Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнуті з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 27500 грн., 3% річних та витрат від інфляції у сумі 180,22 грн., відшкодування моральної шкоди у сумі 30000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 26 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем біло укладено договір позики, за яким позивач зобовязувався на умовах зворотності, строковості, в порядку та на умовах договору надати відповідачу позику у розмірі 27500 грн. Позивач вказує, що свої зобовязання за договором позики виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобовязався своєчасно повертати грошові кошти в рахунок погашення зобовязання позики у строк та розмірах, встановлених умовами договору. Проте, в порушення вимог договору позики відповідач зобовязання щодо договору позики не виконав у повному обсязі, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 23 березня 2015 р. складає 27500 грн. Крім того, сума боргу з урахуванням 3% річних та витрат від інфляції станом на 23 березня 2015 г. складає 27687,22 грн. Також, позивач вважає, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода відшкодування якої він оцінює у суму 30000 грн. Таким чином позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача , адвокат [PERSON], який діє на підставі угоді, в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення ( а.с.25). Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не находили ( а.с.19-20,23-24). У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч.4 ст.169, ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні було встановлено, що між позивачем та відповідачем 26 листопада 2013 р. було укладено договір позики який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1142 ( а.с.8) Відповідно до п. 1 Договору Позикодавець надав у власність, а Позичальник прийняв грошову суму в розмірі 27500 грн. строком до першого березня 2015 року. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до п. 3 Договору грошова сума, вказана в п.1 договору, передана Позичальнику під час підписання цього договору. Згідно зі ст.ст. 525,526,530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором. Отже, позивач взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі. Проте, в порушення вимог договору позики відповідач зобовязання щодо договору позики не виконав у повному обсязі та не повернув позивачу суму позики у розмірі 27500 грн. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.4 Договору у разі неповернення боргу в сумі і в строк, передбачені даним договором, Позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Отже позовні вимоги щодо стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних та витрат від інфляції у сумі 180,22 грн. ґрунтуються на вимогах договору та закону. Згідно ч.1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди. Позивач обгрутновує відшкодування моральної шкоди глибиною моральних страждань, повязаних з розривом соціальних звязків з родиною відповідача, які є родичами позивача, у звязку з тім, що відповідач не повертає гроші, просить урахувати інші обставини, які мають істотне значення, а саме те що позивач є інвалідом 1 групи, [INFO], має онкологічне захворювання . Суд вважає, що вимоги позивача що до відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню на підставі ч.3 ст. 23 ЦК України, а саме, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд також бере до уваги те, що порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки вимоги ст. 628 ЦК України встановлює принцип обовязковості виконання договору. Тому, вважає зменшити розмір моральної шкоди до 5000,00 грн. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial