Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача орган опіки та піклування Словянської міської ради. Дана позовна заява мотивована тим, що син позивача [PERSON] є батьком [PERSON]. Дитина проживає разом із матірю [PERSON], яка перешкоджає їй та її сину бачити та виховувати дитину, незважаючи на те, що постійно отримувала добровільну допомогу на утримання дитини. З серпня 2015 року по жовтень 2015 року відповідач [PERSON] проживала разом із позивачем у м. Одесі. Вона про відповідача піклувалася, підтримувала в складних ситуаціях. Але після народження дитини відповідач перешкоджає її сину бачити та спілкуватися з онукою, не повідомляла про місце свого фактичного проживання. Рішенням виконавчого комітету Словянської міської ради від 21.10.2015 року встановлений порядок спілкування батька з дитиною. Оскільки батьки мають рівні права та обовязки відносно дитини, в тому числі мають право залучати до виховання інших осіб, що гарантовано ст. 141-160 СК України, [PERSON] син позивача бажає, щоб вона, як бабуся спілкувалася та приймала участь у вихованні онуки, оскільки вона може дати дитині гідне виховання та свою любов. Однак, колишня невістка, маючи рівні з її сином права у відношенні дитини, надала одноособово всі права по спілкуванню та вихованню дитини своїм батькам, а їй всіляко перешкоджає у спілкуванні з онукою. Вона представляла інтереси сина в Дружківському міському суді за його позовом «Про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення порядку зустріч та участі у вихованні дитини» та неодноразово просила відповідача привезти онуку в суд або дати можливість приїхати та побачити дитину. 10.04.2015 року вона направляла замовний лист відповідачу, який вона отримала 17.04.2015 року, з проханням підтвердити фактичне місце проживання дитини, так як бажала приїхати. Також, вона просила привезти дитину в судове засідання 22.04.2015 року для того, щоб подарувати придбані для неї речі. Відповідач заявила, що після отримання листа в неї пропало молоко, оскільки вона отримала психологічну травму. Однак, лікарем було підтверджене, що дитина перебуває на штучному годуванні та отримує молочну суміш з 19 березня 2015 року, тобто ще до того, як нею був отриманий лист. Вважає. що відповідач будучи непорядною людиною принижує честь та гідність, як її, та і її сина з метою шантажу дитиною. Крім того, відповідач наполягає на доведеності її психічного розладу, оскільки вона, начебто психічно хвора, не завершила курс лікування в психіатричному диспансері. Крім того, відповідач присилала її сину лист, в якому зазначає, що вони «плетуть проти неї гнустості враховуючи не здоровий психічний стан твоєї матері». 17.08.2015 року вона разом із сином приїхала на проведення судово-медичної експертизи по встановленню батьківства дитини та бажала побачити дитину, але відповідач дитину відвернула, тим самим позбавила її цієї можливості. 26.09.2015 року вони разом із сином дали телеграму, що приїжджають 01.10.2015 року та бажають провести час з дитиною, на що отримали смс - повідомлення на телефон її сина: «Після рішення опікунської ради, а мама - тільки по рішення суду буде спілкуватися з дитиною», що також підтверджує що дитину їй не дають, чим порушують її права бабусі. При цьому батьки відповідача вільно спілкуються з онукою, не питаючи ні в кого згоди. Позивач є ветераном труда, має винагороди та подяки, має дві вищих освіти, виховала двох дітей, незважаючи на свій вік та другу групу інвалідності, в теперішній час вступила та займається на факультеті журналістики Одеського університету. Вважає, що моральна шкода полягає в тому. що відповідачем були порушені її права бабусі. Вона зазнала душевних страждань через протиправну поведінку відповідача, внаслідок того, що відповідач перешкоджає їй бачити першу та довгождану онуку, постійно її оговорює з метою не допустити до дитини. Її хвилювання привели до погіршення стану здоровя. Крім того, вважає, що не повідомлення відповідачем їй адреси місця проживання дитини призведе до неможливості спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, порушить права дитини мати турботу та любов бабусі. Збільшивши свої позовні вимоги, просить суд визнати, що вона має повні та законні права бабусі, не обмежені законом на спілкування та виховання дитини в любові та дусі поваги прав інших людей, турботу про її фізичний розвиток, в тому числі про її здоровя, духовний та моральний розвиток, а також право на захист прав та інтересів її онуки, визнати, що відповідач перешкоджала їй більш ніж один рік спілкуватися та виховувати онуку, припинити перешкоди, які порушують права бабусі на спілкування та виховання онуки на надавати їй за її вимогою відповідно до порядку та періодичності встановленої судом можливість займатися спілкуванням та вихованням онуки, зобовязати відповідача в триденний термін з дати зміни місця проживання дитини негайно повідомляти її про фактичний адрес проживання дитини; зобовязати відповідача надавати їй лікарняну картку дитини за її вимогою, але не рідше двох разів на рік для ознайомлення зі станом здоровя дитини; встановити наступний порядок спілкування її спілкування та участі у вихованні дитини один раз на квартал протягом трьох днів (пятниця, субота, неділя) з 10.00 год. до 15.00 год. щоденно до виповнення дитиною трьох років у присутності матері дитини за її бажанням, а після досягнення дитиною трирічного віку без присутності матері, спілкування та участь у фізичному розвитку та вихованні проводити у місті Словянську або в іншому місті, в якому буде проживати дитини з урахуванням необхідності гуляти з дитиною на свіжому повітрі; зобовязати відповідача не втручатися в законний процес спілкування та виховання онуки; зобовязати відповідача після досягнення дитиною трирічного віку не перешкоджати їй забирати дитину на відпочинок на 25-30 днів на рік для відпочинку та оздоровлення на морі в м. Одеса без присутності матері та проживання на час оздоровлення дитини за її місцем мешкання в м. Одеса; стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 2000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] на задоволенні своїх позовних вимог наполягала, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви, наполягала на тому, що вона любить онуку, бажає з нею спілкуватися, для чого неодноразово приїжджала до міста Словянська, але відповідач до дитини її не підпускає, постійно оговорює, називає психічно хворою. Це її єдина онука, якій вона хоче та може дати гідне виховання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення даного позову заперечувала, мотивуючи це тим, що позивач має своєю метою не спілкування з онукою, а зіпсувати життя саме їй, оскільки вона їй погрожувала тривалими судовими розглядами. Вважає, що позивач є неадекватною людиною, особисто її вона ображала, називала поганими словами. Також, відповідач зазначила, що дитину вона сьогодні позивачці не дасть. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні надав пояснення в яких зазначив, що син позивача [PERSON] виявився чоловіком з алкогольною залежністю та ознаками слабоумства, постійно принижував відповідача та бив її. Він має юридичну освіту, але при розгляді справи у Дружківському міському суді його інтереси представляла позивач, фабрикуючи при цьому позови з метою приховати дохід свого сина та ухилитися від сплати аліментів, підкладала сфабриковані договори позики на суму 40000 грн. та 10000 грн. з метою зменшити його матеріальне становище. В суді відмовлялася від дитини, вимагала призначити судово-медичну експертизу, що свідчить про те що вона не бажала онуку. Суд призначив судово-медичну експертизу та з цього моменту вони не мали права на дитину. Біля приміщення судмедекспертизи позивач заявила про своє бажання не спілкуватися ні з відповідачем, ні з дитиною. Переслідуючи мету ухилитися від сплати аліментів під державним наглядом відповідачці була навязана незначна сума грошових коштів, приховуючись за добровільною допомогою дитині. В судовому засіданні в Дружківському міському суді [PERSON] пояснила ігнорування [PERSON] реєструвати свою дитину тим, що він хворів та щоб довести його хворобу надала довідку, що хвора була вона, тому що її заразив син, що свідчить про її фантазію. В Словянському міськрайонному суді [PERSON] заявила: «Вони будуть отримувати на дитину не більше ніж 30% прожиткового мінімуму, а потім я заберу офіс у сина та вони не будуть отримувати ні копійки». Дитині пішов другий рік, але ж ні батько дитини, ані позивач жодного разу не приїхали. Після засіданні опікунської ради, де вирішувалося питання про порядок спілкування дитини з батьком [PERSON], батько відповідача намагався запросити [PERSON] до дитини, а позивач в цей час стояла в стороні та кричала: «Не підходь, це підлі люди». Крім того, [PERSON] проходила лікування в обласному психоневрологічному диспансері м. Одеси, про що свідчить виписка з апеляційної скарги з таким текстом. Крім того, в Дружківському міському суд [PERSON] заявляла, що відповідач подала позов про стягнення аліментів з її сина з метою довести її до смерті, щоб заволодіти її майном, що свідчить про наявність параної. Крім того, під час вагітності [PERSON] заплатив за обстеження, а коли відповідач виїжджала з міста Одеси позивач відібрала результати обстеження, в Дружківському міському суді позивач зазначала, що дитину можливо вже розібрали на органи, біля приміщення судмедекспертизи в м. Дніпропетровську [PERSON] їй погрожувала. Позивач жодного разу не зателефонувала її батькам, але ж вони з нею ніколи не сварилися. Вважає, що дитина позивачу не потрібна, а потрібні судові рішення. Третя особа орган опіки та піклування Словянської міської ради свого представника для участі в судовому засіданні не направила, відповідно до листа № 29/01-93 від 03.02.2016 року просили розглянути справу без участі їх представника. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], про що свідчить Свідоцтво про народження серії І-НО № 628030 від 03 лютого 2015 року, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці та реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до Свідоцтва про народження серії І-НО № 351645 від 11 червня 1971 року позивач [PERSON] є матірю [PERSON] та відповідно бабусею [PERSON] Відповідно до ст. 257 Сімейного Кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми онуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи не мають право перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Приймаючи до уваги пояснення сторін, а саме їх взаємні звинувачення, суд доходить до висновку, що між сторонами склалися неприязнені відносини, внаслідок яких позивач [PERSON] не має можливості спілкуватися з онукою та приймати участь у її вихованні. При цьому суд приймає до уваги ті обставини, що позивач разом із своїм сином та батьком дитини [PERSON] намагалися мати зустріч з дитиною, про що свідчить телеграма, надіслана на адресу відповідача, в якій зазначено, що вони прибудуть до Словянську 01.10.2015 року за місцем мешкання дитини з наміром провести з нею час; проїзні документи на імя [PERSON] за маршрутом Одеса - Словянськ та Словянськ Одеса, телеграма від 19.02.2016 року з наступним змістом: «Підтверджуємо приїжджаємо 26 лютого для зустрічі з Настенькою». Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила дану обставину, зазначивши, що вона дитину позивачці сьогодні не дасть. Також, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що онука позивача фактично проживає разом із відповідачем та її батьками, вихованням дитини займаються в тому числі й батьки відповідача, які є одночасно бабою та дідом дитини. Позивач, яка також є бабою дитини та має рівні права по спілкуванню та участі у вихованні дитини з батьками [PERSON], внаслідок виниклих між сторонами неприязнених відносин та взаємних звинувачень позбавлена права спілкуватися з онукою та приймати участь у її вихованні. Та обставина, що між сторонами склалися неприязнені стосунки, які породжують взаємні звинувачення та погрози підтверджується також й дослідженими в судовому засіданні відеозаписом їх зустрічі. Посилання відповідача на те, що позивач є психічно хворою людиною, у звязку з чим вона не може брати участь у вихованні онуки не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Натомість, позивач є ветераном труда, що підтверджує посвідчення серії АІІ № 9569789, отримує пенсію за віком, відповідно до довідки Комунальної Установи «Міський психіатричний диспансер» від 29.09.2015 року [PERSON] за даними архіву, реєстратури та картотеки в даній установі не значиться, на обліку у психіатра не перебуває. Позивач має чисельні захворювання, про що свідчить виписка з історії хвороби та з амбулаторної карти, однак дана обставина не може її позбавити права на спілкування з онукою. Крім того, як встановлено в судовому засіданні в теперішній час батько дитини [PERSON] сплачує аліменти на користь відповідача на утримання дочки, відповідно до копії листа Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на адресу УПФУ України в Приморському районі [PERSON] має переплату, в розмірі 6143,80 грн., що на думку суду підтверджує ту обставину, що батько дитини не ухиляється від свого обовязку по утриманню дитини. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлена та обставина, що між позивачем та відповідачем склалися неприязнені відносини, внаслідок чого позивач [PERSON] позбавлена можливості спілкуватися з онукою та брати участь у її вихованні. Суд доходить до висновку, що вимога позивача про зобовязання [PERSON] не чини перешкоди в спілкуванні з дитиною підлягає задоволенню. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради [PERSON] зобовязана надавати можливість [PERSON] спілкуватися з онукою за попередньою домовленістю з матірю за наступним графіком: один раз у квартал протягом трьох днів (пятниця, субота, неділя) з 10.00 год. до 15.00 год. щоденно, за місцем проживанні дитини в присутності матері. Суд частково погоджується з зазначеним висновком, але вважає, що приймаючи до уваги відносини, що склалися між сторонами, позивач не може спілкуватися з дитиною в будинку за місцем її проживання, оскільки це може потягнути за собою подальші взаємні звинувачення, а тому спілкування повинно проходити у громадському місці. Однак, приймаючи до уваги вік дитини ([INFO]), та ту обставину, що з моменту народження дитини позивач її взагалі не бачила, а тому не має певних навичок по уходу за нею, суд вважає, що таке спілкування можливо тільки у присутності матері. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], а фактично проживає у місті Словянську за адресою: вул. Науки, буд. № 17, де зареєстрована, як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України, про що свідчить лист УСЗН Словянської міської ради № 08-16/4467 від 28.08.2015 року. Тобто, у місті Словянську відповідач проживає тимчасово. У звязку з даною обставиною, суд вважає, що доцільно буде встановити місце для спілкування позивача з дитиною у населеному пункті, де фактично проживає або буде проживати відповідач з дитиною. Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] зареєстрована та проживає у місті Одеса, що підтверджується її паспортними даними та бажає оздоровлювати дитину щорічно на морі. На думку суду, дана вимога позивача не виходить за межі прав, передбачених ст. 257 Сімейного Кодексу України для баби, а тому дана позовна вимога [PERSON]В підлягає задоволенню частково. Суд вважає, що для спілкування, виховання оздоровлення дитини на морі влітку термін 20 днів буде достатнім. Крім того, таке оздоровлення буде в інтересах дитини. Однак, приймаючи до уваги те, що позивач просить суд зобовязати відповідача не перешкоджати оздоровлювати онуку після досягнення трирічного віку, що є занадто незначним віком для дитини, суд вважає, що таке оздоровлення не може відбуватися без присутності матері. Всі інші вимоги позивача на думку суду виходять за межі прав, передбачених ст. 257 СК України для баби, а тому задоволенню не підлягають. Також, суд доходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність матеріальної шкоди та погіршення її стану здоровя саме з вини відповідача, не доведено причинний зв'язок між захворюваннями, яка має позивач та поведінкою відповідача. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні позивача до суду ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру відповідно Закону України «Про судовий збір» становила 0,4 розміру заробітної плати, тобто 487,20 грн. (1218 грн. х 0,4), та дана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial