Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію\~сторін по\~справі,\~суд вважає,\~що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно до ст.4\~ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9\~Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що гр. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,6000га, кадастровий номер 1422483900:48:000:0026, розташованої на території Миколайпільскої сільської ради Костянтинівського району Донецької області. Це підтверджується державним актом серії ЯИ №426188, виданим Костянтинівською райдержадміністрацією 21.05.2010 року та зареєстрованим 13.10.2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності та речові права на земельну ділянку (цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва), договорів оренди землі за №041015700039 та інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 23.11.2020 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.11, 12). 09.07.2010 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «АПК-ІНВЕСТ» було укладеного договір оренди землі, відповідно до\~умов якого\~орендодавець [PERSON] \~передав орендарю\~ПрАТ «АПКІНВЕСТ»\~у строкове\~платне користування\~земельну ділянку\~площею 4,60га.\~ріллі,\~кадастровий номер\~1422483900:48:000:0026,\~з цільовим\~призначенням «для\~ведення товарного\~сільськогосподарського виробництва»,\~розташованої на\~території Миколайпільскої\~сільської ради\~Костянтинівського району\~Донецької області,\~строком на\~20\~років.\~Вказаний договірбуло\~зареєстровано 13.10.2010\~року за\~№041015700039\~у Костянтинівському\~відділі Донецької\~регіональної філії\~ДП «Центр\~державного земельного\~кадастру при\~Державному комітеті\~України по\~земельних ресурсах» (а.с.13-16). З пункту 9 спірного договору вбачається, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі готівки з каси орендаря чи шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок зазначений орендодавцем у розмірі 2353,00грн. на рік. У відповідності до вимог пп.8.1.1. п.8.1. ст.8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», орендна плата виплачується орендарем за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 15%, який підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету орендарем згідно з вимогами підпункту 8.1.2 пункту 8.1. статті 8 вищезазначеного Закону. Згідно з п.10 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Пунктом 11 договору встановлено, що орендна плата вноситься рівними частками від суми, вказаної в п.9 цього договору, у такі строки два разі рік червень, грудень поточного року. Орендар на свій розсуд має право здійснити виплату орендної плати частково, так і за цілий рік користування орендованою земельною ділянкою до настання строків зазначених в цьому пункті договору. Відповідно до п.12 договору розмір орендної плати переглядається 1 раз у рік у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з п.13 договору, відповідальність орендаря за порушення строків внесення орендної плати визначається у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період прострочення, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. Серед прав та обов`язків сторін, передбачених п.п.27-30 договору, сторонами було передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати та його обов`язок не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, та право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, та його обов`язок приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Відповідно до п.36 договору його дія припиняється шляхом розірвання, зокрема, за взаємною згодою сторін, рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, а також з інших підстав, передбачених законом. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається (п.37 договору). За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. 13.10.2010 року сторони склали акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером 1422483900:48:000:0026, що належить позивачу. Протягом спірного період з 2014 року по 2017 рік ПрАТ «АПКІНВЕСТ» сплачувало [PERSON] орендну плату шляхом перерахування на його картковий рахунок відкритий у відділенні АТ «Державний ощадний банк України». Судом встановлено, що: за 2014 рік орендна плата була виплачена 31 липня 2014 року у розмірі 2050,00грн. та 28 січня 2015 року у розмірі 2050,00грн.; за 2015 рік - 29 липня 2015 року у розмірі 2515,26грн. та 22 грудня 2015 року у розмірі 2515,26грн.; за 2016 рік - 16 серпня 2016 року у розмірі 2909,88грн., 25 жовтня 2016 року у розмірі 1454,94грн. та 17 січня 2017 року у розмірі 1454,94грн.; за 2017 рік 26 квітня 2017 року у розмірі 1454,94грн., 30 червня 2017 року у розмірі 1454,94грн., 24 жовтня 2017 року у розмірі 1454,94грн. та 19 грудня 2017 року у розмірі 1454,94грн., за 2018 рік 07 червня 2018 року в розмірі 3370,11грн., 24 жовтня 2018 року у розмірі 1685,04грн., 21 грудня 2018 року у розмірі 1685,04грн.; за 2019 рік - 27 травня 2019 року у розмірі 1685,04грн., 25 червня 2019 року у розмірі 1685,04грн. та 16 грудня 2019 року у розмірі 3370,08грн.; за 2020 рік 22 червня 2020 року у розмірі 3370,08грн., 22 грудня 2020 року у розмірі 3370,08грн., що підтверджуються випискою з особистого карткового рахунку позивача, копія якої додана до позовної заяви (а.с.19-20, 109-112). Протягом 2010 - 2020 років ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» сплачувало на користь [PERSON] орендну плату, що підтверджується видатковими касовими ордерами, платіжними дорученнями (а.с.54-79). Щодо розірвання договору оренди землі через систематичну несплату орендної плати, суд зазначає наступне: Відповідно до п. «д» ч.1 ст.141 Земельного Кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтями 24 і 25 ЗУ «Про оренду землі» передбачені права та обов`язки сторін договору оренди землі, серед яких орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати; орендодавець зобов`язаний передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди. Згідно з ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Абзацом четвертим частини першої статті 15 ЗУ «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотними умовами договору оренди землі. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки спірним договором оренди земельної ділянки було передбачено, що орендна плата вноситься рівними частками від суми річної орендної плати два разі рік червень, грудень поточного року, та, разом з тим, орендар на свій розсуд має право здійснити виплату орендної плати частково, так і за цілий рік користування орендованою земельною ділянкою до настання строків зазначених в цьому пункті договору. Тобто, обираючи спосіб сплачувати орендну плату частинами, орендар мав керуватися умовами договору, щодо граничних строків здійснення таких платежів 2 рази на рік, рівними частинами, кожна з яких має бути виплачена до 30 червня та 31 грудня поточного року відповідно в повному обсязі. Судом встановлено, що протягом дії договору - з 2014 по 2019 рік, мали місце факти неодноразового (систематичного) прострочення орендарем (відповідачем) внесення орендної плати. Так ним прострочено сплату: першої частини орендної плати за 2014 рік на 31 день оплата 31.07.2014 року; другої частини за 2014 рік на 28 днів оплата 28.01.2015 року; першої частини за 2015 рік на 29 днів оплата 29.07.2015 року; першої частини за 2016 рік на 47 днів оплата 16.08.2016 року; другої частини орендної плати за 2016 рік на 17 днів оплата 17.01.2017 року. Ці фактичні обставини підтверджуються копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справив. Тобто відповідачем порушено права позивача, передбачені статтями 24 і 25 ЗУ «Про оренду землі», в результаті чого є підстави для розірвання спірного договору оренди землі на підставі п. «д» ч.1 ст.141 Земельного Кодексу України. Дані правові позиції викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 та від 09 квітня 2020 року у справі №390/380/19. Так зокрема у своїй постанові від 06 березня 2019 року Верховний Суд, вирішуючи аналогічну справу, констатував, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі №390/380/19 визначено, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором. До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд також за результатами розгляду подібної справи №616/871/15-ц, про що зазначив в своїй постанові від 04 вересня 2019 року. Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне: За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Так, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує провідносини та правопорушення. Таким чином, суд вважає, що позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав, не пропустив позовну давність, оскільки він є власником земельної ділянки та не може бути обмеженим у праві звернутися до суду з позовом про повернення спірної земельної ділянки. Вимога про повернення земельної ділянки у зв`язку з порушенням умов договору оренди через систематичне невиконання його умов у частині виплати орендної плати необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав власника такої земельної ділянки. Саме такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року у справі 527/605/17-ц (провадження №61-8803св19) та 12 червня 2019 року у справі №527/600/17 (провадження № 61-1079) відповідно. Розглядаючи вимоги щодо не правильного нарахування відповідачем індексації орендної плати ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», відповідно до індексації нормативної грошової оцінки землі, а не відповідно до індексів інфляції, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Відповідно до статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель. Отже, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати. Суд вважає, що посилання позивача на положення статті 21 Закону України «Про оренду землі», як на підставу для висновку про необхідність сплати орендної плати із урахуванням саме індексу інфляції, є помилковим, оскільки указаною нормою встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Разом з тим, з п.10 спірного договору вбачається, що його умовами передбачено обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідачем додержувалися умови укладеного з позивачем договору в частині нарахування індексації орендної плати виходячи з нормативно грошової оцінки землі. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2019 року у справі №732/1709/16-ц (провадження № 61-32947св18). Отже вимоги в цій частині є безпідставними і не ґрунтуються на норах діючого законодавства. Доводи представника відповідача ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» на позовні вимоги позивача про те, що відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором, а позивачем в суді не доведено наявність істотності таких порушень, є безпідставними і не ґрунтуються на встановлених судом фактичних обставинах справи. Судом встановлено наявність систематичних, триваючих (п`яти платежів поспіль) порушень прав позивача з повноти та своєчасності отримання ним орендної плати від орендаря, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і розірвання договору оренди землі від 09.07.2010 року укладеного між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, а при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80грн., що підтверджується квитанцією від 23.11.2020р. (а.с.1), тому даний судовий збір підлягає стягненню з відповідача на його користь. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved