Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 04.06.2021 року звернулось АТ КБ « Приватбанк» з позовом про стягнення, у порядку визначеному ст. 625 Цивільного кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 8158,41 доларів США , у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] трьох відсотків річних у сумі 1880,90 доларів США. Від відповідачів надані відзиви, в яких заперечується право позивача на стягнення відповідних сум , так як після звернення стягнення на предмет іпотеки, всі зобов`язання за кредитним договором вважаються виконаними належним чином. Як встановлено судом на підставі кредитного договору №ODIVGK01420088 від 23.03.2007 року [PERSON] 23.04.2007 року отримала кредит у розмірі 10000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.03.2022 року. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з чим, станом на 04.04.2013 року, утворилась заборгованість в розмірі 26796,46 доларів США., складовими якої були 9746,81 долар США заборгованості за тілом кредиту; 6145,64 долара США - заборгованість про процентам за користування кредитом; 1095,24 долара США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 8502,95 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також 31,29 долар США - штраф у фіксованої частині та 1274,53 штраф у процентної складової. Зазначені обставини встановлені рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 21.03.2014 року у справі №499/938/13 за позовом ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ( а/с 7). Вказаним рішенням суду звернено стягнення на квартиру відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] , яка в подальшому була реалізована та кошти у сумі 3227,82 долари США від реалізації якої 30.06.2016 року були списані позивачем з заборгованості відповідача. Згідно рішення Київського районного суду від 05.06.2018 року у справі № 520/4148/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03.07.2019 року, яким були задоволені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість по відсотках за кредитним договором №ODIVGK01420088 від 23.03.2007 року у сумі 3932,52 долара США, станом на 16.03.2018 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором складала 57633,06 доларів США, складовими якої визначені: заборгованість за тілом кредиту 8158,41 доларів США, по відсотках 12599,96 доларів США, комісії - 2275 доларів США та пені 34599,69 доларів США, що підтверджувалось розрахунком позивача ( а/с 63). Також під час розгляду вказаної справи судом було встановлено, що 23.07.2007 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір поруки за яким останній прийняв на себе зобов`язання відповідати перед банком за виконання обов`язків [PERSON] за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільної справі, яке набрало законної сили, у відповідності до вимог ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, не потребують додаткового доказування. Згідно наданого позивачем в якості доказів повідомлення від 12.03.2021 року №30.1.0/2 - 70413ODHOL948, [PERSON] та [PERSON] повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором №ODIVGK01420088 від 23.03.2007 року у сумі 75836,55 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 8158,41 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 15247,60 доларів США; та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у сумі 52430,54 доларів США ( а/с 13). У розрахунку 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 03.03.2013 року ( після подання позовної заяви до Іванівського районного суду Одеської області ) та до 09.03.2021 року позивачем вирахувана сума 1880,90 доларів США як три проценти від суми заборгованості за тілом кредиту 8158,41 доларів США ( а/с 11). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини пов`язані із компенсацією несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом». Верховний Суд неодноразово розтлумачив сферу застосування цієї статті, а саме, що охоплює собою поняття «грошове зобов`язання», зокрема у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Крім того у постанові Постанова Великої Палати від 04.02.2020 № 912/1120/16 Верховний Суд знову висловив наступний правовий висновок: «Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, тобто застосування вимог ст.. 625 ЦК України виступає у даному випадку як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання». Окрім цього Верховний Суд зауважив, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У даному випадку , суд враховуючи зміст рішення судів по справах №499/938/13 від 21.03.2014 року та справі № 520/4148/17 від 05.06.2018 року а також зміст повідомлення від 12.03.2021 року, з яких вбачається факт продовження нарахування АТ КБ « Приватбанк» відповідачам як процентів за користування кредитом так і пені за несвоєчасне виконання умов договору, приходить до висновку, що вимоги щодо додаткового стягнення у якості компенсації за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, є необґрунтованими, так як зазначена відповідальність визначена законодавцем в якості компенсації невиконання грошового зобов`язання при відсутності визначеного у договорі відповідного штрафного наслідку порушення боржником умов. Недоведеність позовних вимог є підставою для відмови у задоволення позовних вимог у повному обсязі, так як суд має право розглядати справи, згідно вимог частини першої статті 13 ЦПК України лише в межах заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed