Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи Словянського міського відділу ГУ ДМС України, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, яка обґрунтована тим, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: вул. Донецька область, м. Горлівка, 60 років СРСР[ADDRESS] на підставі рішення Микитівського районного суду м. Горлівки Донецької області від 18 серпня 2010 року. В даній квартирі зареєстрований відповідач. Однак, відповідач більше чотирьох років не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує за даною адресою кореспонденцію, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні житлом позивач не чинить. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання. Посилаючись на вимоги ч. 2 ст. 386 ЦК України, яка зазначає, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: Донецька область, м. Горлівка, 60 років СРСР[ADDRESS] та визначити порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для зняття з реєстрації. В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що в позові невірно викладені деякі обставини, а саме, що в квартирі, право користуванням якої просить позбавити позивач, знаходяться його речі та сумісно нажите майно. Крім того, квартирою він не перестав цікавитись, комунальні послуги сплачувались із їх спільних сімейних грошей. Просить вирішити справу відповідно до вимог закону. Третя особа - Словянський міський відділ ГУ ДМС України, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направила, причини неявки не повідомила. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі не зявившихся осіб, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне. Позивачу [PERSON] на підставі рішення Микитівського районного суду м. Горлівки від 18 серпня 2010 року належить на праві власності квартира [ADDRESS]. право власності на квартиру зареєстровано в КП «Горлівське міське бюро технічної інвентаризації». В даній квартирі зареєстрований відповідач, що підтверджується карткою прописки та не заперечується відповідачем. Як на правову підставу задоволення позовних вимог, позивач посилається на вимоги ч. 2 ст. 386 ЦК України, яка зазначає, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; та на ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Проте зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 17 жовтня 2018 року за результатами розгляду справи № 521/17805/16ц. Вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном позивачем заявлені не були. Можливість визнання втративши право користування члена сімї власника передбачена ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно до якої член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, всупереч вищенаведеним вимогам процесуального права, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації більш ніж один рік без поважних причин. При цьому суд враховує ту обставину, що відповідач зареєстрований у м. Горлівка, тобто на території, яка тимчасово не підконтрольна державній владі України, у звязку з чим є тимчасово переміщеною особою. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed