Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

До суду звернувся орган опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є батьком двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], але мешкає окремо від дітей з співмешканкою [PERSON]. Життям дітей майже не цікавиться, не приділяє дітям належної батьківської уваги, більшу частину часу проводить у співмешканки. Ніде не працює, заробляє тимчасовими заробітками. Періодично зловживає алкогольними напоями. Співмешканка відмовляється допомагати [PERSON] в вихованні дітей, пояснюючи це тим, що не може знайти спільної мови з дітьми, особливо з старшою донькою. Та тим, що в неї самої четверо дітей. Виходячи з цього забезпечувати дітей в батька можливості не має. Мати малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яка мешкає в Житомирській області, Брусиловського району, село Болячеве, була позбавлена батьківських прав за рішенням суду від 17.10.2016 року, справа № 257/419/16. Діти проживають разом з бабусею [PERSON], [INFO], в однокімнатній квартирі, санітарний стан якої задовільний, продукти харчування в наявності, бабуся намагається дати дітям усе необхідне згідно з її можливостями. [PERSON] займається вихованням та утримує дітей, але в силу її віку та стану здоров'я їй вже дуже тяжко приділяти належну увагу онукам. Матеріально в повному обсязі забезпечувати дітей бабуся не може, так як вона пенсіонер та отримує мінімальну пенсію. Також в родини є проблема у взаємовідносинах з дітьми. Особливо важко знаходити спільну мову з старшою онукою. 15.08.2017 року за заявою батька дівчинку відвезли в Великоновосілківський центр соціально-психологічної реабілітації дітей де вона знаходилась на протязі трьох місяців, бабуся та батько сподівалися, що дитина заспокоїться і почне себе нормально вести, але повернувшись [PERSON] все одно поводить себе неконтрольовано, не слухає бабусю. Дівчинка не іде на контакт, свариться та погрожує щось з собою зробити і каже, що їй краще буде в інтернаті, робити уроки та допомагати по господарству не хоче, робить це зі скандалами. Дитина часто йде з дому в невідомому напрямку і не каже бабусі де вона знаходиться, приходить пізно, на питання де вона була відповідає, що гуляла. 16.04.2018 року зовсім не ночувала в дома, бабуся з батьком, сусідами та знайомими її шукали, знайшли тільки о шостій ранку у покинутому будинку де вони з молодшим братом не довгий час мешкали з батьком. 28.04.2018 року [PERSON] знов пішла гуляти та не прийшла до дому. Бабуся з сусідами намагалися її знайти, але марно. До батька додзвонитися бабуся не змогла і тоді вона звернулася за допомогою до фахівця із соціальної роботи. Фахівець разом з депутатом сільської ради [PERSON], бабусею, сусідкою [PERSON] та декількома хлопцями які товаришують з [PERSON] після довгих пошуків знайшли її в занедбаному гуртожитку неподалік від будинку де вона мешкає. Фахівець після багаторазових спроб все таки додзвонилася до батька дівчинки, але йти до дитини і матері він не поспішав, прийшов тільки через годину в стані алкогольного сп'яніння. Зі скандалом забрав дитину і пішов. Але 01.05.2018 року фахівцю знов зателефонувала бабуся та повідомила, що [PERSON] 30.04.2018 року пішла гуляти від дідуся [PERSON], де вона знаходилася з батьком та в черговий раз не прийшла ночувати. Зі слів бабусі батько намагався її знайти обійшов місця де вона може бути, дитини ніде не було і батько спокійно пішов займатися своїми справами. Виходячи з цього фахівець наполягла, щоб бабуся викликала поліцію. Дівчинку випадково знайшов батько коли йшов до бабусі для зустрічі з поліцією. Вона знаходилась на території зруйнованого заводу. Того ж дня батько написав добровільну заяву для того, щоб влаштувати дівчинку до Великоновосілківського центру соціально-психологічної реабілітації дітей у зв'язку з складними життєвими обставинами та для того, щоб з дитиною поспілкувалися психологи, тому, що дівчинка взагалі не іде на контакт ні з бабусею, ні з батьком, ні з фахівцем із соціальної роботи, ні з співробітниками поліції. Вона просто мовчить. Виконкомом Краснополянської сільської ради від 20.04.2018 року № 24 було прийнято рішення позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у зв'язку з не виконанням ним батьківських обов'язків. В судове засідання відповідач не з'явився, але на адресу суду надійшла заява про визнання [PERSON] позовних вимог органу опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області про позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Від представників третьої особи та позивача надійшли заяви про підтримку позову та про розгляд справи у відсутність позивача та третьої особи. Суд дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно представлених свідоцтв про народження: (серії 1-ТП № 270806, а/з № 4 від 30.09.2016 року видане повторно Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області) та (серії серії [NUMBER], а/з № 5 від 26.08.2016 року видане повторно Брусилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області) - відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO], (паспорт серії [NUMBER] виданий Великоновосілківським РВУМВС України в Донецькій області 16 червня 2005 року), зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але мешкає за адресою: [ADDRESS], з співмешканкою [PERSON], що підтверджено характеристикою Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області вбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], оскільки батько своїх обов'язків не виконує, нормальних умов життя дітям не забезпечує, належної уваги не приділяє, матеріальних витрат не несе, не має можливості та бажання утримувати дітей. Викладене також підтверджується численними довідками, листами, актами Краснополянської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області, згідно яких сільська рада намагалася допомогти відповідачеві налагодити умови життя дітей поліпшити стосунки між відповідачем та старшою дитиною, але всі спроби виявилися марними та на даний час залишати дітей проживати з батьком (матір'ю відповідача) є не лише не бажаним а й ризикованим. Проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей, [PERSON] не заперечив. Аналізуючи надані до суду документи, суд зазначає, що вони є об'єктивними, відображають істинне положення речей, не були спростовані відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно своїх дітей, не займається їх вихованням, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не утримує належно в матеріальному плані, не в повній мірі цікавиться їх станом здоров'я, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до дітей батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надав. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3 ст.166 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 2. ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, в порядку ч. 2 ст. 193 СК України, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved