Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 18 листопада 2019\~року надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто 28 березня 2019 року і до повноліття дитини, на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 квітня 2019\~року та на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто 05 квітня 2019\~року і до повноліття дитини, на підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 квітня 2019\~року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; відкликати з виконання виконавчі листи, видані Жовтневим районним судом м. Маріуполя у справах № № 263/4661/19, 263/5132/19. Вимоги позову мотивовані тим, що 04 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, під час якого у них народилося двоє синів, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з відповідачем. 23 липня 2018 року рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області шлюб між сторонами розірваний та після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище на [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивач по мірі можливості надавав матеріальну допомогу своїм дітям. 01 квітня 2019 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області винесений судовий наказ, яким з [PERSON] на користь відповідача стягнуті аліменти на сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 28 березня 2019 року і до повноліття дитини. Також, 08 квітня 2019 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області винесений судовий наказ, яким з [PERSON] на користь відповідача стягнуті аліменти на сина [PERSON] у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 05 квітня 2019 року і до повноліття дитини. Отже відповідачем подано дві заяви про видачу судового наказу на кожну дитину окремо, у зв`язку з чим з відповідача стягується Ѕ частини усіх видів його заробітку (доходу) у сукупності. Таким чином позивач вважає, що відповідачка навмисно скористалася таким способом стягнення з нього аліментів на утриманні їх дітей, усвідомлюючи, що, у зв`язку з урахуванням його матеріального становища, суд міг би стягнути з нього значно меншу кількість аліментів. На теперішній час позивач перебуває у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . Відповідно позивач, [PERSON] та її неповнолітня донька проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Позивач з 30 жовтня 2019 року працює у ПрАТ «МК «Азовсталь» та займає посаду учня машиніста розливної машини та його орієнтована заробітна плата становить 9\~000 грн., однак він її ще не отримував. Через те, що з нього стягується половина усіх видів заробітку (доходу), він не має можливості забезпечувати себе та свою сім`ю у повній мірі. На теперішній час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, ті кошти, які він заробляє, йому не вистачає, щоб сплатити комунальні послуги, прогодувати себе та свою сім`ю. Крім цього він має надавати матеріальну підтримку своїм літнім батькам. У зв`язку із тим, що у позивача змінився сімейний стан, а саме у нього з`явилася нова родина, він вважає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, має бути зменшений та повинен складати 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 180, 181, 182, 183, 192 СК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити (а. п. 3 5, 18). Відповідач [PERSON] , не погоджуючись із заявленими вимогами, 08 січня 2020 року подала відзив на позов, який мотивований тим, що створення позивачем нової сім`ї не повинно обмежувати права та інтереси його рідних дітей та ця обставина не є підставою для зменшення розміру аліментів. Також позивачем не подано жодного доказу перебування його у скрутному матеріальному становищі. Посилання позивача на те, що він повинен надавати матеріальну підтримку своїм батькам, не відповідають дійсності та нічим не підтверджуються. Батьки позивача є пенсіонерами, однак продовжують працювати у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» та мають матеріальну можливість самостійно себе забезпечувати. Також позивачем не надано до суду жодного доказу, який б підтверджував заявлені вимоги, у зв`язку з чим, посилаючись на положення ст. ст. 77, 80, 81, 83 ЦПК України, ст. 182 СК України, відповідачка просила відмовити у задоволенні позову (а. п. 34, 35). Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19\~листопада 2019 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначені у справі підготовчі судові засідання, роз`яснено сторонам право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень (а. п. 22). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 січня 2020 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до розгляду по суті (а. п. 84). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26\~лютого 2020 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про відвід судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області Хараджа Н.В., цивільну справу передано до канцелярії суду для визначення іншого судді, у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України (а. п. 107). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 263/17024/19 між суддями від 26 лютого 2020 року, визначений новий склад суду, а саме суддю Музику О.М. (а. п. 109). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02\~березня 2020 року прийнято до провадження судді Музики О.М. дану цивільну справу та її розгляд продовжений зі стадії розгляду по суті (а. п. 110). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24\~березня 2020 року відзив відповідача [PERSON] у даній справі повернутий відповідачу (а. п. 128). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24\~березня 2020 року у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів відмовлено (а. п. 131). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, вказав, що розмір аліментів є несправедливим та повинен становити 1/3 частини від його заробітку, оскільки наразі у нього наявна цивільна дружина, яка має також дитину та він зобов`язаний допомагати їм. Аліменти стягуються з квітня 2019 року, однак він влаштувався на роботу у листопаді 2019 року, тому у нього виникла заборгованість за аліментами, у зв`язку з чим, з урахуванням сплати заборгованості, позивачу залишається лише 3\~500 грн. на місяць для себе та своєї нової сім`ї, що на його думку погіршує його матеріальний стан. Також [PERSON] вказав, що йому не відомо, куди відповідач витрачає кошти, які стягуються на утримання дітей, тому у нього наявний сумнів щодо доцільності сплати аліментів у розмірі Ѕ частини його заробітку. Він намагається спілкуватися з дітьми, однак колишня дружина здійснює йому перешкоди у цьому. Також, на запитання суду, позивач вказав, що він є фізично здоровою людиною, у зв`язку із працевлаштуванням у листопаді 2019 року, відносно до квітня 2019\~року його матеріальний стан поліпшився, оскільки він почав отримувати заробітну плату, однак, внаслідок саме стягнення з нього аліментів та утримання із заробітної плати на погашення заборгованості за аліментами, позивач вважає погіршенням його матеріального стану. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти вимог позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні вказали, що діти є близнюками, відповідач самостійно їх виховує, відводить до школи, різних спортивних секцій та занять іноземними мовами. Позивач не приймає жодної участі у вихованні дітей, не цікавиться ними, будь-якої матеріальної допомоги не надає, що стало підставою для звернення до суду із заявами про видачу судових наказів. З приводу видачі двох наказів, у зв`язку з чим виник розмір аліментів у виді Ѕ частини від заробітку позивача, то діючим законодавством не заборонено отримувати аліменти у такому розмірі, а 1/3 частини на двох дій є лише рекомендаційним розміром. Також сторона відповідача вказала, що позивачем не представлено жодних доказів, з якими сімейне законодавство поєднує підстави для зменшення розміру аліментів. Позивач, хоч і посилається на нову цивільну дружину, в якої наявна дитина від іншого чоловіка, однак у нього не виникає жодного обов`язку з утримання чужої дитини. Всі доводи відповідача зводяться до незгоди із розміром аліментів. Його аргументи про те, що кошти витрачаються не на дітей, не мають жодного підґрунтя, оскільки діти часто хворіють, потребують витрат на лікування, яке не можна віднести до додаткових витрат. Також діти відвідують спортивні секції, швидко ростуть та потребують витрат на необхідні речі для побуту, зокрема одежу, їжу, ліки тощо. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі наказів Жовтневого районного суду м.\~Маріуполя Донецької області від 01 квітня та 08 квітня 2019 року. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] , про що вчинені актові записи № № 852, 853 (а. п. 6, 7). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23\~липня 2018 року розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. п. 8). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 22 листопада 2018 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а. п. 9). Згідно з довідкою ПрАТ «МК «Азовсталь» від 06 листопада 2019 року [PERSON] дійсною працює у ПрАТ «МК «Азовсталь» на посаді учень машиніста розливної машини (а. п. 13). Жовтневим районним судом м. Маріуполя 01 квітня та 08 квітня 2019 року видано два судових накази про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів по ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) на утримання кожного із синів [PERSON] та [PERSON] щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 28 березня 2019 року та 05 квітня 2019 року відповідно, до повноліття (а. п. 16, 17). Позивачем до справи долучено свідоцтво про народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , відповідно до якого її батьком є [PERSON] (а. п. 14). Відповідно до розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, виготовлених Кальміуським відділом Державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), станом на листопад 2019\~року за виконавчим листом № 58978250 у [PERSON] наявна заборгованість за аліментами на сина [PERSON] у розмірі 7\~397 грн. 51 коп. та на сина [PERSON] 7\~937 грн. 24 коп. (а. п. 41, 42). Відповідачем долучені медичні довідки про наявність у дитини [PERSON] відповідних захворювань та відвідувань лікарів для їх лікування, а також квитанції на придбання ліків, оплату комунальних послуг за місцем проживання дітей тощо (а. п. 42 50, 64 66, 70 776). Відповідно до інформаційної довідки Комунального закладу «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 18» Маріупольської міської ради від 14 січня 2020\~року № 21, в якій навчаються [PERSON] , сума одного дня харчування на одну дитину у школі становить 25 грн. (а. п. 59). Згідно з довідкою про доходи ФОП [PERSON] , за період з червня 2019 року по грудень 2019 року загальний сукупний дохід [PERSON] як касира становить 28\~516\~грн. (а. п. 67 69). Відповідно до характеристик на дітей [PERSON] та [PERSON] із школи та секції боротьби, їхнім розвитком займається лише мати, батько з класним керівником не спілкувався, до школи та секції не приходив (а. п. 133 135). Мотиви суду. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15\~травня 2006 року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду позовну заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач поєднує підстави позову з наступними обставинами: у нього наявна нова сім`я (дівчина, з якою він перебуває у цивільному шлюбі, яка має дитину від іншого чоловіка); стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини є несправедливим; він повинен утримувати батьків похилого віку; у зв`язку з тим, що він влаштувався на роботу, з його заробітної плати утримуються аліменти та заборгованість за аліментами, які він не сплачував, внаслідок чого йому залишається близько 3\~500 грн. на місяць для проживання. Відповідач поєднує заперечення на позов з тим, що законом не заборонено отримувати аліменти у розмірі 1/2 частини від заробітку платника аліментів, позивач тривалий час не надавав допомогу на утримання дітей, тому виникла заборгованість, яка погашається за рахунок його заробітної плати частинами, наявність у його нової цивільної дружини малолітньої дитини жодним чином не зобов`язує [PERSON] утримувати цю дитину, обмежуючи при цьому право своїх рідних дітей, батьки позивача є працездатними та отримують достатній дохід, позивач не представив жодного доказу на підтвердження обставин, з якими Сімейний кодекс України поєднує підстави для зменшення розміру аліментів. Під значним погіршення матеріального становища батька необхідно розуміти втрату або зміну заробітку (доходу) у бік зменшення, важке захворювання, що зумовлює додаткові витрати на лікування тощо. Проводячи оцінку представлених доказів, досліджених судом обставин, суд виходить з того, що стороною позивача не представлено доказів погіршення матеріального стану, а навпаки, саме під час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів він не працював та у подальшому працевлаштувався, отримує постійний дохід, що свідчить про покращення його матеріального становища. Та обставина, що він на теперішній час сплачує аліменти та відповідно заборгованість за минулий період, жодним чином не може свідчити про погіршення його матеріального стану. Позивач посилається на те, що на теперішній час він проживає у цивільному шлюбі з іншою дівчиною, яка має також дитину і він повинен утримувати сім`ю, однак позивачем не представлено жодних доказів на підтвердження цієї обставини, як і не заявлено клопотань про допит цивільної дружини, яка могла б підтвердити цей факт. Поряд з цим, сам по собі факт того, що відповідач проживає з іншою дівчиною, в якої наявна дитини, не свідчить про його обов`язок утримувати як нову дружину, так і її дитину, таке за своєю суттю було б несправедливим по відношенню до його двох синів. Приписами ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, з урахуванням установлених судом обставин, необхідно дійти, що загалом 1/2 частини не перевищує гранично допустимого розміру стягнень із заробітної плати, передбачених ст. 70 указаного Закону. У той же час, після сплати заборгованості за аліментами, яка за відомостями ДВС є не значною, позивач буде отримувати значно більше коштів, що однозначно у достатній мірі зможе забезпечити його побут. Не знайшли свого підтвердження і обставини утримання позивачем своїх батьків, оскільки з цього приводу суду не представлено жодного доказу (наявності таких батьків, необхідності їх утримання, погіршення у когось з них здоров`я та у звязку з цим потреба у витратах тощо). У судовому засіданні позивач вказав, що є фізично здоровою людиною, не має жодних захворювань. Отже відсутні дані, які б указували на погіршення стану здоров`я позивача та у зв`язку із цим наявності витрат. Сам по собі факт того, що позивач не бажає сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі на дітей, не може бути розцінений судом як підстава для зменшення розміру аліментів. Суд зауважує, що з урахуванням приписів статті 192 СК України, стягнення з позивача аліментів на двох дітей у загальному розмірі Ѕ частини не може свідчити про таке погіршення матеріального стану позивача, що позбавляє його можливості утримувати себе та забезпечувати свій побут та не може бути розцінене судом як підстава для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів. Заслуговує і на увагу та обставина, що добровільне бажання позивача утримувати дитину його співмешканки, батьком якої він не являється, очевидно буде порушенням принципу справедливості відносно його дітей та їх права на належне виховання та розвиток. Посилання позивача на те, що у нього наявні перешкоди на добровільне спілкування з дітьми, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, та під час судового процесу він вказав, що не звертався до відповідних органів опіки та піклування з цього приводу, а лише має бажання. Судом приймається і той факт, що відповідач на теперішній час працює, однак отримує заробітну плату у мінімальних розмірах, що свідчить про неможливість її утримувати дійте самостійно. Дитина [PERSON] у зв`язку з наявністю захворювань, відповідно до вимог ст. 150 СК України потребує ретельного піклування про здоров`я, яке повинно бути забезпечено батьками як шляхом відвідування медичних установ, так і придбанням необхідних лікарських препаратів. На думку суду, визначений судом розмір аліментів у виді Ѕ частини у достатній мірі виконує приписи статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 150 СК України. Положеннями статті 180 СК України передбачений спільний обов`язок батьків на утримання своєї дитини (дітей) та положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачений мінімальний прожитковий мінімум на дітей віком від 6 років до 18 років, отже, з урахуванням того, що позивач [PERSON] отримує офіційну заробітну плату, потреб та інтересів дітей, розміру мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, з метою найкращого забезпечення інтересів дітей, враховуючи принципи розумності та справедливості, відсутність будь-яких доказів, з яким ст. 192 СК України поєднує підстави для зменшення розміру аліментів, необхідно дійти висновку, що на утримання дітей сума аліментів у розмірі Ѕ частини із заробітку (доходу) [PERSON] , яка попередньо визначена судом, у достатній мірі забезпечує необхідний стан здоров`я та матеріальне становище дітей, а позивачем у передбачений законом спосіб не доведено наявність беззаперечних підстав для зменшення розміру аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 768\~грн. 40 коп., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, такий підлягає покладенню на позивача.

Outcome: dismissed