Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

До Малиновського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - Малиновська районна адміністрація виконавчого комітету Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав відповідачки у відношенні [PERSON], [INFO]., та призначення її опікуном малолітнього [PERSON], [INFO].. В обгрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначала, що вона є бабусею [PERSON], [INFO]., оскільки його батьківство було встановлено рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2016р. У зв»язку з тим, що дитина проживає та зареєстрована разом з нею, відповідачка - мати дитини, не цікавиться сином, не піклується про нього, участі у вихованні, навчанні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає, не цікавиться справами та станом здоров»я дитини, весь тягар по утриманню дитини несе позивачка, просила позбавити відповідачку батьківських прав у відношенні [PERSON], [INFO]. та призначити її опікуном над цією дитиною. В судовому засіданні позивачка, її представник та представник третьої особи підтримали позовні вимоги та просили її задовольнити. Відповідачка позовні вимоги не визнала та просила не позбавляти її батьківських прав у відношенні дитини, посилаючись на те, що вона любить сина та бажає приймати участь у його вихованні та утриманні, догляді за ним, однак позивачка перешкоджає їй в спілкуванні з дитиною. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В Україні законодавство про охорону дитинства грунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», (п.16), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновідомих норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язками. У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO]., являється сином [PERSON] та [PERSON], сина позивачки, батьківство відносно якого встановлено рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2016р. Як вбачається з довідки-виписки з будинкової книги про склад сім»ї та прописку від 18.03.2016р., позивачка та [PERSON] зареєстровані за проживають за однією адресою - [ADDRESS]. За життя сина позивачки - [PERSON] відповідачка також проживала у цьому будинку, а після того як він [INFO]. помер переїхала проживати та проживає разом із своїм співмешканцем, від якого народила дитину, на [ADDRESS]. Заявами сусудів позиачки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджено, що з 2012р. дитина проживає разом зі своєю бабусею, яка займається його вихованням. Водить його до школи, робить з ним уроки, матеріально його забезпечує. Матір дитини зазначені суміди бачили рідко, інколи вона забирала дитину погуляти на 2-3 години. В характеристиці, складеної на учня 1-Д класу [PERSON], директором Загальноосвітньої школи №8, хлопчик зарахований до 1-го класу 01.09.2015р. В школу поступив підготовленим, з високою шкільною мотивацією. В навчальній діяльності проявляє активну участь. Щоденно бабуся супроводжує дитину до школи та зі школи, вона повністю утримує онука - купляє шкільні приладдя, одяг, сплачує всі культурно-масові мироприємства, багато приділяє уваги дитині в плані виховання, постійно цікавиться його успіхами у навчанні. Про маму згадує рідко, мама за час навчання дитини в школі з»явилася один раз, успіхами дитини не цікавиться. В матеріалах справи є велика кількість квитанцій, сплачених позивачкою за дитячий садок та довідка Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №174 від 30.09.2015р., з якої вбачається, що [PERSON]. [INFO]., відвідував дитячий садок з 07.06.2010р. по 31.07.2015р. В цій довідці зазначено, що бабуся [PERSON] постійно приймала участь в житті дитини, надавала благодійну допомогу та оплачувала харчування дитини в дошкільному закладі. У жовтні 2015 року позивачка вже зверталася до суду з аналогічною позовною заявою, однак ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23.02.2016р. вона була залишена без розгляду. В матеріалах справи є копія акту обстеження житлових умов будинку, в якому проживає позивачка, від 19.10.2015р., з якого вбачається. що житлово-побутові умови, створені для дитини, у якої є своя кімната, облаштована меблями та всім необхідним, є задовільними. Також в матеріалах справи є акт обстеження житлово-побутових умов квартири [ADDRESS], в якій проживає відповідачка, з якого вбачається, що у цій квартипрі проживає [PERSON] разом зі своїм цивільним чоловіком та дитиною - [PERSON], [INFO], умови задовільні. Згідно довідки КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров»я» від 23.03.2017р. [PERSON], 1988р.н. згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки наркологічного обліку не значиться. Відповідно довідки Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області від 21.02.2017р. [PERSON] згідно бази даних «Армор» до адміністративної та кримінальної відповдіальності не притягувалася. Крім того, згідно довідок управління соціального захисту населення в Малиновському районі м.Одеси [PERSON] отримала одноразову грошову допомогу при народженні [PERSON], [INFO]., за період з 01.04.2008р. по 30.04.2008р. в розмірі 4080грн. та отримувала допомогу як одинока матір на дитину [PERSON] [INFO]., за період з травня 2008р. по січень 2017р. В матеріалах справи є повідомлення КУ «Одеський міський центр профілактики та боротьби зі Віл-інфекцією /СНІДом» від 24.03.2017р., з якого вбачається, що [PERSON] перебуває на диспансерному обліку в КУ «Одеський міський центр профілактики та боротьби зі Віл-інфекцією /СНІДом» з 02.04.2008р. та їй виставлений діагноз - ВІЧ-інфекція 1 клінічна стадія, асимптоматична течія. Згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.12.2015р. про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO]., враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO]., на підставі ст. 164 СК України, орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO]., відносно сина [PERSON], [INFO] . та призначити опікуном [PERSON], [INFO].. В судовому засіданні відповідачка підтвердила, що вона купує продукти, дає по мірі можливості кошти позивачці, забирає сина погуляти з нею, однак позивачка бажає, щоб відповідачка переоформила на неї карточку по отриманню допомоги, що не є можливим. Крім того, відповідачка пропонувала позивачці, щоб та брала продукти в магазині, власником якого є мати її цивільного чоловіка, на суму 2000грн. щомісячно, не сплачуючи при цьому коштів, однак та не погодилася. Допитані в судовому засіданні свідки позивачки [PERSON]. [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідачка не в повній мірі піклується про дитину, яка постійно проживає у бабусі, яка забезпечує його вісм необхідним а саме - купує їжу та одяг, сплачує платежі за школу, піклується про нього, дуже любить онука а він її. Свідкам відомо, що відповідачка інколи бере дитину погуляти на 2-3 години, ак потім повертає позивачці. Разом з тим, свідки відповідача [PERSON] та [PERSON] суду поясняли, що відповідачкка бере сина [PERSON] на свята та погуляти, допомагає позивачці продуктами, інколи купує дитині одяг, однак позивачка чинить перешкоди відповідачці у спілкуванні з дитиною, що призводить до скандалів, з приводу чого викликалася поліція. Також вказували, що дитина добре відноситься до своєї матері, однак зі слів дитини їм відомо, що бабуся не дозволяє йому часто бачити маму. До суду надійшли копії матеріалів Малиновського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області по зверненню [PERSON] 13.01.2016р. до Малиновського ВП, в яких зазначено, що 13.01.2016р. до них звернулася [PERSON] із заявою про те, що свекруха не дає їй малолітнього сина [PERSON], [INFO]., погуляти, про що були відібрані пояснення. З наданих відповідачкою фотографій, на яких зображені вона та її син - [PERSON], вбачається, що відповідачка любить свого сина та дитина тепло до неї відноситься. Як було встановлено судом відповідачка категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав та навпаки стверджує, що саме позивачка не дає можливості їй спілкуватися з дитиною. Суд вважає за необхідне зауважити, що позбавлення батьківських прав - це, насамперед, спосіб захисту прав та інтересів дитини, тому у кожному випадку слід виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позивачкою не надано достатніх відомостей, які б безумовно свідчили про злісне ухиляння відповідачки від виховання своєї дитини, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України було б підставою для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 07 грудня 2006 року, прийнятому у справі «Хант проти України» зазначив, що сам факт заперечення батька проти позбавлення його батьківських прав вже може свідчити про його інтерес до дитини. Не можна прийняти до уваги, як належний та допустимий доказ у розумінні ст. 57 ЦПК України висновок від 14.12.2015р. органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки він є одностороннім та необ'єктивним. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Позивач не надала суду належних доказів про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не довела її винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку сина. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], [INFO]., та призначення його опікуном [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: dismissed