Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди. Позов мотивує тим, що зазнав моральну шкоду з боку відповідача, внаслідок його протиправних дій, що виразились у незаконному звільненні із служби в поліції. Позивач змушений був в судовому порядку відновлювати своє порушене право, а так як робота в поліції була єдиним джерелом заробітку та засобом для існування, то його сім`я залишилась без матеріального забезпечення, так як дружина перебувала у стані вагітності. У зв`язку із зазначеними обставинами, позивач зазнав моральної шкоди, грошовий вимір якої він визначив у 100 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задоволити із наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності. 23.10.2020 року залучено до участі у справі третю особу, Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області. 26.10.2020 року відповідачем надіслано відзив на позов, який долучено до матеріалів справи. 23.11.2020 року від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 квітня 2020 року рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду у справі № 560/1103/20, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року, визнано протиправним та скасовано пункт 6 наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 20 від 11.01.2020 року «Про застосування до працівників управління поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення»; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 64 о/с від 23.01.2020 року про звільнення зі служби молодшого лейтенанта поліції [PERSON] поліцейського взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування; поновлено [PERSON] на службі в поліції на посаді поліцейського взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування з 24.01.2020; стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.01.2020 по 21.04.2020 в сумі 24771,49 грн. У зв`язку із чим, 09 червня 2020 року у відповідності до наказу «Про особовий склад» Департаменту патрульної поліції № 388 о/с, - молодшого лейтенанта поліції [PERSON] було поновлено на посаді поліцейського взводу № 2 роти тактико-оперативного реагування Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції та виплачено середній заробіток за один місяць. Тобто, судовими рішенням встановлено, що Департаментом патрульної поліції Національної поліції України було протиправно звільнено [PERSON] зі служби в поліції, у зв`язку із чим позивач звернувся із позовом про стягнення моральної шкоди. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, а також у приниженні честі і гідності фізичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що трудові відносини всіх працівників регулює КЗпП України. За змістом ст. 237-1 КЗпП України підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судам роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Верховний Суд України висловлюючи правову позиції у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зазначив, що «захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. В судовому засіданні позивач надав пояснення та обгрунтування завданої йому моральної шкоди, зазначив, що протиправні дії відповідача, які полягали в його незаконному звільненні, порушили його права як працівника, що призвело до моральних переживань та втрати нормальних життєвих зв`язків через неможливість подальшого проходження служби. Позивач був активним працівником поліції, мав ряд подяк та нагород за сумлінне ставлення до служби, товаришував з багатьма колегами по роботі, завжди підтримував їх, а після звільнення втратив соціальні зв`язки з ними, що принизило його честь, гідність та ділову репутацію. Позивач зазначив, що його робота в поліції була єдиним джерелом заробітку та засобом для існування. В момент його звільнення, дружина перебувала у стані вагітності та [INFO] у них народився син. Страх за подальшу долю, сім`ї, а також спроби знайти хоч якісь альтернативні джерела для матеріального забезпечення та утримання сім`ї загалом, вкрай сильно його пригнічували. Пошуки тимчасового заробітку негативно вплинуло на його фізичний та психологічний стан, переживання, насторога, тривога, порушення сну, емоційна напруга, стрес, призвело до розладу здоров`я, що супроводжувалося постійним головним болем, почуттям розгубленості, образами, обуренням, приниженням гідності, страхом за свою сім`ю. Окрім того, погіршувало ситуацію і введений постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» від 11.03.2020 р. № 211 на усій території України карантин, що значно негативно вплинуло на результативність знаходження ним місця роботи. Поряд з цим, в період запровадженого карантину, [PERSON] змушений був добиватися справедливості в суді, задля відновлення порушених прав, на що пішло більше шести місяців. Відтак, незаконне звільнення Відповідачем його зі служби в поліції, значно погіршило становище позивача, негативно вплинуло на добробут його сім`ї, змусило його докласти додаткових зусиль для організації свого життя та життя його сім`ї в умовах карантину та зосередитись на проблемі відсутності роботи та коштів для утримання сім`ї. Після поновлення [PERSON] на службі в поліції, він і досі відчуває почуття приниженої гідності, що йому довелося звертатися до суду задля захисту та відновлення свої трудових прав в судовому порядку, доведення своєї невинуватості, досі наявне пригнічення, переживання, насторога щодо подальшого проходження служби в поліції. Таким чином, звільнення та тривале поновлення позивача на службі в поліції (з 23.01.2020 р. по 06.08.2020 р.), протягом якого він не мав можливості вести звичний спосіб життя, завдало йому душевних страждань і призвело до погіршення самопочуття, що спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює у грошовому еквіваленті в розмірі 100 тисяч гривень. За таких обставин по справі, із врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є підставними, обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню. З відповідача на користь позивача слід стягнути 2 500 грн. моральної шкоди. Суд вважає, що такий розмір моральної шкоди є розумним та справедливим і відповідатиме обсягу душевних страждань яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, а в решті позову слід відмовити.

Outcome: approved