Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

До суду звернувся заявник [PERSON] із заявою про видачу обмежувального припису. У поданій заяві [PERSON] просить: заборонити [PERSON] наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. Обґрунтовуючи подану заяву, [PERSON] вказує, що заявник та заінтересована особа є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 серпня 2020 року. Заявник вказує, що тривалий час потерпає від домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства. Місцем вчинення психологічного насильства є будинок [ADDRESS] . Будинок не введений в експлуатацію, земельна ділянка належить заявнику на праві приватної власності, земельна ділянка придбана, а будинок побудований заявником до шлюбу, судове рішення про поділ майна подружжя судом не ухвалювалося. Зазначає, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2020 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення 26.06.2020, 28.06.2020, 12.07.2020 адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 173-2 КУпАП. Однак, як вказує заявник, [PERSON] своєї поведінки не змінює, до психологічного насильства додалося фізичне насильство. Зокрема, 14 листопада 2020 року [PERSON] за місцем спільного проживання влаштувала конфлікт, під час якого нанесла заявнику легкі тілесні ушкодження. 15 січня 2021 року, близько 09 години, на подвір`ї будинку [ADDRESS] [PERSON] влаштувала конфлікт, під час якого нанесла заявнику легкі тілесні ушкодження. 25 січня 2021 року [PERSON] близько 12 години за місцем спільного проживання вчиняла на заявника психологічний та економічний тиск шляхом перешкоджання у користуванні газовою плитою для приготування їжі. 14 лютого 2021 року [PERSON] близько 23 години нанесла заявнику тілесні ушкодження шляхом забризкування очей перцевим спреєм, внаслідок чого [PERSON] отримав хімічний опік очей. 20 лютого 2021 року [PERSON] разом із неповнолітньою донькою [PERSON] у добровільному порядку виселилися з місця спільного проживання, розташованого за вказаною вище адресою. При цьому, [PERSON] викрала майно, яке належить заявнику на праві приватної власності. Після виселення [PERSON] заявник змінив замки в будинку, оскільки він, як власник майна, наразі заперечує проти проживання [PERSON] у вказаному будинку через систематичне психологічне і фізичне насильство з боку останньої. Також, заявник вказує, що 29 березня 2021 року [PERSON] незаконно проникла на територію домоволодіння заявника. Того ж дня, близько 19 години 10 хвилин переглядаючи камери відеоспостереження за будинком у онлайн режимі через смартфон заявник побачив, як [PERSON] за допомогою драбини намагається проникнути на територію домоволодіння. [PERSON] ввела в оману працівників поліції щодо прав на земельну ділянку, незаконно проникла на територію домоволодіння заявника, зламала замок у метало пластикових дверях, що виходять на терасу будинку і намагалася викрасти особисті речі заявника (посуд і телевізор). Весь час перебування на території домоволодіння [PERSON] поводилася агресивно, принижувала заявника, погрожувала розправою, поверненням до домоволодіння в інші дні. При цьому, з позовом до суду про вселення та/або усунення перешкод у користуванні майном [PERSON] не зверталася. Крім того, як зазначає заявник, 30 березня 2021 року [PERSON] у соціальній мережі Фейсбук оприлюднила пост, у якому виклала інформацію про події, які мали місце 29 березня 2021 року під час незаконного проникнення останньої до житла заявника. У пості [PERSON] виклала недостовірну інформацію у принизливому і образливому для заявника стилі, намагаючись нав`язати громадськості думку про те, що він веде аморальний та асоціальний спосіб життя, внаслідок чого став жертвою шахрайства з боку свого адвоката. Також, заявник зазначає, що поведінка [PERSON] зумовлена майновими претензіями, зокрема, шляхом погроз, принижень та залякувань [PERSON] систематично чинить на заявника психологічний тиск, метою якого є спонукання заявника відмовитись на її користь від майна, яке належить йому на праві приватної власності і не є спільним майном подружжя, а також спонукання до безпідставних грошових виплат на її користь під виглядом додаткових витрат на утримання дитини. Крім того, заявник вказує, що [PERSON] у березні 2021 року надіслала йому на особистий номер ряд повідомлень, які містять безпідставні звинувачення, погрози, образи, приниження, невдоволення розміром аліментів на утримання дитини, майнові претензії, погрози приїжджати до будинку коли вважатиме за необхідне. Вказані повідомлення, як зазначає заявник, викладені у брутальному, образливому і принизливому стилі, такі повідомлення викликають у заявника пригнічений емоційний стан, почуття розпачу, безвиході і страху. Заявник вважає, що вірогідність продовження і повторного вчинення насильства [PERSON] щодо заявника є високою, оскільки сам факт появи [PERSON] у будинку після виселення в обумовлений вище спосіб без попередження та пояснення причин, але в супроводі працівників поліції та її агресивна поведінка, свідчать про вчинення на заявника психологічного тиску, що зумовлено претензіями майнового характеру. Також, заявник вказує, що під час подій 29 березня 2021 року [PERSON] було зроблено ряд відеозаписів і розміщено на власній сторінці у соціальній мережі Фейсбук, у яких [PERSON] умисно спотворює дійсні обставини, які мали місце 20 лютого 2021 року. Вказані відео є маніпулятивними, покликані створити атмосферу громадського осуду поведінки заявника. Заявник вважає, що реальні причини появи [PERSON] 29 березня 2021 року у будинку, це запис подібних відео сюжетів з метою вчинення психологічного насильства над заявником. Крім того, заявник просить врахувати, що після виселення [PERSON] у заявника покращилася якість життя, що полягає у відсутності конфліктів, провокацій, образ і принижень зі сторони [PERSON] з будь-якого приводу, можливості переглядати телепрограми за своїм смаком, слухати музику, співати, безперешкодно готувати собі їжу, впорядковувати будинок та територію домоволодіння, заявнику 58 років, він є пенсіонером, прагне до спокійного і стабільного життя, володіти своєю власністю без втручання третіх осіб, а не систематичного психологічного тиску через нереалізовані майнові претензії [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за поданою заявою та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. 06 квітня 2021 року до суду від заінтересованої особи [PERSON] надійшов відзив на заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису. Не погоджуючись із даною заявою, [PERSON] вказує, що доводи заявника про те, що він піддається домашньому насильству є спірними з огляду на те, що заявник вже неодноразово визнаний винним у вчиненні домашнього насильства (протоколи про адміністративні правопорушення серії АПР18 №201634, серії АПР18 №201637, серії АПР18 №201639), стосовно нього був застосований терміновий заборонний припис, неодноразово проводились з ним профілактичні бесіди працівниками поліції, ювенальної превенції та опікунською щодо вчинення домашнього насильства по відношенню в першу чергу до неповнолітньої доньки. Викладене свідчить, що [PERSON] не набув пріоритетного права на дієвий, ефективний та невідкладний захист засобом видачі обмежувального припису та застосування відносно заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження прав. Також, [PERSON] вказує, що на розгляді у суді перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділу майна шляхом визнання права власності на частку майна та виплати грошової компенсації. Також зазначає, що Виконавчим комітетом Бучанської міської ради 22 жовтня 2019 року закріплено та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2007 року народження, разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Факт постійного проживання за вказаною адресою, як вказує [PERSON] , підтверджується актом депутата та медичними деклараціями. [PERSON] зазначає, що посилання заявника щодо фізичного та психологічного насильства з її сторони нічим не підтверджені та є надуманими, як і посилання щодо викрадення майна заявника. Натомість вказує, що на розгляді у суді перебуває справа №367/1413/21 за фактом вчинення [PERSON] домашнього насильства над неповнолітньою донькою. 16 лютого 2021 року рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради №120 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [PERSON] зазначає, що враховуючи складні обставини, в яких опинилася неповнолітня донька, постійний моральний, психологічний тиск зі сторони батька на дитину, постійне порушення права на проживання дитини за вказаною адресою, загрози її життю та здоров`ю, прийнято рішення щодо рекомендованого з донькою тимчасового виїзду з будинку у безпечне місце, у зв`язку з чим посилання заявника про те, що вона із донькою 20 лютого 2021 року у добровільному порядку виселилися зі спільного місця проживання за адресою: [ADDRESS] , - не відповідають дійсності. Щодо посилань заявника з приводу незаконного проникнення заінтересованої особи на територію домоволодіння 29 березня 2021 року, [PERSON] вказує про відсутність права власності у заявника на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , вказаний будинок є спірним майном у цивільній справі, при цьому, змінюючи без її згоди замки та блокуючи доступ на територію та до будинку, розмістивши камери відеонагляду за будинком, заявник повністю порушує її права та права доньки на користування спільним майном та приватність. Також, [PERSON] вказує, що [PERSON] умисно ухиляється від сплати аліментів та не бажає приймати участь в утриманні дитини. [PERSON] вказує, що заявник, намагаючись вижити її з донькою будь-якими способами, подає до суду, інших інстанцій фіктивні довідки, недостовірні, перекручені дані, затягує судові справи неявкою, відзивами, провокує конфлікти публічно в присутності дитини, проводить без її згоди аудіо та відеозаписи. Крім того, [PERSON] зазначає, що під час спільного проживання з [PERSON] , останній постійно застосовував фізичне та психологічне насильство, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції, всі виклики за два роки зафіксовані. Враховуючи викладене, [PERSON] вважає, що саме вона та її неповнолітня донька є особами, які зазнають постійного домашнього насильства від заявника [PERSON] , а тому просить відмовити у задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису. У відповіді на відзив, яка надійшла 12 квітня 2021 року, представник заявника вказує, що посилання [PERSON] про те, що заявник визнаний винним у вчиненні домашнього насильства стосовно неповнолітньої доньки, спростовуються відповідними судовими рішеннями, зокрема, постановою Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2021 року у справі №367/1413/21; постановою Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року у справі №367/4563/20, зміненою постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021. Починаючи з 2019 року заінтересована особа [PERSON] стала пред`являти заявнику майнові і інші претензії, серед яких була вимога щодо залишення місця спільного на той час проживання за адресою: [ADDRESS] , на що отримала відмову. Після цього, заінтересована особа серед друзів, знайомих почала поширювати щодо заявника інформацію про те, що він алкоголік, ігроман, домашній насильник, а також умисно розвивати у доньки синдром відторгнення батька, формуючи у дитини негативний образ батька, який несе загрозу. До цього додалися регулярні виклики поліції з будь-якого приводу, зокрема, станом на 30 липня 2020 року заінтересованою особою здійснено 14 викликів поліції, фактично всі звернення [PERSON] розглянуті відповідно до Закону України «Про звернення громадян» у зв`язку із відсутністю ознак правопорушення. 29 липня 2020 року заінтересована особа [PERSON] звернулася до Ірпінського міського суду Київської області із заявою про видачу обмежувального припису, 30 липня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/4673/20 заявнику [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] , було відмовлено у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Таким чином, представник заявника зазначає, що вказані факти свідчать про те, що заявник піддавався психологічному насильству зі сторони заінтересованої особи, метою якого було спонукання залишити місце проживання. Стосовно посилання заінтересованої особи на судовий спір про поділ майна, представник заявника зазначила, що дійсно 26 квітня 2020 року заінтересована особа звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до заявника про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя, поділ майна, виплату грошової компенсації (справа №367/3859/20). Представник заявника вказує, що наразі власником майна є заявник і він в силу ст.319 ЦК України, заперечує проти проживання заінтересованої особи за адресою: [ADDRESS], через її агресивну та конфліктну поведінку. Оцінюючи ризики у даній справі, заявник просить врахувати, що заінтересована особа у своєму відзиві визнала, що 14 лютого 2021 року нанесла заявнику тілесні ушкодження, що публікує в соціальній мережі дописи з негативною інформацією про заявника, що 29 березня 2021 року незаконно проникла на територію домоволодіння заявника. У доповненнях від 15 квітня 2021 року представник заявника зазначила, що 12 квітня 2021 року о 16 годині 28 хвилин заінтересована особа [PERSON] прибула до місця проживання заявника за адресою: [ADDRESS] , та проводила фото і відеозйомку будинку, таким чином, вчиняючи психологічний тиск на заявника. 16 квітня 2021 року до суду від [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких остання звинувачує представника заявника [PERSON] у шахрайстві стосовно заявника, а також зазначенні недостовірних відомостей у відповіді на відзив. Стверджує про наявність в неї та дитини права на проживання та володіння майном за адресою: [ADDRESS] , та перешкоджання у реалізації ними свого права заявником, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні поданої заяви. 16 квітня 2021 року судом залучено до участі у справі, на підставі ч.2 ст.350-3 ЦПК України, в якості заінтересованих осіб неповнолітню дитину [PERSON] , Службу у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради та Ювенальну превенцію Відділення поліції №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області. У судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві та відповіді на відзив. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Представник заінтересованої особи Служби у справах дітей та сім`ї Центру соціальних служб Управління соціальної політики Бучанської міської ради Піддубна І.В. у судовому засіданні поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі-Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 згаданого Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, входять, в тому числі - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти) (ч.2 ст.3 Закону). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як видно із матеріалів справи, 20 серпня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 20 серпня 2005 року зроблено відповідний актовий запис №253 (а.с. 8, 86). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.84). Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 22 жовтня 2019 року №660, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де вона постійно проживає, та затверджено відповідний висновок служби у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради про визначення місця проживання дитини, зобов`язано батьків дитини належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини та не перешкоджати один одному в участі у її вихованні та утриманні (а.с. 92-93). 18 серпня 2020 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/6725/19, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Відповідно до мотивувальної частини зазначеного рішення суду, враховуючи, що позивач та її донька не позбавлені свободи пересування, суд вважає недоцільним при визначенні місця проживання дитини вказувати адресу, за якою повинні проживати позивач та її малолітня донька (а.с., а.с. 25-27, 74-80, 85). 18 грудня 2019 року Ірпінським міським судом Київської області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця і до досягнення нею повноліття. Постановою державного виконавця Бучанського ВДВС ГТУЮ у Київській області від 23.12.2019 відкрито виконавче провадження №ВП 60930589 з примусового виконання зазначеного вище судового наказу (а.с. 87). Відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії КВ №9061981, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,1381 га, кадастровий номер 3210945300:01:121:0921, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). 16 листопада 2020 року [PERSON] звернувся до Ірпінського ВП ГУНП в Київській області із заявою про те, що колишня дружина вчинила конфлікт, вказана заява зареєстрована за №34157 (а.с. 9). Відповідно до копії медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 14 листопада 2020 року №10925, у [PERSON] діагностовано забій м`яких тканин лівої частини обличчя (а.с. 10). Згідно із талоном-повідомленням єдиного обліку №2, [PERSON] звертався до відділу поліції щодо неправомірних дій з боку [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до копії медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 15 січня 2021 року №341, у [PERSON] діагностовано подряпини лівої скроневої ділянки та забої м`яких тканин обличчя (а.с. 13). Згідно із копією медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 11 лютого 2021 року №1304, у [PERSON] діагностовано забій м`яких тканин правої щоки (а.с. 17). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15 лютого 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] про те, що 14 лютого 2021 року за адресою: [ADDRESS] , колишня дружина нанесла йому тілесні ушкодження та забризкала очі перцевим спреєм, номер кримінального провадження 12021116420000045 (а.с. 18). Згідно із копією медичної довідки, виданої травмпунктом Ірпінської ЦМЛ від 14 лютого 2021 року №1405, у [PERSON] діагностовано хімічний опік очей та обличчя перцевим спреєм, алкогольне сп`яніння (а.с. 19). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 21 лютого 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] про те, що 20 лютого 2021 року близько 11 години 10 хвилин за адресою: [ADDRESS] , колишня дружина [PERSON] шляхом вільного доступу викрала речі, номер кримінального провадження 12021116420000070 (а.с. 20-23). Згідно із копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2020 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідно до копії постанови Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 2020 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні 12 липня 2020 року адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, визнано не винним у вчиненні 15.06.2020, 26.06.2020, 28.06.2020 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (а.с.246-248). Долучені до матеріалів заяви заявником фотокопії переписки свідчать про наявність конфлікту між колишнім подружжям з приводу права володіння будинком та спілкування з дитиною, а також містять звинувачення на адресу представника заявника [PERSON] (а.с. 30-44). Відповідно до копії акта депутата Бучанської міської ради від 31 липня 2019 року, за адресою [ADDRESS] , не зареєстровані, але постійно проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 81). Згідно із деклараціями [PERSON] та [PERSON] про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, фактичне місце проживання останніх зазначене за адресою: [ADDRESS] (а.с. 82-83). Відповідно до копії листа Бучанської міської ради №04-08/2/727 від 25.02.2021, адресованого ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області, 20 лютого 2021 року громадянка [PERSON] , матір малолітньої [PERSON] , виконала свої зобов`язання щодо зміни місця проживання себе і доньки задля налагодження психологічного стану дитини та на теперішній час проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 94). Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 16 лютого 2021 року №120, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 96-98). Також, судом досліджено висновок комплексного психодіагностичного дослідження дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 100-102). Відповідно до термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 020686 від 21 листопада 2020 року, вказаний припис винесений строком на 5 діб стосовно [PERSON] , який зі слів заявниці здійснює психологічний тиск та перешкоджає проживанню за адресою: [ADDRESS] ; постраждалою особою є [PERSON] ; захід припису полягає у забороні в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 106, 129). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 209283 від 14 лютого 2021 року, 14.02.2021 близько 20 години 45 хвилин [PERSON] за місцем свого проживання, а саме: [ADDRESS] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дочки, неповнолітньої [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її сторону погрозами, нецензурними словами, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоровю [PERSON] (а.с. 130). Згідно із копією постанови Ірпінського міського суду Київської області від 02 квітня 2021 року, матеріали справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП повернуто до Бучанського ВП для виконання вимог ст. 256 КУпАП (а.с. 249-250). У письмових поясненнях на адресу Ірпінського відділу поліції ГУНП в Київській області від 06.07.2020, 27.11.2020, 04.01.2021, 23.01.2021, неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , вказувала на наявність конфліктів між батьками, в ході яких батько - [PERSON] застосовував фізичне та психологічне насильство щодо матері - [PERSON] , а також на застосування психологічного насильства зі сторони батька щодо неї (а.с. 107-112). Як видно із матеріалів справи, заінтересована особа [PERSON] неодноразово зверталася до поліції щодо вчинення стосовно неї неправомірних дій зі сторони [PERSON] , зокрема: 12 червня 2017 року; 28 липня 2019 року; 11 січня 2020 року; 18 березня 2020 року; 15 червня 2020 року; 26 червня 2020 року; 20 липня 2020 року; 28 липня 2020 року; 21 листопада 2020 року; 01 січня 2021 року; 19 січня 2021 року; 14 лютого 2021 року (а.с. 113-155). Відповідно до копії листа Ірпінського ВП ГУНП в Київській області №7718 від 30.07.2020, адресованого [PERSON] , перевірку за зверненнями №779 від 11.01.2020, №2193 від 29.01.2020, №2693 від 04.02.2020, №16174 від 15.06.2020, №17528 від 26.06.2020, №17545 від 26.06.2020, №17573 від 26.06.2020, №19468 від 11.07.2020, №20629 від 20.07.2020, №20644 від 20.07.2020, №21224 від 25.07.2020, №21225 від 25.07.2020 проведено відповідно до вимог ЗУ «Про звернення громадян» та прийнято рішення про відсутність ознак кримінального правопорушення, за матеріалами перевірки №17528 відомості було внесено до ЄРДР за №1202011504000116 від 26.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с. 127-128). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 18 липня 2021 року підрозділом дізнання Ірпінського ВП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] про те, що 26 червня 2020 року близько 01 години 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] наніс їй тілесні ушкодження (а.с. 165). Згідно із копією медичної довідки, виданої Ірпінською ЦМЛ від 26 червня 2020 року №5336, у [PERSON] діагностовано забій м`яких тканин передньої грудної стінки, лівого передпліччя (а.с. 166-167). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 31 березня 2021 року сектором дізнання ВП №1 Бучанського РУП ГУНП в Київській області внесено відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] про те, що 29 березня 2021 року невстановлена особа нанесла їй тілесні ушкодження (а.с. 168-170). 24 грудня 2020 року [PERSON] зверталася до поліції та прокуратури, а 04 січня 2021 року до Бучанської міської ради, щодо погроз їй, як позивачу, та свідкам, у цивільній справі №367/3959/20 (а.с. 156-160). Як заявник [PERSON] , так і заінтересована особа [PERSON] долучили до матеріалів справи фотокартки, на яких зображені заподіяні їм тілесні ушкодження (а.с. 11, 14-16, 161-164). 11 липня 2020 року зафіксовано виклик бригади ЕМД для надання медичної допомоги [PERSON] , привід до виклику - гостра реакція на стрес (а.с. 232-233). Представником заявника долучено копії відповідей на запити з приводу звернення [PERSON] за наданням медичної допомоги (а.с. 235-236). Згідно із актом депутата Бучанської міської ради від 05 травня 2021 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , в будинку, що не введений в експлуатацію, без реєстрації (а.с. 230). [PERSON] долучила копію звернення до секретаря Бучанської міської ради від 17.05.2021 року щодо виправлення недостовірних даних у вищезазначеному акті депутата. Зокрема, вказує, що акт, долучений до суду у спробі приховати факт існування дитини та позбавити їх з дитиною права на проживання та майнові права (а.с. 10-11, т. 2). Також, заінтересованою особою [PERSON] долучені копії позитивних характеристик на неї з місця роботи та проживання, копії характеристик на дитину [PERSON] , копію медичної довідки про те, що [PERSON] на обліку в КНП «Бучанський ЦПМД» БМР не перебуває і не має хронічних захворювань (а.с. 12-22, т. 2). Згідно із інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №255867241, [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 238-239). Відповідно до довідки №305 від 05 травня 2021 року, виданої головою кооперативу «Ювілейний» Савостіною Л.В., [PERSON] дійсно проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2015 року і по теперішній час (а.с. 229). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила видачу зазначеної довідки та вказала, що [PERSON] добровільно покинула місце проживання за адресою: [ADDRESS] , 20 лютого 2021 року. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що її син [PERSON] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] . Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Суд вважає важливими обставини, викладені у заяві, разом з тим вони не можуть слугувати підставою для застосування обмежувального припису, виходячи з наступного. За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що його колишня дружина [PERSON] є кривдником та застосовує фізичне і психологічне насильство стосовно нього. Разом з тим, судом встановлено, що заявник також притягався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства стосовно [PERSON] . Як заявник, так і заінтересована особа [PERSON] неодноразово зверталися до поліції стосовно вчинення домашнього насильства зі сторони один одного. Крім того, із матеріалів справи та пояснень учасників справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] існує спір про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділу. На даний момент заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] проживають окремо, однак між ними існує конфлікт щодо володіння та користування спірним майном. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування вказаних заявником заходів обмежувального припису. Досліджені в судовому засіданні відеозаписи, надані як заявником, так і заінтересованою особою, не спростовують зазначених вище висновків суду. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19), від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19 (провадження № 61-15016св19). Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність та взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні заяви слід відмовити. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed