Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача та стягнення завданої шкоди, в якому, після уточнення позовних вимог (а.с.13-15), просить стягнути з відповідача майнову шкоду в сумі 50492 грн. та моральну шкоду в сумі 10000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після придбання автомобіля, виникла необхідність у встановленні охоронної системи сигналізації підвищеного рівня безпеки. По рекомендації позивач звернувся до відповідача і в телефонному режимі домовився про встановлення на автомобіль охоронної сигналізації « Старлайн ». Відповідач запевнив, що пристрій охоронної сигналізації буде сертифікований та відповідатиме державним стандартам та нормам України. 06 грудня 2018 року відповідачем встановлено сигналізацію на автомобіль, у зв`язку з чим, позивачем внесено передоплату в сумі 25246 грн., після чого відповідачем складено та надано позивачу акт виконаних робіт № К-1326 від 06.12.2018. В акті зазначено про те, що на автомобіль встановлено сигналізацію «Старлайн» (Starline S96 GSM-GPS) та застосовано інші матеріали виконавцем. Однак, в подальшому відповідач ввів в оману позивача, продавши товар неналежної якості, який є суттєво іншим ніж було домовлено, тобто сигналізація не здійснює дистанційний і автоматичний запуск двигуна з телефону, не направляє смс-повідомлення та взагалі не відповідає стандартам, які б підтверджувались відповідними сертифікатами, та не має інструкції з експлуатації. Крім того, 19 січня 2019 року, охоронна система заблокувала капот автомобіля, у зв`язку з чим, син позивача вимушений був їхати на СТО до відповідача за вирішенням проблеми. На СТО відповідач відмовився відкривати капот та полагодити проблему, у зв`язку з чим, було викликано поліцію на місце події, після чого відповідач відкрив капот автомобіля. У подальшому позивач звернувся до відповідача з вимогою повернення грошових коштів відповідно до акту виконаних робіт та демонтування встановленого пристрою сигналізації. Однак відповідачем було відмовлено, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 лютого 2019 року, головуючим суддею у справі визначено [PERSON] 03 липня 2019 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживача та стягнення завданої шкоди. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва від 27 квітня 2021 року № 1728 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відставною судді [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 квітня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Рибалку Ю.В. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові пояснення, які суд розцінює як відзив на позовну заяву, в яких позовні вимоги не визнав та зазначив, що на автомобіль позивача було встановлено оригінальне обладнання, сертифіковане для використання на території України, реалізовано замовлений та відображений в акті виконаних робіт функціонал у повному обсязі, що можуть підтвердити співробітники СТО, які безпосередньо приймали участь у встановленні та видачі з демонстрацією функціоналу власнику транспортного засобу. Також підтвердженням якості виконаних робіт та якості встановленого обладнання є те, що охоронний комплекс на вказаному автомобілі експлуатується протягом двох років, забезпечуючи охорону власності замовника та сервісні функції. Всі претензії про невідповідність встановленого обладнання базуються виключно на припущеннях позивача, та не підтверджено будь-якими висновками спеціалістів. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилом ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. З дослідженого в судовому засіданні акту виконаних робіт № К-1326 вбачається, що 06 грудня 2018 року на замовлення [PERSON] в Тюнінг центрі STO Amigo було встановлено на автомобіль Toyota LC150, 2018 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , сигналізацію Starline S96 GSM-GPS на загальну суму 25246 грн. Позивач, звертаючись з вимогою про стягнення матеріальної шкоди у подвійному розмірі, посилається на положення ст. 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», мотивуючи тим, що при встановленні обладнання сигналізації відповідач ввів його в оману застосувавши нечесну підприємницьку діяльність, встановивши сигналізацію, яку не було обумовлено в усній формі між сторонами. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вважається нечесною підприємницькою практикою і забороняється будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору За змістом ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Цим самим Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає у введенні в оману споживачів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Разом з тим, позивач, пред`явивши позов про стягнення матеріальної шкоди з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», виклав обставини і посилання на наведені правові норми, не надавши належних та допустимих доказів, які мали б свідчити про наявність умислу в діях відповідача, умислу на введення позивача в оману щодо істотних обставин, що мали значення при встановленні сигналізації. Що стосується доводів позивача про невідповідність встановлено сигналізації нормам державних стандартів України, суд зазначає наступне. Суд не має права призначити експертизу за власною ініціативою (за винятком справ окремого провадження - ст. 239 ЦПК України), однак, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Натомість позивач процесуальними правами щодо заявлення клопотання про призначення судової експертизи не скористався, а тому суд критично ставиться до доводів позивача щодо невідповідності встановленої сигналізації нормам та стандартам ДСТУ, оскільки інших доказів на підтвердження позовних вимог стороною позивача не надано. При цьому, усі доводи сторони позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та поясненнях позивача. Однак для ухвалення у справі обґрунтованого рішення, такі факти повинні бути встановлені належними та допустимими доказами (висновками експертів, відповідними письмовими доказами тощо), а не ґрунтуватися на припущеннях. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим. Оскільки обставини, наведені позивачем для стягнення матеріальної шкоди у подвійному розмірі в сумі 50492 грн. у відповідності до ст. 230 ЦК України, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000 грн. також не підлягають задоволенню, тому що є похідними від основних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed