Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька. Дана позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Після початку антитерористичної операції позивач разом з дітьми була змушена виїхати до м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області, відповідач залишився на непідконтрольній Україні території, зв'язок з ним з 2014 року відсутній, на телефонні дзвінки позивача він не відповідає. На даний час у позивача виникла необхідність виїхати до м. Москви для відвідування родичів, тому просить суд надати їй дозвіл на виїзд дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], без дозволу та супроводу батька [PERSON] на територію Російської Федерації строком на 1 рік. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим, суд відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Горлівським міським ВРАЦС Донецького обласного управління юстиції від 11.12.2004 року, 11.12.2004 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Горлівським міським ВРАЦС Донецького обласного управління юстиції від 28.02.2005 року, [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Згідно з Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Калінінським ВРАЦС Горлівського МУЮ Донецької області від 12.03.2010 року, [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дітей суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач перебуває на непідконтрольній Україні території та від нього неможливо отримати дозвіл на виїзд дітей до РФ, оскільки з ним відсутній зв'язок та позивачеві невідоме його точне місце перебування. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved