Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси із уточненою позовною заявою звернувся позивач із позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: ТОВ «Грані», ТОВ «Економгарант», [PERSON], [PERSON], зазначаючи, що 16.02.2010 року між ПАТ АБ «Порто-Франко» та ТОВ «Грані» був укладений кредитний договір №42/3-1, згідно якого, банк прийняв на себе зобов'язання по видачі кредиту в розмірі 751500 доларів США з «16» січня 2010 року по «15» січня 2011 року зі сплатою 15 % річних, а позивальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення банку всієї суми кредиту, відсотків у строки встановлені договором. Банк виконав свої зобов'язання та видав позичальнику всю суму кредитних коштів в розмірі 1050837,78 доларів США. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] був укладений договір застави майнових прав № 392/1-07 від 22.04.2010 року, згідно якого, заставодавець надав в заставу майнової права на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно вказаного договору, [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати за своєчасне виконання кредитного договору щодо повернення наданих кредитних коштів із сплатою відсотків, штрафів і пені. Позивач зазначає, що в заставу передані майнові права володіння, користування та розпорядження квартирою, що належить [PERSON] Договором була визначена вартість предмета застави в розмірі 2303295 гривень 60 копійок. Позивач зазначає, що позичальник не виконав зобов'язання за договором кредиту, а [PERSON] незаконного відчужив передане в заставу нерухоме майно на користь [PERSON], яка в свою чергу відчужила квартиру на користь ТОВ «Економгарант». Оскільки АБ «Порто-Франко» як обтяжувач не надавав згоду на відчуження рухомого майна [PERSON] без збереження обтяження, позивач просить звернути стягнення на предмет застави, в рахунок виниклої заборгованості. Третя особа ТОВ «Економгарант» заперечував проти задоволення позову, з мотивів викладених в зустрічній позовній заяві, згідно якої просив визнати недійсним договір застави майнових прав та визнати відсутнім у ПАТ АБ «Порто-Франко» право вимоги. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, відповідач зазначив, що ТОВ «Економ-гарант» є власником спірного приміщення на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з [PERSON] Договір застави не відповідає вимогам закону, в частині відсутності нотаріального посвідчення вказаного договору, відсутності обтяження предмета застави, а відтак має бути визнаний недійсним. З цих же підстав, просив визнати відсутнім право вимоги у ПАТ «Порто-Франко» за цим договором. Із самостійним позовом щодо предмету спору звернулась третя особа [PERSON], яка також просила визнати недійсним договір застави майнових прав з тотожних підстав. У судовому засіданні, представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позовну заяву в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову, позовної заяви третьої особи - заперечувала в повному обсязі. Представник третьої особи ТОВ «Економгарант», який одночасно є представником [PERSON] - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечував, підтримав подану позову заяву про визнання договору недійсним. Представник [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення первісного позову, підтримав подану позовну заяву, не заперечував проти задоволення позову ТОВ «Економгарант». Інші учасники процесу неодноразово повідомлялись рекомендованою кореспонденцією про дату і час судових засідань, проте в судові засідання не з'являлись, про причини неявки суд не повідомляли, заяви про розгляд справ за їх відсутності суду не надавали, у зв'язку з чим, суд ухвали розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, позовна заява ТОВ «Економгарант» підлягає частковому задоволенню, проте в задоволенні позовної заяви [PERSON] - слід відмовити. Судом встановлено, що між АКБ «Порто-франко» та ТОВ «Грані» був укладений кредитний договір від 16.02.2010 року, за умовами якого, банк відкриває позичальнику кредитну лінію в розмірі 751000 доларів США з 16.02.2010 року по 05.02.2011 року, а ТОВ «Грані» зобов'язується сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 15 % річних. Згідно розділу другого Кредитного договору «Умови забезпечення кредиту» від 16.02.2010 року, встановлено, що забезпеченням поверненням усієї суми кредиту, виплати нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки за договором є майнові права на об'єкт будівництва вартістю 40489173 гривні 29 копійок, згідно договору іпотеки від 16.02.2010 року та всіх додаткових угод до нього. Кредит, також забезпечується усім належним позичальником майном. Судом встановлено, що між АКБ «Порто-франко» та ТОВ «Грані» було укладено 23 додаткових угоди до вищезазначеного договору. Крім того, 22.04.2010 року між АКБ «Порто-франко» та [PERSON] був укладений договір застави майнових прав № 1032/1-10-ІП, згідно умов якого, вказаний договір забезпечує вимоги АКБ «Порто-Франко» за зобов'язанням ТОВ «Грані» за кредитним договором від 16.02.2010 року. Згідно п. 1.2. вказаного договору Предметом договору є майнові права (право володіння, користування, розпорядження) на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Пунктом 1.5 вказаного договору, обтяження предмета застави підлягає державної реєстрації в порядку встановленому законом. Відмовляючи в задоволенні первісного позову та одночасно задовольняючи позовну заяву ТОВ «Економгарант», суд виходить з недійсності договору застави . Так, судом встановлено, що на момент укладення договору застави та на момент розгляду справи, будинок, в якому перебуває предмета застави, введений в експлуатацію. Предметом договору застави є майнові права, які конкретизовані в п. 1.5 договору (право володіння, розпорядження користування). Суд зазначає, що вказане поєднання правомічностей власника, складає цивілістичну тріаду та є правом власності. Таким чином, суд встановив, що предметом застави не є майнові права на квартиру, а є право власності на спірну квартиру. Дійсно, діючим законодавством, а саме ст. 577 ЦК України, встановлений обов'язок нотаріального посвідчення договору. Так, частиною першою вказаної статті встановлено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню . Таким чином, вказану норму закону не було дотримано при укладенні договору, що є підставою для висновку щодо недійсності правочину за ч. 1 ст. 215 ЦК України. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, суд констатує недійсність договору застави від 22.04.2010 року, а оскільки вимоги позивача випливають саме з положень вказаного договору, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. За таких же обставин, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «Економгарант». Так, судом встановлено, що ТОВ «Економгарант» на момент розгляду справи є власником спірного приміщення, у зв'язку з чим, констатує що вимоги позивача за недійсним договором порушують права ТОВ «Економгарант» як власника спірної квартири. При цьому, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання відсутнім права вимоги у позивача, оскільки обраний засіб порушеного права не передбачений законом, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви [PERSON], у зв'язку з недоведеністю факту порушеного права [PERSON] Так, оскільки на момент розгляду справи, вказана особа не є власником спірного приміщення, суд не вбачає порушення прав [PERSON] під час укладення договору застави. Враховуючи те, що ТОВ «Еконогарант» сплатило судовий збір в розмірі 1378 гривень, вказана сума судового збору підлягає стягненню з позивача на користь ТОВ «Економгарант».

Outcome: partial