Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Територіальної громади міста Маріуполя, в особі Маріупольської міської ради, третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А., в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк у два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [INFO] у місті Донецьк Донецької області померла його мати - [PERSON] , [INFO] . На час смерті [PERSON] фактично проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилась недоотримана пенсія у розмірі 124351,18 грн., яка не була отримана [PERSON] за її життя. Вона є донькою померлої. Померлою заповіт складений не був. 03 грудня 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А. з метою прийняття спадщини, однак нотаріусом роз`яснено, що вона пропустила строк на звернення із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] . Вказує, що звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у строк не мала можливості, оскільки проживає на тимчасово окупованій території, в зоні проведення ООС у місті Донецьку, а також закриття контрольно-пропускних пунктів з тимчасово окупованими територіями, через запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Посилаючись на указані обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Позивач надала заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Представник позивача [PERSON] надав заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Від представника відповідача Маріупольської міської ради - Карацюби В.Л. - до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіда О.А. у судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, попередньо надіславши лист із повідомленням, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 січня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чекіди О.А. завірену копію спадкової справи стосовно спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та вичерпні відомості щодо кола спадкоємців. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та вказану цивільну справу призначено до судового розгляду по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази та отримані на запит суду матеріали від приватного нотаріуса щодо спадкоємців на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] у місті Донецьку, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Дніпропетровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27 листопада 2020 року, актовий запис № 2548. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є: [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63265670 від 22 січня 2021 року, спадкова справі після смерті [PERSON] не заводилась. Мотиви суду. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. У справі установлено, що закінчився строк для подання заяви про прийняття спадщини, однак позивач протягом шестимісячного періоду після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не мала можливості, через запровадження карантину в Україні через спалах у світі короновірусу, у зв`язку з чим суд вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За наведених обставин та норм процесуального та матеріального права, суд дійшов висновку, що у позивача як спадкоємця були обґрунтовані перешкоди для подання заяви, тому позивач пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважної причини. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували доводи позивача, впливали на законність і обґрунтованість його вимог суду не представлено. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved