Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON], в якій позивач просить визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 109 у будинку № 48 по вул.Європейська (Калініна) в м.Костянтинівка Донецької області, яка належить позивачу на праві власності, у звязку з не проживанням у ньому відповідачів понад шість місяців без поважних причин. В заяві посилався на те, що відповідачі по справі більше трьох років не проживають у вказаній квартирі. В звязку з тим, що відповідачі добровільно не знімаються з реєстрації в належній йому квартирі, він вимушений сплачувати за додаткові комунальні послуги самостійно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, причини неявки не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в порядку, передбаченому ст.ст. 74-76 ЦПК. Враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи в порядку, передбаченому ст. ст. 224, 225 ЦПК України, а належно повідомлений відповідач у судове засідання не зявилася, суд на місці ухвалив провести заочний судовий розгляд на підставі тих доказів, що містяться у справі. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. На підставі договору дарування від 20 березня 2001 року, копія якого долучена до матеріалів справи, позивачу у справі належить квартира № 109, розташована у м. Костянтинівка Донецької області, вул. Європейська (Калініна), буд. 48. Відповідно до відомостей, наданих відділом реєстрації Костянтинівської міської ради у листі від 09.10.2017 року за № 3549/09 та № 3551/09, відповідачі по справі мають зареєстроване місце проживання у вказаній квартирі. Згідно актів про перевірку паспортного режиму КП «СЄЗ» від 28 серпня 2016 року та 12 вересня 2017 року, копії яких долучені до матеріалів справи, в спірній квартирі зареєстровані позивач у справі [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON] Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі з 07.03.2007 року, але з вересня 2014 року не проживають, комунальних послуг не сплачують, що підтверджують сусіди [PERSON], [PERSON] Згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/6846/14-ц від 30 березня 2015 року, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано, рішення набуло законної сили 09 квітня 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON], допитаний в якості свідка, надав свідчення про те, що після розірвання шлюбу у 2015 році його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] покинули вказану квартиру, забравши належне їм майно, у спірній квартирі по теперішній час не проживають, намірів проживати не виявляли, комунальні послуги не сплачують. Разом з ним мешкає син [PERSON], [INFO] Згідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. В ч. 2 ст. 64 ЖК зазначено, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу, яка передбачає плату за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові. З наведених норм права випливає, що оскільки [PERSON] припинила сімейні відносини з власником спірної квартири, вона набула прав наймача житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 1 статті 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Разом з тим, дочка [PERSON] залишається членом сімї позивача. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки під час розгляду справи в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини щодо не проживання в спірній квартирі відповідача [PERSON] більше шести місяців, а відповідача [PERSON] більше одного року, а отже, вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 109 в будинку № 48 по вулиці Калініна у м. Костянтинівка Донецької області підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які були понесені ним при звернені до суду. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок.

Outcome: approved