Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди. Збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ директора КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» № 204-О від 02 вересня 2016 року про припинення трудового договору, поновити його на роботі вантажником дільниці з перевезення померлих в морг, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримав, суду пояснив, що наказом № 204-О від 02.09.2016 року його звільнено з КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» за прогули. Проте, його відсутність на роботі 10 червня 2016 року з 10 до 14 години була узгоджена з майстром дільниці [PERSON] та пояснювалась поважною причиною він діяв в інтересах підприємства як «агент із замовлень населення», що підтверджується копією лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] Моральну шкоду [PERSON] обгрунтував тим, що незаконне звільнення спричинило йому душевні страждання, змусило вживати додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважав, що підстав для поновлення [PERSON] на роботі немає. Визнання таким, що втратив силу наказу про оголошення позивачу догани за відсутність на роботі протягом 4-х годин 10 червня 2016 року і притягнення його до більш суворого дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення представник пояснив так: адміністрація вирішила більш ретельно розібратися з цим фактом, призначила службове розслідування, яке вимагало тривалого часу, але виявило додаткові обставини, які послугували причиною звільнення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Наказом (розпорядженням) від 07 грудня 2010 року [PERSON] прийнято на роботу до КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» агентом із замовлень населення. З 02.01.2016 року [PERSON] працював вантажником із перевезення померлих в морг. 10.06.2016 року [PERSON] був відсутній на роботі у своїй бригаді з 10 до 14 години. Цей факт визнають обидві сторони конфлікту, проте причини відсутності пояснюють по різному. Так, позивач стверджує, що за вказівкою майстра [PERSON] та в інтересах підприємства, яке зацікавлено у заявках на організацію поховань, займався оформленням документів, що засвідчують смерть [PERSON] На доказ цього позивач надав суду фотокопію лікарського свідоцтва про смерть, на звороті якого зазначений [PERSON] як та особа, що отримала свідоцтво. Позивач також спирається на видане йому підприємством посвідчення агента ритуальних послуг, яке дійсне до 31 липня 2016 року. Допитаний в судовому засідання як свідок з боку відповідача [PERSON] заперечував той факт, що доручав позивачу оформити документи для поховання [PERSON] і підтвердив, що саме він 29.06.2016 року письмово доповів директору про факт відсутності на роботі [PERSON] 10 червня 2016 року протягом 4-х годин ( а.с. 43). 30.06.2016 року наказом директора підприємства за №126-0 позивачу за те, що він у період часу з 10 год.00 хв. до 14 год.00 хв. 10 червня 2016 року без дозволу керівника займався оформленням документів, як агент ритуальних послуг, своїм вчинком поставив під загрозу роботу бригади по перевезенню тіл померлих до моргу було оголошено догану (а.с.58). [PERSON] з наказом не погодився і, як зазначено у акті від 30.06.2016 року, від підпису про ознайомлення відмовився. Проте, зі змісту його доповідної записки на імя директора підприємства від 01.07.2016 року стає зрозуміло, що йому відомо про оголошення догани і він з нею не згоден (а.с. 40). 04.07.2016 року директор підприємства видає наказ №92а-п про створення комісії з метою проведення перевірки факту відсутності на роботі 10.06.2016 року [PERSON] (а.с. 35). Комісія опитала водія [PERSON] (а.с.37), вантажника [PERSON] (а.с. 38), дійшла висновку про те, що позивач дійсно був відсутній на роботі 10 червня 2016 року з 10 до 14 години, коли займався оформленням документів про смерть [PERSON], чого йому ніхто із керівників підприємства не доручав. Такі висновки комісії викладені у акті від 30.08.2016 року ( а.с.39). 02.09.2016 року директор КП «СКРП» видає наказ №203-0/1, яким визнає наказ №126-О від 30.06.2016 року про оголошення [PERSON] догани таким, що втратив силу «в зв»язку з обставинами, виявленими під час проведення службової перевірки…» (а.с.60). 02.09.2016 року наказом № 204-О [PERSON] відповідно п. 4 статті 40 КЗпП України звільнено з роботи «за прогули без поважних причин» (а.с. 42). Відповідно до пункту 4 частини 1\~статті 40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.\~\~ У пункті 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9\~\~від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4\~ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (стаття 148 КЗпП України). Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Службове розслідування, проведене комісією на підставі наказу №92а-п від 04.07.2016 року, не встановило будь-яких нових обставин. Адміністрація відповідача діяла свавільно, незаконно «замінюючи» одне дисциплінарне стягнення іншим, більш суворим. Відповідач фактично двічі притягував позивача до дисциплінарної відповідальності за одне й те саме порушення трудової дисципліни і надавав різну правову оцінку одним і тим самим обставинам. До того ж, оскаржуваний наказ про звільнення за прогул видано з порушенням строку притягнення до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині скасування наказу про звільнення, поновлення його на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Завдану позивачу моральну шкоду суд визначає в 1\~000,00 грн. Оцінюючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що вимоги позивача про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку судом повністю задоволені, що також є вагомою сатисфакцією завданої позивачу моральної шкоди. Оскільки при подачі позову до суду позивач був звільнений від оплати судового збору, то відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, його слід стягнути з відповідача. На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, суд

Outcome: partial