Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшла вказана заява. Заявниця прохає: встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у м. Торез Донецької області. Заяву обґрунтовує тим, що [INFO] померла її -[PERSON], мати - [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] 28.09.2017 року вона, заявниця, отримала Лікарське свідоцтво про смерть № 84 видане Медичним закладом м. Торези Донецької області. Заявниця, надала письмові пояснення відповідно до викладених вимог. Представник Орджонікідзевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову проти задоволення заявлених вимог не заперечував, надав письмово заяву (а.с.21). Суд, дослідивши заяву, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявниця звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] у м. Торез Донецької області. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уроджена с. М.-Бузово, Шишацького району Полтавської області була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] про що свідчить копія її паспорту (а.с. 8,10). Як вбачається з копії лікарського свідоцтва про смерть № 84 виданого Медичним закладом м. Торези Донецької області, [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) і сформульованого у ньому так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи зазначений виняток у справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що, вимоги підлягають задоволенню. Частиною 4 статті 257-1 ЦПК України визначено, що рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215, п. 8 ч. 1 ст. 256, ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Рішенням Європейського Суду з прав людини «Кіпр проти Туреччини», Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), суд -

Outcome: approved