Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

до Кремінського районного суду Луганської області звернулася [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому 27.07.2019 року. Від подружнього життя мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина мешкає разом з матір`ю - позивачем по справі; відповідач самостійно грошової допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає, а тому позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 11.05.2021 року в порядку спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні рішення не приймалися. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, що судом приймається як визнання позову. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, дійшов наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] з 27.07.2019 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Кремінським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, актовий запис №43, який згідно Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 18 лютого 2021 року було розірвано (а.с. 2). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 жовтня 2019 року, відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини зазначено [PERSON] (а.с. 3). Як вбачається з довідки про склад сім`ї №1295 від 12.03.2021 року, з 02.03.2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] , [INFO] . За вказаною адресою також з 04.07.2018 року зареєстрована позивач [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд приймає до уваги правову позицію, яка викладена в п. 17 Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно якої з відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Беручи до уваги, що відповідач самостійно допомоги на утримання дитини позивачу не надає, вона перебуває на утриманні [PERSON] , аліменти заявлені у частці від заробітку (доходу) відповідача - 1/4, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ст. 182 СК України та визнано відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та про необхідність стягнення аліментів в вищевказаному розмірі до повноліття дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову даної категорії, то судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved