330, 386, 387, 388 ЦК України. Просить суд витребувати у ТОВ «Акцент-центр» майно з чужого незаконного володіння на користь позивача [PERSON], скасувати реєстрацію права власності на спірне майно за ТОВ «Акцент-центр» та визнати за позивачем право власності на нерухоме майно будівлю АЗС, що розташована за адресою смт. Межова, Дніпропетровської області, вул. Центральна, 1-а 01.07.2016 року представник позивача звернувся до суду із уточнюючою позовною заявою, відповідно до якої збільшив оцінку вартості майна до 2499000,00 грн., витребування якого є предметом даного спору, додавши до позовної заяви копію звіту про оцінку майна від 03.06.2016 року. 26.07.2016 року представником позивача подана уточнююча позовна заява, відповідно до якої збільшено розмір позовних вимог, а саме він просить суд, окрім зазначених вище вимог, визнати недійсним договір іпотеки від 17.06.2016 року, укладений між ТОВ «Акцент-центр» та [PERSON], № 1275, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], посилаючись на те, що відповідач не є законним власником спірного майна та не мав права передавати це майно в іпотеку, після того як було скасоване рішення суду, на підставі якого майно перейшло у володіння відповідача, а також під час розгляду вказаної справи про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, посилався на те, що [PERSON] є учасником ТОВ «Акцент-центр» та є повязаною особою з відповідачем. На підставі цього вважає, що договір іпотеки повинен бути визнаний судом недійсним. Ухвалою суду від 11.10.2016 року [PERSON] було залучено для участі у справі в якості співвідповідача. У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Позивачка у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, просить суд розглянути справу за участі її представника. Представник відповідача ТОВ «Акцент-центр» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив Треті особи по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], представник ПАТ «Комерційний банк «Надра», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступних обставин справи. Судом встановлено, що 04.05.2005 року [PERSON] придбала у МПП «Вікторія» нежитлову будівлю (будівля автозаправочної станції), яка розташована за адресою: смт. Межова Дніпропетровської області вул. Центральна, буд. 1-а (один-а), і складається з будівлі автозаправочної станції загальною площею 18,1 кв.м., позначеної в плані літ. «А», туалету літ. «Т», навісу літ «Н», бетонного покриття № 1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.05.2005 року, посвідченим нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1108. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7453650 від 07.06.2005 року вищевказане майно зареєстроване за [PERSON] 07.06.2005 року (а.с.10-11). З матеріалів справи вбачається, що позивачці [PERSON] у лютому 2016 року стало відомо про порушення її речового права стосовно предмету спору. Так, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015 року по справі № 175/4616/15-ц було винесено рішення, яким припинено право власності [PERSON] на вищевказане нежитлове приміщення, визнано та зареєстровано право власності за [PERSON]. На підставі вказаного рішення суду [PERSON] зареєстрував право власності на вищевказане нерухоме майно, що підтверджується витягом від 31.12.2015 року № 51360959 (а.с.21). Цього ж дня 31.12.2015 року, що підтверджується матеріалами справи, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу нерухомого майна з [PERSON], відповідно до якого право власності на будівлю перейшло до [PERSON], ціна договору 149865 грн., право останньої зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 31.12.2015 року за № 51362256 (а.с.22-23). 05.01.2016 року вказане майно за договором купівлі-продажу № НАТ 091762/р.№11 посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано за ТОВ «Акцент-центр». Згідно наявних в матеріалах справи копій ухвал Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської суду по справі № 175/4616/15-ц, вказане рішення ухвалою від 12.02.2016 року скасоване вказаним судом (а.с.130), а 26.02.2016 року позовна заява залишена без розгляду. Таким чином, на теперішній час вказане рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області по справі № 175/4616/15-ц, що було підставою для виникнення права власності на майно в особи, що в подальшому здійснила її відчуження на користь третіх осіб, як причина та підстава законності переходу права власності перестало існувати. З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 4\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.\~\~ Незаконним є володіння чужим майном без законних підстав або коли такі підстави були раніше, а потім відпали. Між сторонами у справі відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, тому спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами\~статей 387,\~388 ЦК України. Оскільки власник майна, позивач по справі, вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України Згідно\~ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, суд вважає, що хоча майно і вибуло від законного власника у звязку із виконанням рішення суду, проте, оскільки майно вибуло саме за рішенням суду, а отже фактично поза волею законного власника, то це дає можливість законному власнику після скасування такого рішення повернути належне йому майно. Відповідно до\~статті 387 ЦК України,\~та\~частини третьої статті 10 ЦПК України\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Як встановлено судом, [PERSON] є законним власником майна, яке вона вимагає витребувати з володіння ТОВ «Акцент-центр». Це підтверджується договором купівлі-продажу від 04.05.2005 року, посвідченим нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1108, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7453650 від 07.06.2005 року вищевказане майно зареєстроване за [PERSON] 07.06.2005 року (а.с.10-11). Згідно витягу з державного реєстру іпотек, номер обтяження 9937810 від 15.06.2010 року та державного реєстру заборон, номер обтяження 6563362 від 11.02.2008 року (а.с.133), будівля АЗС за адресою смт. Межова, вул. Центральна, 1-а, передана в іпотеку ВАТ КБ «Надра», власник майна і майновий поручитель [PERSON]. Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів відплатного набуття права власності на вказане нерухоме майно від особи, що не мала права відчужувати цей обєкт, про що відповідач не знав і не міг знати. Крім того, відповідачем не надано суду жодних доказів щодо добросовісності набуття такого права власності. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для зясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Аналогічна позиція зазначена у Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5 У пунктах 24, 25 вказаної Постанови зазначається, що «разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача», «водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача». З аналізу наявних доказів у справі вбачається, що відповідачем ТОВ «Акцент-центр» не було здійснено усіх розумних заходів для зясування правомочностей відчужувача, навпаки вбачається, що всі відчужувачі та подальші набувачі вказаного нерухомого майна були освічені з приводу наявності спірного питання щодо визначення права відчужувача на укладання правочинів щодо розпорядження спірним майном, або не вчинили усіх заходів умисно чи з необережності, щоб переконатись у відсутності можливості настання будь-яких несприятливих наслідків щодо наявності порушення речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання i підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто реєстрація права власності - це не виникнення самого права, а визнання i підтвердження такого права. Реєстрація права власності є похідною від встановленого факту виникнення, переходу або припинення права. Згідно ч. 5 пункту 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 26 Закону України від 1.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»). На підставі цього, у звязку із встановленням у судовому засіданні факту незаконного володіння збоку ТОВ «Акцент-центр» нерухомим майном, що належить [PERSON], та необхідністю відновлення порушеного права позивача шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частини скасування реєстрації права власності за ТОВ «Акцент-центр» на нежитлову будівлю (будівля автозаправочної станції), яка розташована за адресою смт. Межова, Дніпропетровської області, вул. Центральна, буд. 1-а. Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо визнання у судовому порядку права власності на спірне майно необхідно відмовити на підставі нижчевикладеного. З урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10.12.2015 року, на підставі якого спірне майно вибуло з володіння позивача та було припинено її право власності на вказане майно і зареєстровано за [PERSON], скасоване ухвалою цього ж суду від 12.02.2016 року та позовна заява залишена без розгляду ухвалою від 26.02.2016 року. Таким чином, суд вважає, що відсутня наразі правова підстава, а саме скасоване рішення суду, яке було причиною вибуття майна з володіння [PERSON], а тому суд, з аналізу наявних доказів по справі, вважає, що право власності на будівлю АЗС за [PERSON] не підлягає сумніву та підтверджується відповідними доказами, що містяться у справі. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що такий спосіб захисту права власності як визнання права власності на вказане майно за позивачем не є необхідним та не відповідає встановленим обставинам справи, оскільки витребування майна з чужого незаконного володіння відновлює права власника на вказане майно, правовою підставою володіння яким є договір купівлі-продажу від 04.05.2005 року, посвідчений нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1108. Суд не вбачає можливим та законним способом захисту права власності шляхом його визнання судовим рішенням в даній справі, оскільки цей спосіб підміняє законну правову підставу набуття та володіння майном [PERSON] на підставі вищевказаного правочину. З огляду на вищенаведене, суд вважає необхідним та достатнім такий спосіб відновлення порушеного права як витребування майна з чужого незаконного володіння на користь позивача шляхом скасування реєстрації права власності за ТОВ «Акцент-центр», на підставі наявного в позивача права власності на вказане майно, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 04.05.2005 року, наявним в матеріалах справи (а.с.10-11). Інших позовних вимог щодо захисту речових прав на вказане нерухоме майно позивачем не заявлено. Щодо вимог позивача в частині визнання недійсним договору іпотеки суд вважає, за необхідне відмовити в цій частині позову, оскільки у суду відсутні будь які дані (іпотечний договір), які б слугували доказом укладення такого договору між ТОВ «Акцент центр» та [PERSON]. Ні позивачем, ні його представником при подачі позову, проведенні досудового розгляду або до початку розгляду справи по суті питання про витребування від відповідачів вищезазначених доказів (іпотечного договору) не надходило. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд зважаючи на вищевикладене вважає за необхідне відмовити в цій частині позову. Судові витрати, на підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути у дохід держави, пропорційно частині задоволених позовних вимог, з відповідача ТОВ «Акцент-центр» у розмірі 6890,00 грн. вимоги матеріального характеру. У звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід першої групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ № 0240368 від 17.02.2014 року та пенсійним посвідченням на імя [PERSON] серія ААИ № 413757 (а.с. 34-36), в іншій частині судові витрати, щодо яких позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, вважати компенсованими. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial