Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

До суду звернувся ПАТ «[PERSON] Аваль» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 року, який мотивований тим, що ПАТ «[PERSON] Аваль» є правонаступником ПАТ «[PERSON] Аваль» відповідно до п. 1.3. статуту, що зареєстрований 05.11.2009 року. Вказує, що 07.05.2012 року між АТ «[PERSON] Аваль» та ПП «ПСП Новогригорівське» укладено кредитний договір №010/115-0-2/2564 із додатковими угодами до нього №010/115-0-2/2564/1 від 2013 р., №010/115-0-2/2564/2 від 15.10.2013 р., відповідно до якого ПП «ПСП Новогригорівське» надано кредит в сумі 1 028 636,00 грн., строком користування до 06.05.2017 р. зі сплатою 18,0 % річних за користування кредитними коштами на придбання трактору колісного Сlaas Ахіоn 850, 2011 р.в., для здійснення оплати по договору поставки сільськогосподарської техніки №1303/01-Т від 13.03.2012 р., що укладений між ПП «ПСП Новогригорівське» та ТОВ «Компанія Лан». Надання кредитних коштів проводилося Херсонською обласною дирекцією банку згідно вимог п. 4.2. ст.4 Умов на підставі письмової заяви Позичальника, шляхом перерахування суми кредиту в безготівковій формі з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника. У зв'язку з невиконанням ПП «ПСП «Новогригорівське» умов вищезазначеного кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, 12.06.2014 р. АТ «[PERSON] Аваль» звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області із позовною заявою про солідарне стягнення з ПП «ПСП «Новогригорівське», гр. [PERSON] заборгованості, що утворилась станом на 26.05.2014 року. Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 29.09.2014р. та рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28.05.2015 р. позовні вимоги Банку по справі №653/1928/2014 задоволено у повному обсязі. На виконання ухваленого рішення Банком були отримані виконавчі документи та направлені на виконання до ВДВС Генічеського РУЮ у Херсонській області. За заявами Банку на підставі виконавчих листів по справі №653/1928/2014 ВДВС Генічеського РУЮ були відкриті виконавчі провадження № 48060878, №48060736, 48060560 та 48060367. 05.03.2014 р. в ході здійснення виконавчих проваджень № 48060878 та №48060736 ВДВС було винесено постанову про накладення арешту на рахунки боржника відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» та в подальшому за рахунок наявних на цих рахунках коштів було повністю виконано судове рішення по справі №653/1928/2014. Разом з тим, після звернення АТ «[PERSON] Аваль» з позовними вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору №010/115-0-2/2564 від 07.05. 2012 року, що утворилась станом на 26.05.2014 року та ухвалення судових рішень по справі № 653/1928/2014 ПП «ПСП «Новогригорівське» продовжувало порушувати взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів за кредитним договором, станом на 01.04.2016 р. заборгованість позичальника за процентами становить 190 913,82 грн. Пунктом 16.3. Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором та Договорами у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Станом на 01.04.2016 р. пеня по кредиту, нарахована за порушення умов Кредитного договору № 010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 р. із додатковими угодами до нього становить 41 404,06 грн. грн., пеня по відсотках становить 46 697,96 грн. Таким чином, станом на 01.04.2016 року загальна заборгованість ПП «ПСП Новогригорівське» за Кредитним договором №010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 р. із додатковими угодами до нього № 010/115-0-2/2564/1 від 25.03.2013 р., №010/115-0-14/2 від 15.10.2013 р. становить 279 015,84 грн., що включає заборгованість по процентам - 190 913,82 грн., пеню за невчасне повернення кредиту - 41 404,06 грн., пеню за несвоєчасне повернення процентів - 46 697,96 грн. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, між Банком та гр. [PERSON] 07.05.2012 р. укладено договір поруки 1/115-0-2/206, за умовами якого та відповідно до ст. ст. 553-559 ЦК України гр. лік О.В. виступив поручителем ПП «ПСП «Новогригорівське» і зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком по зобов'язаннях Позичальника за вищевказаним кредитним договором із додатковими угодами до нього, а саме, у випадку виникнення заборгованості за кредитними зобов'язаннями ПП «ПСП «Новогригорівське» погашати дану заборгованість, у тому числі за рахунок належного йому майна ( п.п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2. договору поруки). У звязку із викладеним, просять стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 року в сумі 279\~015,84 грн., що включає заборгованість по процентам 190\~913,82 грн., пеню за невчасне повернення кредиту 41\~404,06 грн., пеню за несвоєчасне повернення процентів 46\~697,96 грн. та судові витрати у сумі 4\~185,24 грн. Представник позивача в режимі відео конференції позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог. Крім того, представником відповідача адвокатом [PERSON] були надані письмові заперечення, в якому зазначає, що вважає, що банк, звернувшись до суду з вимогою про стягнення боргу з поручителя через один рік та місяць після встановленого кінцевого терміну виконання зобовязання пропустив строк на протязі якого мав всі правові підстави вимагати стягнення боргу за вказаним кредитним договором. Вважає, що нарахування відсотків з часу постановлення судового рішення апеляційного суду 28.05.2015 року є цілком безпідставне. Просять відмовити в позові в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.05.2012 року між АТ «[PERSON] Аваль» та ПП «ПСП Новогригорівське» укладено кредитний договір № 010/115-0-2/2564 із додатковими угодами до нього № 010/115-0-2/2564/1 від 25.03.2013 року, №010/115-0-2/2564/2 від 15.10.2013 року. (а.с. 5-15). Відповідно до змісту угоди ПП «ПСП Новогригорівське» надано кредит в сумі 1 028 636,00 грн., строком користування до 06.05.2017 року (останній день користування кредитом) зі сплатою 18 % річних за користування кредитними коштами на придбання трактору колісного Сlaas Ахіоn 850, 2011 р.в. для здійснення оплати по договору поставки сільськогосподарської техніки № 1303/01-Т від 13.03.2012 року, що укладений між ПП «ПСП Новогригорівське» та ТОВ «Компанія Лан». Пунктами 2,1, 2.2., 2.4. Кредитного договору встановлено періодичність нарахування процентів за кредитом, що здійснюється не рідше одного разу на місяць, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Проценти нараховуються на залишок основної заборгованості позичальника за кредитом протягом всього строку користування кредитом та розраховуються на основі визначеної договором процентної ставки. Відповідно до п.п.8.1 - 8.4. позичальник здійснює погашення кредиту в безготівковій формі шляхом перерахування коштів платіжним дорученням з будь-якого поточного рахунку позичальника строки відповідно до графіку (додаток №1 до кредитного договору). Відповідно до п.8.6 кредитного договору, при простроченні погашення Кредиту центи нараховуються за весь строк фактичного користування Кредитом на суму фактичної заборгованості, у тому числі, протягом строку такого прострочення, та підлягають сплаті додатково до сум, передбачених Графіками погашення. Пунктом 16.3. Кредитного договору встановлена відповідальність позичальника за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором та Договорами у вигляді нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу. Розрахунок пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З метою забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором\~\~\~між Банком та\~\~[PERSON] 07.05.2012 року було\~\~укладено договір поруки № 12/115-0-2/206 (а.с. 16-21), за яким поручитель бере на себе зобов'язання перед банком відповідати за борговими зобов'язаннями позичальника, що виникають з кредитного договору. Зі змісту п. 2.1 договору поруки вбачається, що сторони договору встановлюють, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. У зв'язку з невиконанням ПП «ПСП «Новогригорівське» умов вищезазначеного кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів, 12.06.2014 року АТ «[PERSON] Аваль» звернувся до Генічеського районного суду Херсонської області із позовною заявою про солідарне стягнення з ПП «ПСП «Новогригорівське», гр. [PERSON] заборгованості, що утворилась станом на 26.05.2014 року. Заочним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 29.09.2014 року вимоги банку про солідарне стягнення ПП «ПСП «Новогригорівське», [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 010/115-0-2/2564 із додатковими угодами до нього (тобто за договором, заборгованість за яким є предметом розгляду у даній справі), яка утворилась станом на 26.05.2014 року були задоволені в повному обсязі. (а.с. 64-66) Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 28.05.2015 року вищевказане рішення суду першої інстанції було змінено, позовні вимоги Банку були задоволені частково. (а.с. 67-70) Разом з тим слід зазначити, що надане представником позивача в якості доказу рішення Господарського суду Херсонської області від 28 липня 2016 року за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до ПП «ПСП «Новогригорівське» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 516400,37 грн. не може прийматися до уваги, оскільки предметом розгляду справи були правовідносини, що виникли із зобовязань по кредитному договору № 010/115-0-2/2665 від 08.05.2012 року, тобто за іншім договором. (а.с.109-113) Рішенням Господарського суду Херсонської області від15.08.2016 року позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» до позичальника - ПП «ПСП «Новогригорівське» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/115-0-2/2564 із додатковими угодами до нього задоволені в повному обсязі, вирішено стягнути заборгованість, що утворилась станом на 26.05.2014 року та ухвалення судових рішень по справі № 653/1928/2014, оскільки ПП «ПСП «Новогригорівське» продовжувало порушувати взяті на себе зобовязання щодо несвоєчасного повернення кредитних коштів. Заборгованість була присуджена до стягнення станом на 01.04.2016 року. (а.с.100-104) Крім того, як вбачається зі змісту вищевказаного рішення та пояснень сторін, 05.03.2014 року при здійсненні виконавчих проваджень № 48060878 та № 48060736 ВДВС було винесено постанову про накладення арешту на рахунки боржника, відкриті в ПАТ КБ «Приватбанк» та в подальшому, за рахунок наявних на цих рахунках коштів було повністю виконано судове рішення по рішення по справі № 653/1928/2014. Тобто таке рішення є виконаним. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із наданого розрахунку, після звернення АТ «[PERSON] Аваль» з позовними вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору № 010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 року, що утворилась станом на 26.05.2014 року та ухвалення судових рішень по справі № 653/1928/2014 ПП «ПСП «Новогригорівське» продовжувало порушувати взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів за кредитним договором. Згідно до п. 4.1.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів від 24.11.2014\~ № 1, У розгляді справ за окремими позовами до боржника та поручителя як солідарних боржників необхідно виходити з того, що чинне законодавство (частина перша\~статті 598,\~статті 599 - 601,\~604 - 609\~ЦК України) не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення. Наявність судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тому подання кредитором позову до боржника не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашено. Суд вказав, що зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Оскільки відповідно до\~статті 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою\~статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої\~статті 1050 ЦК України\~строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта\~статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (щомісячну сплаті відсотків, повернення кредиту згідно графіку), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Із договору поруки\~\~№ 12/115-0-2/206 від 07.05.2012 року вбачається, що в ньому не встановлено конкретного строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором (п. 7.2 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Отже поняття «Термін» у договорі поруки всупереч вимогам ч.2\~ст. 252 ЦК України\~визначений не календарною датою або вказівкою на подію,яка неминуче настане, а застосований в понятті «період». Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином слід зробити висновок, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Умови договору поруки про його дію\~«до повного припинення зобовязань боржника»\~не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (Постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 23 травня 2012 р.). Окремо необхідно наголосити, що Верховний суд України розглядаючи справу\~№ 6-125цс14 зробив важливий висновок: «…предявленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову.». Така правова позиція за приписами ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів України. Таким чином, оскільки в даному випадку банк звернувся до суду з позовом 30.06.2016 року, то він має право вимагати від поручителя виконання лише тих зобовязань, які виникли після 30 грудня 2015 року. Отже, Банк вказує, що станом на 01.04.2016 року загальна заборгованість ПП «ПСП Новогригорівське» за Кредитним договором №010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 р. із додатковими угодами до нього № 010/115-0-2/2564/1 від 25.03.2013 р., №010/115-0-14/2 від 15.10.2013 р. становить 279 015,84 грн., що включає заборгованість по процентам - 190 913,82 грн., пеню за невчасне повернення кредиту - 41 404,06 грн., пеню за несвоєчасне повернення процентів - 46 697,96 грн. Моментом предявлення вимоги до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості є момент предявлення позову 30.06.2016 року. Отже період, який підлягає до стягнення слід рахувати з 30.12.2015 року (що складає розрахунковий період у шість місяців до моменту предявлення вимоги подачі позову) та станом до 01.04.2016 року, оскільки позовні вимоги заявлені саме до цієї дати, виходячи із принципу неможливості виходу суду за межі позовних вимог. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає до стягнення суд виходить із наданих розрахунків та період, який підлягає до стягнення у звязку із вищевикладеним, а саме з 30.12.2015 року по 01.04.2016 року та встановлює, що заборгованість по процентам (а.с. 22-23) за цей період нарахована не була, залишок заборгованості залишався незмінним ще з 30.11.2015 року, отже ніяких нарахувань за період, який підлягає до стягнення не було. Таким чином заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості по процентам у розмірі 190\~913,82 грн. задоволенню не підлягає. Дослідивши розрахунок пені за невчасне повернення кредиту (а.с.24), судом встановлена відсутність нарахувань за вказаний вище період, оскільки останній розрахунок пені по тілу кредиту був нарахований у жовтні 2015 року, а саме 02.10.2015 року 13.11.2015 року за 43 дня за обліковою ставкою НБУ 22,00% із залишком простроченого тіла 0,00 грн. Таким чином заявлена позивачем вимога про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 41\~404,06 грн. задоволенню не підлягає. Дослідивши розрахунок пені за несвоєчасне повернення процентів, (а.с.24-25) суд констатує наявність нарахувань за період, який підлягає стягненню, а саме колонка під назвою «за листопад 2015» містить розрахунок з 01.12.2015 року по 31.12.2015 року, тобто за 31 день дня за обліковою ставкою НБУ 22,00% із залишком у сумі 5480,89 грн., що складає 204,82 грн. пені. Оскільки період, що підлягає до стягненню слід обчислювати з 30.12.2015 року, то суму пені у розмірі 204,82 грн. слід розділити на 31 день, що складає 6,60 грн. пені по відсоткам за один день (30.12.2015 року). Також колонка містить розрахунок за період з 01.01.2016 року по 01.04.2016 року, тобто та 92 дні за обліковою ставкою НБУ 22,00% із залишком у сумі 5480,89 грн., що складає 606,19 грн. пені. Отже, пеня за несвоєчасне повернення процентів складає 612,79 грн. (6,60 грн. за 30.12.2015 року та 606,19 грн. за період з 01.01.2016 року по 01.04.2016 року) та саме така сума підлягає до стягнення, замість заявленої позивачем у розмірі 46\~697,96 грн. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» слід стягнути заборгованість\~ по кредитному договору № 010/115-0-2/2564 від 07.05.2012 року в сумі 612,79 грн., що включає в себе пеню за несвоєчасне повернення процентів 612,79 грн. Всі розрахунки були зроблені судом виходячи з наданих позивачем нарахувань та в межах позовних вимог. Згідно ч. 4\~ст. 215 ЦПК України\~резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягаютьстягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання про судові витрати суд виходить з того, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4185,24 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 515467 від 23 червня 2016 року. Такий розмір судового збору було сплачено, виходячи із ціни позову, що складає 279\~015,84 грн., саме такий розмір був заявлений позивачем до стягнення з відповідача. Позовні вимоги позивача були задоволенні частково, а саме у розмірі 612,79 грн. Пункт 35 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення\~статті 88 ЦПК\~та керуватись тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Пункт 36 вищевказаної постанови вказує, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша\~статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною\~Законом № 3674-VI). Отже, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. До стягнення судом присуджено суму у розмірі 612,79 грн., що складає 0,22% із заявлених 279\~015,84 грн. В свою чергу 0,22% задоволених вимог від 100% сплаченого судового збору у розмірі 4185,24 грн. ставить 9,21 грн. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 9,21 грн.

Outcome: partial