Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

До Рівненського районного суду Рівненської області 12.09.2018 р. надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] до відповідача [PERSON] про виселення. Свої вимоги обґрунтовують тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS]. З 2004 року позивач [PERSON] та відповідач проживають за вказаною адресою. З 2007 р. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з дітьми зареєстровані у вказаному будинку. Через неналежну поведінку відповідача життя позивача [PERSON] з відповідачем не склалося, шлюб рішенням Рівненського районного суду від 26.06.2012 р. розірвано. З моменту вселення в даний будинок відповідач систематично порушує правила співжиття, чим робить неможливим для позивачів та неповнолітніх дітей [PERSON] проживання з ним в одному помешканні. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просять суд їх задоволити. Крім того, позивач пояснює, що проживала у своєму власному будинку, однак після одруження доньки [PERSON] з відповідачем змушена була піти жити до свого чоловіка, оскільки відповідач [PERSON] її проганяв. Вона на даний час проживає у будинку своєї сестри. З 2017 р. вона повідомляла відповідача, що хоче повернутися жити до власного будинку, однак після приїзду відповідач її проганяв. Приїхавши весною 2018 р. упорядкувати могили родичів, відповідач її не впустив в будинок переодягнутися та залишити речі, вчинив сварку. Позивач пояснює, що з 2015 року неповнолітні діти - її онуки [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею через негативну поведінку відповідача. Позивачу [PERSON] та її дітям доводилося залишати дім, оскільки відповідач їх виганяв, вчиняв насильство відносно [PERSON] Вона зверталася до Виконавчого комітету Шпанівської сільської ради з приводу притягнення до адміністративної відповідальності відповідача за ст..150 КУпАП, оскільки останній порушує правила користування житловим приміщенням, порушує правила його експлуатації, самовільно переобладнує житлові кімнати, використовує їх не за призначенням, псує житловий будинок. Пояснює, що відповідач самовільно вивозить побутові речі з її будинку, з привиду чого вона у вересні 2018 р. звернулася в поліцію. На даний час відповідач демонтував котел у будинку і зник. Вказує, що після лікування в Центрі психічного здоров'я населення в м.Рівне, його батьки просили повернутися додому на Волинь, він має де проживати, однак останній відмовляється. Пояснює, що відповідач погоджувався добровільно знятися з обліку реєстрації місця проживання у будинку позивача [PERSON] та вимагав у неї повернення коштів, які він сплатив в рахунок погашення заборгованості по аліментах на своїх дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву 17.01.2019 р. про розгляд справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, відзиву на позов не подав. Вислухавши позивача [PERSON] та її представника адвоката [PERSON], дослідивши матеріали справи, допитавши свідка [PERSON], з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» №13388870 від 30.01.2007 р. власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 28.06.1990 р. прізвище позивача змінено з [PERSON] на [PERSON] ([NUMBER] ), згідно з свідоцтва про одруження, виданого 21.01.2005 р. прізвище позивача змінено з [PERSON] на [PERSON]. Згідно з довідкою, виданою Шпанівською сільською радою відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується у відповіді на запит суду щодо надання інформації про місце реєстрації відповідача у справі, та проживає у вказаному будинку. Згідно рішення Рівненського районного суду від 26.06.2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. На підтвердження факту систематичного порушення правил співжиття відповідачем у житловому будинку [ADDRESS], що належить позивачеві [PERSON] на праві особистої приватної власності, свідчить вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 24.04.2013 у справі №570/1531/13-к про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України за фактом нанесення тілесних ушкоджень позивачу [PERSON], перебуваючи саме за місцем проживання у даному будинку. Також, притягненням відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за фактом вчинення насильства в сім'ї. Крім того, в період спільного проживання позивач [PERSON] неодноразово інформувала органи поліції про фізичне та психологічне насильство зі сторони відповідача. Відповідно до Висновку Рівненського районного ВП Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області від 10.06.2016 р. по повідомленню [PERSON] від 07.06.2016 р. відповідача [PERSON] було попереджено про настання відповідальності та проведено профілактичну роботу у зв'язку з вчиненням ним у п'яному вигляді сімейної сварки з позивачем [PERSON], під якої він її штовхав, шарпав за одяг та виганяв з будинку [ADDRESS] Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи, що виселення особи можливе як за нормами житлового так і цивільного законодавства, відповідно межі заявлених позивачем вимог не змінні, суд вважає за можливе та необхідне застосувати спосіб захисту інший, ніж зазначений у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи, що відповідач своєю поведінкою перешкоджає позивачу [PERSON] у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку про необхідність усунути перешкоди шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS]. Суд не застосував статті 116, 156, 157 ЖК України, на які посилався позивач, так як вони регулюють відносини між членами сім 'ї власника будинку. Однак, відповідач, який проживає у [ADDRESS], згідно ст. 64 Житлового кодексу України не належить до членів сім'ї позивача [PERSON], яка є власником будинку та разом з ним не проживає. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач та її представник довели належними та допустимими доказами, що відповідач чинить позивачу [PERSON] перешкоди у користуванні її власністю, відповідач встановлених обставин не спростував. Оскільки позивач не може розпорядитись своїм власним майном на власний розсуд, так як їй чинить перешкоди відповідач, тому її права підлягають захисту в судовому порядку, а відповідач підлягає виселенню із зазначеного будинку без надання іншого житлового приміщення, тому з цих підстав позов підлягає до задоволення Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. згідно квитанції, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved