Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернувся [PERSON] , та просив суд ухвалити рішення, на підставі якого визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач по справі є його колишньою дружиною. Йому на праві приватної власності належить домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме 1/2 частина вказаного об`єкта нерухомості належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, друга 1\\2 частина вказаного домоволодіння - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, від 05.09.2018 року. Позивач , також зазначає, що 24 січня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано, за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає фактично з весни 2015 року, тобто більш ніж понад один рік, де на даний час вона проживає йому не відомо. З часу відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] , як власник, сплачує комунальні послуги, у тому числі і за відповідача, як за зареєстровану особу, тобто несе невиправдані витрати. Окрім того реєстрація відповідачки в належному мені домоволодінні перешкоджають мені реалізувати моє право на розпорядження та користування даним майном. Вищевикладені обставини і вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 листопада 2019 року позовну заяву - залишено без руху. Надано строк для усунення вказаних недоліків, протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали. 21 листопада 2019 року через канцелярію суду, на виконання вимог вищевказаної ухвали, від позивача надійшла заява про усунення вказаних недоліків. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Клопотання [PERSON] про виклик та допит свідка в судовому засіданні було задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 лютого 2020 року клопотання представника позивача про виклик та допит свідка - задоволено. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі ордеру від 19.11.2019, заявлений позов підтримали, дали пояснення посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, про причину не явки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечували позивач та його представник. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши позивача у якості свідка та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що на праві приватної власності [PERSON] належить спірна квартира, яка розташована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.1999, відповідно до якого квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Квартира була приватизована (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2018. позивач набув право власності на Ѕ частку квартири після смерті матері [PERSON] .. (а.с.8 звор.) 24.01.2018 шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.01.2018. (а.с.9) З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.11.2019 вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. (а.с.18) В судовому засіданні позивача [PERSON] , на підставі ст.92 ЦПК України, було допитано у якості свідка, де він пояснив, що з відповідачем будь-яких відносин не підтримує, останній раз бачилися півтора року тому, будь-яких речей відповідача у спірній квартирі немає, квартира належить йому на праві власності, проживає на даний час разом із сином та своєю цивільною дружиною [PERSON] . Жодних перешкод щодо користування спірною квартирою позивач відповідачу не чинить та не чинив. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] (кожен окремо) пояснили, що відповідач за спірною адресою не проживає більше трьох років, будь-яких речей у спірній квартирі її немає, спроб повернутися до дому, з боку відповідача, не було. Згідно ст. ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У зв`язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач є особистим власником квартири, шлюб між сторонами припинено, відповідач [PERSON] у будинку не проживає без поважних причин вже тривалий час, будь-якої домовленості стосовно цього між нею та позивачем не має, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] відповідають вимогам закону, а тому підлягають безумовному задоволенню. Позивач, просив суд залишити судові витрати за ним. На підставі викладеного та

Outcome: approved