Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 2912, 5 доларів США, що становить на день подачі позову 77181,25 гривень, у гривневому еквіваленті на дату прийняття судового рішення та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно з умовами вказаного договору [PERSON] отримав від [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 650 доларів США та запчастин на суму 1000 доларів США зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 15% від суми позики щомісячно, що складатиме 247 доларів 50 центів США з урахуванням вартості запчастин , яку сторони визначили як грошове зобовязання, що підтверджується розпискою виданою позивачу відповідачем. Кінцевий строк повернення позики 10 вересня 2015 року. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, тому він змушений звернутися до суду. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача за довіреністю [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохав задовольнити, просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, прохав розгляд справи проводити без його участі. Враховуючи, що заяви сторін по справі, суд вирішив на підставі ст. 247 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. 04.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] вікторовичем , було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг грошові кошти сумі 1650 доларів США зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 15% від суми позики щомісячно та зобовязувався їх повернути. На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики, відповідачем [PERSON] була написана розписка. Згідно розписки від 04.06.2013 р., позичальник зобовязався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 1650 доларів США до 10.09.2015 року. У встановлений у розписці строк, кошти повернуто не було. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України,\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові\~\~від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме така правова позиція про застосування статей\~1046,\~1047 ЦК України\~міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня\~\~2013 року у справі № 6-63цс13. Також, вказані правові позиції викладені у постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня\~\~2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14. З огляду на зміст наданої розписки, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики. Приписами\~ст. 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тож зважаючи, що відповідач в установлений у розписці строк своє зобовязання не виконав, тим самим порушив вимоги\~ст. 1049 ЦК України, у зв'язку з чим станом на 23.10.2017 року має заборгованість в розмірі 1650 доларів США (гривневий еквівалент по курсу станом на 08.02.2018 року 1 долар США/27,12 гривень, що становить 44748 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається з боргової розписки, відповідач отримав позику зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 15 % від суми позики щомісячно, що становить 247, 5 доларів США, у звязку з тим, що кошти у встановлений в розписці строк не повернуті то позивачем була нараховано проценти по день написання позову, а саме по 23.10.2017 року, що становить 51 місяць х 247,5 доларів США = 1262,5 доларів США. (гривневий еквівалент по курсу станом на 08.02.2018 року 1 долар США/27,12 гривень, що становить 34239 грн.). На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1650 доларів США основного боргу та 1262,5 доларів США процентів, що на день винесення судового рішення становить 78987 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 771,81 грн. сплаченні при подачі позову.

Outcome: approved