Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] подала позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини всіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 20.06.2008 року перебувала у шлюбі з [PERSON] Сімейне життя між ними не склалося, що призвело до розірвання шлюбних відносин. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем вони перестали спілкуватися, вести спільне господарство та підтримувати будь-які зв'язки. Відповідач самоусунувся від виховання, утримання дитини та надання будь якої фінансової допомоги для утримання сина. Позивач вказує, що дитина навчається у спеціалізованій шкоді 1-го ступеня з поглибленим вивченням іспанської мови Навчально-виховного комплексу № 176 м. Києва. Відповідач, як батько дитини, за роки навчання сина активних дій у вихованні дитини не проявляв взагалі, участі в процесі навчання дитини не бере, школу не відвідує, участі у батьківських зборах не приймає, шкільних заходів за участю дитини не відвідує та успіхами сина не цікавиться ні особисто, ні в телефонному режимі. Також зазначає, що дитина відповідно до характеристики з місця навчання має хороший фізичний та розумовий розвиток, має достатній рівень навчальних досягнень з усіх предметів, користується авторитетом серед класу, товариський, має організаторські здібності, відвідує спортивну секцію. Також у вказаній характеристиці вказано, що мати хлопчика приділяє увагу навчанню і вихованню сина, постійно відвідує батьківські збори, допомагає дитині у підготовці до школи, відвідує шкільні заходи за участю сина. Ухилення [PERSON] від участі у житті дитини порушує право дитини на нормальний духовний розвиток особистості, оскільки нормальним є розвиток де беруть участь обоє батьків. 14 березня 2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким [PERSON] знайшов спільну мову, відноситься до нього як до батька, поважає його, разом проводять час, прислухається до нього та проявляє до нього свою любов, у них склалася повноцінна родина. Також відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча являється працездатним. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Дніпровським районним судом м. Києва 09 липня 2018 року протокольно постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 20.06.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.07.2014 року (а.с. 10, 11). Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що позивач є її донькою, відповідач - колишній чоловік її доньки та батько малолітнього [PERSON]. Відповідач більше двох років не бачив сина та не спілкувався і не цікавився ним, будь якої допомоги не надає, матеріально не утримує, життям дитини не переймається, не вітає [PERSON] зі святами та днем народження, ніякої участі в житті сина не приймає, з дитиною спілкуються лише родичі відповідача. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 15.06.2018 року № 5400/41/3/103 з'ясовано, що батько дитини з сином не проживає, з 2014 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться його життям та здоров'ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає. Також [PERSON] жодного разу не звертався до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків (а.с. 61, 62). Відповідно до вказаного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. Як убачається із довідки № 217 від 13.06.2017 року виданої Навчально-виховним комплексом № 176 м. Києва, [PERSON] навчається в 3-А класі навчально-виховного комплексу № 176 м. Києва (а.с. 12). Відповідно до характеристики на учня 3-А класу, [PERSON] навчається у Навчально-виховному комплексі № 176 м. Києва. Мати [PERSON] приділяє багато уваги навчанню і вихованню сина, вона постійно відвідує батьківські збори, допомагає у підготовці дитини до шкоди, відвідує шкільні заходи за участю сина, також приймають участь у вихованні [PERSON] бабуся та дідусь (а.с. 13). Згідно довідки наданої директором Навчально-виховного комплексу № 176 м. Києва, батько [PERSON], учня 3-А класу - [PERSON] за роки навчання учня активних дій у вихованні дитини не вчиняв, не брав участі у навчанні дитини, школу не відвідував, участі у батьківських зборах не брав, успішністю сина ні особисто, ні по телефону не цікавився (а.с. 14). За викладених обставин суд вважає, що позов у частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з цим, щодо заявлених позивачем вимог про стягнення аліментів суд приходить до наступного висновку. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 2 ст. 166 СК України та п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як убачається із матеріалів справи малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с. 15). За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а, згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наведені обставини є підставою для часткового задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, а саме аліменти слід стягнути у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову - з 18 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. (а.с. 23). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial