Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі [PERSON] . Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 16 листопада 2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб було розірвано. Причиною розірвання шлюбу стала агресивна поведінка батька, яка проявлялася ужорстокому поводженні з позивачкою та дитиною. З липня 2018\~року по\~сьогоднішній день[PERSON] вчиняє домашнє насильство відносно позивачки та її малолітнього сина [PERSON] фізичного та психологічного характеру. Всі ці жорстокі дії [PERSON] призвели до того, що дитина погано спала, скаржилася на погане самопочуття, син боявся залишатися в кімнаті один, часто плакав. Беззаперечно є те, що внаслідок таких протиправних дій з боку батька у малолітньої дитини порушився нормальний уклад життя, погіршилось психічне та фізичне здоров`я. Починаючи з липня 2018 року [PERSON] забороняє позивачці та малолітній дитині проживати за адресою реєстрації та користуватись вищевказаною квартирою. Крім того, позивачка не має змоги користуватись своїми речами, які знаходяться у вищезазначеній квартирі, про що вона повідомляла до правоохоронних органів. Так, у 2018 році відносно відповідача було складено співробітниками Київського ВП ГУ НП в Харківській області протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У 2019 році чоловік вчиняв дії фізичного насильства, коли позивачка почала переховуватися з дитиною [PERSON] постійно погрожував, що знайде, де вона перебуває з дитиною та забере у неї дитину, принижував, кричав. У листопаді 2019 року відповідач з метою психологічного тиску на позивачку звернувся до Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області з заявою про зникнення [PERSON] та внесенням відомостей до ЄРДР. Так як підстав для внесення відомостей до ЄРДР не було, місцезнаходження позивачки було відоме та встановлено правоохоронними органами, відомості внесені не були. Тому [PERSON] подав скаргу у січні 2020 року на бездіяльність слідчого та зобов`язання внести відомості до ЄРДР до Ленінського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] не зупиняючись на цьому, з метою доведення позивачки до стану відчаю та того, щоб постійно з нею зв`язувалися співробітники правоохоронних органів, розшукував її з метою повторного вчинення психологічного та фізичного насилля. Так як мобільний телефон відповідача у позивачки заблокований та доданий до «чорного списку» [PERSON] по сьогоднішній\~деньпродовжує телефонувати з невідомих номерів та погрожувати, що знайде. Позивачка постійно знаходиться у страху за себе та свою дитину і не знає, чого можна очікувати від відповідача, так, як в стані агресії він здатний на неадекватні вчинки. У червні 2020 році позивачкою подано до Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області заяву про вчинення домашнього насильства передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Проте, у складанні протоколу про адміністративне правопорушення відносно колишнього чоловіка було відмовлено у зв`язку з тим, що за місцем реєстрації він був відсутній. Позивачка з дитиною постійно вимушені змінювати місце проживання, так як колишній чоловік їх розшукує, переслідує, дзвонить погрожує та принижує. Добитися через правоохоронні органи захисту не вдасться, так як чоловік постійно уникає з ними спілкування. Шляхом психологічного тиску на позивачку, колишній чоловік подає до суду безпідставні позови та погрожує, що забере у неї дитину. Позивачка була вимушена звернутися до суду з заявою про видачу обмежувального припису, яким заборонити [PERSON] наближатися до неї та дитини більш ніж на 300 метрів, заборонити переслідування, розшукувати та переслідувати. Також просила розглянути справу без участі чоловіка, оскільки участь заявника становить загрозу подальшого насильства з його сторони. Заявниця [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник заявника адвокат Трофимова Г.М. в судовому засіданні під час розгляду цивільної справи заяву підтримала та просила суд задовольнити її у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] у визначений судом час та місце проведення розгляду справи не з`явився, заяву про відкладення розгляду справи не подав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимогстатті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначенихст.77-80 ЦПК України. Частиною 1ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». У ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`ю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Вказаною статтею також визначено, що кривдник - це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який 16.11.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб був розірваний. (а.с. 12, 14) Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . (а.с.13) 12.07.2018 року [PERSON] звернулась зі скаргою до Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області про вжиття заходів впливу на громадянина [PERSON] (а.с.15-16) 23.07.2018 році позивачка знову звернулась до т.в.о. начальника Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області з заявою про вчинення адміністративного правопорушення за ст.. 173-2 КУпАП, вчинення домашнього насильства. (а.с.17-18) Дніпровський ВП ГУНП в Запорізькій області 20.08.2018 року№ К-310/40/09/02-2018 надіслав лист на адресу позивачки де зазначили, що не виявилося можливим притягнути [PERSON] до відповідальності у зв`язку з відсутностю його за місцем мешкання (а.с.19) 12.05.2019 р. [PERSON] звернулась до Київського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою про вжиття заходів, оскільки [PERSON] влаштовує скандали, ображав її та висловлюється нецензурною лайкою. (а.с.36) В Київському районному суді м. Харкова розглядався адміністративний матеріал відносно [PERSON] , одна у зв`язку з його неявкою у судові засідання матеріали були направлені на доопрацювання до Київського ВП ГУ НП в Харківській області (а.с.25-26) На звернення до служби (управління) у справа дітей відділу по Дніпровському району Запорізької міської ради позивачка отримала лист датований 22.08.2018 №01-07/К-46 в якому рекомендовано для захисту гарантованих державою прав дитини звернутися з позовною заявою до суду.(а.с.21) 10.11.2019 р. [PERSON] звернувся з заявою до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області про зникнення [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] (а.с.27-29) Так як підстав для внесення відомостей до ЄРДР не було, місце знаходження позивачки було відоме та встановлено правоохоронними органами, відомості внесені не були. [PERSON] у січні 2020 року подав скаргу до Ленінського районного суду м. Запоріжжя на бездіяльність слідчого та зобов`язання внести відомості до ЄРДР. (а.с.31-33) Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.\~3\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст.\~26\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ст.\~350-6\~ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з частиною четвертоюстатті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Суд вважає, що наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви та за письмовими клопотаннями доказами дозволяють суду дійти висновку про обґрунтованість вимог заявниці, можливість їх задоволення та необхідність вжиття відповідних заходів реагування, визначених законом. Також судом приймаються до уваги та проведено оцінку ризиків (вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення) у поведінці кривдника [PERSON] відносно [PERSON] та їх малолітнього сина [PERSON] як осіб, постраждалих від домашнього насильства в сімї. Враховуючи усі надані заявницею докази, з огляду на встановлені судом обставини а саме: вчинення домашнього насильства зокрема у формі позбавлення заявниці та неповнолітніх дітей доступу до місця фактичного мешкання, можливості користуватись особистими речами, що перебувають у вказаній квартирі, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, та їх спільної дитини, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] із встановленням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч. 3 ст.\~350-5\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, суд відносить на рахунок держави. Згідно вимог ч. 4 ст.\~350-6\~ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved