Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 27 листопада 2018 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] , в якій банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 29 листопада 2007 року № б/н у розмірі 110517 грн. 51 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 9377 грн. 52 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 29.11.2007 року по 30.10.2017 року 101139 грн. 99 коп., а також просив покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 762 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного 29 листопада 2007 року договору № б/н із [PERSON] , остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та Банком договір, та те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і клієнт дає право Банку у будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. Відповідач [PERSON] , не погоджуючись із заявленими банком вимогами, 11 січня 2019 року на адресу суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи його наступним. Вказана та додана до позову довідка про зміну умов кредитування обслуговування кредитної картки, ніким не підписана та не засвідчена, тому є неналежним та недопустимим доказом. З розрахунку заборгованості за кредитом наданого позивачем до позову в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: в період з 29.11.2007 року по 31.12.2012 року, виходячи з процентної ставки 36,0 % річних, з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року 30 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року -34,80 % річних, з 01.04.2015 року по 31.08.2018 року 43,20 % річних. Отже, для застосування підвищеної процентної ставки банк повинен письмово повідомити боржника та отримати його згоду. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів його вручення адресатові під розписку. Таким підтвердженням може бути належним чином оформлене платіжне доручення (меморіальний ордер) про переказ банком суми кредитних коштів на відповідний картковий рахунок позичальника. Крім того, в позові зазначено, що відповідачем отримано кредит у розмірі 2000 грн., однак при цьому просить суд стягнути з відповідача тіло кредиту у розмірі 9377,52 грн., але жодного належного підтвердження щодо збільшення кредитного ліміту на зазначену суму не надано, як і не надано доказів на перерахуання зазначених коштів на рахунки позивача. Позивачем не надано суду доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання в письмовому вигляді позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів, щоб в сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови, Правила та Тарифи розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Долучений до матеріалів позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою не містить підпису позичальника, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме цими Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також долучені до позову Умови та Правила не містять відомостей про дату їх прийняття, затвердження. Вона як позичальник жодні повідомлення від Банку про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом не отримувала, будь-які додаткові угоди про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом не укладала. Таким чином, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами за підвищеною процентною ставкою з 01.04.2015 року по 30.01.2017 року є необгрунтованими. До позовної заяви додано розрахунок суми заборгованості по кредиту станом на 31.08.2018 року. Згідно з розрахунком початок виникнення заборгованості за процентами є 26.07.2014 року. Таким чином, з наступного місяця, а саме з 26.08.2014 року у позивача і виникло право на звернення до суду. Зазначений розрахунок не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та взагалі не передбачени ні цивільним законодавством, ні умовами кредитного договору. Суду не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку. Розрахунок передбачає відсоткову ставку за користування кредитом з квітня 2015 року 43,20 %, які не передбачені кредтним договором від 29.11.2007 року та не відповідає діючому законодавсту та кредитному договору. Істотною умовою кредитного договору є в тому числі строк дії договору, який у цьому випадку відповідає строку дії кредитногої картки. Підпунктами 3.1.1., 3.1.2 п.3 Розділу ІІ Правил користування платіжною карткою, які долучено до матеріалів позовної заяви, визначено, що строк дії картки зазначений на лицьовій стороні картки (місяць та рік). По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшла письмова заява про закриття картрахунку. Остання кредитна картка, яку отримав відповідач діяла по 31.10.2015 року (на лицьовому боці картки зазначено 10/15). Останній платіж в погашення боргу відповідачем було внесено 17.07.2015 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, що надав Банк. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таких обставин нарахування АТ КБ «Приватбанк» відповідачу заборгованості за процентами за період з 01.11.2015 року по 31.08.2018 року, що зазначене у розрахунку є безпудставним. Розрахунок заборгованості та довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, надані до суду позивачем, як на належні та допистими докази для застосування цивільно-правової відповідальності відповідача є абсолютно безпідставними та необгрунтованими. Відповідно до положень ст.ст.256,257 ЦК України позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як х певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.Тобто, просить застосувати строк позовної давності в межах трирічного строку, на підставі чого, просить у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити. 07 лютого 2019 року від банку на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій банк посилається на те, що відповідач дійсно отримала кредит, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений. Про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи- розмір винагороди за послуги Банку, є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 29.11.2007 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особисто підписом засвідчила що «Я згодна (ен) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась(вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді». Також з матеріалів позовної заяви чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,00 % (36 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку.З виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контророзрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.Враховуючи норми заону та докази, що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки згідно заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті ПриватБанку. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, тому надано виписку по розрахунку. Із виписки вбачається, що Відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо зміни кредитного ліміту В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Згідно Умов та правил надання банківських послуг зазначено, що дії в частині зміни розміру кредитного ліміту здійснюється Банком самостійно, без попереднього повідомлення клієнта. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шля> введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термі торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володій-і позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Зокрема згідно умов кредитного договору, Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Таким чином, розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку Відповідно до Договору в обов`язки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов`язань за договором. Умови про порядок внесення змін до Тарифів по кредиту були закладені з самого початку, тобто Відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору Відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15.08.2014, 15.03.2015 року, на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило. Необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Щодо строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, праов якої порушено, може вимагати примусового здійснення або шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлена три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). 26.04.2010 року Клієнт підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених Наказом Банку від 06.03.2010 року. Тому відповідно до п. 1.1.7.31 Умов та Правил строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 10.2015 року, (довідка про видачу кредитних карт додається) Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 23.11.2018 року до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. На підставі зазначено, просив задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 грудня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.01.2019 року витребовано докази у АТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05.03.2019 року здійснено перехід\~судового розгляду цивільної справи з спрощеного провадження на загальне позовне провадження. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~міста Маріуполя\~Донецької області\~від 23.04.2019\~року закрито підготовче засідання за позовною заявою та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представника позивача [PERSON] О. [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вона просила розглянути справу за наявними доказами та позовні вимоги задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, при цьому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просили відмовити у задоволенні позову. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 110517 грн. 51 коп. Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до анкети-заяви від 29 листопада 2007 року № 4149605355614264 [PERSON] ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна», із зазначенням кредитного ліміту у розмірі 2 000 грн., та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві. З анкети - заяви від 26 квітня 2010 року [PERSON] ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я дебетову особисту картку, та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 серпня 2018 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 110517 грн. 51 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 9377 грн. 52 коп.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 29.11.2007 року по 30.10.2017 року 101139 грн. 99 коп. Відповідачем [PERSON] до матеріалів справи долучено фотокопію кредитної картки № [NUMBER] 4264 строком дії до 10/15. Обставини щодо строку дії картки визнані кожною із сторін, тому відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають окремому доказуванню. Банком долучено виписку за кредитною карткою № [NUMBER] , відповідно до якої останнє поповнення картки відбулося 26.07.2014 року, а остання операція поповнення мобільного через банкомат 03.08.2014 року. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 22 січня 2019 року № 30.1.0.0./2 20181128/993, [PERSON] згідно з кредитним договором від 29 листопада 2007 року № б/н отримав картки: № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня жовтня 2015 року. 26 квітня 2010 року [PERSON] підписала анкету - заяву №15041308001534040005, в якій зазначено, що вона ознайомилася та згодна із Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, та виявила бажання отримати платіжну картку дебетову особисту картку. Банком до матеріалів справи долучений витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які затверджені наказом голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06 березня 2010 року № СП-2010-256. Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за процентами, суд виходить з наступного. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) та що останній платіж на погашення боргу здійснено 26.07.2014 року, остання дія по картковому рахунку 03.08.2014 року (поповнення мобільного через банкомат), а дія картки закінчилась 31 жовтня 2015 року. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, за минулий місяць упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до 19.08. 2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 19.08.2015 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у наступному місяці, за минулий місяць. Починаючи з 20.08.2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане позивач не мав права на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку дії кредитного договору. Верховний Суд України у п. 11 постанови Пленуму від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у справі» роз`яснив, що установивши, що строк звернення з позовом пропущено з поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення відсотків за користування кредитом за період з 29 листопада 2007 року до 30 жовтня 2017 року не ґрунтуються на вимогах закону, тому задоволенню не підлягають саме з цих підстав. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд врахував висновки щодо застосування наведених норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Що стосується іншої частини вимог, то суд виходить з наступних норм матеріального права. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У справі установлено, що сторони узгодили, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Отже, сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору. За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічні висновки Верховного Суду України містяться у постановах від 19 березня 2014 року\~№ 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року № 6-31цс15. Судом установлено, що [PERSON] у липня 2015 року виконувала умови кредитного договору, а в подальшому припинила оплату чергових платежів і що кредитор звернувся до суду з вимогами 27 листопада 2018 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 31 серпня 2018 року. Таким чином, станом на день звернення позивача до суду позовна давність сплинула, оскільки строк дії картки відповідає строку дії договору та строк договору закінчився 31 жовтня 2015 року, банк з позовом звернувся до суду лише 27 листопада 2018 року, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, внаслідок чого указані позовні вимоги задоволенню не підлягають саме з підстав спливу позовної давності. Аргументи позивача про те, що сторони узгодили між собою збільшену позовну давність до 50 років, що передбачено п. 1.1.7.31 Умов та правил, як підставу для задоволення позову та відсутність підстав для застосування приписів ст. 267 ЦК України, судом не приймаються з наступних обґрунтувань. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, у пункті 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в 50 років, не містять підпису відповідача. У той же час, приписами статті 81 ЦПК України передбачено, що на кожну сторону покладається обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення цих обставин має місце лише у разі представлення суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, як це регламентовано ст. ст. 77 80 ЦПК України, на підставі яких відповідно до ст. 76 ЦПК України суд може встановити наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги. Однак банком не представлено суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та правила надання банківських послуг ПАТ «ПриватБанк» не змінювалися і на час укладення кредитного договору саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та правила надання банківських послуг містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника. У заяві позичальника від 26 квітня 2010 року посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності відсутнє. Відсутній і окремий договір про збільшення строку давності. Отже, Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до 50 років. Договору про збільшення позовної давності сторони не укладали. Указаний висновок узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 202/26885/13-ц, який відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України врахований судом. З огляду на положення вищенаведених правових норм, встановлених судом обставин, необхідно дійти висновку про недоведеність позивачем вимог в частині стягнення процентів за період з 29 листопада 2014 року по 30 жовтня 2018 року, а також пропуск позовної давності за іншими вимогами, про сплив якої та застосування наслідків заявлено відповідачем у справі, що дає підстави для відмови у задоволенні позову в цій частині, з урахуванням того,що позивачем навіть не ставилось питання про поновлення строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~сплачений судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає.

Outcome: dismissed