Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 червня 2019 року звернулась [PERSON] з позовом до КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про припинення протиправних дій щодо обліку заборгованості та зобов`язання укласти договір (а.с. 1-9). В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03 серпня 2017 року на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Послуги з теплопостачання і постачання гарячої води за зазначеною адресою надаються КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, яким у лютому 2019 року надіслано позивачу повідомлення за комунальні послуги щодо наявності заборгованості за надані послуги станом на 01 лютого 2019 року в розмірі 41171,45 грн., особовий рахунок № [NUMBER] . Станом на 01 березня 2019 ро позивачу повідомлено про наявність заборгованості за надані послуги в розмірі 22137,06 грн., особовий рахунок № [NUMBER] . Оскільки між сторонами не було укладено жодного правочину щодо переведення на позивача боргу за комунальні послуги попереднього власника належної їй квартири, фактично опалювальна площа квартири від зазначеної в повідомленні про борг відрізняється, а також у зв`язку з відкриттям відповідачем двох особових рахунків за однією адресою і нарахування різних сум заборгованості за цими рахунками, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом і просила суд припинити протиправні дії відповідача щодо обліку заборгованості інших осіб за позивачем за комунальні послуги у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зокрема заборонити відповідачу розміщувати у бідь-якій формі відомості про борги інших осіб із прізвищем, ініціалами та по батькові позивача, якщо таке розміщення створює враження, що це борг позивача , вимагати сплати таких боргів; зобов`язати відповідача укласти з позивачем договір про надання житлово-комунальних послуг; покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 червня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.21). Ухвалою суду від 14 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради про припинення протиправних дій щодо обліку заборгованості та зобов`язання укласти договір (а.с.27-28). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимог не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що за адресою квартири [ADDRESS] обліковується два особистих рахунка на різних споживачів, № 1-1331779 закріплений за [PERSON] .. інший особовий рахунок закріплений за іншим споживачем. Станом на час набуття позивачем у власність зазначеної квартири обліковувавсь заборгованість за надані відповідачем послуги. Таким чином боржник за зобов`язанням сплати заборгованості був змінений з попереднього власника квартири на позивача, а тому відповідача законно і правомірно нараховує до сплати позивачу загальну заборгованість за надані послуги. У відповіді на відзив представник позивача вказує на те, що позивач не приймала на себе переведення боргу попередніх власників квартири, відповідного правочину укладено не було. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 серпня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2046, [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10, 11). До позовної заяви позивачем додана роздруківка про необхідність сплати 41172,45 грн. за опалення. Адреси, ідентифікаційних даних щодо адресата цього документа, номеру особового рахунку зазначений документ не містить (а.с. 12). Відповідно до заяви № 1437 [PERSON] від 09 квітня 2019 року, адресованої КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради особовий рахунок № [NUMBER] був закріплений за [PERSON] (а.с. 35). Сторонами у позовній заяві, у відзиві на позову і представниками сторін у судовому засіданні визнаний той факт, що за адресою належної позивачу на праві власності квартири обліковується заборгованість за надані відповідачем послуги, яка виникла до придбання у власність [PERSON] цієї квартири і існувала станом на момент укладення нею правочину щодо придбання квартири. Листом № 668-сс від 28 травня 2019 року КП «Теплоенерго» Дніпровської міської ради відповіло [PERSON] на її заяву про правомірність нарахування їй заборгованості за спожиті попереднім власником належної їй на даний час квартири надані відповідачем послуги (а.с. 14-17, 46-47). Відповідно до ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (з наступними змінами та доповненнями) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Виходячи з положень Закону та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року №237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства. Особовий рахунок, відкритий за адресою міста проживання позивача (не за його особою) є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій відповідача і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. На підставі п. 8 Постанови КМУ «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Між тим, суду не було надано доказів того, що відповідач ухиляється від укладення з позивачем відповідного договору, а чинним законодавством на споживача покладено обов`язок укласти такий договір з підприємством, яке надає відповідні комунальні послуги. Також слід зазначити, що відсутність укладеного договору не звільняє КП «Теплоенерго» надавати позивачу послуги теплопостачання, а позивача як споживача таких послуг здійснювати оплату послуг, які нею було отримано. Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, суд приходить до висновку про необхідність відмови у їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом. Припинення обліку заборгованості інших осіб за позивачем за комунальні послуги у відповідній квартирі, зокрема заборони відповідачу розміщувати у бідь-якій формі відомості про борги інших осіб із прізвищем, ініціалами та по батькові позивача, якщо таке розміщення створює враження, що це борг позивача, вимагати сплати таких боргів; не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту. Окрім того, чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання, а тому, така заборгованість зазначається в довідках про стан заборгованості за відповідною адресою безвідносно до зміни власника. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про судовий збір», беручи до уваги результат вирішення справи, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed