Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17.11.2001 року зареєстрував свій шлюб з відповідачкою у Скелівській сільській раді Старосамбірського району Львівської області, актовий запис № 06, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.11.2007 року. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . З самого початку їхнього одруження відносини між ними були нормальними. Згодом, коли він почав їздити за межі України на заробітки, відносини між ними різко змінилися. Все частіше почали виникати непорозуміння, розходженість поглядів на життя, на прийняття тих чи інших рішень в інтересах сім`ї, на грунті чого виникали сварки, скандали. Спочатку він цьому не приділяв належної уваги, але згодом помітив, що відповідачка почала байдуже ставитися до нього, перестала приділяти сім`ї належну увагу і вони стали майже чужими, почала жити своїм життям, цікавитися своїми інтересами, забуваючи, що вони живуть як одна сім`я. Вона нехтувала сімейними цінностями, не розуміла та не хотіла розуміти сутності проблем, які виникали в їхній сім`ї, не здатна була підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між ними на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Все це привело до того, що вони віддалилися одне від одного як подружжя. Стосунки між ними мали конфліктний характер. Все це відповідно впливало на його моральний спокій, спокій у сім`ї. Поведінка відповідача в сім`ї не тільки його ображала, але і принижувала. Його спроби змінити її ставлення ддо сім`ї не дали належних результатів. Вони не підтримують жодних відносин на протязі тривалого часу, що свідчить про тривале фактичне окреме проживання. 30.12.2020 року, до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, з часу пред`явлення позову до повноліття дітей в користь [PERSON] . Також позивачка за зустрічним позовом просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з нею, як матір`ю. Ухвалою суду від 23.11.2020 року було прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене провадження. Наступною ухвалою суду від 26.01.2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано дані справи в одне провадження. Розгляд справи призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. У судовому засіданні позивач [PERSON] за первинним позовом підтримав власні позовні вимоги та просив позов задовольнити, шлюб з відповідачкою розірвати та не заперечив проти задоволення вимог за зустрічним позовом, зокрема, проти заявленого до нього позову про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю та стягнення аліментів. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої вимоги про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів підтримала. Проти задоволення первісного позову та розірвання шлюбу не заперечила. Враховуючи вимоги ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Взявши до уваги заяви сторін по справі та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що первісний позов [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 15.11.2007 року Скелівською сільською радою Старосамбірського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб 17.11.2001 року. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові « [PERSON] », дружині « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають двоє дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.09.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції Львівської області та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 28.00.2018 року Самбірським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує наступне. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявила вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь, на утримання дітей аліментів в у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, з часу пред`явлення позову до повноліття дітей. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. А тому з урахуванням вищенаведених правових норм та заявлених позивачем вимог, визнання позову відповідачем за зустрічним позовом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, з часу пред`явлення позову до повноліття дітей, що буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також і інтересів і становища, як відповідача так і позивача. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення зустрічного позову, тобто з 30.12.2020 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки спору відносно місця проживання дитини на даний час не має, суд вважає за можливе задовільнити позовну вимогу [PERSON] за зустрічним позовом та залишити проживати дітей разом із матір`ю.

Outcome: approved