Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, 26.03.2013 року звернувся [PERSON] із позовом до прокуратури Суворовського району м. Одеси, Суворовського районного суду м. Одеси, апеляційного суду Одеської області, Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси, Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Управління казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, зазначаючи, що позивач займав посаду голови правління ЗАТ «Будівельно-монтажне управління № 12» (далі ЗАТ «БМУ- 12») та 22.04.2010 року, 02.06.2010 року, прокуратурою Суворовського району м. Одеси були порушені кримінальні справи у відношенні позивача, у зв'язку з наявністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а саме, начебто, з метою умисного ухилення від сплати податків, позивач підписав та завірив податкові розрахунки земельного податку на 2008, 2009 роки, що містять завідомо неправдиві відомості стосовно площі земельної ділянки, за використання якої підприємством повинен сплачуватись земельної податок. Безпосередньою підставою для порушення вказаних кримінальних справ були відомості, зазначені в акті ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про результати позапланової виїзної перевірки. Позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із скаргою на постанови про порушення кримінальної справи, однак постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2010 року у відкритті провадження щодо розгляду скарги [PERSON] було відмовлено, а постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.07.2010 року, залишеної в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.07.2010 року, у задоволенні скарги позивача було відмовлено. Позивач зазначає, що в процесі розгляду кримінальної справи був проведений обшук, в ході якого були вилучені документи та печатки підприємства, за відсутності яких, робота підприємства фактично була призупинена, крім того, був накладений арешт на склади підприємства, з яких в подальшому було викрадено майно підприємства. Неодноразово звертаючись до Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області позивач просив порушити кримінальні справи за фактом крадіжки майна підприємства, однак таких дій здійснено не було. Крім того, Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.03.2011 року було повторно відмовлено позивачу у задоволенні скарги на постанови про порушення кримінальних справ. Разом з тим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2011 року було скасоване податкове повідомлення рішення - Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси від 21.04.2010 року № 00010523010, у зв'язку з чим, постановою прокурора Суворовського району м. Одеси від 17.10.2011 року кримінальні справи у відношенні позивача були закрити. Позивач зазначає, що внаслідок незаконних дії відповідачів, позивачу була спричинена шкода в розмірі 50720 гривень, а також моральна шкода в розмірі 247752 гривні. Обґрунтовуючи розмір матеріальної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок незаконний дій в частині порушення кримінальної справи, було викрадено майна, що належить ЗАТ «БМУ- 12» на суму 50720 гривень. Позивач також зазначає, що внаслідок дій відповідачів йому також була спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні нормальних життєвих зв'язків, страждань, що виникли в результаті погіршення здоров'я позивача. В якості правової підстави заявленого позову, позивач посилався на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивачем декілька раз уточнювались позовні вимоги, та, відповідно до останньої редакції останніх, позивач зазначив, що є акціонером ЗАТ «БМУ- 12» та йому належить 10,1131% акцій. Вартість вказаних акції складає 89034,7 гривень, а вартість демонтованих металоконструкції споруд, що відбулось в період перебування вказаних приміщень під арештом, складає - 553700 гривень, устаткування 254632 гривень. Неотриманий прибуток за період з 2008 року складає 36599 гривень, ліки, придбані в період хвороби позивача вартістю 2236, 58 гривень, усього 209617,28 гривень. Відповідачі позовні вимоги не визнали, надавши суду письмові заперечення проти позову, зазначили, що підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні, оскільки позивач, як фізична особа будь-яких матеріальних збитків не зазнав. Також заперечували й факт спричинення позивачу й моральної шкоди, вказали що факт її заподіянні позивачем не доведений, жодного з заходу передбачених ст. 1176 ЦК України до позивача не застосовувався. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дійсно, на період 2008, 2009 р. позивач займав посаду голови правління ЗАТ «Будівельно-монтажне управління № 12». Судом встановлено, що 22.04.2010 року, 02.06.2010 року, прокуратурою Суворовського району м. Одеси були порушені кримінальні справи у відношенні позивача, у зв'язку з наявністю в його діях ознак злочину, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України, а саме, згідно зазначених постанов вказано, що позивач, з метою умисного ухилення від сплати податків, підписав та завірив податкові розрахунки земельного податку на 2008, 2009 роки, що містять завідомо неправдиві відомості стосовно площі земельної ділянки, за використання якої підприємством повинен сплачуватись земельний податок. Безпосередньою підставою для порушення вказаних кримінальних справ були відомості, зазначені в акті ДПІ у Суворовському районі м. Одеси про результати позапланової виїзної перевірки. З метою оскарження вказаних постанов прокуратури Суворовського району м. Одеси, позивач звернувся із скаргою до Суворовського районного суду м. Одеси , однак постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.05.2010 року у відкритті провадження відмовлено. Звернувшись повторно з аналогічною заявою, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 06.07.2010 року, залишеної в силі ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.07.2010 року, у задоволенні скарги позивача було відмовлено. Дійсно, судом встановлено, що процесі розгляду кримінальної справи був проведений обшук, в ході якого були вилучені документи та печатки підприємства, що підтверджується протоколом обшуку від 20.05.2010 року. Крім того, постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.03.2011 року було повторно відмовлено позивачу у задоволенні скарги на постанови про порушення кримінальних справ. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.05.2011 року апеляцію постанова Суворовського районного суду м. Одеси булл залишена в силі. Разом з тим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.06.2011 року було скасоване податкове повідомлення рішення - Державної податкової інспекції в Суворовському районі м. Одеси від 21.04.2010 року № 00010523010, у зв'язку з чим, постановою прокурора Суворовського району м. Одеси від 17.10.2011 року кримінальні справи у відношенні позивача були закрити, на підставі п.2 ст. 6 КПК України. Надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, слід зазначити, що виниклі правовідносини регулюються спеціальним законом ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з наступного. Позивач посилається на ту обставину, що в період перебування приміщень, що є власністю ЗАТ «БМУ-12» під арештом, суми збитків складають - 553700 гривень, устаткування 254632 гривень, а неотриманий прибуток за період з 2008 року складає 36599 гривень. Разом з тим, згідно ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду як фізична особа, при цьому обґрунтовував обставини спричинення матеріальної шкоди саме юридичній особі, головою правління якої він є. Посилання на те, що він є акціонером, саме тому звертається з даним позовом, не приймаються судом, оскільки, відповідно до ст. 22 ЦК України право на відшкодування матеріальної шкоди має безпосередньо та особа, що зазнала збитків у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); Відповідно до ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, саме ЗАТ «Будівельно-монтажне управління № 12» (далі ЗАТ «БМУ- 12») , а не позивач, має право на захист порушеного права. Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Дійсно, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в редакції діючої на момент виникнення спірних правовідносин, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Разом з тим, позивач декілька раз звертався до суду із скаргами на постанови про порушення кримінальних справ, однак як постановами Суворовського районного суду м. Одеси, так й ухвалами апеляційного суду Одеської області був підтверджений юридичний факт законності оскаржуваних постанов прокуратури Суворовського району м. Одеси. Ухвалення постанови про закриття провадження по кримінальній справі не підтверджує факт незаконності її порушення, оскільки обставини, що стали підставою для закриття провадження по кримінальної справи не були відомими під час її порушення. Згідно ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, системний аналіз норм ЦК та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлює незаконність, як основну ознаку, що дає підстави для відшкодування завданої шкоди. Згідно ст. 4 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Враховуючи те, що до позивача не було застосовано запобіжних заходів, арешт на майно позивача накладений не був, причино-наслідковий зв'язок між заподіяною шкодою та негативними наслідками не доведений, суд вважає, що підстави для задоволення моральної шкоди - відсутні. Згідно ст.,ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тобто ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі вище викладеного, суд робить висновок, що обставини викладені позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, при дослідженні судом в ході судового слідства, не знайшли належного підтвердження, тому не можуть бути достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed