Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

До Новосанжарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулося ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Посилається на те, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір № РLА0G40000004945 від 25.04.2008 року, згідно якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 378750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25.04.2023 року. Відповідно до заяви відповідача від 02.10.2008 року кредитний договір № РLА0G40000004945 від 25.04.2008 року переведено з валюти гривня в валюту долар США, розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 70044,62 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Станом на 04.03.2015 року заборгованість по кредитному договору становить 223879,18 дол. США, яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 57782,83 дол. США, - заборгованості по процентам за користування кредитом 55226,64 дол. США, - заборгованості по комісії за користування кредитом 788,39 дол. США, - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 99410,39 дол. США, - штрафу (фіксованої частини) 10,52 дол. США, - штрафу (процентної складової) 10660,41 дол. США. У звязку з вищевикладеним позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. 03 липня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору, а 18 грудня 2015 року подав уточнення та доповнення до зустрічного позову, в якому просив кредитний договір № РLА0G40000004945 від 25.04.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ним розірвати та визнати недійсною угоду в частині стягнення пені та заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона прохає справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, проти задоволення зустрічного позову заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився. Представник відповідача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог за первісним позовом заперечує, зустрічний позов підтримує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є позивач, та відповідачем укладено кредитний договір № РLА0G40000004945 від 25.04.2008 року, згідно якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 378750,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 25.04.2023 року (а.с. 9-13). Відповідно до заяви відповідача від 02.10.2008 року (а.с. 14) кредитний договір № РLА0G40000004945 від 25.04.2008 року переведено з валюти гривня в валюту долар США, розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 70044,62 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За правилами ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Умови договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 4-7). Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Судом також встановлено, що позивачем нарахована відповідачу неустойка відповідно до умов договору. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні Верховного суду України у справі № 6-100цс14 від 03 вересня 2014 року, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Судом встановлено, що розмір неустойки у виглядіпені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 99410,39 дол. США, штрафу (фіксованої частини) в сумі 10,52 дол. США, штрафу (процентної складової) в сумі 10660,41 дол. США, а всього в сумі 110081,32 дол. США, значно перевищує розмір збитків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем, і стягнути з відповідача неустойку в розмірі, яка дорівнює сумі заборгованості за кредитом, тобто 57782,83 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача борг в сумі 171580,69 доларів США, що складається з заборгованості за кредитом в сумі 57782,83 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 55226,64 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом в сумі 788,39 дол. США, неустойки в сумі 57782,83 дол. США, що за курсом 23,77 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.03.2015 року становить 4078473 гривні 00 копійок, та 3654 гривні 00 копійок судового збору. Стосовно зустрічного позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про розірвання кредитного договору та визнання частини угоди недійсною судом встановлено наступне. Позивач за зустрічним позовом, після уточнення своїх позовних вимог посилається на статтю 652 ЦК України, як на підставу розірвання договору, на істотну зміну обставин, а саме втрату роботи та отримання інвалідності. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). В силу частини 2 статті 652 ЦК України, якщосторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Позивачем не обґрунтовано та жодним чином не доведено наявність усіх чотирьох умов для розірвання договору. Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Стосовно вимог зустрічної позовної заяви про визнання угоди недійсною в частині стягнення пені та заборгованості за процентами за користування кредитом, а саме п.п. 2.2.1.-2.2.5., 2.2.12., суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки позивачем не вказано, які саме підстави є для визнання договору недійсним, а також не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення його позовних вимог та розірвання кредитного договору та визнання пунктів договору недійсними відсутні.

Outcome: partial