Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 09.03.2016 року звернулась позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 року затверджено мирову угоду по цивільній справі №522/20664/15-ц, з набранням чинності якою позивач є власником всієї квартири №20 за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, буд. 22. Однак, бажаючи зареєструвати право власності на квартиру, позивач отримала відмову у звязку з накладенням арешту на 521/1000 частин даної квартири постановою Приморського РВ ДВСУЮ в м. Одесі від 22.07.2003 року за боргами колишнього власника [PERSON] Позивач зазначає, що на даний час виконавче провадження завершено, однак арешт нерухомості не знято. 29.06.2016 року подано уточнення до позовної заяви, згідно яких позивач просить звільнити 521/1000 частину зазначеної вище квартиру з-під арешту. Також, в квартирі до цього часу зареєстрована [PERSON], яка в ній не проживає та не сплачує комунальних платежів, в звязку з чим позивач просить визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням з припиненням реєстрації. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала заву про розгляд справи за її відсутності. Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, також просив розглянути справу за відсутності представника. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 року затверджено мирову угоду між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по цивільній справі №522/20664/15-ц, з набранням чинності якою позивач є власником всієї квартири №20 за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, буд. 22, загальною площею 67,8 кв.м., в тому числі житловою 50,6 кв.м. Згідно інформаційної довідки №48153921 від 23.11.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на 521/1000 частин даної квартири постановою Приморського РВ ДВСУЮ в м. Одесі від 22.07.2003 року за боргами колишнього власника [PERSON] накладено арешт, що підтверджується і копією вказаної постанови, яка наявна в матеріалах справи. Згідно відповіді №13044 від 21.06.2016 року Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції матеріали виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-90, виданого Київським районним судом м. Одеси 21.05.2001 року, знищено у звязку з 3-річним терміном їх зберігання. Знищенню підлягають закінчені виконавчі провадження. Відповідно до ч.1, 2 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчих дій) у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, в порушення вимог ч. 1, 2 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було скасовано заходи забезпечення примусового виконання рішення, що призвело до порушення прав та інтересів власника частини квартири, на яку накладено арешт та власником якої в подальшому стала позивач згідно затвердженої судом мирової угоди. Згідно п. 2 Постанови ПВССУ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що наявність не скасованого арешту на квартиру, накладеного у виконавчому провадженні, боржником в якому був колишній власник 521/1000 частин квартири, та не виконання державним виконавцем обовязку із зняття арешту під час закінчення виконавчого провадження, порушує права позивача як власника майна, тож позовні вимоги в цій частині суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, згідно довідки №20 від 03.03.2016 року, виданою КП «ЖКС «Фонтанський», в квартирі №20 за адресою: м. Одеса, вул. Тираспольська, буд. 22 зареєстрована відповідач [PERSON] з 31.07.2003 року як піднаймач. Судом встановлено, що відповідач за даною адресою протягом тривалого часу не проживає. До того ж, реєстрація відповідача за вказаною адресою здійснена до визнання за позивачем права власності на квартиру, то ж на даний час відповідач зареєстрована поза волею позивача як власника. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть та ін.

Outcome: approved