Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов вказаний позов (а.с.1-4). Позивачі прохали визнати за ними право власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «ХТЗ» від 19.10.2000 року, їм [PERSON] та [PERSON], була надана квартира [ADDRESS], загальною площею 41,5 кв.м. В січні 2001 року, вони вселились у вказану квартиру. ЖЕД ВАТ «ХТЗ» надала будівельні матеріали і позивачі зробили ремонт. З того часу і по теперішній час позивачі мешкають в даній квартирі. Позивачі вважають, що оскільки всі обовязки, які виникають із договору найму житлового приміщення та Правил користування житловим приміщенням, затверджених Постановою КМУ від 01.10.1992 року виконуються виключно позивачами, то вони мають право набути право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Позивачі у судове засідання зявились. Надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Підтвердили, що спірну квартира [ADDRESS], вони отримали на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «ХТЗ» від 19.10.2000 року. На запитання суду відповідали, що ордер на спірну квартиру не видавався: що вони зареєстровані за адресою: [INFO] кв. 18,19 і ці кімнати є вже їх власністю; в спірній квартирі не зареєстровані. Відповідач, Харківська міська рада, в особі свого представника подала до суду заперечення проти позову. Позовні вимоги не визнали. Вказали, що скористатися правом власності на чуже майно на підставі набувальної давності може особа, якщо вона: -заволоділа майном добросовісно, тобто на законних підставах, володілець не знав та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали жодного сумніву у правомірності стосовно нобутого майна; -продовжує володіти ним відкрито та безпреривно; -продовжує володіти ним протягом установленого терміну ( в нашому випадку 10 років); Виходячи з положень ст. 390 ЦК України, недобросовісний набувач є особа, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно. Як вбачається з позовної заяви позивачі вселялись до вказаної квартири на підставі спільного рішення адміністрації та профкому ВАТ «ХТЗ» від 19.10.2000 року, тобто їм достеменно відомо чиєю власністю вони користуються. А отже, положення ст. 344 ЦК України до позивачів не може бути застосовано. ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе» надав письмові пояснення, вказав, що квартира № 50, яка знаходиться за адресою: м. Харків вул. Миру 18, не являється власністю Відповідача. Рішенням Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 22.03.2001 року АТ «ХТЗ» передало будинок № 18, який знаходиться за адресою: м. Харків вул. Миру 18, в комунальну власність територіальної громади Орджонікідзевського району м. Харкова. Судом установлено: 19.10.2000 року рішенням адміністрації та профкому ВАТ «ХТЗ» [PERSON] та [PERSON] була надана квартира [ADDRESS] загальною площею 41,5 кв.м. (а.с.15). Установлено, відповідно до довідки виданої Комунальним житловоексплутаціним підприємством № 2 Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради м. Харкова, що на житловій площі квартири [ADDRESS], ніхто не прописаний, квартира не приватизована (а.с.50). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 вересня 2008 року № 8-08-290474, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають на праві спільно сумісної власності приміщення квартири спільного заселення, яка розташована за адресою: вул. Академіка Філіппова 56 кв. 18,19 у будинку готельного типу (а.с.60) Згідно інформаційної довідки, наданої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, відомості відносно квартири [ADDRESS] у вказаних реєстрах відсутні (а.с.68). У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Суд, вислухавши сторони, їх представників та дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, - приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Підстави набуття права власності в порядку ст. 344 ЦПК чітко регламентовані, з чого вбачається, що в ході розгляду справи позивач повинен довести: законність обєктом володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). При цьому, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, оскільки право власності на квартиру, розташовану по вул. Миру буд. 18 в м. Харкові не зареєстровано, суд не вважає доведеним позивачем факт набуття ним права власності за набувальною давністю. До того ж, згідно до п.3 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках, за таких обставин може бути відмовлено в позові. Позов про визнання права власності заявлений до територіальної громади Харківської міської ради та ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», які нібито є власниками спірної квартири. Проте, з наданого заперечення Харківської міської ради та пояснювальної ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», не вбачається, що вони є власниками квартира [ADDRESS]. При цьому згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Outcome: dismissed