Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 04.06.2020 року звернувся з позовною заявою представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Нові кредити» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування\~позову зазначається,\~що 21.07.2019\~року між\~ТОВ «\~ФК «Нові\~кредити» \~та [PERSON] \~укладено договір\~позики №00-141749. Позивач зазначає, що вказаний договір укладено в електоронній формі з дотриманням вимог Закону України\~«Про електронну\~комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу позику у розмірі 2\~067,21 грн., а відповідач 21.07.2019 року отримав зазначені кошти в системі LiqPay. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором в частині повернення суми кредитних коштів у відповідача станом на 08.04.2020 року виникла заборгованість в розмірі 18\~119,97\~грн., з яких: 2\~067,21 грн. тіло кредиту; 1\~292,00 грн. сума процентів ( за період з 21.07.2019 року по 14.08.2019 року, що являє 25 днів за ставкою 2,5% в день); 14\~760,76 грн. пеня (за період з 15.08.2019 року по 08.04.2020 року, що являє 238 днів за ставкою 3% в день, згідно п. 8.3. Договору позики), яку позивач просить стягнути з відповідача та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце повідомлявся належним чином, в позовній заяві просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, проти заочного розгляду справи не заперечував. Окрім цього, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву чи письмових заперечень від відповідача до суду не надходило. Згідно ч.1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 19.05.2021 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~21.07.2019\~року між\~ТОВ «ФК\~«Нові кредити»\~ та\~ [PERSON] \~укладено договір\~позики №00-141749. Згідно п. 1.1. Договору позики, Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти під процент, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві суму позики та проценти за весь час користування позикою на умовах встановлених цим Договором. Згідно п. 1.2. Договору позики, Строк, на який видається позика - 30 (тридцять) календарних днів. Згідно п. 1.4. Договору позики, мета отримання позики - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (споживчі цілі). Згідно п. 2.1. Договору позики, загальний розмір позики по цьому Договору складає 2\~067,21 гривень. Згідно п. 2.2. Договору позики, за користування позикою Позичальник сплачує Позикодавцю проценти в розмірі 2,50 (дві цілих 50 сотих) % в день. Згідно п. 3.1. Договору позики, за умови виконання Позичальником усіх вимог цього Договору та правил Позикодавець зобов`язаний надати йому позику в сумі, яка зазначена у пункті 2.1. статті 2 Договору позики. Згідно п. 3.2. Договору позики, позика надається Позичальнику у безготівковій формі шляхом зарахування коштів суми позики на банківську платіжну картку Позичальника. Згідно п. 3.3. Договору позики, позика вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту зарахування коштів на банківську платіжну картку Позичальника, згідно умов Договору позики. Згідно п. п. 4.1. - 4.3 Договору позики, строк користування позикою розпочинається з дати перерахування Позикодавцем грошових коштів на банківську платіжну картку Позичальника, і закінчується в останній день строку користування позикою, який зазначено у п. 1.2. статті 1 Договору. Строк користування позикою не може перевищувати 30 календарних днів. За домовленістю сторін строк користування позикою може бути продовжено шляхом підписання сторонами додаткової угоди до цього Договору, але не може перевищувати 30 календарних днів з урахуванням днів, на які відбулося подовження строку дії Договору. Згідно п. 8.3 Договору позики, у разі виникнення у Позичальника простроченої заборгованості, починаючи з четвертого дня наступного за останнім днем строку користування позикою, Позичальнику нараховується пеня у розмірі 3% (три проценти) від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно п. 13.5. Договору позики, у разі, коли Сторони укладають цей Договір у електронній формі вони підтверджують, що електронний Договір, усі додатки і додаткові угоди до нього, мають таку саму юридичну силу для Сторін, як документи складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені у простій письмовій формі. Позивач стверджує, що виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши відповідачу позику у розмірі суму 2\~067,21 грн., а відповідач отримав зазначені кошти, що підтверджується операцією ІР: [NUMBER] Видачі кредиту # 141749 в системі LiqPav 2\~067,21\~гри. від 21.07.2019 року 04:18:54 годин. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором в частині повернення суми кредитних коштів, відповідно до розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 08.04.2020 року наявна заборгованість в розмірі 18\~119,97\~грн., з яких: -2\~067,21 грн. тіло кредиту; -1\~292,00 грн. сума процентів ( за період з 21.07.2019 року по 14.08.2019 року, що являє 25 днів за ставкою 2,5% в день); -14\~760,76 грн. пеня (за період з 15.08.2019 року по 08.04.2020 року, що являє 238 днів за ставкою 3% в день, згідно п. 8.3. Договору позики) Згідно ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3 ст. 207 ЦК України) Згідно з ч. 1 ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно з ч.1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. ст. 526, 530, 610\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 2 ст. 615 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги ст. ст. 549, 550, 551 ЦК, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п.3 ч.1 ст.611 ЦК) з першого дня прострочення та доти, доки зобов`язання не буде виконане. Отже, позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Вказані висновки викладені у постанові Великої палати ВС від 4.07.2018 у справі №14-154цс18. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). На підставі вищенаведеного і враховуючи, що існування заборгованості за тілом позики відповідачем не спростовано та зазначена заборгованість не погашена, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 18\~119,97\~грн. є обґрунтованими, а тому задовольняє позовні вимоги та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2\~102,00 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи копією платіжного доручення №716 від 19.05.2020 року. Таким чином, судові витрати у розмірі 2\~102,00 підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved