Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , третя особа Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання права приватної власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився [PERSON] чоловіком, а [PERSON] батьком. Крім позивачів спадкоємцем першої черги є мати спадкодавця [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді: земельної ділянки, грошових вкладів, кватири та нежитлових приміщень. Основну частину зазначеного майна було успадковано в рівних долях по 1/3 частки окрім земельної ділянки. З огляду на те, що оригінал правовстановлюючого документу у вигляді державного акту знаходиться у відповідача, яка відмовляється його надавати, [PERSON] та [PERSON] не мають змоги оформити спадкові права на земельну ділянку про що отримали нотаріальну відмову. Протягом року [PERSON] користується земельною ділянкою, що порушує права позивачів як спадкоємців, тому просять визнати за ними право власності по 1/3 частини на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачі не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позову наполягають. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання та відзив у яких вказує на її тяжкий стан здоров`я, з огляду на це просить суд не стягувати з неї судові витрати, вважає, що у позивачів був інший спосіб вирішити їхній спір. [PERSON] згідна надати Державний акт на земельну ділянку та просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти позовних вимог не заперечує.. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення щодо позову, які полягають у тому, що дійсно згідно правовстановлюючих документів [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2га, кадастровий номер 1222655400:01:001:0028. Просять врахувати дані пояснення та ухвалити рішення згідно закону. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступних висновків. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 25 серпня 2001 року, актовий запис №819, [PERSON] 25 серпня 2001 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та залишила прізвище як « [PERSON] ». Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 05 листопада 2002 року, актовий запис №158, підтверджується, що [PERSON] народилася [INFO] батьком якої записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Запорізьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області 27 лютого 2019 року, актовий запис №1436, [PERSON] помер [INFO] , якому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДП №004946 належала земельна ділянка площею 2,000га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району, Дніпропетровської області, кадастровий №1222655400-01-001-0028. Постановами приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належну їм 1/3 частку земельної ділянки розміром 2,000га, кадастровий №1222655400-01-001-0028, у зв`язку з ненаданням документів на зазначене спадкове майно. З витребуваної судом незакінченої спадкової справи №65/2019, станом на 17 грудня 2020 року, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] досліджені наступні докази. Згідно заяв [PERSON] від 27 березня 2019 року та [PERSON] від 02 квітня 2019 року, які адресовані приватному нотаріусу Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, останні приймають спадщину за законом після смерті [PERSON] , а [PERSON] згідно заяви від 02 квітня 2019 року відмовляється від спадщини на користь доньки спадкодавця [PERSON] , втім 29 серпня 2019 року [PERSON] відкликала заяву про відмову від прийняття спадщини. Довідкою Демуринського старостинського округу Межівської селищної ради №424 від 14 березня 2019 року підтверджується, що [PERSON] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Соборним районним у місті Дніпрі відділі РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 18 липня 2019 року, актовий запис №3104 [PERSON] народився [INFO] , батьком якого записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номера інформаційних довідок: 187831393 та №187830633 від 07 листопада 2019 року [PERSON] являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] та нежитлового приміщення, першого поверху літ.А-13, стоматологічний кабінет, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданих приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу, зареєстрованих в реєстрі за №1625 та №1626, спадкова справа 65/2019 підтверджується, що спадкоємцями майна [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , яким видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку кожній на майно, що складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Положенням ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Ч.3 - спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Судом достовірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сторони у справі, як спадкоємці, не змінювали розмір частки у спадщині на користь когось із них, однак за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, позивачі позбавлені можливості успадкувати свою частку у спадщині, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 12 листопада 2020 року. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права. Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Спадеа і Скалабріно проти Італії», «Іммобільяре Саффі» проти Італії», «Максименко та Герасименко проти України», «Новоселецький проти України» тощо, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах; а також таке втручання передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і і основних свобод людини ( протокол ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Необхідно зазначити, що Європейський суд з прав людини самостійно оцінює визначення терміну «майна», при цьому воно відрізняється від того, яке зазвичай застосовується у внутрішньому (національному ) праві. Відповідно до прецедентної практики Суду поняття «майно» включає в себе як «фактичне майно», так і майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно виникає тільки тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право. Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст.1 Першого Протоколу, якщо таке право буде конкретним і належним чином визначеним у заявах, які подаються до ЄСПЛ. У справі «Копеський проти Словаччини» ЄСПЛ зазначає, що «майном» може бути як «наявне майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія, та мають ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, наприклад судовому вердикті. Аналіз змісту норми ст. 1 Першого протоколу до Конвенції в частині словосполучення «кожна фізична чи юридична особа має право на мирне володіння майном» дає підстави стверджувати про закріплення принципу рівності у здійсненні, а також у захисті права власності. За Конституцією України принцип рівності здійснення прав і свобод людини є однією з юридичних гарантій набуття, реалізації і захисту суб`єктивних прав, зокрема на транспортний засіб. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідачі позов визнали, відповідно до ч.4 ст.206 та ч.6 ст.263 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачами, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази,

Outcome: approved