Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, що була уточнена, у якій просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна [NUMBER] від 30.06.1995 р. дійсним укладений на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. У судове засідання представник позивача звернувся з заявою, у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа у судове засідання не з'явилась. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що в грудні 2014 р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білик В.В. з заявою «Про вступ у спадщину та оформлення договору дарування». Однак позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу було укладено на Одеській товарній біржі (надалі - ОТБ) і відомості про даний договір відсутні в єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 30.06.1995 р. за [NUMBER] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. Договір було укладено на Одеській товарній біржі та 05.07.1995 р. та в подальшому належним чином було зареєстровано комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації нерухомості», про що свідчить надпис на зазначеному договорі під реєстраційним номером 91 від 05.07.1995 р . Договір було укладено за реальні гроші та засвідчено заступником директора ОТБ - В.Ф. Бойченко. Таким чином, усі зобов'язання по договору купівлі-продажу [NUMBER] від 30.06.1995 року були виконані в повному обсязі. Оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до ст.15 якого, сторони нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу дійсним. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК України (1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною. На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved