Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє представник-адвокатка Токарєва О.Г., з позовом до [PERSON] про поділ земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.02.2011 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було прийнято рішення по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Згідно рішення Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було визнано право власності по 1/2 частини житлового будинку, що розташова\-ний за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 169 кв.м., в тому числі житловою площею 65 кв.м., позначений у технічному паспорті літерою А-2 (без урахування самочинних перебудованих приміщень а-1 - тамбур, а-2 -прибудова, Д-1 -літня кухня, Е-1 - сарай, Ж-1 - навіс) з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, позначеному у технічному паспорті літерою: Г-1 сарай, а-1-3 ганок, 3-1 яма вигрібна, 1-вимощення, 11 - вимощення, 111- колодязь питний, ІУ-водопровід, №№ 1,2,4,5 - огорожа, № 3 - ворота. Даний житловий будинок, який належить на праві власності позивачу - [PERSON] та відповідачу - [PERSON] знаходиться на земельній ділянки яка належить відповідачу - [PERSON] , на підставі держав\-ного акту на право власності на земельну ділянку ІІ-ДН № 079656 від 15.01.2001 року, кадас\-тровий номер земельної ділянки - 1413200000:17:088:0446. Під час поділу майна подружжя позивачем та відповідачем питання, щодо поділу земельної ділянки не вирішувалось. В даний час позивач вирішив укласти договори дарування належній йому Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , але під час вивчення документів нотаріусом було встановлено, що під час поділу житлового будинку не було вирішено питання щодо поділу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивачу було рекомендована звернутись до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою про поділ земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку. Зазначена земельна ділянка була набута позивачем - [PERSON] та відповідачем - [PERSON] під час шлюбу. Тобто земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки - 1413200000:17:088:0446, яка була придбана позивачем та відповідачем під час шлюбу підлягає розподілу. Позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1413200000:17:088:0446, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1413200000:17:088:0446, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер 1413200000:17:088:0446, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.03.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач та відповідачка до судового засідання не з`явились. До матеріалів позовної заяви долучено заяву позивача про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Також долучено заяву відповідачки про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 24.02.2011 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/2 частини житлового будинку, що розташова\-ний за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 169 кв.м., в тому числі житловою площею 65 кв.м., позначений у технічному паспорті літерою А-2 (без урахування самочинних перебудованих приміщень а-1 - тамбур, а-2 -прибудова, Д-1 -літня кухня, Е-1 - сарай, Ж-1 - навіс) з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, позначеному у технічному паспорті літерою: Г-1 сарай, а-1-3 ганок, 3-1 яма вигрібна, 1-вимощення, 11 - вимощення, 111- колодязь питний, ІУ-водопровід, №№ 1,2,4,5 - огорожа, № 3 - ворота. Рішення набуло законної сили 09.03.2011 року (а.с.12-16). Право спільної часткової власності на будинок зареєстровано у передбаченому законом порядку, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17, 18). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення виконкому Красноармійської міської ради від 19.07.2000 року № 370 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1413200000:17:088:0446, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель (а.с.8). З рішення Красноармійського міськрайонного суду від 24.02.2011 року вбачається, що сторони уклали шлюб 09.02.1991 року, який розірвано рішенням суду від 15.08.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Частинами 1, 2 ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Ч. 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. Судом встановлено, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. Таким чином суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачем слід прийняти та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved