Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (далі-відповідач, ТОВ «Фінпром маркет», треті особи: Київський відділ Державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, в якій позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за №2683 від 17.07.2020, про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №402/8084LCLKB від 11.12.2013 із кінцевим строком повернення до 17.03.20217. Крім того, позивача прохає суд стягнути з відповідача на його користь судовий збір, сплачений за подачу даного позову, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушення вимог Закону України «Про нотаріат», оскільки відповідачем не було надано нотаріусу пакет документів, що підтверджують безспірну заборгованість за кредитним договором, яку відповідач розрахував на власний розсуд та не узгодив з позивачем, а також стягнуто заборгованість за кредитним договором, який не був нотаріально посвідчений. Крім того, кредитним договором №402/8084LCLKB від 11.12.2013 із кінцевим строком повернення до 17.03.20217.Разом з цим, заборгованість за спірним виконавчим написом нотаріуса стягується за період з 23.06.2020 по 20.08.2020, тобто поза межами строку позовної давності, яка складає 3 роки. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.06.2021 цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалами Київського районного суду м.Харкова від 16.07.2021 та 18.08.2021 за клопотанням позивача витребувано у Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України належним чином завірені копії документів, а саме: виконавчого напису №2683 від 17.07.2020, вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М., щодо стягнення на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості; кредитного договору №402/8084LCLKB від 11.12.2013; заяви ТОВ «Фінпром маркет» про відкриття виконавчого провадження; постанови про відкриття виконавчого провадження №65069546 від 09.04.2021. На виконання ухвали суду Київським відділом Державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції України надано суду витребувані документи. Позивач у судове засідання не з`явився, по час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не відомі. Правом на подання відзиву на позов не скористався. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. 17.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за №2683, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ « Фінпром маркет», якому ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимогу на підставі Договору факторінгу №20/ФК від 09.07.2020, якому в свою чергу ТОВ « Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимогу на підставі Договору факторінгу №20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу ПАТ « Платинум Банк» на підставі Договору факторінгу №20150721-Г від 21.07.2015 відступлено право вимоги за кредитним договором №402/8084LCLKB від 11.12.2013, заборгованість за період з 17.07.2020 по 17.07.2020 у розмірі 18850,64 грн., з яких:12277,41 грн - за тілом кредиту; 2899.10 грн.- за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 3674,13 грн.- заборгованість за нарахованою та несплаченою пенею. Крім того, стягнуто з позивача на користь відповідача, на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат», плату за вчинення виконавчого напису у розмірі 50,00 грн. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до частин 8,11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині. Резолютивна частина постанови суду про визнання нормативно-правового акта незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, і про визнання його нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. У частині 5 статті 254 КАС України зазначено, що постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі. Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України). Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. В межах розгляду даної справи судом встановлено, що спірний виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №402/8084LCLKB від 11.12.2013, вчинений нотаріусом 17.07.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Разом з цим, кредитний договір №402/8084LCLKB від 11.12.2013, укладений між позивачем та ПАТ «Платинум Банк», який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 2683 від 17.07.2020 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Суд зазначає, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 21.09.2021 по справі 910/10374/17. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, суд вважає, що за результатом розгляду справи встановлені підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.06.2021 забезпечено позов по даній цивільній справі шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом №2683, вчинений 17.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] , на користь ТОВ «Фінпром маркет» заборгованості, що виникла за кредитним договором №402/8084LCLKB від 11.12.2013 із кінцевим строком повернення до 17.03.2017 у розмірі 18 900.64 грн., в рамках виконавчого провадження №65069546, яке знаходиться в провадженні старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові СМУ МЮ (м.Харків) Конюхової В.А до ухвалення рішення. Відповідно до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову по даній справі, вжиті ухвалою суду від 18.06.2021, у зв`язку із задоволенням позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи у відповідності до положень частини 7 статті 158 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. Згідно частин 1-4 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з цим, в порушення зазначених вимог процесуального закону, на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу у розмірі 5000 грн. позивачем у встановлені законом строки надано лише договір про надання послуг №21-07/21 від 29.04.2021, укладений між фізичною особою [PERSON] , а не адвокатом, як виконавцем та [PERSON] , як замовником, відповідно до умов якого, виконавець надає послугу, а саме: проводить сбір документів для отримання страхового відшкодування; надає консультаційні послуги; в разі потреби проводить досудову та судову тяжбу зі вказаною замовником страховою компанією та\\або винуватцем ДТП та інше. Будь-яких доказів, в розумінні статті 137 ЦК України, щодо понесення витрат на правничу допомогу пов`язаних з розглядом даної справи, позивачем суду не надано. З огляду на зазначене, не підлягає задоволена вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved