Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просить визнати, що частки кожного з співвласників квартири №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області є рівними та складають 1/5 частину, а також визнати за нею право власності на 1/5 частини квартири №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 29 квітня 2008 року. Позовна заява обґрунтовується тим, що головою районної ради 14 грудня 2006 року було видано свідоцтво про право власності на житло №3039, відповідно до якого квартира №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 29 квітня 2008 року помер чоловік позивача [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на 1/5 частину спірної квартири. В установлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса для оформлення спадщини після смерті свого чоловіка, однак нотаріус ухвалив постанову, якою відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, через те, що вона надала правовстановлюючий документ, на якому відсутня відмітка про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації. Крім того, в свідоцтві про право власності на квартиру не зазначено частки співвласників. На підставі викладеного, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, однак від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак від його законного представника [PERSON] надійшла заява, про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява, про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Представник Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області в судове засідання не зявився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи з його відсутності, з позовом згоден. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін та про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню за наступних підтавав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 03 липня 1975 року між позивачем [PERSON] (дошлюбне прізвище Олійник) та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 336387 (а.с.6). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 14.12.2006 р. квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). 29 квітня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС номер 109533 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його частку квартири №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області. [PERSON] звернулась до КП «ММБТІ» із заявою про реєстрацію реєстраційними органами квартири №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, однак рішенням від 26 грудня 2008 року їй було відмовлено у здійсненні державної реєстрації, оскільки співвласники відповідної квартири своєчасно не звернулись до КП «ММБТІ» з метою реєстрації прав власності на квартиру, а так як один співвласників помер, реєстрація прав власності є неможливою (а.с.10). Як вбачається з вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у томі числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] позивач у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак 07 вересня 2016 року приватним нотаріусом [PERSON] було ухвалено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої нотаріус відмовив [PERSON] в оформленні спадщини на квартиру №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, через те, що позивач надала правовстановлюючий документ, на якому відсутня відмітка про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації (а.с.8). Вказані обставини підтверджуються також копією спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] №639/2008 (а.с.43-50). Згідно копії вказаної справи позивач [PERSON] про відмову від спадщини не заявляла. Інші спадкоємці, а саме: [PERSON], [PERSON] відмовились від спадщини на користь матері [PERSON], що підтверджується їх заявами (а.с.44-45). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, згідно ст. 1261 ЦК України. Інші спадкоємці відмовились від спадщини на її користь, не заперечують проти визнання за позивачкою права власності на спірне майно в порядку спадкування. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом також встановлено, що спірна квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві власності без визначення часток кожного з них, за життя [PERSON] співвласники не вжили заходів щодо належного оформлення документів на право власності на спірну квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з п.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки з майна, яке знаходиться в спільній сумісній власності, вважається, що долі кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом чи рішенням суду. Згідно ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, і субєкт права спільної сумісної власності, має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу у натурі. Відповідно до частини 2 статті 182 ЦК України державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно до п. 10 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна проводиться на підставі рішення суду. Відповідно до ст.5 ЦК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, у своїй постанові №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив судам, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає: з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до п.17 цієї ж Постанови судам розяснено, що розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю: зокрема, є квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду»). На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з визнанням того, що частки кожного з співвласників квартири №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області є рівними та складають 1/5 частину, а також з визнанням за [PERSON] права власності на 1/5 частини квартири №24 в житловому будинку №7а по вулиці Південна в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 29 квітня 2008 року.

Outcome: approved