Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

До Сєвєродонецького міського суду Луганської області надійшов позов адвоката Рижкова Анатолія Олександровича (далі представник позивача), який діє в інтересах [PERSON] (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі відповідач 1), старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (далі відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича (далі третя особа), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що позивач, перебуваючи на службі в рядах збройних сил України, дізнався про те, що по відношенню до нього відкрите виконавче провадження № 64739682 відкрите старшим державним виконавцем Сєвєродонецького МВ ДВС Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) Гаврючевим М.С., на підставі виконавчого напису № 24804, виданого 19.11.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., щодо стягнення із позивача грошових коштів в сумі 6041,33 грн. на користь ТОВ «Фінпром маркет». Представник позивача зазначив, що жодних вимог до позивача від відповідача 1 не надходило, при таких обставинах, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та зі спливом певного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, що свідчить про грубе порушення з боку приватного нотаріуса вимог діючого законодавства, в тому числі абз. 4 п.283 Наказу Міністерства Юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року за №ХХ/5. До того ж Позивач зазначає, що майнові вимоги до нього в судовому та в іншому процесуальному порядку неможливо пред`явити, за наслідками спливу строків позовної давності щодо стягнення боргу за договором кредиту №453/6869CLBPS від 15.05.2013. Таким чином, третя особа не мала можливості законно вчинити спірний виконавчий напис. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного позивач просив суд визнати незаконним та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 19.11.2020 та внесений до реєстру за №24804 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., та зобов`язати відповідача 2 припинити виконавче провадження №64739682. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 16.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що 15.05.2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №453/6869CLBPS (далі Договір). 19.11.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис №24804, за яким стягнуто з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінпром маркет» за кредитним договором №453/6869CLBPS від 15.03.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] . \~ \~ \~ \~Постановою старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гаврюсєвим Михайлом Сергійовичем від 11.03.2021 відкрито виконавче провадження №64739682, з виконання виконавчого напису №24804, виданого 19.11.2020 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості на підставі Договору факторингу №18102020-ФК від 18.10.2020 у сумі 6041,33 грн. \~ \~ \~ \~Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд звертає увагу на те, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Суд зазначає, що ані відповідачем 1, ані приватним нотаріусом не було надано доказів того, на підставі яких документів було вчинено спірний виконавчий напис №24804 від 19.11.2020, та не надано копії документів, які надавались ТОВ «Фінпром маркет» при поданні нотаріусу заяви про видачу вказаного виконавчого напису. Отже, відповідачем 1 не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Заборгованість позивача, яка значиться у виконавчому написі не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування. Таким чином, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Отже, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, в той час як заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, а тому є таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог позивача, що пред`явленні до старшого державного виконавця Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Гаврюсєва Михайла Сергійовича, суд зазначає наступне. Позивачем не доведено відповідними доказами допущення державним виконавцем порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, сам факт відкриття виконавчого провадження та стягнення грошових коштів за рішенням державного виконавця, яке було здійснене в рамках виконавчого провадження з примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса, який у встановленому законом порядку не визнано таким, що не підлягає виконанню, не є обставиною, яка б підтверджувала незаконність дій приватного виконавця. Крім того, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Тобто, законодавством чітко визначено порядок дій, які повинні вчинити особи, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, у випадку визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є ефективним, належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача, а тому не вбачає правових підстав для зобов`язання державного виконавця вчинити додаткові дії, що не передбачені законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №1017092668 від 10.08.2021 про сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі на суму 908,00 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, а саме в частині, що пред`явлена до ТОВ «Фінпром маркет», а тому вищевказані судові витрати в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 454,00 грн., які підлягають стягненню з ТОВ «Фінпром маркет» на користь позивача. Доказів понесення інших судових витрат до матеріалів справи не додано.

Outcome: partial