Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Овчаренко І.С. з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автолюкс Транс» (далі - ТОВ «Автолюкс Транс») про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд стягнути з ТОВ «Автолюкс Транс» на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 20 240,01 грн, грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної основної відпустки в сумі 3 381,42 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9 614,01 грн, моральну шкоду, заподіяну несвоєчасною виплатою заробітної плати у сумі 10 000,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що у період з 08 серпня 2019 року по 01 червня 2020 року [PERSON] працював за трудовим договором у відповідача на посаді водія. На дату звільнення позивача, після утримання усіх належних податків та обов`язкових платежів, йому нараховано відповідачем, але не виплачено 20 240,01 грн заробітної плати. На момент звільнення позивач мав 19 днів невикористаної щорічної основної відпустки, за які відповідач нарахував йому, але не виплатив грошову компенсацію у сумі 4 200,52 грн, яка після утримання усіх податків та інших платежів становить 3 381,42 грн. Станом на 01 серпня 2020 року сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить 9614,01 грн. Представник позивача зазначає, що невиплата заробітної плати за період з лютого по травень 2020 року сильно вплинула на життєві плани позивача та його душевний стан, він втратив спокій, вимушений був постійно думати про те, як відновити порушене право, змушений був значно скоротити витрати на підтримання звичайного способу життя та позичати гроші у рідних та друзів. Робота у відповідача без виплати належної заробітної плати створила дискомфорт для позивача, що впливало на його моральний стан та на його відносини з близькими людьми. Позивач менше уваги приділяв сім?ї та відпочинку. Завдана моральна шкода оцінюється позивачем в розмірі 10 000,00 грн. 05 жовтня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.32-33). Листом від 05 жовтня 2020 року копія вказаної ухвали направлена на адреси позивача та відповідача, відповідачеві також направлена копія позовної заяви з додатками (а.с.34). Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі позивачем отримано не було, конверт повернувся з поштового відділення 27 січня 2021 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання». (а.с.37) Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем ТОВ «Автолюкс транс» отримано не було, конверт повернувся з поштового відділення з відміткою «адресат відсутній», у зв`язку з чим на адресу відповідача повторно 23 грудня 2020 року були направ вказані документи були, проте конверт повернувся з поштового відділення з відміткою «адресат відсутній» (а.с.35-36, 38). 01 березня 2021 року за нової адресою місцезнаходження відповідача (а.с.40) втретє була направлена копія ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, проте конверт повернувся з поштового відділення з відміткою «неправильно зазначена адреса» (а.с.42). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. 14 травня 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Овчаренко І.С. подав до суду заяву, в якій повідомив, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення в даній. Як визначено ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, суд вважає за можливе, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що з 08 серпня 2019 року по 01 червня 2020 року позивач [PERSON] працював у ТОВ «Автолюкс Транс» на посаді водія автотранспортних засобі автомобільних колон №1, № 2, що підтверджується копією аркушів трудової книжки позивача (а.с.3-4). Відповідно до наказу № 155-к від 01 червня 2020 року позивач звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з 01 червня 2020 року (а.с.4). У день звільнення з відповідачем не було проведено розрахунку, що не спростовано стороною відповідача. Згідно розрахункового листка ТОВ «Автолюкс Транс» за червень 2020 року, [PERSON] , табельний номер [NUMBER] , на 01 червня 2020 року нараховано компенсацію за 19 днів відпустки в розмірі 4 200,52 грн, після утримання військового збору та податку на доходи фізичних осіб сума до виплати становить 3 381,42 грн. Борг за підприємством на початок червня 2020 року складає 20 240,01 грн, на кінець червня 2020 року - 23 621,43 грн. (а.с.5) Відповідно до довідки ТОВ «Автолюкс Транс» № 00000000031 від 01 червня 2020 року, дохід [PERSON] за період з 01 грудня 2019 року по 31 травня 2020 року склав 38 342,86, після утримань 7 476,85 грн, сума до виплати становить - 30 866,01 грн. (а.с.6) Посилаючись на порушення своїх трудових прав, [PERSON] просив стягнути з ТОВ «Автолюкс Транс» заборгованість із заробітної плати в сумі 20 240,01 грн; грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3 381,42 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9 614,01 грн; 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої несвоєчасною виплатою заробітної плати, 4 800,00 грн на відшкодування витрат на правову допомогу. Частиною 4 ст. 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. За змістом положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. За змістом ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ст. 83 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За приписами ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. З огляду на зміст положень ст. 2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. А згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Установивши, на підставі наявних у справі доказів, зокрема згідно виданого ТОВ «Автолюкс транс» [PERSON] розрахункового листка за червень 2020 року (а.с.5), що відповідач має перед позивачем заборгованість, яка складається з невиплачених сум заробітної плати в розмірі 20 240,01 грн та компенсації за невикористані 19 днів відпустки в розмірі 3 381,42 грн, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку є повністю доведеними та підлягають задоволенню. У ч. 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial