Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що 19 травня 2015 року рішенням суду було встановлено факт перебування її у шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] з січня 2004 року по жовтень 2014 року. 01 грудня 2015 року їй присвоєна 1 група інвалідності. У звязку із захворюванням вона потребує постійного догляду та лікування, а розмір її пенсії не забезпечує їй належних умов для повноцінного існування. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання непрацездатної дружини в розмірі 2\~000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви. В судове засідання зявлявся представник позивача, який підтримав викладені в позовній заяві обставини, та просив задовольнити позов в повному обсязі. В судове засідання також зявлявся представник відповідача, який просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Надав письмові заперечення, в яких зазначив, що один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Разом з тим, позивач [PERSON] отримує пенсію у розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум. Також позивач має повнолітню доньку, яка повинна їй допомагати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2015 року встановлення факт перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбних відносинах в період з січня 2004 року по жовтень 2014 року. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 426011 [PERSON] встановлена перша група інвалідності з 24 листопада 2015 року по 01 грудня 2018 року. За положеннями частин другої-четвертої\~статі 75 СК України\~право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що\~\~аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має\~\~непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Згідно довідки № 1531/03 від 09 червня 2016 року, виданої Лівобережним обєднаним Управлінням Пенсійного фонду України, [PERSON] знаходиться на обліку та отримує пенсію внаслідок загального захворювання як інвалід 1 групи з грудня 2015 року по квітень 2016 року в розмірі 1\~414 грн. 31 коп. щомісячно, в травні 2016 року 1\~470 грн. 31 коп. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на\~2016 рік»\~визначено на 2015 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень, з 1 грудня - 1247 гривень. Отже, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої\~статті 75 СК України. Така правова позиція міститься в постанові Верховного суду України по справі №6 - 3066цс15 від 13 квітня 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed