Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

до Кремінського районного суду Луганської області звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Якимович Олександр Вікторович, з цивільним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Зазначений позов мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.2015 року. Згідно Довідки Кремінської міської ради Луганської області від 04.02.2021 року № 714 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до акту про встановлення фактичного проживання особи від 03.02.2021 року, з березня 2019 року та по теперішній час відповідач за вказаного адресою не проживає. Добровільно [PERSON] не знявся з реєстрації, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, а тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом позбавлення [PERSON] , [INFO] , права користування житловим приміщенням будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 11.03.2021 року. Ухвалою Кремінського районного суду Луганської області від 02.04.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14.04.2021 року. Інші процесуальні рішення не приймалися. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали у повному обсязі. Представник позивача у заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань та заяв не подавав. У зв`язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов на подано, а позивач не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, дійшов наступних висновків. Згідно договору дарування від 07.06.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Кремінського районного нотаріального округу Недбайло Л.М., зареєстровано в реєстрі за №713, власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] (а.с. 52). Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 04 лютого 2021 року (Вих. №714 від 04.02.2021 року), за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Актом про встановлення фактичного проживання особи від 03.02.2021 року підтверджується те, що з березня 2019 року [PERSON] за зазначеною вище адресою не проживає (а.с. 11). Суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у цивільних правовідносинах та предметом спору є право на проживання у житловому будинку. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своє сім`ї, інших осіб. У відповідності до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116,156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Крім того, у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду №5 від 7.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано про те, що ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що позивач має родинні зв`язки з відповідачем [PERSON] , останній доводиться [PERSON] сином. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, наслідком визнання особи в судовому порядку такою, що втратила право користування житловим приміщенням є зняття її з реєстрації місця проживання. Таким чином суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, на підставі безпосередньо досліджених наявних у справі доказів, вважає, що відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника приватного житлового будинку, втратив право на користування ним у зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації на протязі більше року, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а вказані перешкоди підлягають усуненню. Як вбачається із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції №18543 від 05.02.2021 року [PERSON] сплатила через Ощадбанк судовий збір у розмірі 908,00 грн. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved