Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

До суду звернувся позивач із вказаним позовом до відповідача, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 054-2008-056 від 23.0.2008 року, укладеного між [PERSON] та АВТ «Універсал Банк»; визнати недійсним договір іпотеки нерухомого майна - квартири від 23.01.2008 року, укладеного між позивачем та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.01.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.01.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір № 054-2008-056, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позивачу кредит в розмірі 121000,00 дол. США, зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом, строком до 10.01.2038 року. Цільове призначення кредиту придбання майна, а саме: однокімнатної квартири [ADDRESS]. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 23.01.2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Кредитний договір № 054-2008-056 від 23.01.2008 року має бути визнано недійсним, оскільки не відповідає вимогам чинного законодавства та був укладений із використанням нечесної підприємницької практики. Зазначений кредитний договір є недійсним в силу вимог ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки в момент його вчинення не відповідав ст. 99 Конституції України, вимогам Законів України «Про Національний банк України», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Крім того, на правовідносини, що виникли між сторонами розповсюджуються норми Закону України «Про захист прав споживачів». Під час пропонування відповідачем укласти кредитний договір позивач не був попереджений про валютні ризики, що призвело до неможливості прийняти позивачем вірного рішення щодо вибору валюти кредиту. Оскільки відповідач не надав позивачу вказаної інформації, яка є істотною умовою для свідомого вибору [PERSON] валюти кредиту. Враховуючи те, що спірний кредитний договір є недійсним, договір іпотеки, укладений на його забезпечення також є недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги та обґрунтування позову підтримав, просив їх задовольнити, при цьому зазначив, що банк вів в оману позивача, використав нечесну підприємницьку діяльність, договір кредиту суперечить Закону України «Про захист прав споживачів». Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях, де зазначив, що кредитний договір та договір іпотеки відповідає вимогам закону та укладені із дотриманням вимог необхідних для їх чинності. Визначення предмету кредитного договору в іноземній валюті є правомірним, оскільки 07.12.2007 року НБУ видав банку банківську ліцензію № 92 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмовий дозвіл № 92-1 від 07.12.2007 року з додатками на право здійснювати операції з валютними цінностями. Надання відповідачем кредиту в іноземній валюті та повернення позичальником такого кредиту здійснюється на підставі генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, виданої ПАТ «Універсал Банк» НБУ та не потребує отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на операцію з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та операцію з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Твердження позивача, що відповідач не попередив позичальника про валютні ризики не відповідають дійсності, оскільки п. 8.5 спірного кредитного договору позичальник уклавши цей договір підтверджує, що він розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти. В анкеті-заяві на отримання кредиту позивач особисто зазначив суму та валюту кредиту, яку він бажає отримати. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника . Судом встановлено, що 23.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 054-2008-056, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позивачу грошові кошти в розмірі 121000,00 дол. США, зі сплатою 11,95 % річних за користування кредитом, строком до 10.01.2038 року. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 611050,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору. Цільове призначення кредиту на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири [ADDRESS]. (а.с. 13-18) На забезпечення зобов'язань позичальника за вказаним договором між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки нерухомого майна - квартири від 23.01.2008 року, згідно якого в іпотеку передана однокімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 25-28) Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до ст. 5 вказаного Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. Відповідно до п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 р. за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:- неторговельні операції з валютними цінностями,- операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами - резидентами,- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів - нерезидентів у грошовій одиниці України,- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках,- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України. Таким чином, уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Листом № 13-210/7871-22612 від 07.12.2009 р. НБУ роз'яснив, що у п. 4 ст. 5 Декрету КМУ передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Банк зазначив, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 2.1 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик. Пунктом 2.3 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки, серед іншого, мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п. 5.3 вказаної вище Постанови правління НБУ, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Тобто, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. 07.12.2007 року Національний банк України видав ВАТ «Універсал банк» банківську ліцензію № 92 та дозвіл № 92-1 на право здійснювати банківські операції. Згідно додатку до дозволу № 92-1 від 07.12.2007 року визначено перелік операцій, які має право здійснювати банк, серед яких зазначено й залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. (а.с. 50-55) Як вбачається з п. 8.5 кредитного договору позивач, підписавши договір підтвердив, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та йому повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти; до укладення договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у кредитора, а саме: найменування та місцезнаходження кредитора; умови кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту.( а.с. 18) Отже, на виконання ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитуванню та сукупну вартість кредиту» затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 банком було ознайомлено позивача з умовами кредитування та особливостями кредитування. Зазначене підтверджується і додатком № 1 до Кредитного договору про перелік та вартість супутніх послуг, що надаються Кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, де зазначений загальний розмір платежів та платежі за надані супутні послуги як на користь банку так і на користь третіх осіб.( а.с. 19) Виходячи зі змісту спірного кредитного договору суд не вбачає дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки всі обов'язки по виконанню умов договору у боржника настають лише після отримання ним повного розміру кредиту. Як вбачається із змісту анкети-заяви фізичної особи на отримання кредиту, підписаною [PERSON], останній підтвердив, що погоджується з усіма пунктами анкети та зазначив суму кредиту в доларах США. На момент укладення договору позивач розумів, що отримує кредит саме в іноземній валюті, про що свідчить його власноручний підпис на кредитних заявках, що додаються, та кожній сторінці кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи. Судом, під час розгляду справи, як зі змісту самого кредитного договору так і зібраних та досліджених письмових доказів не виявлено порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», підстав для визнання спірного кредитного договору не дійсним не встановлено. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1056 ЦК України позивач мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі повідомивши про це кредитодавця, але зазначеним правом не скористався. Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, тобто позивач не був позбавлений права, при відсутності згоди або сумніву щодо певних умов кредитного договору, звернутись за наданням кредиту до іншої кредитної установи (іншого банку). Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання спірного кредитного договору недійсним, відповідно до положень ч. 2 ст. 548 ЦК України відсутні підстави і для визнання недійсним договору іпотеки 23.01.2008 року, яким було забезпечено виконання основного зобов'язання. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed