Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Гостомельський Центр надання адміністративних послуг, про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення. Згідно позовної заяви, позивачі вказують про те, що [INFO] [PERSON] (Відповідач) подарував 1/2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (Позивач 1) за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. 22 червня 2018 року [PERSON] продала Ѕ частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (Позивач 2) за договором купівлі-продажу 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. Відповідно, співвласниками квартири [ADDRESS] (далі - квартира [NUMBER] ), з частками 1/2 квартири є Позивачі: [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, в квартирі продовжує проживати та є зареєстрованим колишній співвласник квартири - Відповідач [PERSON] . У добровільному порядку Відповідач відмовляється зніматися з реєстрації та виселятися з квартири [NUMBER] , чим порушує права Позивачів як власників житла. Зазначають про те, що незважаючи на той факт, що Відповідач не має права власності на квартиру [NUMBER] , він постійно в ній проживає та створює перешкоди Позивачам до вселення та вільного користування своїм майном, зокрема, використовувати для особистого проживання, здійснювати ремонт, передавати в найм іншим особам, відчужувати тощо. Більше того, наразі, на сайті ОLХ, в розділі продаж нерухомості, розміщені фото квартири Позивачів. Тобто, Відповідач розмістив оголошення про продаж квартири. Позивачі не мають жодних родинних відносин з Відповідачем та не є членами його сім`ї. Позивачі вважають, що право користуватися житлом існує лише за наявності права приватної власності на це майно. Припинення права власності особи на квартиру припиняє його право на користування нею. Просять суд усунути перешкоди [PERSON] та [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивачі не з`явились, до суду від представника позивача надходила заява про розгляд справи у їх відсутність, просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач та представник відповідача просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 30 березня 2018 року [PERSON] (Відповідач) подарував 1/2 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. 22 червня 2018 року [PERSON] продала Ѕ частину квартири [ADDRESS] [PERSON] (Позивач 2) за договором купівлі-продажу 1/2 частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , про визнання недійсним вищевказаного договору дарування 1/2 частки вищевказаної квартири, у зв`язку з чим Ірпінським міським судом Київської області було відкрито провадження в цивільній справі № 367/9200/18. Відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/8686/18 від 12 липня 2019 року провадження в справі № 367/8686/18 було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 367/9200/18 за позовом [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири. Постановою Київського апеляційного суду в справі № 367/9200 18 віл 16 липня 2020 року було прийнято рішення визнати недійсним договір дарування Ѕ частки квартири [ADDRESS] , укладений 30.03.2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. за № 308. Додатковою постановою Київського апеляційного суду в справі № 367/9200/18 від 03 грудня 2020 року було ухвалено додаткове рішення в справі № 367/9200/18, відповідно до якого визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частки квартири [ADDRESS] та припинено право власності [PERSON] на 11/2 частки вказаної квартири. Вказане стверджується копіями рішеннь Київського апеляційного суду, які набули законної сили та не скасовані. У відповідності з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об`єктом права приватної власності. Згідно зі ст. 317, ч.1 ст. 319, ст. 383 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Як визначено ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статті 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При цьому, позивач повинен довести, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п. 33, 34 Постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі рішення суду є власником на 1/2 частки квартири [ADDRESS] Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у п.2 ст. 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…»(справа «Кривіцька та Кривіцький протии України» від 02.12.2010 року). За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими, стороною позивача не наведено наявних підстав, передбачених законодавством, для виселення відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-81 ЦПК України,

Outcome: dismissed