Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 19 жовтня 2015 року звернувся [PERSON] з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної в наслідок бездіяльності органу, що здійснює досудове розслідування. В обґрунтування позову зазначив, що 14 березня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12014080270000177 зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, де він має статус потерпілого, якому в результаті підпалу автомобіля спричинено збитків на суму понад 200 000 гривень. На думку позивача, досудове розслідування з самого початку і до теперішнього часу досудове розслідування проводилось в порушення ч.2 ст.9 КПК України про всебічне, повне і неупереджене дослідження обставин кримінального правопорушення в наслідок бездіяльності посадових осіб СВ Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області, яка полягає в безпідставному затягуванні досудового розслідування кримінального провадження, у невиконанні численних вказівок прокуратури, слідчого управо ліня, в залишенні без розгляду клопотань потерпілого та ігнорування клопотань представника потерпілого в кримінальному провадженні. Бездіяльність посадових осіб СВ Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області встановлена ухвалами слідчих суддів Куйбишевського районного суду Запорізької області, письмовими відповідями на звернення позивача до органів прокуратур усіх рівнів, Міністерства внутрішніх справ та до уповноваженого Верховної Ради з прав людини. Вважає, що в наслідок бездіяльності відповідач завдав йому моральну шкоду, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми, та полягає у приниженні честі та гідності внаслідок неповного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадженні. Наслідком його душевних страждань стало його потрапляння до лікарні, де він вимушений лікуватися стаціонарно протягом 17 днів з діагнозом стенакордія та іншими хворобами. Моральна шкода оцінена в сумі 26182 гривень. Заподіяну моральну шкоду позивач просить стягнути з Державної казначейської служби на підставі ст. 56 Конституції України, ст. ст. 23,1172,1176 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] у повному обсязі підтримав вимоги, заявлені у позові, надавши суду відповідні пояснення. Так, представник позивача пояснив, що усі рішення слідчих суддів виконані слідчим частково. Слідчі дії з лютого 2015 року не проводяться. Рішеннями слідчих суддів встановлені факти бездіяльності слідчого. Позивач в наслідок свого нервового стану потрапив до лікарні. Причинний зв'язок між заподіяною шкодою та бездіяльністю слідчого довести не може, однак, вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка імовірно завдана бездіяльністю слідчого. Просить суд задовольнити позов повністю. Представник Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що бездіяльності в діях слідчого не було, а є неналежне досудове розслідування. По кримінальному провадженню проводились слідчі дії: обшук, допит свідків, проведення експертиз, проводились негласні слідчі дії. В діях слідчого були певні прорахунку, викликані недосвідченістю слідчого (неповний допит свідка), однак слідчі дії та вказівки по кримінальному провадженню виконуються. Частина вказівок не може бути виконана з об'єктивних причин. Окремі слідчі дії неможливо провести без виконання попередніх слідчих дій. На теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, остаточне рішення не прийнято. Просить відмовити в позові. Прокурор Куйбишевської міжрайонної прокуратури Запорізької області Вінницький В.В., як представник 3-ї особи - Прокуратури Запорізької області, в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову. Пояснив суду, що в діях слідчого не було бездіяльності. По кримінальному проваджені проведено ряд слідчих дій, частина з яких не проведена з об'єктивних причин (знаходження особи в зоні АТО, слідчі дії за кордоном, відмова свідків від допиту). Слідчі дії тривають, винуватців злочину не встановлено. Вважає, що позивач не довів протиправність діяння працівників Куйбишевського РВ, тому просить відмовити у задоволенні позову. Відповідач - Державна казначейська служба України був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки судові свого представника не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. Повторна неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями статті 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 12 березня 2014 року невстановлені особи підпалили автомобіль KIA MAGENTIS, реєстраційний номер [NUMBER], який знаходився біля шиномонтажу в смт. Куйбишеве по вул.Запорізькій, 38а, Куйбишевського району Запорізької області, за фактом чого 14 березня 2014 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12014080270000177 зареєстроване кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України (умисне знищення або пошкодження майна) по факту підпалу автомобіля, який належить позивачу. Матеріальний збиток складає 200 000 гривень. До цього часу в кримінальному провадженні осіб, підозрюваних у вчиненні злочину не встановлено, заподіяна шкода не відшкодована. Протягом 2014 - 2015 років позивач неодноразово звертався до органів прокуратури, органів міліції усіх рівнів та до уповноваженого Верховної Ради з прав людини зі скаргами на бездіяльність слідчих Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області та порушення вимог КПК України при розслідуванні зазначеного кримінального провадження. За скаргами позивача неодноразово проводилися перевірки та службові розслідування. Так, відповідно до відповіді Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 27.02.2015 року №6/П-65, досудове розслідування по кримінальному провадженню не завершено, як через суб'єктивні та і об'єктивні причини. Згідно із відповіді Головного управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області від 08.04.2015 року №6/3416 за результатами службового розслідування за неналежне проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню слідчому оголошено зауваження. Проте не зазначено ні номера і дати наказу про застосування дисциплінарної відповідальності, ні його видавника. Відповідно до відповіді Прокуратури Запорізької області від 06.01.2015 року №04/2/2-54-15, установлено, що розслідування вказаного провадження відбувається з порушенням норм КПК України. Перевіркою щодо неправомірних дій співробітників Куйбишевського РВ ГУМВС та Куйбишевської міжрайонної прокуратури під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено відсутність обставин та об'єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. Інші відповіді на скарги позивача містять інформацію про перебування зазначеного кримінального провадження на контролі органів прокуратури та міліції Запорізької області. На теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню триває, остаточне рішення не прийнято. Як стверджує у позові позивач, йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з бездіяльністю посадових осіб Куйбишевського РВ ГУМВС України в Запорізькій області під час досудового розслідування кримінального провадження в якому він є потерпілим. На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем надано дві медичні довідки. Відповідно до довідки Куйбишевської ЦРЛ позивач [PERSON], [INFO] знаходився на стаціонарном лікування в кардіологічнов відділенні з 02 січня 2015 року по 19 січня 2015 року з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Відповідно до довідки Куйбишевської ЦРЛ [PERSON] знаходилась на лікування в денному стаціонарі з 24 квітня 2015 року до 30 квітня 2015 року з діагнозом: ТИК, ДДПП шийного відділу. Судом встановлено, що надані позивачем медичні довідки не мають належних реквізитів, а саме: дати видачі довідки та її номер. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешті чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відшкодування шкоди, завданої органами попереднього слідства, передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відповідно до положень якого, позивач не належить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, оскільки законом передбачене відшкодування шкоди за інших обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній чи юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбачено в частинах 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. При цьому відповідно до положень ст. 1172 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових правовідносинах. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені у ст. 1167 ЦК. Зокрема за частиною 1 цієї статті м оральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України вказана шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно із ст. 5 Закону України «Про міліцію» (який діяв на час виникнення правовідносин), відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії або бездіяльність працівників міліції завдали моральної втрати громадянинові, моральних страждань, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Бездіяльність слідчого під час досудового розслідування доведена Ухвалами Куйбишевського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2014 року, від 16 лютого 2015 року, 25 лютого 2015 року щодо допиту свідків, проведення слідчих дій, призначення експертизи, дослідженими в ході розгляду справи відповідями на скарги позивача. Однак, суд приходить до висновку, що судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого були ухвалені рішення слідчих суддів у зв'язку з неповнотою розслідування та відповіді на скарги позивача, не являється достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Скарги позивача на бездіяльність слідчого розглянуті судом відповідно до вимог статей 303- 307 КПК України, і це свідчить про використання позивачем права на звернення до суду в порядку КПК України відносно бездіяльності органів досудового слідства. Винесення зазначених ухвал слідчими суддями Куйбишевського районного суду Запорізької області за результатом розгляду скарг позивача не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність робітників правоохоронних органів порушували його законні права та інтереси та заподіяли позивачу моральної шкоди. Надання письмових вказівок органами прокуратури слідчому органу УМВС є передбаченою ст. 36 КПК України процесуальною дією учасника кримінального провадження/процесу в межах наданих цим кодексом повноважень , що не передбачає беззаперечного визнання дій або бездіяльності слідчого незаконними та винними. Позивачем не доведено та не надано безспірних доказів, що внаслідок бездіяльності посадових осіб органів досудового розслідування безпосередньо позивачу завдано моральної шкоди, наявність причинного зв'язку між бездіяльністю посадових осіб органів досудового розслідування та заподіяною моральною шкодою, які є підставою для відшкодування шкоди на підставі ст. 1167, 1176 ЦК України, що є процесуальним обов'язком позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України). Отже, позивачем не доведено, що факт знаходження його на стаціонарному лікуванні, пов'язано з бездіяльністю відповідача. Інших належних і допустимих доказів на підтвердження: факту заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, встановлення факту протиправності бездіяльності працівників Куйбишевського РВ, факту наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) працівників Куйбишевського РВ та їх вини в заподіянні цієї шкоди, позивачами суду не надано. З огляду на це, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають, у зв'язку з їх недоведеністю. Оскільки у задоволені позову про стягнення моральної шкоди відмовлено, то підстави для стягнення судових витрат відсутні. Разом з тим судом наголошується, що строки давності притягнення особи, яка скоїла злочин, до кримінальної відповідальності не скінчилися, тобто можливість відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної і моральної шкоди винною особою не втрачено.

Outcome: dismissed