Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернулись позивачі та просили суд визнати за ними права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовували тими обставинами, що вони є дітьми померлої [PERSON] та єдиними спадкоємцями за законом, що прийняли її спадщину. Державний нотаріус Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. В судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] Л.І. просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 25 червня 2004 року Олександрівською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 6 (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07 жовтня 1961 року Олександрівською сільською радою Старченківського району Київської області, актовий запис № 48, [INFO] народився [PERSON], матір'ю якого була «[PERSON]» (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 07 лютого 1956 року Олександрівською сільською радою Старченківського району Київської області, актовий запис № 3, [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якої була «[PERSON]» (а.с. 10). [PERSON] у зв'язку із укладенням 26 серпня 1978 року шлюбу з [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Вказана обставина підтверджується довідкою відділу реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області від 27 жовтня 2004 року № 136 (а.с. 53). [PERSON] у зв'язку із укладенням 01 лютого 1980 року шлюбу з [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 01 лютого 1980 року Межиріцькою сільською радою Острозького району Рівненської області, актовий запис № 5 (а.с. 52). Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що позивачі є дітьми померлої [INFO] [PERSON]. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Таким чином, позивачі є спадкоємцями померлої [PERSON] першої черги за законом. Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] 27 жовтня 2004 року звернулася до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини померлої матері [PERSON] (а.с. 47). Позивач [PERSON] 03 вересня 2004 року звернувся до Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини померлої матері [PERSON] (а.с. 46). Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України). Згідно з довідками, виданими виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 04 листопада 2016 року № 249 та від 28 грудня 2016 року № 404 [PERSON] до дня її смерті була власником житлового будинку по вулиці Західна, 16 села Олександрівка Миронівського району Київської області, про що в погосподарських книгах зроблено відповідні записи (а.с. 22, 99). Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлої [PERSON] в книгах погосподарського обліку в якості власника домоволодіння по вулиці Західна, 16 села Олександрівка Миронівського району Київської області підтверджує факт належності спірного будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами саме їй. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратила право власності на вказану нерухомість. Виникнення у спадкоємців права на спадщину зумовлює його входження до складу спадщини після смерті спадкодавця. Позивачі звернулися за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом їх права на отримання в порядку спадкування права власності на спірний будинок (а.с. 24). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до копії спадкової справи померлої [PERSON], позивачі є єдиними спадкоємцями за законом, які в строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняли її спадщину (а.с. 45 - 79). Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України). Таким чином, позивачі відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1261, та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України набули право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1261, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved