Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Магдалинівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, виділ в натурі частки спадкового майна. Позивачі в позові посилаються на те, що 16 серпня 2014 року померла їх мати [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, що складається з земельної ділянки розміром 5,470 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 042075, виданого 30 січня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 3211. За життя померла [PERSON] залишила заповіт від 17 листопада 2003 року, в якому вказала позивачів [PERSON] та [PERSON], спадкоємицями відповідно 1,47 га та 4,0 га земельної ділянки згідно державного акта на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 042075. Позивачі зазначають, що у встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, але свідоцтво про право на спадщину не встигли отримати, оскільки вирішили відмовитися від спадщини, щоб розділити спадкове майно між всіма дітьми померлої [PERSON] Мати позивачів померла 16 серпня 2014 року. Однак, спадкоємці звернулися до нотаріальної контори з відповідними заявами після сплину строку для прийняття спадщини, у зв'язку з чим приватний нотаріус [PERSON] в усній формі пояснила їм, що вже неможливо відмовитись від спадщини за заповітом та прийняти її за законом в рівних частках усіма позивачами. Тому позивачі вимушені звертатися до суду та просять визнати за ними право власності за кожним по 1/3 частки земельної ділянки по праву спадкування за законом, виділивши їх в натурі. Позивачі в судове засідання не з'явились, надали письмові заяви, в яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі, прохали їх задовольнити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] раніше в судовому засіданні пояснили, що відмовляються від спадкування за заповітом, бажають розділити земельну ділянку порівну між собою та своїм рідним братом. Від представника позивачів [PERSON] та [PERSON] також на адресу суду надійшла письмова заява, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, прохає їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надіславши на адресу суду заяву, в яких прохав розглянути справу без їх участі. Проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, відповідно до якої просив розгляд справи провести у їх відсутність на підставі наявних у справі документів. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 16 серпня 2014 року померла мати позивачів [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть серії І-КИ № 588004 від 19 серпня 2014 року (а. с. 21, 65). Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки розміром 5,470 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 042075, виданого 30 січня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 3211.(а. с. 23). Відповідно до заповіту від 17 листопада 2003 року, посвідченому секретарем виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та внесеному в реєстр за № 223, [PERSON] вказала позивачів [PERSON] та [PERSON], як спадкоємців належної їй на основі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 042075 земельної ділянки відповідно 1,47 га та 4,0 га. (а. с. 24, 75). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України вказує, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори за оформленням спадщини, але після подачі заяви, але до отримання свідоцтва вони вирішили відмовитись від спадкування за заповітом, щоб розділити спадщину між усіма спадкоємцями ними та рідним їх братом [PERSON] Позивачі звернулись з відповідними заявами до нотаріальної контори, однак їм було відмовлено, оскільки сплинули строки для відмови від прийняття спадщини за заповітом та прийняття спадщини за законом. Між позивачами досягнута домовленість про розподіл спадкового майна. Статтею 1273 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкоємцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Визначення додаткового строку для подання заяви про відмову від спадщини чинним законодавством України не передбачено. А, оскільки в Україні на відчуження земель сільськогосподарського призначення (у тому числі купівля-продаж, міна, дарування тощо) на сьогоднішній день діє мораторій, тому розподіл земельної ділянки між спадкоємцями [PERSON] після отримання ними свідоцтв про право на спадщину є неможливим. Частина 5 ст. 1275 ЦК України вказує, що відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Батько позивачів - [PERSON] - помер 15 листопада 2013 року. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право позивачів на спадщину в порядку спадкування за законом підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах цивільної справи в їх сукупності та приведеними вище. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцям першої черги по закону, мають право на спадкування, спадкоємці за заповітом позивачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 1278 ЦК України кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Таким чином, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає, що є всі законні підстави задовольнити позов, і визнати за позивачами право власності на спадкове майно по праву спадкування за законом, виділивши їх частки в натурі, оскільки згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, законність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову відповідає вимогам чинного законодавства і обґрунтована на обставинах справи та доказах про належність спадкового майна спадкодавцю [PERSON], суд вважає за необхідне постановити рішення про визнання за позивачами права власності на спадкове майно по праву спадкування за законом з виділенням в натурі їх часток. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved