Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

До Київського районного суду 14.01.2021 року в інтересах [PERSON] звернувся адвокат Тищенко С.Ю. із позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 70000 доларів США за договором позики від 26.02.2018 року а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані невиконання відповідачем умов договору позики щодо повернення протягом 30 днів після отримання позичених грошей. Відповідача та його представник частково заперечували проти задоволення позову, наполягаючи на поверненні частини запозичених грошей, разом із процентами, внаслідок чого сума заборгованості за вказаним договором складає 32 тисячі доларів США. Як встановлено у судовому засіданні згідно написаної власноруч розписки від 26.02.2018 року [PERSON] підтвердив отримання безпосередньо від [PERSON] грошової суми у розмірі 70000 (сімдесят тисяч ) доларів США із визначеним зобов`язання повернення грошей отриманих коштів терміном 30 календарних днів після його вимоги про повернення грошей. Дані обставини підтверджуються розпискою, копія якого знаходиться на а/с 10, а оригінал було оглянуто судом у судовому засіданні, у присутності відповідача та його представника. Згідно повторної вимоги від 11.01.2021 року позивач наполягає на поверненні грошей у зв`язку із невиконанням умов первісної вимоги (а/с 11). У судовому засіданні в якості доказів повернення частини боргу стороною відповідача були надані знімки з екрана смартфону , на яких відображена переписка у мережі Інтернет між сторонами стосовно пропозиції відповідача в якості повернення остатку боргу віддати автомобіль , та посилання позивача на залишок заборгованості у 40000 доларів США та можливості погашення боргу автомобілем. Також у судовому засіданні представник позивача наполягав на наявності на зворотної стороні розписки відомостей про повернення частини боргу, про що йому повідомив сам позивач, однак після огляду оригіналу розписки було з`ясовано відсутність на неї і звороті будь яких записів окрім самого тексту розписки. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із виконанням зобов`язань за договором позики врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором\~не встановлений\~строк повернення\~позики або\~цей строк\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~позика має\~бути повернена\~позичальником протягом\~тридцяти днів\~від дня\~пред`явлення\~позикодавцем вимоги\~про це,\~якщо інше\~не встановлено\~договором.\~ Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором ( ч.1,2 ст. 1051 ЦК Україна). Згідно правової позиції викладеної Верховним Судом України у постанові від 18.01.2017 року по справі №6-2789/16 зазначено наступне. «Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей». Таким чином розписка, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, за правовою суттю є підтвердження того що між сторонами було укладено договір позики та позичальник отримав грошову суму визначену у розписки та взяв на себе зобов`язання щодо її повернення у визначений у розписці строк тридцять днів після пред`являння вимоги. Виходячи із обставин справи, наявності копії повторного повідомлення-вимоги, наявної у листопаді 2019 року телефонної переписки між сторонами договору стосовно повернення боргу суд приходить до висновку що позивачем доведено факт пред`явлення позичальнику вимоги про повернення боргу, яка протягом тридцяті днів не була виконана, а тому наявні підстави звернення до суду із відповідним позовом. Крім того суд, враховуючи часткове підтвердження відповідачем та його представником у судовому засіданні факту отримання грошей із наявним зобов`язанням повернення, дає суду можливість прийти до висновку, що правовідносини яки виникли між сторонами та підтверджені розпискою дійсно є правовідносинами за договором позики, і цей договір не є фіктивним або удаваним. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Посилання сторони відповідача про наявність за даним договором сплати позичальником процентів за користування позиченими коштами та повернення частково заборгованості не знайшло підтвердження у судовому засіданні. Верховний Суд неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Суд наголошував, що стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність [постанови Верховного Суду\~від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18;\~від 29.08.2018 у справі № 909/105/15;\~від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17;\~від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання сторони відповідача в якості доказів на переписку у мережі Інтернет на думку суду не є підтвердженням самого факту часткового погашення заборгованості а фактично є підтвердження наявності заборгованості на намагання повернення боргу шляхом домовленості про мирне врегулювання спору. Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами а тому визнаються судом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 визначено, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У статті 137 ЦПК визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ). Згідно квитанції №0.0.1973923541.1 від 13.01.2021 року, яка знаходиться у матеріалах справи на а/с 1, позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 11350,00 грн., який, враховуючи факт задоволення позову, підлягає стягненню із відповідача Стосовно заявлених вимог про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд визначає, що дане питання буде розглянуто окремо, якщо протягом п`яти днів з дня проголошення рішення , стороною позивача будуть надані докази понесених витрат у відповідності до вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved