Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 07 листопада 2018 року надійшла позовна заяву Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» (далі ККП «Маріупольтепломережа»), в якій позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] 2\~322 грн. 95 коп. заборгованості за користування послугами теплопостачання; 81 грн. 69\~коп. 3 % річних; 278 грн. 74 коп. інфляційних витрат; 1\~762 грн. витрат зі сплати судового збору. ККП «Маріупольтепломережа» позовні вимоги мотивує тим, що 13 жовтня 2017 року між позивачем та [PERSON] укладений договір № 188 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Відповідно до умов договору та відповідно до норм чинного законодавства, боржник повинна була погасити заборгованість за послуги з теплопостачання, що утворилася станом на 01 жовтня 2017 року у сумі 2\~138 грн. 01 коп. у строк до 31 березня 2019 року, а також щомісячно здійснювати оплату поточних платежів. Відповідно до п. 3 договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги ККП «Маріупольтепломережа» договір розірваний, умови договору не були виконані. Вказана заборгованість є беззаперечною, проте боржник визначені договором і законодавством зобовязання не виконала. У звязку з невиконанням боржником своїх договірних зобовязань, за подальший період з 01\~жовтня 2017 року по 01 листопада 2018 року утворилася нова заборгованість. Відповідач зареєстрована за адресою: [INFO], особовий рахунок 225081. Протягом спірного періоду підприємство надавало відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких вона не відмовлялася та за користування якими проводилося нарахування відповідно до встановлених тарифів. Не зважаючи на зазначене, відповідачем оплата за надані послуги не проводилася, хоча щомісячно при отриманні квитанцій відповідач повідомлялася про наявну заборгованість і необхідність її сплати, однак до теперішнього часу заборгованість так і не погашена. Позивач звертався із заявою про видачу судового наказу та 13 липня 2018 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області ухвалою скасував судовий наказ про стягнення указаної заборгованості, тому позивач звернувся до суду у порядку позовного провадження, посилаючись на положення ст. ст. 525, 526, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 67, 68, 162, 179 ЖК Української РСР, ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», просив позовні вимоги задовольнити (а. с. 2). [PERSON], не погоджуючись із заявленими вимогами, через свого представника [PERSON] 10 грудня 2018 року до суду подала відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що у документах, які надані суду ККП «Маріупольтепломережа», наявна розшифровка особистого рахунку №\~225081, в якому наявна лише інформація за період з 01 жовтня 2017 року по 01 листопада 2018 року, та сума заборгованості відповідно до розрахунку становить 2\~386 грн. 02 коп. У позовній заяві ККП «Маріпольтепломережа» вказана сума заборгованості 2\~643 грн. 37 коп., що не відповідає дійсності. Розрахунок заборгованості вказаний станом на 01 жовтня 2017 року у сумі 2\~363 грн. 28 коп., однак помісячно розрахунок не наданий, що свідчить про відсутність боргу та не надає можливість зясувати період боргу та точну суму помісячно, яка була нарахована відповідачу з невідомих підстав. У той же час не можливо зясувати та надати суду квитанції про сплату за надані послуги, оскільки у позовній заяві не вказано, за що саме виник борг за опалення чи за гарячу воду. У розрахунку, наданому позивачем за травень 2018 року безпідставно, умисно в графі нарахована сума за гарячу воду 296 грн. 04 коп., якої немає у квитанції і не могло бути, оскільки з квітня 2018 року гарячої води у м. Маріуполі не було, підтвердженням чого є відповідна квитанція. За жовтень 2018 року нарахована сума 62 грн. 68 коп., сплачена у листопаді 2018 року, підтвердженням чого є квитанція. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, за період з 01 жовтня 2017 року по 01 листопада 2018 року за гарячу воду нараховані 2\~231 грн. 71 коп. та за центральне опалення 6 648 грн. 91 коп. Загалом нараховані 8\~880 грн. 62 коп., а всього сплачено 8\~985 грн. 23 коп. Тому відповідно до розшифровки відповідача заборгованість відсутня, а сума переплати становить 104 грн. 61 коп. При подачі заяви про видачу судового наказу, позивач надав розшифровку розрахунку з різними даними особистого рахунку відповідача. У квітні 2015 року відповідач сплатила борг за надані послуги з постачання гарячої води ККП «Маріупольтепломережа» у розмірі 432\~грн. відповідно до квитанції за січень 2015 року та оплачено від показників лічильника від 285 куб. м до 305\~куб.\~м, та 2\~160 грн. від показників лічильника від 305 куб. м до 405 куб. м, а саме за 100 куб. м, згідно з квитанцією за лютий 2015 року та сплачено 16 квітня 2015 року за ціню 21 грн. 60 коп. за 1 куб. м. Усього за квітень 2015 року сплачений борг у сумі 2\~592 грн. З вини працівників Центральної абонентської дільниці ККП «Маріпольтепломережа» не внесені кошти у сумі 2\~160 грн., та відповідно до акта звірки внесені лише 432 грн. та не зафіксовано покази лічильника відповідно до повідомлення, отриманого про сплату. З березня по серпень 2016 року у квитанціях про сплату послуг за опалення та постачання гарячої води чітко зазначено, що борг відсутній. Протягом 1,5 року через недбале відношення працівників позивача покази лічильника не вносилися у базу даних та не відповідали дійсності, з лютого по липень 2016 року покази лічильника взагалі відсутні та не збігалися з показами у квитанціях та у повідомленнях на оплату. У липні 2016 року, згідно із звітними даними у програмі «Клієнт», були нараховані 5\~454 грн. 02 коп. за 43 куб. м гарячої води за ціною 38,14 коп. за 1 куб. м. На неодноразові звернення з серпня 2016 року по березень 2018 року до Центральної абонентської дільниці ККП «Маріупольтепломережа» з проханням перерахувати та скасувати борг, який позивачем штучно утворений, та за три роки відповідач не отримала перерахунку, хоча колишній директор позивача [PERSON] підписав заяву. Кожного разу після звернення відповідача проводилися все нові розрахунки та змінювався борг за гарячу воду та за опалення. За вимогою відповідача наданий документ «Звірка за особовим рахунком 225081 [PERSON]П.», в якій точно розділено сальдо за постачання центрального опалення та гарячої води. Відповідно до цього документа за опалення за особистим рахунком відповідача наявна переплата у розмірі 637 грн. 59 коп., а за постачання гарячої води борг 2\~296 грн. 48 коп. Однак, про те, що за постачання гарячої води відсутній борг, свідчать квитанції за 2015 2018 роки, які і вказують, що відповідач добросовісно платила за користування наданими послугами. Також, наданий перерахунок працівником Центральної абонентської дільниці [PERSON] підтверджує відсутність боргу і вказує, що за оплатою за гарячу воду є переплата у сумі 127 грн. 84 коп. Після отримання цих документів відповідач розірвала договір про реструктуризацію боргу. Договір від 21 вересня 2017 року № 21444 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, договір від 13 жовтня 2017 року № 188 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги та заяву на реструктуризацію боргу відповідач не підписувала. Вказує, що завідомо знаючи про відсутність боргу за опалення, а за гарячу воду борг фальсифікований, оскільки наявні усі квитанції про сплату за подачу гарячої води, юрист Партакела Ю.Ф. склав договір від 13 жовтня 2017\~року № 188, чим грубо порушив свої службові обовязки. Посилаючись на указані обставини, представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову (а. с. 18 21). Від представника ККП «Маріупольтепломережа» [PERSON] 10 січня 2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що заборгованість відповідача за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS], станом на 01 січня 2019 року складає 3\~602 грн. 58 коп. У присутності відповідача неодноразово проводилася звірка оплат та нарахувань. Останній раз звірка проведена 13 жовтня 2017 року за період з 01 квітня 2014 року по 01 жовтня 2017 року. Акт звірки за особовим рахунком № 225081 підписаний [PERSON] без зауважень, що необхідно розцінювати як вчинення особою дій, що свідчать про визнання боргу. Підписаний обома сторонами акт звірки підтверджує відсутність розбіжностей за взаємними розрахунками. Відповідачем до ККП «Маріупольтепломережа» подано заяву з проханням про укладення договору на реструктуризацію наявної заборгованості станом на 01\~жовтня 2017 року у сумі 2\~138 грн. 01 коп., відповідно до якої вона була попереджена про те, що у разі невиконання або порушення умов договору, уся сума заборгованості буде стягнута у судовому порядку. Підприємством було прийняте рішення і 13 жовтня 2017 року між сторонами укладений договір № 188 про реструктуризацію боргу за житлово-комунальні послуги. Підприємством надано відповідачу розстрочку на погашення заборгованості за оплату послуг теплопостачання, що утворилася станом на 01 жовтня 2017 року на суму 2\~138 грн. 01 коп. Відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства споживач зобовязаний сплачувати поточні платежі разом з сумою щомісячного платежу реструктуризованої заборгованості. Указана заборгованість є беззаперечною, однак боржник визначені договором і законом зобовязання не виконала, у звязку з чим 20 грудня 2017 року договір розірваний. Посилаючись на наведені обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити (а. с. 74, 75). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги просив задовольнити, посилаючись на те, що борг підтверджений укладеним договором про реструктуризацію заборгованості, який у подальшому був розірваний, та окремо не має підстав доказувати наявність указаної заборгованості. Додатково зазначив, що до суду подані усі докази, які підтверджують розмір заборгованості. Також вказав, що відповідачу проводився перерахунок заборгованості відповідно до змінених тарифів, у звязку із чим виник борг. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти вимог позову заперечувала, вказала, що борг сплачений, підтвердженням чого є відповідні квитанції. Відповідачем не деталізовано період (число, місяць, рік), за який виник борг, не деталізовано перерахування сплачених сум з урахуванням тарифів (коли, в який період та які тарифи діяли, за якими проведений перерахунок), у наданих розшифровках вбачається, що сплачена сума у розмірі 2\~160 грн. позивачем не врахована та не зрозуміло, куди ці кошти зараховані, що свідчить про формальний підхід до нарахування заборгованості. Договір розірваний саме з підстав того, що за звіркою по особовому рахунку борг був відсутній, тому і підстави для цього договору були відсутні. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявилася, причини неявки суду не повідомила, її інтереси представляв уповноважений представник, сторони не заперечували проти розгляду справи за її відсутності, тому суд відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України провів судовий розгляд за її відсутності. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, розяснено учасникам справи їх право та строки на подачу відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень, а також порядок і строки подачі доказів (а. с. 14). Таким правом сторони скористалися у повному обсязі. 22 січня 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшов уточнений позов (а. с. 88). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 лютого 2019 року заяву про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду по суті (а. с. 93). Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 липня 2018 року скасований судовий наказ, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області від 22\~травня 2018 року за заявою ККП «Маріупольтепломережа» про стягнення з [PERSON] заборгованості за теплову енергію у розмірі 2\~357 грн. 06 коп., а також судового збору у розмірі 176 грн. 20 коп. (а. с. 3, 28). Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 24 листопада 1997 року, квартира [ADDRESS] (Миру) у м. Маріуполі на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7). 21 вересня 2017 року між сторонами укладений договір № 2/444 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води (а. с. 46, 47). 13 жовтня 2017 року [PERSON] написала заяву на імя директора ККП «Маріупольтепломережа», в якій просила укласти з нею договір про реструктуризацію заборгованості на 18 місяців, та вказала, що зобовязується сплачувати поточні платежі та обовязкові платежі за договором, а також, що їй зрозумілі наслідки невиконання умов договору (а. с. 5, 81). Цього ж дня між сторонами підписаний акт звірки, відповідно до якого загальна заборгованість станом на 01 жовтня 2017 року становить 2\~138 грн. 01 коп. (а. с. 6). Відповідно до договору від 13 жовтня 2017 року № 188 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, укладеного між ККП «Маріупольтепломережа» та [PERSON], підприємство надало [PERSON] розстрочку на погашення заборгованості з оплати за послуги теплопостачання, що утворилася станом на 01 жовтня 2017 року на суму 2\~138 грн. 01 коп. на строк з 01\~жовтня 2017 року по 31 березня 2019 року, зі сплатою фіксованої частини боргу щомісячно (а. с. 4, 78). Між сторонами відбувалася переписка з приводу перерахування суми заборгованості та відповідно розірвання укладеного договору про реструктуризацію заборгованості (а. с. 54 68). Заявою від 20 грудня 2017 року [PERSON] просила розірвати договір про реструктуризацію заборгованості від 13 жовтня 2017 року, у звязку з наданням Центральним відділом ККП «Маріупольтепломережа» неправомірних відомостей про нарахування та сплату коштів за її особистим рахунком № 225081 на момент укладення цього договору (а. с. 55). Так, повідомленням від 09 січня 2018 року за зверненням [PERSON], ККП «Маріупольтепломережа» з 20 грудня 2017 року розірвало договір про реструктуризацію заборгованості (а. с. 54). Позивачем долучені розшифровки за особовим рахунком № 225081, відповідно до яких за період з жовтня 2017 року по листопад 2018 року виникла заборгованість у розмірі 2\~386 грн. 02 коп., а також за цей період сума інфляції склала 190 грн. 47 коп. та 3 % річних 67 грн. 21 коп. (а. с. 8 10). Представником відповідача долучені повідомлення про необхідність сплати за централізоване опалення та гаряче водопостачання та відповідно до них квитанції про сплату за ці послуги за жовтень, травень, квітень, березень, лютий, січень 2018 року, грудень, листопад, жовтень, лютий, березень 2017 року (а. с. 29 35, 44). Також представлені повідомлення та відповідно до них квитанції про сплату за гарячу воду за лютий, січень, квітень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року та за березень, лютий, січень, червень, травень, квітень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року (а. с. 36 43). Відповідно до квитанцій від 02 квітня 2016 року та від 16 квітня 2016 року [PERSON] сплачено 432 грн. та 2\~160 грн. за 100 куб. м гарячої води за ціною 21,6 за 1 куб. м (а. с. 37). Обставини щодо сплати вартості наданих позивачем послуг відповідно до указаних повідомлень та квитанцій представником позивача визнані, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають. Відповідно до звірки по особовому рахунку № 225081 за період з жовтня 2005 року по листопад 2017 року, розмір заборгованості [PERSON] становить 2\~296 грн. 48 коп. (а. с. 48 51). У той же час, у наданій звірці не відображена сума у розмірі 2\~160 грн. 01 коп., яка сплачена [PERSON]АП. 16 квітня 2016\~року. Представником позивача долучено роздруківку по особовому рахунку № 225081 за період з січня 2014 року по січень 2019 року, відповідно до якої борг [PERSON] становить 2\~322 грн. 95 коп. (а. с. 94, 95). Мотиви суду. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла станом на 01 жовтня 2017 року у розмірі 2\~322 грн. 95 коп. та нарахованих на неї інфляційних втрат та 3 % річних. Щодо правових підстав для виконання зобовязання, які виникли внаслідок надання послуг з централізованого опалення. Відповідно до статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі статтею 22 цього Закону одиниця виміру обсягу спожитої споживачем гарячої води визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання гарячої води повинен забезпечити її постачання безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, температури та величини тиску. Параметри якості гарячої води повинні відповідати встановленим законодавством вимогам. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності субєкта господарювання, що провадить таку діяльність. Відповідно до статті 67, частини першої статті 68, статті 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належать громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначається угодою сторін. Згідно з пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води й водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа, або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Загальні засади формування тарифів на теплову енергію врегульовані статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, у справі, яка є предметом розгляду, у позивача наявний обовязок довести факт надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, та відповідно нарахування сум за надані послуги відповідно до тарифів, які діяли у момент надання цих послуг, а у відповідача наявний обовязок довести факт сплати коштів за надані послуги відповідно до тарифів, які діяли у відповідний період. Судом установленого та цього не заперечувалося сторонами, що у квартирі [PERSON] наявний лічильник, який обраховує постачання гарячої води. Наявність заборгованості та її доведення перед судом позивач обґрунтовує укладеним договором про реструктуризацію боргу та актом звірки. Щодо укладеного між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості та відповідно його розірвання 20 грудня 2017 року за спільною згодою сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. З огляду на указану норму права, розірвання договору про реструктуризацію боргу 20 грудня 2017\~року припинило зобовязання сторін, тому сам факт укладення договору про реструктуризацію боргу беззаперечно не підтверджує наявність боргу у відповідача, у звязку з чим судом не приймається як доказ наявності заборгованості. Щодо акту звірки по особовому рахунку від 13 жовтня 2017 року, за яким за період з 01 листопада 2014 року по 01 жовтня 2017 року наявний борг у розмірі 2\~138 грн. 01 коп., то даний акт є одним із доказів, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами та за своїм змістом не може беззаперечно підтверджувати наявність указаної заборгованості. Так, відповідачем долучені квитанції від 02 та 16 квітня 2016 року про сплату заборгованості у розмірі 2\~592 грн. (а. с. 37). Отже, борг за актом звірки від 13 жовтня 2017 року спростовується наявними квитанції про його сплату у квітні 2016 року, тому судом відхиляється як достатній доказ для встановлення обставин наявності боргу. Із представленої відповідачем детальної звірки по особовому рахунку за період з жовтня 2005 року по жовтень 2017 року не вбачається, що сума у розмірі 2\~160 грн., яка сплачена 16 квітня 2016 року, зарахована на погашення заборгованості. Таких доказів не представлено у судовому засіданні і представником позивача. Отже, проводячи оцінку поданих доказів з огляду належності та достатності, необхідно дійти висновку, що позивачем у передбаченому законом порядку не доведено факту наявності заборгованості у звяленому розмірі та відповідно не спростований факт сплати указаної суми у квітні 2016\~року, у той же час відповідачем факт сплати грошових коштів доведений у передбаченому порядку. При цьому, із представлених звірок по особовому рахунку № 225081 вбачається переплата за послуги теплопостачання та гарячої води, однак ці відомості позивачем не враховані та не зазначені у підставах позову. Сам по собі розрахунок заборгованості на теплопостачання та гарячої води, не дає підстав для висновку про обґрунтованість позовних вимог. Оскільки відсутні підстави для стягнення заборгованості за теплопостачання та гарячу воду, тому і відсутні підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України. Аргументи представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] проводився перерахунок суми заборгованості, де відповідно змінювалися тарифи, ґрунтуються лише на власному твердженні представника позивача, однак доказів з цього приводу суду не представлено, зокрема не надано доказів, коли, за який період та за якими тарифами проводився перерахунок заборгованості. Не убачається такого перерахунку із представлених як позивачем, так і відповідачем розшифровок та звірки за особистим рахунком № 225081. Отже, у справі судом установлено, що позивач не надав доказів наявності у відповідача заборгованості, яка є предметом спору та підлягає стягненню. З огляду на викладене, суд погоджується з аргументами відповідача про те, що борг відсутній і вважає аргументи, наведені позивачем, необґрунтованими. У той же час судом не приймаються аргументи представника відповідача про те, що її довіритель не підписувала договори про надання послуг та про реструктуризацію заборгованості, оскільки такі доводи не ґрунтуються на змісті ст. 204 ЦК України. Щодо судових витрат. З огляду на висновок про відмову у позові судові витрати у розмірі 1\~762 грн., понесені позивачем у звязку із розглядом справи, слід покласти на позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed