Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

До Малиновського районного суду міста Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], як законного представника малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], КП «ЖКС «Хмельницький» за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області в якому просить суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] у зв'язку з отриманням іншого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] в порядку поліпшення житлових умов, вселити його в квартиру [ADDRESS], визнати його наймачем квартири [ADDRESS] з укладенням між ним та КП ЖКС «Хмельницький» (дільниця №2) договору найму. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, особовий рахунок відкрито на відповідача [PERSON]. Позивач народився у м. Одесі [INFO], з народження зареєстрований за адресою [ADDRESS], де подень смерті був зареєстрований його батько - [PERSON]. За цією ж адресою зареєстровані відповідачі - [PERSON] двоюрідний брат позивача, [PERSON]- дядько позивача та малолітні діти [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Впродовж багатьох років відповідачі не пускали його з батьком до спірної квартири, у зв'язку з чим постійно ініціювалися судові процеси. У 2007 році виконуючи рішення Малиновського районного суду м. Одеси про вселення, виконавча служба вселила їх до квартири, проте проживати там було неможливо із-за скандалів, сварок які вчинялися відповідачами. Тривалий час [PERSON] проживав у хрещеної матері [PERSON], яка була його опікуном. Позивач вказує, що його батько [PERSON] постійно притягався до кримінальної відповідальності, останній раз був засуджений до позбавлення волі на 14 років, звільнився у 2015 році, однак відповідачі їх до квартири не впустили, що стало приводом для звернення до суду з новим позовом про вселення. [PERSON] помер [INFO], справу за його позовом про вселення у тому числі і позивача [PERSON] закрито у зв'язку зі смертю [PERSON]. Опікун [PERSON] - [PERSON] постійно зверталася до відповідачів з питання про його вселення до спірної квартири, однак вони заперечують проти проживання позивача за місцем реєстрації. Позивач вказує, що станом на 23.11.2017 року з ним в квартирі зареєстровано [PERSON], [PERSON], [PERSON][INFO], [PERSON] [INFO]. Проте вже тривалий час ще з 2003 року вони не проживають в даній квартирі, оскільки забрали свої речі та залишили спірну квартиру добровільно у порядку поліпшення житлових умов, а саме у зв'язку з отриманнями ними іншого житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. Позивачу також відомо, що неповнолітні діти виїхали ще 14 липня 2015 року за кордон до Російської Федерації разом зі своєю матір'ю [PERSON]. Оскільки відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, [PERSON] вимушений звернутися з даним позовом до суду. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якості третьої особи з самостійними вимогами до [PERSON], в якому просить суд визнати неправомірними дії [PERSON] в у здійсненні перешкод у користуванні квартирою, усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом передачі ключів від квартири, вселити [PERSON] у спірну квартиру з правом постійного користування. Позов обґрунтовано тим, що вона є дружиною покійного [PERSON]. За життя [PERSON] неодноразово був засуджений до покарання пов'язаного з позбавленням волі, а тому за відсутності чоловіка її нікому було захистити від свавілля відповідача. Після того як її чоловік [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі, вони намагалися зайти до квартири д [PERSON] був зареєстрований, однак їм цього не вдалося зробити, оскільки відповідачем [PERSON] та [PERSON] змінили замки у вхідних дверях квартири. [PERSON] не впустив їх до квартири, і дані обставини призвели до різкого погіршення стану здоров'я чоловіка та його термінової госпіталізації. [PERSON] вважає, що оскільки була дружиною покійного [PERSON], деякий час разом з ним та його сином [PERSON] проживала у спірній квартирі, а тому набула право користування цим житлом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити, стосовно позову третьої особи [PERSON] зазначив, що оскільки вимоги до його довірителя [PERSON] не заявляла, то стосовно розгляду її позову покладаються на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлені нею позовні вимоги підтримала з підстав викладених у заяві, та додатково показала суду, що з покійним [PERSON] спочатку перебувала у фактичних шлюбних відносинах, а потім у зареєстрованому шлюбі. У чоловіка є син - позивач [PERSON]. За життя [PERSON] вихованням сина особливо не займався, оскільки відбував покарання у місцях позбавлення волі за тяжкі злочини. Вона також не виховувала [PERSON] оскільки не мала власного житла, хлопчика виховувала його хрещена мати - [PERSON]. [PERSON] вказувала що деякий час з чоловіком та сином проживала у спірній квартирі, однак відповідачі [PERSON] та його батько [PERSON] постійно чинили перешкоди у користуванні житлом, міняли замки, влаштовували сварки, викликали поліцію. [PERSON] вважає, що набула право постійного користування спірною квартирою, що є підставою для звернення до суду. Багато років між членами сім ї [PERSON] тривають судові процеси, вона як дружина покійного [PERSON] має право на проживання та користування квартирою [ADDRESS], тому звернулася до суду з самостійними вимогами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його інтереси в судовому засіданні представляв [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, розповів суду, що його рідний брат - [PERSON] вів аморальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, постійно вчиняв важки злочини та відбував покарання у місцях позбавлення волі. [PERSON] за документами значиться сином [PERSON], однак у нього особисто є сумніви що позивач є сином [PERSON]. У ті періоди коли [PERSON] не відбував покарання жити ним в одній квартир було важко, тому постійно відбулися конфлікти, ініціювалися судові процеси. [PERSON] підтвердив що рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2005 року було відмовлено у задоволенні його вимог до [PERSON] про визнання втративши право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Прийнято рішення про його виселення, виселення [PERSON], [PERSON] з кв.[ADDRESS]. [PERSON] пояснив, що кв.[ADDRESS] була отримана його дружиною [PERSON] за місцем роботи, на склад сім ї дві особи тобто ще він - чоловік та донька [PERSON], а син [PERSON] залишився у спірній квартирі зареєстрованим де і проживав. Після рішення апеляційного суду, він за згодою сина -[PERSON] знову прописався до спірної квартири, де мешкає і на теперішній час. Оскільки реєстрації його [PERSON] на спірній житловій площі не оскаржується, для того, щоб визнати його втративши право користування житловим приміщенням мають буди надані докази, яких не має, то не має підстав і для задоволення позову [PERSON]. Відповідач [PERSON] пояснив що ні він ні його довіритель [PERSON] не визнають право позивача [PERSON] на спірну житлову площу та заперечують проти його вселення. Представник [PERSON] позов до якої пред'явлено, як до законного представника малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнав, звернувши увагу суду, що малолітні діти хоча і не проживають у спірній квартирі, проте в цій квартирі проживає та зареєстрований їх батько - [PERSON]. Місце проживання малолітніх дітей батьками не визначено, тому вони мають право користуватися житлом обох батьків. До теперішнього часу діти не досягли повноліття, що є поважною причиною їх не проживання на спірній житловій площі. Представник відповідача КП «ЖКС «Хмельницький» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Треті особи - представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та представник Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС в Одеській області в судові засідання не з'являлися, про час та місце яких повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, перевіривши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат та належить до державного житлового фонду, особовий рахунок до 2002 року було відкрито на [PERSON] - мати відповідача [PERSON]. Рідний брат відповідача [PERSON] - [PERSON] - батько позивача [PERSON] проживав та був прописаний (зареєстрований) у спірній квартирі з моменту народження з 1944 року. [PERSON] був відсутнім, коли знаходився у місцях позбавлення волі, але після звільнення з місць позбавлення волі повертався у спірну квартиру. За життя матері [PERSON] між братами [PERSON] та [PERSON] склалися занадто неприязливі стосунки, конфлікти неодноразово вирішувалися судовими рішеннями. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2005 року відмовлено у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про визнання втративши право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Позов [PERSON] задоволено. Виселено [PERSON] [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Прийнято рішення про вселення [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Документами що знаходяться в матеріалах даної цивільної справи підтверджується, що відповідачами чинилися перешкоди у вселенні [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. 28 лютого 2007 року Малиновським районним судом міста Одеси за поданням Другої Державної виконавчої служби у Малиновському районі м. Одеси, прийнято рішення про надання дозволу державному виконавцю примусово проникнути в квартиру [ADDRESS] шляхом примусового відкриття дверей вказаної квартири. Як вбачається з заяви [PERSON], на адресу начальника Другої державної виконавчої служби у Малиновському районі міста Одеси від 13.03.2007 року, [PERSON] вказує, що 12 березня 2007 року Другою ВДВС у Малиновському районі було проведено вселення його з неповнолітнім сином в квартиру [ADDRESS]. Згідно виконавчого листа № 2-1061 від 24.05.2005 року Друга ВДВС повинна була виселити з цієї квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], тому незрозуміло чому з дозволу Другої ДВС при вселенні в житло там постійно знаходилися вказані особи і чому саме їх прізвища було вказано як боржники у листі про його вселення. [PERSON] у заяві вказує, що ці особи постійно мешкають у квартирі хоча мають бути виселені на підставі рішення апеляційного суду Одеської області та ухвали Верховного суду України. Таким чином не виселивши цих осіб а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Другою ДВС було створено умови для неможливості проживання його с сином у квартирі і піддають небезпеки життю його дитини та його. Вищенаведені документи свідчать що незважаючи на виконання рішення суду про вселення, [PERSON] та його малолітній син [PERSON], з поважних причин не могли проживати у спірній квартирі. Зі слів сторін по справі встановлено, що у 2008 році [PERSON] знов вчинив кримінальне правопорушення та був засуджений до позбавлення волі за ст.115 КК України. Як вбачається з заяви [PERSON] до органів опіки та піклування міста Одеси чи Одеської області , посвідченої 08.02.2011 року начальником ОСІ -21 Рябцевим Ю.В., [PERSON] дав згоду на виховання його малолітнього сина [PERSON], [INFO] його хрещеною матір'ю [PERSON]. [PERSON] також надав згоду на проживання сина в сім ї [PERSON]. 27 травня 2015 року [PERSON] що народився [INFO] змінив ім'я на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Відповідно до посвідчення [NUMBER] виданого 10 жовтня 2016 року Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, [PERSON] призначена піклувальником над [PERSON]. Учасниками справи не оспорювало ся,що після звільнення з місць позбавлення волі у 2015 році, [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом про вселення до квартири [ADDRESS], позов пред'явлено від власного імені а також в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про його смерть виданим 10 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. 13 квітня 2017 року [PERSON] набув повноліття, і в цей день ним подано позов до Малиновського районного суду міста Одеси до [PERSON], [PERSON], [PERSON], як законного представника малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], КП «ЖКС «Хмельницький» за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської Ради, Малиновського районного відділу м. Одеси ГУ ДМС України в Одеській області про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням, вселення та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення. [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] за місцем реєстрації не проживав з поважних причин, що було встановлено судом в ході розгляду даної справи, відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не визнають його право на користування спірною житловою площею та категорично заперечують проти вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] та приймає рішення про вселення позивача до квартири [ADDRESS]. Як вбачається з довідки про стан сім ї та реєстрацію № 586 від 23.11.2017 року виданої [PERSON], у квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровано п ять осіб: [PERSON] - основний квартиронаймач; [PERSON] - брат; [PERSON] - батько; [PERSON] - син; [PERSON] -син. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказує що [PERSON], [PERSON] та малолітні діти [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі більше ніж шість місяців. Разом з тим ні з позовної заяви [PERSON], ні з пояснень його представника в судових засіданнях не вдалося з'ясувати з якого ж саме часу, з яких причин на їх думку відповідачі залишили житло. Документами підтверджується, що відповідно до розпорядження № 834 від 27.09.2001 року [PERSON], яка працює начальником ЖЄД -72 з 1990 року, надано службову квартиру [ADDRESS] на склад сім ї три чоловіки: вона, чоловік [PERSON] та дочка - [PERSON]. Відповідач [PERSON] розповів суду, що після отримання дружиною службової квартири він прописався за адресою [ADDRESS]. У 2016 році вони з дружиною посварилися і він переїхав проживати до сина [PERSON], на якого службове житло не отримувалося, який постійно проживав та проживає по [ADDRESS]. У 2016 році за згодою [PERSON], як єдиного повнолітнього члена сім ї на той час, [PERSON] знову було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. Правомірність повторної реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] стороною позивача не визнається, однак позову до суду про визнання незаконною реєстрації [PERSON] у спірній квартирі не пред'явлено. Як вбачається з листа № 38/126395 від 21.12.2018 року Хмельницього ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, [PERSON] повідомлено, що в процесі розгляду його повідомлення встановлено, що за адресою: [ADDRESS] мешкає [PERSON], на основі того, що з її слів вказана квартира належить її родичам. Суд приймає до уваги вказаний лист Хмельницього ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області, однак вважає, що вищевказаний документ не підтверджує факту не проживання відповідачів на спірній житловій площі протягом шести місяців, без поважних причин. За змістом ст.71 ч.ч.1, 2, ст. 72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї (колишніх членів сім'ї) за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї (колишні члени сім'ї) були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у разі спору може бути продовжено судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки здійснюється у судовому порядку. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні Житлове законодавство не встановлює, у зв'язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1.письмовими, речовими і електронними доказами;2.висновками експертів;3) показами свідків. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підвереджувати іншими засобами доказування. За правилами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них з яким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками( усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статі 18 Закону України « Про охорону дитинства» діти - члени сім ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи вищенаведені вимоги законодавства суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову про визнання малолітніх [PERSON], 2010 року народження та [PERSON], 2008 року народження таким що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки неповнолітні не можуть самостійно визначати своє місце проживання , а тому сам факт їхнього не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що малолітні [PERSON] та [PERSON] набули право власності або право постійного користування іншим житлом позивач не надав, хоча це відповідно до цивільно-процесуального законодавства України є його процесуальним обов'язком. Таким чином з підстав викладених вище у мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що [PERSON] всупереч ст. 81 ЦПК України належними та допустимими доказами не довів того, що [PERSON], [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] відсутні у спірному приміщенні понад встановлені строки без поважних причин, тому суд відмовляє і в задоволенні позовних вимог про визнання цих осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Стосовно позовних вимог [PERSON] про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення суд зазначає наступне. Згідно ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо). Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.1 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Відповідно до ч. 2 ст.106 ЖК України, при відмові наймодавця у визнанні члена сім'ї наймача по договору найма наймачем, спір може бути вирішений у судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 824 ЦК України, у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Згідно положень ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. В такому разі договір найму на квартиру підлягає оформленню на ім'я члена сім'ї, який має право користуватися квартирою. Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п.1,1.1. Розпорядження голови Малиновської районної адміністрації за № 306/01-06 від 10.07.2015 року « Про зміну договорів найму на житлові приміщення», закріплено житлову площу та переоформлено особовий рахунок. Розірвано договір найму з [PERSON] на 2х34,00 кв.м. у зв'язку зі смертю. Укладено договір найму з онуком - [PERSON] на дві кімнати житловою площею 34,00 кв.., ізольованої квартири [ADDRESS] на склад родини -5 осіб (він, син - [PERSON], син - [PERSON], брат батька - [PERSON], син бара батька - [PERSON]). Підстава: рішення апеляційного суду Одеської області від 25.06.2015 року. В контексті ст..106 ЖК України право у позивача на укладення з ним договору найму житлового приміщення спірною квартирою виникло б у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення. Оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] таким що втратив право користування спірною квартирою, тому і не має підстав для задоволення вимог про зобов'язання КП «ЖКС «Хмельницький» укласти договір найму житлового приміщення квартирою [ADDRESS]. Стосовно позовних вимог [PERSON], суд дійшов наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з покійним [PERSON], а у 2011 році коли останній відбував покарання у місцях позбавлення волі, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Позов [PERSON] як третьої особи з самостійними вимогами обґрунтовано тим, що після того як її чоловік [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі, вони намагалися зайти до квартири де [PERSON] був зареєстрований, однак їм цього не вдалося зробити, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] змінили замки у вхідних дверях квартири. [PERSON] не впустив їх до квартири, і дані обставини призвели до різкого погіршення стану здоров'я чоловіка та його термінової госпіталізації. [PERSON] вважає, що оскільки була дружиною покійного [PERSON], деякий час разом з ним та його сином [PERSON] проживала у спірній квартирі, а тому набула право користування цим житлом. Однак ні в позовній заяві, ні особистих поясненнях в залі суду [PERSON] не послалася ні на один доказ, щоб підтверджував її позов. Відповідно до статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціального уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. В ході судового розгляду [PERSON] заявила, що зареєстрована в [ADDRESS]. В контексті ст. 65 ЖК України член сім'ї наймача житлового приміщення має право на вселення до займаного приміщення своєї дружини тільки за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним. Оскільки в ході судового розгляду було доведено що письмової згоди всіх членів сім'ї [PERSON], на вселення до спірної квартири його дружини [PERSON] не було, інші позовні вимоги заявлені [PERSON] є похідними від вимог про вселення, тому у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial