Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся Одеський державний університет внутрішніх справ з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання, посилаючись на те, що 18 серпня 2008 році [PERSON] зараховано курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ, поставлено на всі види продовольчого та речового забезпечення, з виплатою грошового утримання. 22 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця, згідно якого він навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання, повинен відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відшкодувати фактичні витрати за період навчання, відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ з 18 серпня 2008 року по 17 листопада 2014 року, отримав диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Проте, відповідно до Наказу ГУМВС України в Одеській області від 14 листопада 2014 року № 807 о/с, відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 (за дискредитацію) до закінчення трьохрічного терміну перебування на службі після навчання, отже він не виконав умови договору про підготовку фахівця і тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ОДУВС відшкодування витрат за період навчання у розмірі 54903,44 гривень та судові витрати. 09 лютого 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення по цій справі, яким позов задоволено. Стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (м. Київ, Держказначейська служба України, р/р 31254233100570, МФО 820172, код ЄДРПОУ 08571570) суму фактичних витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі за період навчання у розмірі 54903 (п'ятдесят чотири тисячі дев'ятсот три) гривень 44 коп. Стягнуто з [PERSON], 13.12.1990 р.н на користь Одеського державного університету внутрішніх справ (м. Київ, Держказначейська служба України, р/р 31254233100570, МФО 820172, код ЄДРПОУ 08571570) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання скасовано та призначено справу до розгляду. Відповідач [PERSON] надав до суду заперечення на позов, в якому просив у задоволені позову Одеського державного університету внутрішніх справ відмовити у повному обсязі, зазначивши, що 18 серпня 2008 року [PERSON] зараховано курсантом Одеського державного університету внутрішніх справ. 22 вересня 2008 року між ним та позивачем був укладений договір про підготовку фахівця, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», «спеціаліст» за напрямом підготовки «Право». Наказом начальника ОДУВС від 23 червня 2012 №64 о/с відповідачу видано диплом фахівця та направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується записами в послужному списку. Так, відповідач проходив службу в органах внутрішніх справ з 18 серпня 2008 року по 17 листопада 2014 року, отримавши диплом фахівця, був відряджений для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області. Відповідач сумлінно ставився до своїх службових обов'язків та ніс службу в ОВС на посаді слідчого. Проте, відповідно до Наказу ГУМВС України в Одеській області від 14 листопада 2014 року № 807 о/с, відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР №114 від 29 липня 1991 року. Згідно п. 3 Договору про підготовку фахівця, укладеного між ним та ОДУВС, підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є: - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушення дисципліни; - відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідач ніколи не відмовлявся від подальшого проходження служби та не порушував дисципліну. Відповідно до п. 6 ст. 18 Закону України «Про міліцію» (чинний на той час) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також: особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ», службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції (254к/96-ВР) і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та [PERSON] працівника органів внутрішніх справ України. Згідно ст. 2 вищезазначеного Закону, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.Таким чином, судом помилково прирівняна дискредитація до порушення дисципліни, в переліку умов щодо відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, відсутня умова стосовно звільнення з ОВС за дискредитацію. Розрахунок фактичних витрат, наданий представником позивача, не відповідає дійсності. Так, згідно розрахунку, за період з 01 вересня 2008 року по 23 червня 2012 року загальна сума витрат, зазначена в розрахунку - 54903 грн. 44 коп., як складається із грошового забезпечення у розмірі 14211 грн. 83 коп., нарахування на заробітну плату 4263 грн. 25 коп., речового забезпечення 1767 грн. 75 коп., харчування 21128 грн. 16 коп., комунальних послуг 13532 грн. 45 коп. Відповідач не проживав в казармі ОДУВС на протязі зазначеного періоду, не харчувався там, та не користувався комунальними послугами. Проживав лише на протязі 10 місяців. У період з червня 2009 року він проживав за місцем проживання своїх батьків в місті [PERSON] за адресою: м. Одеса, вул. Черкаська, 7, що можуть підтвердити його однокурсники та сусіди. Крім того, факт його проживання у період з 2009 року по 2012 року за вищезазначеною адресою можуть підтвердити сусіди [PERSON], [PERSON], [PERSON], про що складено відповідний акт про проживання. Факт того, що відповідач не харчувався, та не користувався комунальними послугами у період 2009 року по 2012 року в ОДУВС можуть підтвердити його однокурсники [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Також, згідно з п. 4.2 Договору, у разі розірвання договору розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення здійснюється згідно з нормами утримань на день, отже позивач повинен був надати розрахунок фактичних витрат з урахуванням того, що він не забезпечувався та не користувався 3 роки та 2 місяці комунальними послугами та харчуванням (харчувався за власний кошт) ОДУВС. Крім того, до моменту зарахування та до моменту підписання Договору на підготовку фахівця (до 22 вересня 2008 року) ні відповідачу, ні мйого батькам не було надано змоги ознайомитись з пунктами договору, внести туди зауваження та пропозиції, підписання договорів відбувалося таким чином, що усіх курсантів курсу запросили до зали університету, надали договори, та сказали підписувати, на питання чому не надали змоги ознайомитись з умовами договору завчасно, до зарахування на посаду курсанта, нічого не відповіли та сказали підписувати або піду до наряду поза чергою. Таким чином відповідача позбавили права вибору, права проведення будь-яких консультацій з приводу підписання даного Договору (оскільки при підписанні Договору у всіх курсантів були вилучені мобільні телефони). У зв'язку з тим, що відповідач відпрацював в ОВС України на протязі двох з половиною років, та у зв'язку з тим, що не забезпечувався продуктами харчування та не використовував комунальні послуги ОДУВС на протязі всього періоду навчання, він вважає що частково умови Договору виконав, ОДУВС частково свої зобов'язання викладені в позові не виконав, та вважає, що не повинен відшкодовувати суму фактичних витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі за період навчання у розмірі 54903 гривень 44 копійок. Представник Одеського державного університету внутрішніх справ надав до суду пояснення на заперечення відповідача, та пояснив, що перш за все, як зазначає сам відповідач, в період часу з 2008 року до 2012 року останній навчався в Університеті на факультеті підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання. Наказом Університету від 23 червня 2012 року № 64 о/с відповідача було направлено для подальшого проходження служби до Головного управління МВС України в Одеській області, де відповідач, згідно положень укладеного між сторонами Договору від 22 вересня 2008 року та вимог законодавства, взяв на себе зобов'язання відпрацювати не менше трьох років після закінчення Університету. Натомість, всупереч зазначеному, наказом ГУМВС України в Одеській області від 14 листопада 2014 року № 807 о/с до встановленого трирічного терміну, відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ України від 29 липня 1991 року №114 зі змінами та доповненнями (за дискредитацію). Тобто, скоївши вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу ОВС, що є порушенням службової дисципліни, відповідача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення найбільш жорсткого виду стягнення - звільнення з органів внутрішніх справ. Натомість, відповідач зазначає, що така підстава, як звільнення зі служби в органах внутрішніх справ за п. 66 Положення (за дискредитацію) не може бути підставою для відшкодування бюджетних коштів, витрачених МВС України на його навчання в Університеті через відсутність такої підстави в умовах Договору від 22 вересня 2008 року та нормах спеціального законодавства. Особа рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України. Однак, відповідач цим правом не скористався. Університет здійснював забезпечення курсанта харчуванням, послугами з надання електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Дані утримання відповідача в університеті за всі роки навчання були повністю враховані при здійсненні зазначеного Розрахунку, враховуючи відомості, зазначені в обліковій системі бухгалтерського обліку для бюджетних організацій «ПАРУС», до якої щомісячно, в порядку черговості, рік за роком, місяць за місяцем, підчас навчання курсантів в Одеському державному університеті внутрішніх справ співробітниками, що мають доступ до роботи з зазначеною програмою, вносяться всі витрати, витрачені на останніх. Тому, твердження щодо неповноти та необґрунтованості розрахунку витрат за час навчання відповідача в університеті є необґрунтованим. При проведенні розрахунків за споживання комунальних послуг та енергоносіїв, застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. Тому, Університетом беруться до уваги вимоги законодавчих нормативних документів в частині споживання комунальних послуг (тепло-, водо-, газо-, енергопостачання та водовідведення), передбачених законодавцем для бюджетних організацій. Тобто, розрахунки витрат за споживання комунальних послуг та енергоносіїв виконані в повному обсязі та відповідають вимогам законодавства. Крім того, нормативно-правові акти, якими врегульовані питання навчання, проходження служби в органах внутрішніх справ колишніми курсантами вищих навчальних закладів МВС України, не передбачено проживання курсантів поза межами гуртожитків ВНЗ. Окрім того, згідно розпорядчих актів ректорів ВНЗ МВС України, всі курсанти які навчаються в навчальних закладах, призначаються черговими протягом дня (з 06:00 до 21:00), та повинні бути присутніми в університеті. Під час навчання в університеті, на всіх курсантів розповсюджуються норми щодо проживання, харчування в університеті. Всі курсанти знаходяться в теплих (опалювальних) приміщеннях, зі світлом та при наявністю водопостачання в кімнатах особистої гігієни. Проте, питання щодо фактичного використання комунальних послуг та енергоносіїв кожною окремою особою не може враховуватися під час здійснення розрахунку, як стверджує відповідач, через фактичну відсутність можливості вирахувати, скільки разів на день особа відвідала кімнату особистої гігієни (тобто, скільки разів на день особа використала деяку кількість кубометрів води та кіловат електроенергії), тощо. Через такий факт законодавець і передбачив можливість розрахунку для кожної особи, що отримує освітні послуги, виходячи з передбачених норм користування комунальними послугами. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову. 22 вересня 2008 року між Одеським державним університетом внутрішніх справ та [PERSON] був укладений договір про підготовку фахівця, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр», «спеціаліст» за напрямом підготовки «Право» (розділ 1 договору). Відповідно до п. 2.3.5, 2.3.6, 3.2. договору [PERSON] зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати не менше як три роки, за посадою та в місці призначення», визначеного Одеським державним університетом внутрішніх справ, а у разі відмови від подальшого проходження служби до спливу вказаного строку - відшкодувати фактичні витрати, пов'язані із утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. [PERSON] у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Наказом начальника Одеського державного університету внутрішніх справ від 23 червня 2012 року №64 о/с [PERSON] видано диплом фахівця та направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області, що підтверджується записами в послужному списку. Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №807 о/с від 14 листопада 2014 року [PERSON] було звільнено з ОВС за п. 66 (за дискредитацію) до закінчення трьохрічного терміну перебування на службі після навчання, що підтверджується витягом з відповідного наказу, копією витягу до наказу начальника Головного управління в Одеській області. В статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» зазначається, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та [PERSON] працівника органів внутрішніх справ України. Службова дисципліна рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ передбачає суворе підпорядкування працівників порядку і правилам встановлених законами, спеціальними статутами і наказами МВС України, ґрунтується на усвідомленні кожним з них свого службового обов'язку і особистої відповідальності за справу боротьби зі злочинністю і охорони громадського порядку. Службова дисципліна, забезпечуючи законність, чіткість, злагодженість і єдність дій справ робітників органів внутрішніх справ у відповідності до [PERSON] працівника органів внутрішніх справ України (затверджена Постановою Кабінету Міністрів №382 від 28 грудня 1991 року, яка втратила чинність із прийняттям постанови Кабінетом Міністрів України від 30 березня 2016 року №252, але була чинною на час виникнення правовідносин між сторонами у справі та на момент звільнення [PERSON] з органів внутрішніх справ) зобов'язує: завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватись її Конституції та чинного законодавства, бути чесним і сумлінним працівником, зберігати державну і службову таємницю; з високою відповідальністю, виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти авторитету органів внутрішніх справ, рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права і свободи громадян, державний устрій і громадський порядок. Стаття 1 Закону України «Про міліцію» (що був чинний на час виникнення правовідносин між сторонами) визначає, що службова дисципліна ґрунтується на усвідомленні працівників міліції свого обов'язку захищати життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. Враховуючи вищезазначене, ст. 12 Дисциплінарного статуту передбачає застосування до осіб рядового і начальницького складу ОВС за порушення службових обов'язків та дисципліни таких стягнень як усне зауваження, зауваження, догана, сувора догана, попередження про неповну посадову відповідальність, звільнення з посади, пониження в спеціальному званні на один ступінь, звільнення з органів внутрішніх справ. Пункт 22 ст. 92 Конституції України не допускає визначення іншими нормативними актами крім Закону діянь, які є дисциплінарними порушеннями, та відповідальності за їх вчинення. Тому зазначений перелік дисциплінарних стягнень в системі ОВС є вичерпним. Найбільш тяжким стягненням є звільнення з органів внутрішніх справ. Таке звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби проводиться через службову невідповідальність або за порушення дисципліни. Зазначені особи звільняються зі служби також за скоєні вчинки, що дискредитують звання працівника міліції. Встановлені положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС підстави для звільнення з ОВС не є вичерпними. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Відсутність таких пояснень не перешкоджає застосуванню стягнення, якщо начальник або особа, яка проводить службове розслідування зможе довести те, що пояснення від працівника від зажадав, але працівник їх не дав. Як правило, таким доказом є акт, складений за підписом кількох осіб на підтвердження відмови працівника дати письмові пояснення по суті порушення. Керівник, що призначив службове розслідування, застосовуючи міру дисциплінарного стягнення, видає наказ, в якому в обов'язковому порядку указує мотиви застосування стягнення. Зміст наказу оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється співробітнику під підпис. Відмова працівника від ознайомлення з наказом про оголошення стягнення або від посвідчення цього факту своїм підписом не ставить під сумнів чинність стягнення, але відмова повинна бути в разі спору в суді доведена. Зазвичай на практиці відмова засвідчується актом, складеним за участю очевидців цього факту. За кожне порушення службової дисципліни може бути застосоване тільки одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає правилу частини першої ст. 61 Конституції України, яке забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду. Але якщо невиконання або неналежне виконання з вини співробітника покладених на нього службових обов'язків продовжувалось, незважаючи на дисциплінарне стягнення, до нього можливе застосування нового дисциплінарного стягнення. Крім того, пунктом 5.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 12 березня 2013 року №230, передбачено, що, якщо вину особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ за результатами проведеної службової перевірки повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. Особа рядового або начальницького складу органів внутрішніх справ, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України. Однак, відповідач цим правом не скористався. Тому, враховуючи посилання відповідача на той факт, що останній не відмовлявся від проходження служби, не відповідає дійсності. 09 жовтня 2014 року слідчий відділення розслідування злочинів лінії карного розшуку слідчого відділу Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенант міліції [PERSON] не прибув на службу без поважних причин. Про цей факт, а також про факти виїзду за домашньою адресою останнього (вул. Черкаська, буд. 7/а у м. Одесі) працівників районного відділку, складено акти, що долучені до матеріалів справи. На час проведення службового розслідування за фактом невиходу на службу [PERSON], останній мав діюче дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани за порушення пункту 7 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, що підтверджено записом у послужному списку [PERSON]. За результатами проведеного службового розслідування, наказом від 16 жовтня 2014 року №561 Малиновського РВ ОМУ ГУМВСУ в Одеській області [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Наказом ГУМВСУ в Одеській області від 20 жовтня 2014 року № 3335, за порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, вирішено питання щодо звільнення зі служби в ОВС [PERSON], з текстом якого було ознайомлено [PERSON] під підпис в той же день. Однак, наказу по особовому складу про звільнення [PERSON] за п. 64 «Є» (за порушення дисципліни) не було видано через винесення наказу ГУМВСУ в Одеській області від 20 жовтня 2014 року №3365 «Про звільнення з органів внутрішніх справ України слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенанта міліції [PERSON]» (за дискредитацію). Так, прокуратурою м. Одеси 06 липня 2013 року було розпочато кримінальне провадження, за яким слідчому СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області лейтенантові міліції [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України. Враховуючи викладене, зауваження відповідача, що останній «...ніколи не відмовлявся від подальшого проходження служби та не порушував дисципліни...», не знайшло свого підтвердження. Крім того, у разі незгоди із винесеними наказами про звільнення за п. 66 Положення (за дискредитацію), [PERSON] було зазначено безпосередньо на витягу з наказу під час ознайомлення, що останній не погоджується із зазначеним наказом, із його формулюваннями, та має намір оскаржити його в судовому порядку. Однак, жодного рішення в частині скасування одного з наказів (по особовому складу - про звільнення зі служби, про притягнення до дисциплінарної відповідальності) від [PERSON] безпосередньо, та від управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеській області на адресу Університету не надходило, що дає можливість стверджувати, що останній погодився зі звільненням за пунктом 66 Положення (за дискредитацію). При здійсненні Розрахунку враховано, що згідно пункту 6.24 Положення про вищі навчальні заклади МВС України, затвердженого наказом МВС України від 14 серпня 2008 року № 62, курсанти розміщуються у гуртожитках (казармах) у порядку, установленому нормативно-правовими актами МВС України та статутом ВНЗ. На виконання зазначених вище норм, університет здійснював забезпечення курсанта харчуванням, послугами з надання електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення. Дані утримання відповідача в університеті за всі роки навчання були повністю враховані при здійсненні зазначеного Розрахунку, враховуючи відомості, зазначені в обліковій системі бухгалтерського обліку для бюджетних організацій «ПАРУС», до якої щомісячно, в порядку черговості, рік за роком, місяць за місяцем, підчас навчання курсантів в Одеському державному університеті внутрішніх справ співробітниками, що мають доступ до роботи з зазначеною програмою, вносяться всі витрати, витрачені на останніх. Тому, твердження щодо неповноти та необґрунтованості розрахунку витрат за час навчання відповідача в університеті є необґрунтованим. При проведенні розрахунків за споживання комунальних послуг та енергоносіїв, застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. Тому, твердження відповідача в частині невідповідності суми до відшкодування за комунальні послуги не може розцінюватися як належний доказ у справі у зв'язку із тим, що Університетом беруться до уваги вимоги законодавчих нормативних документів в частині споживання комунальних послуг (тепло-, водо-, газо-, енергопостачання та водовідведення), передбачених законодавцем для бюджетних організацій. Тобто, розрахунки витрат за споживання комунальних послуг та енергоносіїв виконані в повному обсязі та відповідають вимогам законодавства. Нормативно-правові акти, якими врегульовані питання навчання, проходження служби в органах внутрішніх справ колишніми курсантами вищих навчальних закладів МВС України, не передбачено проживання курсантів поза межами гуртожитків ВНЗ. Окрім того, згідно розпорядчих актів ректорів ВНЗ МВС України, всі курсанти які навчаються в навчальних закладах, призначаються черговими протягом дня (з 06:00 до 21:00), та повинні бути присутніми в університеті. Під час навчання в університеті, на всіх курсантів розповсюджуються норми щодо проживання, харчування в університеті. Всі курсанти знаходяться в теплих (опалювальних) приміщеннях, зі світлом та при наявністю водопостачання в кімнатах особистої гігієни. Проте, питання щодо фактичного використання комунальних послуг та енергоносіїв кожною окремою особою не може враховуватися під час здійснення розрахунку, як стверджує відповідач, через фактичну відсутність можливості вирахувати, скільки разів на день особа відвідала кімнату особистої гігієни (тобто, скільки разів на день особа використала деяку кількість кубометрів води та кіловат електроенергії), тощо. Через такий факт законодавець і передбачив можливість розрахунку для кожної особи, що отримує освітні послуги, виходячи з передбачених норм користування комунальними послугами. У зв'язку із викладеним, стверджувати, що комунальні послуги не можуть бути відшкодовані відповідачем у справі у зв'язку із недоведеним фактом проживання поза межами гуртожитку Університету, відповідач не може через невідповідність зазначеного вимогам законодавства. Зазначений факт і не може бути врахований під час розрахунку вартості утримання курсанта під час навчання у ВНЗ МВС України через визначення вартості утримання кожної особи, що перебуває на державному забезпеченні під час отримання вищої освіти в навчальних закладах МВС України на законодавчому рівні. Розрахунок комунальних послуг, спожитих курсантами вищих навчальних закладів МВС України, здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: - тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; - води та водовідведення - 0,2074 куб. м.; електроенергії - 2,56 кВт/г. Зазначені норми передбачені в Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міноборони, Мінфіну, МВС України, Мінтранс, Адміністрації державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, СБУ від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, положення якого застосовувалися також протягом тривалого часу задля розрахунків вартості спожитих комунальних послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року №426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації», а саме, пунктом 2, зобов'язано профільним міністерствам (в даному випадку - МВС України) визначати вартість норм харчування за результатами проведених згідно із законодавством закупівель у межах бюджетних асигнувань. В примітках до цих норм, за нормою № 1 - загальновійськовою, за рахунок держави харчуванням забезпечуються, крім того, і курсанти вищих навчальних закладів МВС, які не мають офіцерських звань. На виконання зазначеної норми, Міністерством внутрішніх справ України, за узгодженням із Міністерством економіки України, 08 травня 2008 року було затверджено Добову вартість норм харчування військовослужбовців Збройних Сил, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та норм годування штатних тварин військових частин, закладів, установ і організацій Збройних Сил з 01 травня 2008 року. Так, згідно норми № 1 - загальновійськової, добова вартість харчування на одного курсанта, становила 17,62 грн. Згідно додаткових продуктів до [PERSON] № 1 - загальновійськової, передбаченої для курсантів вищих навчальних закладів, в тому числі і МВС України, які не мають офіцерських звань, добова вартість харчування (в додаток до загальної норми), становила 0,52 грн. Разом добова норма харчування становила 18,14 грн., яка була незмінною протягом 2008-2015 рр. Враховуючи вищенаведене, розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON], у розмірі 54903,44 грн., суму витрат по кожному з різновидів забезпечення курсанта підтверджується детальним розрахунком та супроводжуючими документами, є, в розумінні ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належним доказом у справі про відшкодування витрат за навчання [PERSON]. Відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних, зокрема, з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв (п. 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313). Відповідно до п. 3 Порядку №313, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця у навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням чи управлінням МВС та особою. Згідно п. 4 Порядку №313 розрахунок фактичних витрат здійснюється відповідно до норм утримання у вищому навчальному закладі. Стосовно щодо необґрунтованості розрахунків витрат за навчання відповідача в Університеті, суд вважає, що нормами законодавства, чинними на час виникнення та закінчення правовідносин між сторонами по справі (2008 - 2012 рр.), фактичні витрати з утримання курсантів у вищих навчальних закладах містять в собі той перелік, який зазначається у Порядку № 313. Крім того, редакція Порядку станом на 23 червня 2012 року, під час випуску [PERSON] з університету, в частині 2 Порядку № 313 існував абзац 5, згідно якого порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах МВС України, установлювався МВС разом із Мінфіном (вищевказаний Порядок № 419). Зобовязання про добровільне відшкодування курсантом витрат, пов'язаних з його утриманням, зазначається в Договорі під час його укладання (п. 1.2).

Outcome: approved