Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області у серпні 2016 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у 1995 році бабця позивача [PERSON] подарувала її 2/3 частки належного її на праві власності житлового будинку № 13 по вул. Арматурна в м. Словянську. З 1996 року позивач ат члени її родини мешкають в зазначеному будинку. Зазначений будинок у 1968 році придбала її прабабка [PERSON], після її смерті [PERSON] успадкувала 2/3 частки, 1/3 частку успадкувала її сестра. Але остання ніколи в їх будинку не проживала, станом на 1995 рік вона так і не оформила спадщину. Оскільки позивач добросовісно, відкрито заволоділа будинком та користується ним, несе витрати на його утримання, володіння будинком безперервно триває з 1996 року по теперішній час, то просить суд визнати за позивачем право власності на 1/3 частку домоволодіння за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] міська рада надала заяву з проханням розглядати справу справи у відсутності їх представника, просить винести рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів. Суд, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами, та у межах заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами № 13 по вул. Арматурній в м. Словянську зареєстровано на даний час наступним чином: 2/3 частки за [PERSON] Рітою Єгорівною на підставі договору дарування жилого будинку від 13.11.1995 року, 1/3 частка за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1968 року № 4088 ( а. с. 7-11,23-25) З 1996 року по теперішній час відкрито та безперервно цілим будинком № 13 по вул. Арматурній в м. Словянську користується позивач [PERSON], несе витрати по його утриманню, що підтверджено відповідними письмовими доказами актом від 26.08.2016 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Північний» ( а. с.26) Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно приписів ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майном через пятнадцять, а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності ( ч. 3 ст. 344 ЦК). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду ( ч.4 ст. 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Набувальна давність не застосовується до об'єктів, виключених із цивільного обороту (ст. 178 ЦК), або до таких об'єктів, щодо яких не може бути встановлене право власності як абсолютне речове право (майнові права, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація тощо). Оскільки суду надано доказів, що спірне майно належить на праві власності іншій/певній особі ( [PERSON]Ф.), це майно не виключено з цивільного обороту як самочинне будівництво, що підтверджено технічним паспортом на домоволодіння ( а. с. 27,30-35), вартість майна визначена звітом ФОП [PERSON] від 02.09.2016 року (а. с. 28-29), тобто суду надано достатніх та належних доказів того, що позивач набула в установленому законом порядку право власності кожний на 1/3 частку жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд № 13 по вул.. Арматурній в м. Словянську за набувальною давністю. На підставі викладеного, та

Outcome: approved