Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 13.12.2019 року шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір. Відповідачу було надано кредит шляхом надання відновлюваної кредитної ліні на картковий рахунок відповідача. Згідно підписаної відповідачем заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії відповідачу було надано кредит, на картковий рахунок [NUMBER] , з процентною ставкою 24% річних за користування кредитними коштами на строк кредитування 36 місяців з можливим подовженням на той самий строк. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки у строки та у порядку, встановленими кредитним договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, але у порушення зазначених норм закону та умов укладеного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором його заборгованість перед позивачем станом на 07.05.2020 року становить 19 668,13 грн., у тому числі заборгованість за основним боргом (кредитом) - 17997,43 грн., заборгованість за процентами за користуванням кредитом - 1627,99 грн., комісія - 14,102 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 22,50 грн, 3% за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 6,09 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн., позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецька область від 22.07.2020 року відкрито спрощене провадження у вказаній цивільній справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи у його відсутності, задоволення позову, крім того представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позивні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 13.12.2019 року шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір. АТ «Ощадбанк», відповідно до встановлених процедур, розглянув заяву відповідача та погодив надання кредиту у розмірі 52100,00 грн., процентна ставка за кредитом складає 38.00%. Своїм власним підписом в заяві про приєднання № 255858406/131219 до умов Договору комплексного обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) відповідач підтверджує ознайомлення з умовами користування кредитною лінією та засвідчує підписання ним Паспорту споживчого кредиту та Таблиці сукупної вартості кредиту, які є невід`ємною частиною Договору та розміщені на офіційному сайті АТ «Ощадбанк» Тобто договір укладений між сторонами є за своєю формою фактично договором приєднання, відповідно до приписів ст. 634 ЦК України. Відповідно до п 1.17.3 Розділу XXII Договору - відповідач зобов`язується щомісячно отримувати звіт (виписку) по картковому рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по картковому рахунку. Згідно наданого розрахунку станом на 28.05.2020 року в результаті порушення відповідачем умов договору за ним утворилася заборгованість в розмірі 51538,21 грн., у тому числі заборгованість за основним боргом (кредитом) - 48272,64 грн., заборгованість за процентами за користуванням кредитом - 3035,75 грн., комісія - 149,50 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 62,33 грн., 3% за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 17,99 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, за якою боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, неповерненням кредиту, несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту, за нарахованими відсотками за користування кредитом, інфляційні нарахування та три відсотки річних від простроченої заборгованості. При цьому суд зауважує, що згідно з п.3.1. та п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Так, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення частини першої статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки є безпідставними та зводяться до неправильного розуміння правової природи відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки в розумінні цивільного законодавства зазначені нарахування не є неустойкою, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Отже, зважаючи на суму боргу, строк виникнення зобов`язання, розрахунок позивача, період нарахування, дату виникнення прострочення, інші обставини справи, вимоги про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту - 62,33 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 17,99 грн., є правомірними та підлягають задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення заборгованості з комісії за розрахунково-касове обслуговування, суд виходить з наступного. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16. Також, Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказав, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Отже, враховуючи наведені правові висновки, у задоволенні цих вимог слід відмовити, з тих підстав, що вони є необґрунтованими, оскільки банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 2102 грн., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 51538,21 грн. х 100% : 51538,21 грн. ціни позову = 99,71 %), тобто 99,71 % від ціни позову (99,71 % х 2102 грн. : 100% = 2095,90 грн.), що складає 2095,90 грн. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial