Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

до суду звернувся[PERSON] з позовною заявою до[PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадщину. У позовній заяві позивач вказує, що на час ліквідації колгоспного двору, у домоволодінні по [ADDRESS] проживали його батьки [PERSON] та [PERSON], а також баба [PERSON], кожен з них отримав у власність по 1\\3 частині вказаного нерухомого майна. [INFO], померла баба [PERSON] Після її смерті спадщину фактично прийняла мати позивача [PERSON], але нотаріально не оформила спадкових прав. [INFO] [PERSON] померла, спадщину після її смерті прийняв батько [PERSON] На його ім'я Гадяцькою ДНК видавалося свідоцтво про право на спадщину на належний матері земельний пай. [INFO] помер батько. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді домоволодіння по [ADDRESS], присадибної земельної ділянки площею 0,43 га та двох земельних паїв. Позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON] у добровільному порядку провели розподіл спадщини. Відповідно до угоди, йому - [PERSON] переходив належний батькові житловий будинок з допоміжними будівлями та присадибна земельна ділянка, а спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] - земельні паї. 22 вересня 2017 року приватним нотаріусом Антоновою Т.В. засвідчено укладену між ними угоду та видані свідоцтва про право на спадщину, зокрема позивач отримав у спадщину присадибну земельну ділянку загальною площею 0,43 га, а [PERSON] та [PERSON] отримали земельні паї. Проте, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове домоволодіння, незважаючи на домовленість, нотаріусом не внесено зазначене нерухоме майно до договору про розподіл спадщини за законом, а видано відмову у вчиненні нотаріальних дій. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння по [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі[PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, направили до суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, в яких також зазначили, що між ними та позивачем у добровільному порядку вирішено питання розподілу спадщини, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги визнають у повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Антонова Т.В. у судове засідання також не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її часті. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги[PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадщину підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно довідки виконавчого комітету Сарівської сільської ради від 31.05.2017 № 1312/02-46, будинковолодіння по [ADDRESS], станом на 01.07.1990 згідно погосподарської книги [NUMBER] особовий рахунок [NUMBER] відноситься до типу колгоспного двору. Членами колгоспного двору, станом на 01.07.1990 були: голова домогосподарства [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], теща [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. За правилами ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР, розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, [PERSON], [PERSON], [PERSON] наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме їм фактично належить по 1/3 частині кожному житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про одруження, [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.05.1959 року. Дошлюбне прізвище [PERSON] - [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 76. Зі змісту свідоцтва про народження, [PERSON], [INFO], слідує, що померла [PERSON] була її матір'ю. У довідці виконавчого комітету Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 2105/02-46 від 20.10.2017 зазначено, що померла [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на 16.10.1991 за адресою: [ADDRESS] На день її смерті разом з нею були зареєстровані [PERSON] - зять та [PERSON] - дочка. Інших зареєстрованих осіб станом на 16.10.1991 за вказаною адресою не значилось. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Сарівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 20. Відповідно до довідки виконавчого комітету Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 2102/02-46 від 20.10.2017 зазначено, що померла [PERSON] була зареєстрована та проживала станом на 09.03.2008 за адресою: [ADDRESS] На день її смерті разом з нею був зареєстрований чоловік [PERSON] Інших зареєстрованих осіб станом на 09.03.2008 за вказаною адресою не значилось. Зі змісту повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори № 11 від 19.01.2018 слідує, що після померлої 09.03.2008 [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа № 102/2011 заведена на підставі фактичного прийняття. 22 лютого 2011 року видавалось свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] на пайову земельну ділянку. Відомості про інших спадкоємців відсутні. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 332506, виданого виконавчим комітетом Сарівською сільською радою Гадяцького району Полтавської області, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 33. Відповідно до довідки виконавчого комітету Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 2103/02-46 від 20.10.2017, померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав станом на [INFO] за адресою: [ADDRESS] На день смерті був зареєстрований один. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Антонової Т.В. № 21 від 01.02.2018, після померлого [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття спадщини звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 22 вересня 2017 року між спадкоємцями був укладений договір про розподіл спадщини за законом, згідно якого 22.09.2017 були видані свідоцтва про право на спадщину - спадкоємцю [PERSON] на земельну ділянку площею 0,13 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) та на земельну ділянку площею 0,3019 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою [ADDRESS]; спадкоємцю [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0543 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області; спадкоємцю [PERSON] на земельну ділянку площею 2,0550 га, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сарівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області. Постановою приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу Антоновою Т.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2017 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на будинок за адресою: вул. [ADDRESS], у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. У технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою:[ADDRESS] житловий будинок позначений літерою А-1,а загальною площею - 58,3 кв.м, житловою площею - 22,7 кв.м, погріб літ. Б, літня кухня літ. В, сарай літ. Г, огорожа № 1, колодязь № 2. Право власності на вказаний садибний житловий будинок з господарськими будівлями зареєстровано не було, про що свідчить відсутність запису у графі «Реєстраційний №» технічного паспорта, виготовленого станом на 06.06.2017, а також підтверджується довідкою ПП Миргородське підприємство технічної інвентаризації та експертиз «Інвентаризатор» № 221 від 12.06.2017. Аналізуючи досліджені докази, судом встановлено, що нотаріально оформити спадкове домоволодіння у порядку ст. 1267 ЦК України позивач не має можливості, оскільки на вказане майно відсутні правовстановлюючі документи. Відповідачі визнали позов, що є підставою для задоволення позовних вимог. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість, у відповідності до ст. 182 ЦК України, підлягає державній реєстрації. Пунктом 11 частини 1 статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Відповідно до ст. 1261 ЦК - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно ч. 3 ст. 1267 ЦК України, спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість у порядку спадкування за законом. Визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved