Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», позивач перебував у трудових відносинах з 16.02.1998 року по 25.04.2012 року. Прийнятий на роботу гірничим робітником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті (наказ №571 к від 27.02.1998 року). Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується трудовою книжкою. 29.09.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 30.09.2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г., позивачу встановлено професійне захворювання: пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом. 24.11.2020 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням та йому було встановлено первинно за сукупністю 40% втрати професійної працездатності, з 24.11.2020 року безстроково. Первинно визнаний інвалідом 3 групи за професійним захворюванням, з 24.11.2020 року безстроково. Рекомендовані «Д» пульмонолога, кардіолога. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування. Постановою ВД ФСС позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Позивач постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - пил. У пункті 18 акту від 29.02.2020 року зазначено, що причинами професійних захворювань є пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 6,7 - 20,7 мг/м, при нормативному значенні 4 мг/м3. Маса вантажу, що переноситься 25-40 кг, при нормативному значенні 30 кг. Нахили корпусу, фактичне значення 125-340 разів, при нормативному значенні 100 разів. Виробничий шум, фактичне значення - 81-88 дБа, при нормативному значенні - 80 дБа; Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 139,9-212,9 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечбового поясу) - фактична величина 64- 151,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 град. - 1-35% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни. Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Хворіє досить давно, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно, що г стверджується епікризами. Зі скаргами на задуху при помірному фізичному навантаженні, кашель, переважно сухий з тяжко відділяємим харкотинням, біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву нижню кінцівку, оніміння в правій нозі, загальну слабкість, позивач був направлений на стаціонарне лікування в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва», де перебував з 22.07.2020 року до 5.08.2020 року з діагнозом пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. за змішаним типом - захворювання професійне, встановлене вперше. Результатом професійного захворювання стало загальне погіршення стану здоров`я, а саме: постійний сухий кашель, слабкість, швидка втомлюваність. Через наявну хворобу, має слабке здоров`я, яке погіршується навіть при незначних навантаженнях. Для підтримки свого здоров`я, позивач вимушений постійно проходити курси лікування. При цьому періодичне перебування в лікарнях не виключило стійкої втрати професійної працездатності. Ці обставини суттєво впливають на якість життя та викликають моральні страждання. З роботи позивач звільнився одразу, як тільки отримав право на пільгову пенсію. За умови належного стану здоров`я, він б і далі працював у шахті, але робота у підземних умовах йому заборонена. Позивач працював у підземних умовах багато років, іншої спеціальності не має. Відновлення мого здоров`я неможливе, що підтверджується довідкою МСЕК, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Тобто стан здоров`я з часом не відновиться, наслідки хвороб носять незворотній характер. Викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, під час роботи на якому було пошкоджено моє здоров`я. Моральну шкоду, яка була завдана профзахворюванням, внаслідок якого втратив здоров`я, позивач оцінює в 150000 грн. Цю суму розрахував, виходячи з розміру середньої заробітної плати за рік. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу, При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Представник відповідача зазначає, що хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період який переходить в хронічну стадію. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Крім того, позивач зазначає, що працював в умовах впливу шкідливих факторів 15 років, внаслідок чого набув професійні захворювання. При цьому,\~відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~1\~53\~КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак за\~весь період\~роботи позивач\~жодного разу\~не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку Позивача. Висновок МСЕК\~про відсоток\~втрати професійної\~працездатності не є підтвердженням\~факту спричинення\~моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Представник відповідача звертаю увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини,\~що позивач\~тривалий час\~знаходився на\~лікуванні,\~про що\~він зазначив\~у позовній\~заяві,\~підтверджують,\~що позивач\~знав про\~погіршення стану\~свого здоров`я,\~однак при\~цьому продовжував\~працювати в\~умовах впливу\~шкідливих факторів\~до 25.04.2012р., тобто навмисно\~сприяв розвиненню\~свого професійного\~захворювання та\~збільшенню шкоди\~для свого\~здоров`я,\~у зв`язку\~з чим\~допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці». Представник\~відповідача вважає,\~що позивачем\~не доведена\~неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Вимога позивача про стягнення 150000 грн, як компенсації моральної шкоди є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просимо встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 400 грн, тобто не більше 24000 грн, в остаточній частині позову в задоволенні позивачу просить відмовити, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явились. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 16.02.1998 року по 25.04.2012 року. Прийнятий на роботу гірничим робітником очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. 25.04.2012 року звільнений за ст. 38 КЗпП України у зв`язку з переходом на пенсію (наказ № 328ку від 03.05.20112р.) (а.с.7-10). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 22 роки 11 місяців 09 днів, за професією 13 років 02 місяці 25 днів, загальний стаж 22 роки 11 місяців 09 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 29 вересня 2020 року, затвердженого т.в.о. начальника головного управління Держпраці у Донецькій області 30 вересня 2020 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів пил. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 6,7 - 20,7 мг/м, при нормативному значенні 4 мг/м3. Маса вантажу, що переноситься 25-40 кг, при нормативному значенні 30 кг. Нахили корпусу, фактичне значення 125-340 разів, при нормативному значенні 100 разів. Виробничий шум, фактичне значення - 81-88 дБа, при нормативному значенні - 80 дБа; Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 139,9-212,9 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 64- 151,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; Робоча поза в нахиленому положенні більше 30 град. - 1-35% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни (а.с.11-14). В період з 22.07.2020 року по 05.08.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: пневмоконіоз (r/u; 2/2), ЛН І-ІІ (один-два) ст. за змішаним типом - (а.с.22). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 04.08.2020 року № 26/591 [PERSON] встановлено діагноз» пневмоконіоз (r/u; 2/2), ЛН І-ІІ (один-два) ст. за змішаним типом захворювання професійне, встановлено вперше (а.с.23). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.11.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 24.11.2020 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 40%. Потребує медикаментозного, санаторно-курортного лікування, «Д» пульмонолога, кардіолога (а.с.15, 16). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 20.01.2020 року по 30.01.2020 року (а.с.17); з 13.02.2017 року по 24.02.2017 року (а.с.18); з 11.09.2017 року по 22.09.2017 року (а.с.19); з 03.12.2018 р. по 14.12.2018 р. (а.с.20); з 19.07.2019 р. по 30.07.2019р. (а.с.21). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті та частково визнає позовні вимоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. \~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 36000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.\~Частина 6\~ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 217,92 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial