Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] про виділ йому в натурі цілої частки майна, яке складається з 86/100 частин домоволодіння з належними надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; припинення права спільної часткової власності позивача на зазначене домоволодіння; визнання за ним права приватної власності на 86/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позову зазначено, що 20 червня 2017 року позивач став власником 86/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування. Інші 14/100 частки зазначеного домоволодіння належать [PERSON] та на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.02.2006 №2-1069/06 відокремлені у ціле домоволодіння. За технічними показниками, викладеними у висновку ФОП [PERSON] , 86/100 частин домоволодіння можуть бути виділені в натурі. На даний момент, по суті, позивач є єдиним власником та його частка змінилась на цілу, таким чином наразі його правовстановлюючі документи на 86/100 часток домоволодіння є не чинними. За таких обставин, з метою можливості в повній мірі реалізовував своє право власності на майно, яке перебуває в частковій власності, позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 22 березня 21021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 16.03.2021 року у справі призначено судову будівельну експертизу. Ухвалою від 13.04.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів із ККП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість». Ухвалою від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Від представника позивача, адвоката Ступак Д.Д., на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, на позовних вимогах наполягали, не заперечували проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлені у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником 86/100 часток домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків з належними до них надвірними будівлями та спорудами номер [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 29.06.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Гердвіліс О.В., зареєстрованого в реєстрі за №10-139. Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89245390 від 09.06.2017 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1402666792017 від 14.07.2017 року. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Кудлаєва О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.03.2021 року [PERSON] відмовлено в оформленні йому договору дарування 86/100 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку ГКП Маріупольське бюро технічної інвентаризації від 02.12.2020 року 86/100 частина домоволодіння, яка розташована за адресою [ADDRESS] , та складається з житлового будинку літ.Б-1, нежитлової прибудови літ.Б1-1, житловою площею 12,3 кв.м., загальною площею 26,0 кв.м., літньої кухні літ.Д-1, погребу літ.Д/п, гаражу літ.Ж-1, оглядової ями літ.Ж/я, гаражу літ.О-1, вбиральні літ.Г-1, літнього душу літ.М-1, огорожі №1,2, воріт №3, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно п.56 постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду з відповідними позовами не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача судового збору, такі вимоги не були заявлені і під час судового засідання, то суд залишає сплачений ним при зверненні до суду судовий збір, за рахунок позивача.

Outcome: approved