Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Слов`янської міської ради Донецької області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . З 13 січня 2009 року у будинку за вказаною адресою була зареєстрована його теща [PERSON] , з 13 вересня 2011 року - його дружина [PERSON] , а з березня 2011 року зареєстровано місце проживання сина позивача - [PERSON] [INFO] . З 01 квітня 2014 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у вищевказаному будинку не проживають, місце їх знаходження позивачу не відоме, особисті речі відповідачів за цією адресою відсутні. Просить суд визнати [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Прокопцев С.В. не з`явились. До суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] в судове засідання не з`явились, до суду надали заяви в яких вимоги позивача визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення та пояснили, що з 01 квітня 2014 року вони виїхали на постійне проживання до Російської Федерації, до України повертатись не планують, справу просили розглядати за їх відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву, в якій начальник служби просить суд провести слухання справи за відсутності представника третьої особи та надано суду висновок органу опіки та піклування щодо визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно витягу з рішення про реєстрацію права власності від 04.12.2008 року, виданого КП «БТІ» м. Слов`янськ [PERSON] на підставі спадкового договору від 27.04.2007 року належить будинок [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним власником квартири. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що батьками [PERSON] [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка № 86764, видана 17.11.2020 року Центром надання адміністративних послуг м. Слов`янська. За цією адресою згідно вказаної довідки зареєстровані також [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та позивач [PERSON] . Відповідачі в даному будинку не проживають з 01.04.2014 року, що підтверджується актом від 10.11.2020 року складеним керівником комітету мікрорайону ж/д № 5 [PERSON] у присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] . Цей факт також підтверджують позивачі у своїх заявах від 08 та 09 лютого 2021 року, вказуючи, що з 01 квітня 2014 року вони знаходяться на території Російської Федерації та зареєстровані там за адресою: [ADDRESS] . Крім того відповідачем особисто від себе та в інтересах сина подано до суду нотаріально засвідчену заяву від 17 травня 2021 року, в якій остання підтверджує факт реєстрації на території РФ за вищевказаною адресою та надає згоду на зняття з реєстрації в будинку позивача. З Висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-521 від 02 квітня 2021 року, вбачається, що Орган опіки та піклування вважає, що недоцільно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням малолітнього [PERSON] [INFO] , оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому вважають, що факт її не проживання у квартирі не є підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] не проживають у будинку [ADDRESS] , а зареєстровані та проживають за іншою адресою: [ADDRESS] ., і той факт, що відповідачі визнають позовні вимоги [PERSON] , суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним житлом. Відповідно до ч. ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже [PERSON] протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає в іншій країні, разом зі своєю матір`ю - відповідачкою по справі, в той час як наявність лише формальної реєстрації місця проживання [PERSON] . у належній позивачеві квартирі створює йому перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру. За наведених обставин суд не погоджується з встановленою органом опіки та піклування недоцільністю визнання [PERSON] таким, що втратив користування права житловим приміщенням. Позивач не вимагає компенсації судових витрат та просить суд покласти на нього судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved