Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

До суду 08.07.2019 року звернулася [PERSON] в особі представника [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дютайв», Товариства з обмеженою відповідальністю «П.А.Ф.ЛТД», [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Лімітед Компані», за участі третьої особи - Державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича, за участі третьої особи - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи Сергія Сергійовича та просить: 1) визнати за [PERSON] право власності на нерухоме майно - машиномісце, загальною площею 24,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 2) витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Інвест Лімітед Компані» у власність [PERSON] нерухоме майно - машиномісце, загальною площею 24,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 3) скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наступні записи про реєстрацію права власності: - запис про реєстрацію права власності на машиномісце № [NUMBER] загальною площею 24,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Дютайв», внесений на підставі рішення державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45479997 від 12.02.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на машиномісце № [NUMBER] загальною площею 24,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Дютайв», внесений на підставі рішення державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45486292 від 12.02.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце [NUMBER] , загальною площею 6,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763467051101 за ТОВ «Дютайв», внесений на підставі рішення державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45486525 від 12.02.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце № [NUMBER] , загальною площею 17,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763458851101 за ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», внесений на підставі рішення державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45509734 від 13.02.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце [NUMBER] , загальною площею 6,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763467051101 за ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», внесений на підставі рішення державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максима Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45510350 від 13.02.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце № [NUMBER] , загальною площею 17,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763458851101 за [PERSON] , внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи Сергія Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45895187 від 11.03.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце [NUMBER] , загальною площею 6,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763467051101 за [PERSON] , внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи Сергія Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30637384 від 11.03.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце № [NUMBER] , загальною площею 17,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763458851101 за ТОВ «Інвест Лімітед Компані», внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи Сергія Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30861324 від 25.03.2019 року; - запис про реєстрацію права власності на мото-місце [NUMBER] , загальною площею 6,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта нерухомого майна:1763467051101 за ТОВ «Інвест Лімітед Компані», внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Розсохи Сергія Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46135017 від 25.03.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що майно вибуло з володіння позивача без її волі та на підставі підроблених документів. При першому переході права власності до ТОВ «Дютайв» вказано підставою наступні документи: акт приймання-передачі нерухомого майна, завірений приватним нотаріусом Фроловою Р.В., протокол, завірений приватним нотаріусом Фроловою Р.В., однак позивач не підписувала жодного акту приймання-передачі та жодних дій у приватного нотаріуса Фролової Р.В. не вчиняла, тому вважає що дані документи були підроблені, в тому числі підроблений і підпис позивача. В подальшому машиномісце було поділене на два об`єкта нерухомості. Ухвалою суду від 11.07.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 23.07.2019 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 10.09.2019 року. До суду 09.09.2019 року відзив ТОВ «Інвест Лімітед Компані» в особі представника Чукітової В.В., згідно якого просить відмовити у задоволені позову повністю. Відзив мотивований тим, що [PERSON] , реалізуючи свої виключні права на володіння, користування та розпорядження на власний розсуд 11.02.2019 року на підставі акту приймання-передачі та протоколу, передала спірне майно до статутного капіталу ТОВ «ДЮТАЙВ». Право звертатися до суду в порядку ст.392 ЦК України позивач втратила 12.02.2019 року, коли передала машиномісце до статутного капіталу. Посилання позивача на те, що будь-яких документів щодо відчуження належного їй машиномісця вона не підписувала, є голослівним. До винесення вироку судом щодо підроблення підписів, доводи позивача зводяться до припущень та не мають правового значення. Також вказують, що витребувати майно з чужого незаконного володіння може лише власник, яким позивач вже не є. ТОВ «Інвест Лімітед Компані» є власником двох мото-місць, тому вимоги про витребування машиномісця є невиправдано. Також відповідач вказує, що правомірно набув майно, зворотне не встановлено. В результаті проведеного підготовчого засідання 10.09.2019 року, представник позивача - [PERSON] просив відкласти розгляд справи, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 01.11.2019 року. Ухвалою суду від 11.09.2019 року було відмовлено у задоволені заяви представника [PERSON] - адвоката Аветяна Артура Георгійовича про вжиття заходів забезпечення позову. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.01.2020 року було скасовано ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 11.09.2019 року, та частково задоволено заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення, накладено арешт на машино-місце №25 та машино-місце №25А, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Протокольною ухвалою від 01.11.2019 року витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.Ф. копії акту приймання-передачі від 11.02.2019 року та протокол №2/19 від 11.02.2019 року та інші документи, на підставі яких здійснювалося нотаріальне посвідчення акту та протоколу. У підготовчому засіданні 01.11.2019 року було оголошено перерву до 11.12.2019 року. Протокольною ухвалою витребувано докази від слідчого відділу Приморського відділу поліції в м.Одесі ГУНП в Одеській області та від ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ. В результаті проведених дій у підготовчому провадження, у підготовчому засіданні 11.12.2019 року було закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті на 06.02.2020 року. У судовому засіданні 06.02.2020 року було оголошено перерву до 23.03.2020 року. У судове засідання 23.03.2020 року учасники справи не з`явилися, представник ТОВ «Інвест Лімітед Компані» Чукітова В.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи, клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 22.04.2020 року. У судове засідання 22.04.2020 року учасники справи не з`явилися. Представник позивача, представник ТОВ «Інвест Лімітед Компані» просили відкласти розгляд справи у зв`язку з запровадженням на території України карантину. Наступне засідання призначене на 22.06.2020 року. У судовому засіданні 22.06.2020 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про оголошення перерву, оголошено перерву до 21.07.2020 року. У судовому засіданні 21.07.2020 року у зв`язку з закінченням робочого часу оголошено перерву до 28.07.2020 року. У судовому засіданні 28.07.2020 року заслухано свідка - приватного нотаріуса Фролову Р.В., з метою отримання витребуваних доказів оголошено перерву до 20.08.2020 року. Розгляд справи у судовому засіданні 20.08.2020 року було відкладено у зв`язку з неявкою до судового засідання учасників справи на 01.09.2020 року. У судовому засіданні 01.09.2020 року представник позивача - Аветян А.Г. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник ТОВ «Інвест Лімітед Компані» - Чукітова В.В. заперечувала проти задоволення позову. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.02.2019 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований приватним нотаріусом Бєлостоцькою М.Л. за №195, відповідно до якого [PERSON] стала власником машиномісця [ADDRESS] (т.1 а.с.43-48). [PERSON] була власником машиномісця [ADDRESS] у період з 07.02.2019 року по 11.02.2019 року, про що свідчить інформаційна довідка №165711684 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.21-26). 11 лютого 2019 року [PERSON] прийнято до складу учасників ТОВ «ДЮТАЙВ» з розміром частки 2 050 000 грн., що складає 99,95% Статутного капіталу (т.2 а.с.158-160). Справжність підписів [PERSON] та [PERSON] засвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., зареєстровано в реєстрі за №129, 130. 12 лютого 2019 року [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ДЮТАЙВ» склали Акт приймання-передачі частки у статутному капіталі про наступне: [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв частку у статутному капіталі у розмірі 99,95%, яка в грошовому еквіваленті становить 2 050 000 грн. Вказаний акт посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрований в реєстрі за №143, 144 (т.2 а.с.156-157). Станом на 07.05.2019 року власником машиномісця [ADDRESS] є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЮТАЙВ». З інформаційної довідки №165712648 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що право власності на мото-місце [ADDRESS] було зареєстроване 12.02.2019 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮТАЙВ» на підставі висновку щодо можливості поділу, виданий ТОВ «Обласне БТІ» 11.02.2019 року. На підставі акту приймання-передачі нерухомого майна 12.02.2019 року власником мото-місця №25 стало Товариство з обмеженою відповідальністю «П.А.Ф. ЛТД». 11.03.2019 року власником мото-місця на підставі договору купівлі-продажу став [PERSON] (т.1 а.с.27-34). З інформаційної довідки №165705403 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що право власності на мото-місце [ADDRESS] було зареєстроване 12.02.2019 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЮТАЙВ» на підставі висновку щодо можливості поділу, виданий ТОВ «Обласне БТІ» 11.02.2019 року. На підставі акту приймання-передачі нерухомого майна 12.02.2019 року власником мото-місця №25а стало Товариство з обмеженою відповідальністю «П.А.Ф. ЛТД». 11.03.2019 року власником мото-місця на підставі договору купівлі-продажу став [PERSON] (т.1 а.с.35-42). ТОВ «ІНВЕСТ ЛІМІТЕД КОМПАНІ» набуло право власності на мото-місце №25 та мото-місце № [NUMBER] , що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі цивільно-правової угоди, а саме договору задоволення вимог іпотекодержателя за реєстровим №2070, посвідченого 25.03.2019 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Розсохою С.С. (т.1 а.с.155-162). [PERSON] 01.03.2019 року звернулася до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою, якою просила вжити заходи правового характеру до невстановленої особи, яка у період часу з 11.02.2019 по 13.02.2019 надала до КП «Департамент державної реєстрації» завідомо підроблені документи та заволоділа майном заявника, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № кримінального провадження 12019160500001037 (т.2 а.с.51). Як свідчить супровідний лист слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції Клинч Я.О., в рамках вищевказаного кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру та відносно жодної особи до суду не направлено обвинувальний акт, триває досудове розслідування (т.2 а.с.50). Почеркознавча експертиза з метою встановлення справжності або підробленості підпису [PERSON] на акті приймання-передачі майна, виданому [PERSON] / директором ТОВ «ДЮТАЙВ» [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., не була проведена, у зв`язку з не поданням експерту вільних та експериментальних зразків підпису, про що свідчить повідомлення №19-1360 Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справ №522/4002/19 у рамках кримінального провадження №12019160500001037 від 19.08.2019 року (т.2 а.с.52-53). В свою чергу, Одеським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром проведено почеркознавчу експерту, за результатами якого судовий експерт Тетяна Гарбуз дійшла висновку, що підпис від імені [PERSON] у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни на 250 аркушах від 03.01.2019 ймовірно виконаний [PERSON] (т.2 а.с.56-61). Тобто, з вищевикладеного вбачається, що [PERSON] дійсно була у нотаріуса [PERSON] під час укладення акту приймання-передачі з ТОВ «ДЮТАЙВ». Втім, з постанови про надання дозволу на використання матеріалів кримінального провадження Прокурора Турлак Миколи Степановича вбачається, що [PERSON] вказує, що не надавала експериментальних зразків підпису для проведення експертизи, також [PERSON] звернулася до Територіального управління Державного бюро розслідувань щодо можливих протиправних дій слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГКПН в Одеській області, який під час досудового розслідування кримінального провадження №12019160500001037 з попередньою правовою кваліфікацією, передбаченою ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, за попередньою змовою з представниками ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», шляхом зловживання службовим становищем, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди, всупереч інтересам служби, вніс до офіційних документів завідомо недостовірні відомості щодо відібрання експериментальних зразків почерку [PERSON] , на підставі яких проведено вищевказану експертизу (т.2 а.с.162-165). Про підписання [PERSON] необхідних статутних документів ТОВ «ДЮТАЙВ» в приміщенні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. також свідчить [PERSON] , який є засновником ТОВ «ДЮТАЙВ» в свої нотаріально посвідченій заяві, зареєстрованій в реєстрі за №2143 приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. (т.2 а.с.84). [PERSON] (директор та засновник ТОВ «ДЮТАЙВ») вказує, що 11.02.2019 року [PERSON] перебуваючи в приміщенні приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Р.В. власноруч підписала акт приймання-передачі нерухомого майна від 11 лютого 2019 року з ТОВ «ДЮТАЙВ» та протокол №2/19 від 11.02.2019 року ТОВ «ДЮТАЙВ». Перед підписанням вони довго спілкувалися з нотаріусом, яка роз`яснювала положення статутних документів та правові наслідки таких дій. До та після підписання документів [PERSON] вказує, що тепло спілкувався з [PERSON] . Такі твердження [PERSON] виклав у заяві, яка посвідчена приватним нотаріусом Дімітровою Т.А. та зареєстрована в реєстрі за №2139 (т.2 а.с.88). З Реєстру для реєстрації нотаріальних дій встановлено присутність [PERSON] та [PERSON] 11.02.2019 року та підписання Акту та Протоколу, також [PERSON] та [PERSON] 12.02.2019 року для підписання Акту в приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. (т.3 а.с.235-24). Втім, згідно висновку спеціаліста Української експертної компанії №33 від 12.03.2020 року, підпис від імені [PERSON] у копії (технічному зображенні) акта приймання-передачі частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дютайв» від 12 лютого 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстрований в реєстрі за №№143, 144, ймовірно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Такий самий висновок щодо підпису протоколу №2/19 Загальних зборів учасників ТОВ «ДЮТАЙВ« від 11 лютого 2019 року (т.2 а.с.149-153). Суд не приймає до уваги висновок спеціаліста [PERSON] з огляду на наступне. Статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку спеціаліста від 12.03.2020 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Пунктом 1.1. Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів. У висновку спеціаліста вказано, що дослідження проведено на підставі копій документів, які являють собою технічні зображення. Пунктом 1.3. передбачено Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації. Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи. Відповідно до пункту 1.5. Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5, вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням. Висновок спеціаліста Української експертної компанії Коструб А.М. складений на підставі дослідження копії відповідних Акту та протоколу, у якості зразків: інформативна добровільна згода пацієнта на лікування від 26.06.2014 року та договір про надання медичних послуг №292567 від 20.09.2019 року та експериментальні зразки підпису на 3 аркушах. Тобто, такий вільний зразок як інформативна добровільна згода складена в 2014 році не відповідає часу виконання досліджуваного документу. Пунктом 1.8 Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 № 53/5 передбачено, що як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менше ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні - у кількості не менше 5 - 8 аркушів. В той час як висновок спеціаліста складено на підставі одного вільного зразка та експериментальні зразки - на трьох аркушах. Більше того, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, а висновок спеціаліста [PERSON] від 12.03.2020 року вказує на ймовірність того, що підпис виконано не [PERSON] та спеціаліст зазначає, що для вирішення питання в категоричній формі можливо за наявності в розпорядженні спеціаліста оригіналів досліджуваних документів. З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги висновок спеціаліста [PERSON] №33 від 12.03.2020 року. В свою чергу, з висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №20-1973/1990 судово-технічної експертизи документів за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62020150000000115 від 15.05.2020 року вбачається, що підписи у протоколу загальних зборів ТОВ «ДЮТАЙВ» від 11.02.2019 року та акту приймання-передачі від12.02.2019 року виконані, кожне, не рукописним способом, а виготовлені за допомогою пристрою з струминно-крапельним способом друку (кольоровий струминний принтер). Зображення відтисків печатки приватного нотаріуса Фролової Р.В. нанесені не рельєфним кліше, а виконані за допомогою пристрою з стуминно-крапельним способом (т.2 а.с.178-187). Вищевказане експертне дослідження було проведено на підставі реєстраційної справ ТОВ «ДЮТАЙВ», яка знаходилася у володінні Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (т.2 а.с.166-176). Таким чином, висновок експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №20-1973/1990 не приймається судом до уваги, адже проведений на підставі копій Протоколу та Акту, а не оригіналів. Свідок приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. вказала, що вона посвідчила два документи: акт та протокол. Зміст тексту нотаріус не перевіряє. Пояснила, що за зустріч з нотаріусом через її помічника домовлявся представник юридичної особи. Пізніше [PERSON] пояснила, що два документи вона посвідчила 11 лютого, а вже 12 лютого був протокол про вихід [PERSON] з товариства. Глава 3 Розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (надалі Порядок) встановлює, що при вчиненні нотаріальної дії нотаріус встановлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється нотаріусом за документами, передбаченими Законом. Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути прийняті нотаріусом для встановлення його особи під час посвідчення правочинів. П.1 Глави 5 Розділу 1 Порядку визначає, що дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Пункт 5 Глави 7 Розділу 1 Порядку зазначає, що документи, за якими встановлено особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, чи уповноваженого представника, повертаються особам, що їх подали. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записуються назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка його видала. При посвідченні правочинів, видачі свідоцтв чи оформленні інших документів, примірники яких залишаються у справах нотаріуса, витяг з документа, за яким встановлено особу громадянина, у якому відображено усі заповнені сторінки, що стосуються реквізитів поданого документа, його дійсності та мають значення для вчинюваної нотаріальної дії, долучається до справ нотаріуса. Глава 11 Розділу 1 Порядку встановлює, що кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Глава 7 Розділу 2 Порядку встановлює безпосередньо порядок засвідчення справжності підписів на документах. Пунктом 6 Глава 7 Розділу 2 Порядку встановлено, що нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, крім тих, які відповідно до закону або за вимогою сторін підлягають нотаріальному посвідченню. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. На документі може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалася за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. У цьому випадку нотаріус установлює особу як того, хто підписався, так і того, за кого ця особа підписалася. Про причини, з яких фізична особа, заінтересована у вчиненні нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається в посвідчувальному написі. Нотаріус не може засвідчувати справжність підпису фізичної особи на документі, у якому стверджуються обставини, право посвідчення яких належить лише відповідному державному органові (час народження, шлюбу, смерті, наявність хвороби, інвалідності, права власності на майно тощо). Справжність підпису на зазначеному документі може бути засвідчена у випадку, якщо документ призначений для подання до компетентних органів іншої держави. Аналіз зазначених норм Порядку свідчить про правомірність дій нотаріусу [PERSON] , її показання під присягою в якості свідка, копія реєстру вчинення нотаріальних дій та заяви засновників ТОВ «ДЮТАЙВ» свідчать про те, що [PERSON] була присутня під час вчинення нотаріальної дії з посвідчення підписів позивача та директора, засновника товариства на акті та протоколі. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1,2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації. Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, позов про визнання права власності може пред`являти виключно власник такого майна. Відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту належності йому спірного майна на праві власності. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій від третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Тобто підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності відповідно до ст. 392 ЦК України є спір або невизнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 18.02.2015 у справі №6-244цс14, від 24.06.2015 № 6-318цс15, від 02.12.2015 у справі № 6-1732цс15. До викладеного слід додати, що передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Так, застосування такого способу захисту прав, як звернення з позовом про визнання права на речові права, можливе лише за умови, що особи, які не визнають, заперечують та/або оспорюють право власності, не перебувають із власником у зобов`язальних відносинах. Водночас, права, у тому числі право власності осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Машиномісце загальною площею 24,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] вибуло з власності [PERSON] 11.02.2019 року. Зазначення представника позивача про застосування ст. 392 ЦК України особами, які вважають себе власниками майна, є помилковим. Беручи до уваги, що моментом виникнення майнових прав, а саме суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності, яке позивачем на спірне машиномісце у встановленому законом порядку не набуте знову, вимоги [PERSON] щодо визнання її власником машиномісця не ґрунтуються на законі. Оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначені вище позови заявляються формально не для визнання, а для набуття права власності, задоволені вони бути не можуть. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCUv. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, віл 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13,15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року). Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням. Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача. Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК, зокрема - чи з волі власника вибуло це майно з його володіння. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.07.2018р. року у справі № 569/1221/16-ц. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України. Як вказано у позовній заяві та встановлено судом машиномісце було поділо на два об`єкти: мото-місце № [NUMBER] та мото-місце №25-а, тому фактично об`єкт позову про витребування майна відсутній, а позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є похідними, тому у їх задоволенню також слід відмовити, зважаючи на необґрунтованість вимог про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2, статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Зважаючи на те що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] , вимоги про покладення судових витрат на відповідача також слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed