Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 06.11.2015 року в Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 336. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. З травня 2017 року сторони припинили шлюбні відносини з причини різних характерів та відсутність взаємного порозуміння, через що стали проживати окремо. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини на теперішній час у сторін не виникає. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачем та збереження родини є неможливим, тому просив розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав на підставах, вказаних в позові, судові витрати просив покласти на нього. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилась, надала до суду заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а також заяви позивача та відповідача, в якій вона визнала позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності не зявившихся сторін відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Цербес) [PERSON] 06.11.2015 року зареєстрували шлюб у Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 336, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 433950, виданим 06.11.2015 року (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 713050, виданого 12.05.2016 року (а.с.7). Шлюбні відносини сторони припинили з травня 2017 року, з причини різних характерів та відсутність взаємного порозуміння, через що стали проживати окремо. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини на час розгляду справи у сторін не виникає. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідач позов визнав і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. У звязку із клопотанням позивача покласти на нього судові витрати, суд вважає можливим клопотання задовольнити та судові витрати покласти на позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 109, 110,112 СК України,

Outcome: approved