Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просить зобов`язати [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , здійснити демонтаж дерев`яних дверей у коридорі загального користування за адресою: [ADDRESS] , між квартирами [ADDRESS] та [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є її сусідкою та власницею квартири [ADDRESS] . Відповідач самовільно встановила двері в коридорі загального користування, чим позбавила її можливості вільного доступу до вікон, що знаходяться в цьому коридорі. Зазначає, що приміщення загального користування, в даному випадку коридор, є спільним майном багатоквартирного будинку, і відповідно всі власники квартир є співвласниками на праві спільної сумісної власності. З метою захисту своїх прав вона змушена звернутися до суду. Від представника\~відповідача на\~адресу суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просить у\~задоволенні позову\~відмовити.\~Вказує,\~що відповідач\~у 2001\~році придбала\~квартиру за\~адресою: [ADDRESS] . Ця квартира знаходиться на другому поверсі двохповерхового чотирьохквартирного будинку, до якої вхід через загальний коридор та сходову клітку (коридор), частина якої площею 4,6 кв.м є невід`ємною частиною загальної площі квартири. Спірні двері єдині вхідні двері до її квартири, які були встановлені ще попередніми власниками до 2001 року, а площа квартири зі сходовою кліткою становить 58,6 кв.м. Зазначає, що з моменту придбання квартири у 2001 році [PERSON] жодних будівельних робіт не здійснювала. Вхід у квартиру [ADDRESS] є зі сторони вулиці, де окремо облаштовані бетонні сходи та ганок, а інші двері (запасний вхід) знаходиться у їх спільному коридорі. Представники позивача - [PERSON] та адвокат Попів-Кішко Р.Й. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. [PERSON] доповнила, що спірні двері встановлені незаконно, оскільки такі розташовані на сходовій клітці. У зв`язку з цим, позивачу чиняться перешкоди у користуванні спільним коридором. Представник відповідача - адвокат Ловінська С.С. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила та підтримала викладене у відзиві на позовну заяву. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, долучені до позовної заяви, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право мирно володіти своїм майном та неможливість позбавлення особи свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права закріплені у статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в тому числі порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 30.09.1997 Дрогобицьким міським бюро з приватизації державного житлового фонду, [PERSON] є одним зі співвласників квартири [ADDRESS] . Згідно з заяв, адресованих голові Дрогобицької міської ради п. Кучмі Т., [PERSON] зверталася до міської влади з вимогою демонтажу самовільно встановлених дверей у коридорі загального користування за адресою: [ADDRESS] . З договору дарування від 05.10.2001 №3745 вбачається, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,6\~кв.м,\~ належить на праві приватної власності [PERSON] . З листа-відповіді №3-24/652 від 30.01.2020 виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, адресованого [PERSON] , вбачається, що проведеною перевіркою встановлено, що на [ADDRESS] на земельній ділянці, що відноситься до земель міста та не надана в приватну власність або користування, знаходиться чотирьохквартирний житловий будинок, в якому квартира [ADDRESS] , загальною площею 58,6 кв.м, згідно договору дарування від 05.10.2001 № 3745,Є належить на праві приватної власності [PERSON] . Квартира знаходиться на другому поверсі, до якої вхід через загальний коридор та сходову клітку (коридор), частина якої площею 4,6 кв.м. є невід`ємною частиною загальної площі квартири. На момент перевірки встановлено, що дверний проріз на сходовій клітці влаштовано попереднім власником до 2001 року і площа квартири зі сходовою кліткою - 58,6 кв.м. відповідає поверховому плану технічного паспорту від 15.11.1994, виданого Дрогобицьким МБТІ та технічній характеристиці квартири. Будівельних робіт [PERSON] не здійснювала. З акту, складеному за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 30.01.2020 № 12/20 вбачається, що на [ADDRESS] на земельній ділянці, що відноситься до земель міста та не надана у приватну власність або користування, знаходиться чотирьохквартирний житловий будинок, в якому квартира [ADDRESS] загальною площею 58,6 кв.м, згідно договору дарування від 05.10.2001 № 3745, належить на праві приватної власності [PERSON] . Квартира знаходиться на другому поверсі, до якої вхід через загальний коридор та сходову клітку (коридор), частина якої площею 4,6 кв.м. є невід`ємною частиною загальної площі квартири. На момент перевірки встановлено, що дверний проріз на сходовій клітці влаштовано попереднім власником до 2001 року і площа квартири зі сходовою кліткою загальною площею 58,6 кв.м. відповідає поверховому плану технічного паспорту від 15.11.1994, виданого Дрогобицьким МБТІ та технічній характеристиці квартири. Будівельних робіт [PERSON] не здійснювала. З технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що загальна площа квартири 58,6 кв.м., в тому числі коридори: 4,6 кв.м та 7,8 кв.м. Відповідно до ст.ст. 12, 76, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог, передбачених ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що відповідач самовільно встановила двері в коридорі загального користування, чим позбавила її можливості вільного доступу до вікон, що знаходяться в цьому коридорі. Разом з тим, з наданого суду технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , акту, складеному за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 30.01.2020 № 12/20, вбачається, що площа квартири відповідача зі сходовою кліткою (площею 4,6 кв.м.) відповідає поверховому плану технічного паспорту від 15.11.1994, виданого Дрогобицьким МБТІ та технічній характеристиці квартири. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем влаштовано дерев`яні двері\~у коридорі\~загального користування\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~між квартирами\~ [ADDRESS] \~та [ADDRESS] ,\~суду надано\~не було. Судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане чи оспорюване право, свободи чи інтереси. Проте, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем влаштовано дерев`яні двері у коридорі загального користування, а відтак не доведено порушення її права на користування спірним коридором, як об`єктом права спільної власності співвласників будинку. Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed