Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 02.03.2017 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 18.04.1999 року уклала з [PERSON] усний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] зобов'язалась передати позивачці вказану квартиру після отримання її у власність в порядку приватизації, а позивач зобов'язалась сплатити грошові кошти в розмірі 4500 грн., що підтверджується розпискою. Одразу після приватизації квартири, а саме 28.04.1999 року, [PERSON] передала квартиру позивачу, надавши їй правовстановлюючі документи, ключі від квартири та можливість вселитися в неї, однак нотаріально посвідченого договору сторони так і не уклали, у зв'язку з чим позивач просить встановити факт її проживання у квартирі [ADDRESS] в період з 28.04.1999 року по 22.01.2008 року та визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] 18.04.1999 року. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.04.1999 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 4500,00 грн. за продану нею квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією розписки від 18.04.1999 року. Однак, право власності на зазначену квартиру [PERSON] набула лише 27.04.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27.04.1999 року №0266, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району. Як зазначила позивач, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було та в подальшому, [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 25.11.1999 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2000 року встановлено факт вчинення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], з визнанням за [PERSON] права власності на зазначену квартиру. В подальшому за договором дарування позивач подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частинах кожний квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 22.01.2008 року та зареєстровано в реєстрі за №147. Далі, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2008 року за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах недієздатної [PERSON], яка є дочкою померлої [INFO] року [PERSON], рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2000 року скасовано. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2009 року заяву [PERSON], заінтересована особа - [PERSON] в інтересах законного представника [PERSON] про встановлення факту виникнення майнових прав - залишено без розгляду. Судом також встановлено, що питання щодо визнання укладеного між сторонами договору купівлі-продажу квартири від 18.04.1999 року дійсним вже розглядалось судом. Так, судова колегія в рішенні апеляційного суду Одеської області від 17.06.2014 року зазначила, що відповідно до ст. 47 ЦК України 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно до ст.48 ЦК України (введеного в дію 01.01.1964 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову щодо визнання угоди дійсно, суд виходив з того, що [PERSON] була наймачем квартири [ADDRESS], яка їй не належала на праві власності, тож фактично вона не мала право продавати вказане майне. Оскільки факт відсутності правових підстав для визнання зазначеного вище договору купівлі-продажу дійсним встановлений судовим рішенням, яке набрало законної сили, суд,

Outcome: dismissed