Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулось ПАТ «Брокбізнесбанк» з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки на суму 1 450 651 грн. 49 коп. В позові вказано, що відповідно до умов кредитного договору № 2407 від 21/06/2006 року та додаткових угод до нього позивач надав МП «Лотос» кредит у виді відкличної поновлювальної лінії з терміном погашення до 01/10/2011 року. На суму 250000 гривень. На забезпечення зобов`язання з позики позивач та відповідач 31/07/2006 р. уклали договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку нежитлову будівлю млина площею 1588,5 кв.м. по [ADDRESS]. Позичальник належним чином не виконав свої обов`язки з договору позики, а тому позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки на виконання зобов`язання. Відповідач подав суду зустрічний позов до ПАТ «Брокбізнесбанк» про припинення іпотеки. В позові вказано, що відповідно до п. 10.1 договору іпотеки він може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Зміни які вступають в дію після їх нотаріального посвідчення. Між позивачем та позичальником укладено додаткові угоди, якими змінено розмір процентів за користування позикою та строк користування вказаними грошовими коштами. Тому на думку відповідача збільшився обсяг його обов`язків, що він розглядає як правову підставу для припинення поруки, оскільки відповідач заперечує, що він поручався на строк поруки, який продовжили сторони та під інші проценти. Правову позицію відповідач обґрунтовує положеннями ст.ст. 583, 593 ЦК України ст. 11 Закону України «Про іпотеку». Також відповідач обґрунтував свій зустрічний позов положенням ч. 1 ст. 19 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якого зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку. Представник позивача ПАТ «Брокбізнесбанк» позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, що вказані в позові; зустрічний позов вона заперечила з тих підстав, що відповідачем та його представником не враховано положення п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де вказано, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. Представник позивача подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов заперечили, просили задовольнити зустрічний позов, в останнє судове засідання вони не з`явились та заздалегідь не повідомили суд про поважність причин їх неявки. Третя особа, залучена до участі в цьому спорі свого представника в судове засідання не надіслала. З метою забезпечення правової визначеності в цьому спорі справа підлягає розгляду за відсутності представників сторін і третіх осіб з надісланням їм копії повного рішення невідкладно після його виготовлення та забезпечивши таким чином право на оскарження. Судом встановлено, що 21 червня 2006 року між позивачем та МП «Лотос» укладено договір кредитної лінії № 2407, відповідно до умов якого надано позику в сумі 250000 до 20 червня 2008 року під 18 % річних зі сплатою комісіє, передбаченої п. 3.3.6. договору. 31 липня 2006 року між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору кредитної лінії, якою строк повернення кредиту встановлено до 20 червня 2008 року та передбачено зміни до комісії. 12 грудня 2006 року між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 2 до договору кредитної лінії, якою строк повернення кредиту встановлено до 20 червня 2008 року та передбачено зміни до комісії. 28/03/2008 р. між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 3 до договору кредитної лінії, якою передбачено зміни до комісії, змінено графік погашення кредиту. 26/05/2008 р. між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 4 до договору кредитної лінії, якою змінено розмір процентів та встановлено порядок їх нарахування. 26 червня 2008 року між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 5 до договору кредитної лінії, якою строк повернення кредиту встановлено до 20/09/2008р. та змінено розмір процентів. 18/09/2008 р. між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 6 до договору кредитної лінії, якою строк повернення кредиту встановлено до 20/03/ 2009 року та передбачено зміни до комісії. 21/10/2008 р. між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 7 до договору кредитної лінії, якою змінено розмір процентів. 20/03/2009 р. між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 8 до договору кредитної лінії, якою строк повернення кредиту встановлено до 20/03/ 2010 року та передбачено зміни до комісії і процентів. 19/03/2010 р. між позивачем та позичальником укладено додаткову угоду № 9 до договору кредитної лінії, якою строк повернення кредиту встановлено до 01/10/2010 р. В липні 2009 року та в березні 2011 року позивач звертався до відповідача з клопотанням про те, що позичальник належним чином не виконує свої грошові зобов`язання і просив відповідача спільно з позичальником вирішити питання про сплату заборгованості. Вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не заявлялись. Заперечень щодо зобов`язань з іпотеки відповідач не заявляв. При цьому він подав суду клопотання до позивача, яв яких просив зняти заставу з предмета іпотеки у зв`язку з виробничою необхідністю, в якій вказував, що він надавав згоду на заставу. 31 липня 2006 р. між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, за яким відповідач поручився перед позивачем за виконання обов`язків МП «Лотос» за договором кредитної лінії № 2407 від 24/07/2006 року та усіма додатковими угодами до нього, якщо такі будуть укладені між сторонами в майбутньому. Предметом іпотеки є нежитлова будівля млина загальною площею 1588,5 кв. м. [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.2. договору іпотеки Іпотекодавець на забезпечує виконання позичальником основного зобов`язання за договором кредитної лінії № 2407 від 24/07/2006 року. Відповідно до п. 5.1. договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання позичальником основного зобов`язання або його частини воно не буде виконано. Відповідно до п. 10.3. договору іпотеки він діє до повного виконання позичальником основного зобов`язання за кредитним договором. Таким чином відповідач поручився іпотекою за виконання позичальником умов кредитного договору з усіма додатками чи змінами до нього. Вказані обов`язки відповідач підтвердив при укладенні змін до договору іпотеки 14/12/2006р. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 3 ст. 13 ЦК України вказано, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором № 2407 від 21/06/2006 року становить: за кредитом 800000 гривень, за відсотками 626251,49 гривень, за комісією 24400 гривень. Таким чином заперечення відповідача проти позову про те, що він не зобов`язувався іпотекою за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 2407 від 24/07/2006 року та усіма додатковими угодами до нього є надуманими і спрямовані на уникнення виконання своїх договірних обов`язків. Відповідно до п. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однак відповідачем не наведено суду жодних правових підстав для припинення його зобов`язання за іпотекою, що передбачені в ст. 593 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку». За вказаних обставин позов ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON] обґрунтований належними правовими підставами, а зустрічний позов є необґрунтованим. Зазначені висновки суду в цьому спорі також підтверджуються правовими висновками, що містяться в постанові Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі № 5023/6981/11, які на підставі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для суду при розгляді цього спору, відповідно до яких правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. На відносини з права застави не поширюються норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки, оскільки іпотека за правовою природою є заставою, та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Аналогічна правова позиція висловлена в п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Зазначені положення підтверджують ту обставину, що зустрічний позов є необґрунтованим та позбавлений правових підстав, а тому він не підлягає задоволенню. Відповідач та його представник просили суд врахувати судову практику, однак подані суду копії судових рішень не стосуються даного спору, не є преюдиційними і ухвалені за інших фактичних обставин, що відповідачем в його зустрічному позові та в запереченнях проти позову не враховано. Безпідставними є заперечення відповідача про те, що зміни до договору іпотеки є чинними з моменту ї державної реєстрації, оскільки позивач та позичальник не вносили змін до договору іпотеки; зміни вносились позивачем та позичальником в договір позики, а застереження про такі зміни були схвалені відповідачем в договорі іпотеки. Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. В ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» вказано, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до зазначеного та на підставі ст. 629 ЦК України, ст.ст. 17, 33 Закону України «Про іпотеку» суд, -

Outcome: approved