Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

До суду звернувся представник АТ «КБ Приватбанк» (далі - Банку) з позовом про стягнення з [PERSON] (далі - Відповідача) заборгованості за кредитом у розмірі 20648,91 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 10.10.2012 року Відповідач отримав у Банку кредит у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив у заяві, що ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку». На виконання зобов'язання, Банк надав відповідачу кредит на умовах Договору та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, у свою чергу, не надав Банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 17.01.2019 року становить 20648,91 гривень і складається з: - 3592,28 гривень - тіло кредиту; - 5264,92 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, - 10332,24 гривень - заборгованість за пенею; - а також штрафів: 500 гривень штраф (фіксована частина); 959,47 гривень (штраф процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати у розмірі 1921 гривень. Ухвалою Міловського районного суду від 04 березня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у своїй заяві просив розглянути справу без його участі. Відповідач у судове засідання 15.04.2019 року не з'явився, відзиву проти позову не надав, у судове засідання викликався відповідно до вимог ст.128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. До суду не надійшло будь-яких клопотань, а тому суд додержуючись вимог ст. 279 ЦПК України ухвалює рішення за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до висновку, що позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 18.10.2012 року Відповідач підписала анкету-заяву з Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» на приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої Банк надав їй кредит у розмірі 2800 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10-26). У результаті порушення взятих на себе зобов'язань перед банком, загальна заборгованість Відповідача за кредитним договором станом на 17.01.2019 року становить20648,91 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 7-9). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Станом на день розгляду справи відповідач борг не сплатив. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені ст. 611 ЦК України, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що у Відповідача, яким не дотримані умови кредитного договору № б/н від 10.10.2012 року, перед АТ КБ «ПриватБанк» існує заборгованість у розмірі 20648,91 гривень яка складається з: - 3592,28 гривень - тіло кредиту; - 5264,92 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, - 10332,24 гривень - заборгованість за пенею; - а також штрафів: 500 гривень штраф (фіксована частина); 959,47 гривень (штраф процентна складова). Відповідно до ст. 614 ЦК України, Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Оскільки наявність заборгованості Відповідачкою не оспорюється, у суду немає підстав вважати цей факт недоведеним. Позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про існування зобов'язання і його порушення. Однак, ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», встановлено мораторій на виконання договірних зобов'язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов'язаннями, а тому позов банку в частині стягнення пені та штрафів є необґрунтованим. Згідно із роз'ясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial