Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська за підсудністю з Індустріального районного суду міста Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про стягнення матеріальної і моральної шкоди, зобов'язання провести перерахунок боргу. В обґрунтування поданого позову позивач посилалась на те, що наприкінці 2017 року всі члени родини позивача були зняті з реєстраційного обліку за адресою квартири [ADDRESS]. У зв'язку із зазначеним [PERSON] звернулась до КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради із заявою про проведення перерахунку оплати за воду. Проте такого перерахунку зроблено не було. Зазначене завдає позивачу, за її твердженням моральної шкоди та матеріальний збиток. За таких обставин [PERSON] звернулась до суду із цим позовом і просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача компенсації за моральний і матеріальний збиток; вишукати суму 17449 грн. на користь позивача на кредитну картку банку [NUMBER]; зобов'язати відповідача провести перерахунок боргу в межах суворої звітності згідно зі статтею 257 ЦК України. Представником позивача [PERSON] через канцелярію суду подана заява про розгляд даної цивільної справи без його участі, в заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні як у безпідставних і недоведених. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справи в судовому засіданні за відсутності сторін і третьої особи та без фіксування процесу технічними засобами. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа розглянута без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з вимогами п. 1), п. 3). ч. 1 ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 30 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась на адресу КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради із заявою, в якій повідомила про зняття її 27 жовтня 2017 року з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим просила провести перерахунок за період з 05 травня 2012 року по час звернення через незнаходження її в межах України (а.с. 4). На зазначену заяву листом № 13608/2614 від 15 листопада 2017 року відповідач повідомив позивача про те, що для розгляду порушеного нею питання необхідно надати розгорнуту довідку про усіх зареєстрованих за відповідною адресою осіб, оскільки відповідно до бази даних відповідача за адресою квартири № 107 будинку № 9 значиться інша людина (а.с. 5). 26 грудня 217 року [PERSON] звернулась на адресу генерального директора КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради із заявою, в якій повідомила про зняття з реєстраційного обліку з 19 грудня 2017 року усіх зареєстрованих в [ADDRESS] осіб (а.с. 6). У відповідь на цю заяву відповідач листом № 411/2614 від 17 січня 2018 року повідомив позивача про те, що за зазначеною адресою за базою даних відповідача значиться зареєстрованими дві особи. Станом на 01 січня 2018 року заборгованість за особовим рахунком, відкритим за адресою: [ADDRESS], складає 15363 грн. 47 коп., яка виникла з причин несплати за надані послуги з водопостачання і водовідведення. Строк позовної давності не є підставою для списання наявної заборгованості, а у відповідача наявне право вимагати її сплати. Крім того, в листі нагадано позивачу про необхідність надання розгорнутої довідки про зареєстрованих осіб за відповідною адресою, а також зазначено про необхідність окрім такої довідки надати заяву про опломбовування вводів холодної і гарячої води та забезпечення доступу фахівців підприємства до запірної арматури у відповідності до п. 29.3 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» (а.с. 7-8). Статтею 32 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, що споживач вносить плату за надання послуг з питного водопостачання за нормами і тарифами, що регулюються у встановленому законодавством порядку. Порядок справляння плати за надання послуг з питного водопостачання встановлюється законодавством. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов'язані, своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Під час розгляду даної справи судом не встановлено порушення КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради вимог зазначеного закону, не встановлено обмеження у наданні послуг за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено і визнано сторонами, що оплата за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за особовим рахунком [NUMBER] (за адресою: [ADDRESS]) проводиться не своєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість за послуги водопостачання у розмірі 16966 гри. 60 коп. (а.с. 57). Дана заборгованість виникла за період з 1999 року по червень 2018 року (а.с. 50-52). Відповідноно до п. 29.3 Постанови Кабінету Міністрів України №630 від 18 вересня 2017 року «Про затвердження Правил з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім'ї (у разі відключення виконавцем холодного та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. За викладених обставин нарахування за надані послуги водопостачання та водовідведення, які надавались КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради проводилось у відповідності до чинного законодавства, та з урахуванням специфіки обліку відповідач не має підстав для списання наявної суми заборгованості з особового рахунку [NUMBER]. Відповідно до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Між тим, сплив позовної давності не припиняє зобов'язання і не є підставою для припинення самого права, а лише позбавляє можливості одержати судовий захист свого порушеного цивільного права за умови заяви сторони у спорі до винесення судом рішення. Дана правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 січня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. Положенням и ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Таким чином, беручи до уваги, що позивачем не зазначено розміру матеріальної і моральної шкоди, які вона просить стягнути з на свою користь з відповідача, а також через відсутність доказів спричинення їй відповідачем такої шкоди і збитків, з урахуванням того, що такого способу захисту цивільних справи як «вишукування суми» та зобов'язання провести перерахунок боргу в межах суворої звітності згідно зі ст. 257 ЦК України не передбачено діючим цивільним законодавством України, суд приходить од висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, у зв'язку із чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, відсутні підстави для повернення повивачу витрат зі сплати судового збору.

Outcome: dismissed