Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, визнання прав та обов'язків покупця та просить суд поновити строк на звернення із зазначеним позовом; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15 грудня 2007 року між [PERSON] і [PERSON], в частині визнання покупцем [PERSON], визнати права та обов'язки покупця по договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2007р. за [PERSON]; роз'яснити, що визнання прав та обов'язків покупця за договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] за [PERSON] є підставою для скасування реєстрації права власності на цю квартиру за [PERSON] та реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 15.12.2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначену квартиру. Зазначена квартира була придбана за її кошти, які вона отримала, продавши квартиру по [ADDRESS] та купила квартири для своїх дітей, в тому числі і для [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в якій останній і був зареєстрований. Зазначену квартиру [PERSON] залишив своїй колишній дружині з дочкою, з якої був знятий з реєстраційного обліку [INFO] в зв'язку зі смертю. 13.12.2007 року позивач продала свою квартиру за адресою: [ADDRESS] та придбала одну квартиру за адресою: [ADDRESS], яку оформила на ім'я свого сина, [PERSON]; а іншу квартиру по [ADDRESS] оформила на свого пізніше померлого чоловіка - [PERSON] Титульним власником квартири [ADDRESS] був зазначений [PERSON] За проханням покупця [PERSON] продаж квартири був оформлений за договором дарування від 13.12.2007 року, оскільки покупець придбав квартиру для подальшого викупу останніх квартир у цьому будинку по замовленню агентства нерухомості. [PERSON] був не спроможний самостійно придбати квартиру, оскільки на його утриманні знаходиться дві дитини, дві сім'ї, оскільки двічі був у шлюбі, свою квартиру він залишив колишній дружині, не мав постійного місця роботи, тому не мав коштів для придбання квартири. [PERSON], [INFO], є її сином та оскільки вона хотіла хоч якось допомогти своєму синові уникнути в подальшому у випадку її смерті витрат на переоформлення права власності на квартиру, тому, вона вирішила відразу оформити право власності на квартиру за [PERSON] Після продажу великої квартири на [ADDRESS] було придбано дві однокімнатні квартири на [ADDRESS] та [ADDRESS], а тому квартира [ADDRESS] була придбана за її кошти, але її право власності було оформлено на [PERSON] [INFO] помер її син, спадщину після смерті якого прийняла тільки вона. Крім того, в своїй позовній заяві зазначає, що тільки вона користувалася правами та обов'язками покупця квартири [ADDRESS]. За даних обставин вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 15 грудня 2007 року є недійсним в частині визнання покупцем [PERSON] Також зазначала, що звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті сина та дізналася, що на все майно [PERSON] за рішенням Київського районного суду м. Одеси накладено арешт на все його майно та, крім того, дізналася, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15.06.2010 року позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» задоволенні, а саме: стягнуто на користь ПАТ «Банк Форум» з [PERSON], [PERSON], [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за договором кредиту у сумі 41 476,92 доларів США, заборгованість за кредитом та відсотками, що за курсом НБУ на дату 15 червня 2010 року становить 328 285,67 грн., 142 159,12 грн. штраф та пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань, а також 1700 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 252 грн. та витрати на надрукування об'яви у офіційних виданнях в сумі 630 грн., що в подальшому ухвалою ВССУ від 26.10.2016 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2010 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 18 лютого 2016 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. У теперішній час у суді першої інстанції вирішується питання про закриття провадження у справі відносно [PERSON] в зв'язку з його смертю. При розгляді цієї справі стало відомо, що 18 квітня 2008 року був укладений іпотечний договір між АКБ «Форум» та [PERSON], згідно якого виконання боржником ([PERSON]) зобов'язань, що випливають з укладеного кредитного договору від 18 квітня 2008 року №0054/08/08-КЕ та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, забезпечуються цим іпотечним договором, предметом якого є нерухоме майно - квартира [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на праві власності. Після вищезазначених судових справ дізналася про порушення її прав, до цього часу вважала, що син її буде доглядати, дбати про неї. У зв'язку з його смертю вона вважала, що зареєструє право власності на квартиру за собою, а тому не зверталася з вимогами про визнання за нею права власності на квартир за договором купівлі-продажу від 15.12.2007 року. За даних обставин звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.02.2018р. замінено третю особу ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позову не заперечував. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та в яких зазначив наступне: вимоги Позивача вважає безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, 15.12.2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначену квартиру. Позивач стверджує, що дана квартира була придбана на кошти [PERSON], оскільки її син - [PERSON], не мав фінансової можливості придбати житло. Однак, позивачем не наводиться жодних доказів на підтвердження даного факту, не надано жодних доказів того, що квартира [ADDRESS] була придбана за її кошти. Перераховані позивачем факти жодним чином не стосуються прав та обов'язків покупця, а вказують лише на сам факт користування об'єктом нерухомості. Також позивач посилається на те, що іпотечний договір від 18.04.2008 року, предметом якого є спірна квартира, суперечить вимогам законодавства. Жодних доказів на підтвердження даного факту [PERSON] не надано. Крім того, питання відповідності чи невідповідності даного договору не є предметом даної судової справи та взагалі її не стосується. Зазначаючи справи, які нібито зачіпають її права та інтереси, не вказано номери даних справ, а обмежується лише зазначенням сторін та суду. Зазначає серед іншого, що даний позов спрямований по суті не на визнання прав та обов'язків покупця, а на виведення спірного нерухомого майна із під іпотечного обтяження. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих позивачем та відповідачем доказів, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], являється сином [PERSON] (а.с. 7,8) [INFO]. помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи. (а.с. 10) 15.12.2007р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. (а.с. 5) Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно положень ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких необхідно для чинності правочину, є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частина 3 ст. 215 ЦК України передбачає, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З часу укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу, ніхто і ніяким чином не намагався його оспорити та визнати в частині покупця недійсним, даний договір укладений відповідно до чинного законодавства з додержанням загальних вимог, встановлених для відповідного правочину. В матеріалах справи є копія договору дарування 2/5 частин квартири [ADDRESS], який 13.12.2007 року було укладено між [PERSON] та [PERSON] В цьому договорі зазначено, що ця квартира є спільною сумісною власністю, набута дарувальником в зареєстрованому шлюбі та дарується за згодою дружини - [PERSON]. (а.с. 11) Вказаний договір ніким не оскаржувався та недійсним визнаний не був. Крім того, представник позивача не зміг назвати суму коштів, яку його довірителька отримала від відчуження квартири [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З вищевикладеного суд робить висновок, що позивачем не надано доказів, що саме спірна квартира була придбана за її особисті грошові кошти, які було отримано від продажу квартири її чоловіка [PERSON], не доведено, що у [PERSON] були відсутні кошти на придбання спірної квартири, та який за свого життя залишив квартиру колишній дружині та дитині та що позивач проводила оплату комунальних послуг за свої особисті кошти. Крім того, представником позивача не надано доказів того, що позивач продала свою квартиру по [ADDRESS] та придбала нерухомість за адресою: [ADDRESS], в якій був зареєстрований [PERSON] Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Після всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про не доведеність позовних вимог, а тому за даних обставин позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Outcome: dismissed