Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 лютого 2018 року звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд стягнути на її користь солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 714000,00 грн. і 3% річних у сумі 22492,94 грн. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 26 серпня 2014 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , з одного боку і [PERSON] та [PERSON] з іншого боку була укладена партнерська угода про надання позивачкою належних їй на праві власності нежитлових приміщення загальною площею 332,15м2 відповідачам у користування фітнес-студії за адресою: [ADDRESS] , на строк 35 місяців, до 01 вересня 2017 року. Між сторонами 26 березня 2015 року була підписана додаткова угода до партнерської угоди про надання і використання фітнес-студії по [ADDRESS] від 26 серпня 2014 року, якою сторони домовились про звільнення користувачами приміщення у строк до 01 травня 2015 року. У визначений додатковою угодою строк (до 01 травня 2015 року) користувачі не повернули фітнес-студію по [ADDRESS] , та продовжили користуватись нею, тобто на умова, визначених партнерською угодою від 26 серпня 2014 року. Проте за користування фітнес-студією відповідачі з 15 березня 2015 року сплачували позивачці лише частину грошових коштів, від визначених партнерською угодою. Тому позивач звернулась до суду з цим позовом і просила його задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 лютого 2018 року дану справу було розподіллено і передано до розгляду судді Трещову В.В. Розпорядженням в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 липня 2018 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ у зв`язку із перебуванням на тривалому лікарняному судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Трещова В.В. Справа за указаним позовом згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2018 року передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі Відповідачі і їхній представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позов відповідачі зазначають, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки фактичної передачі нежитлового приміщення позивачем відповідачам не відбулось, відповідачі не користувались приміщенням і не вносили позивачці жодної плати за користування приміщенням. Відповідні докази просили суд оцінити як неналежні. Вислухавши представника позивача, відповідача і їхнього представника, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 26 серпня 2014 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , з одного боку, і [PERSON] та [PERSON] з іншого боку була укладена партнерська угода про надання позивачкою належних їй на праві власності нежитлових приміщення загальною площею 332,15м2 відповідачам у користування фітнес-студії за адресою: [ADDRESS], на строк 35 місяців, до 01 вересня 2017 року (а.с. 7). Пунктом 2 партнерської угоди визначено, що сплата за користування фітнес-студією становить: a) 15 вересня 2014 року - 5000,00 доларів США по курсу 14,00 грн. за 1 долар США: за перший місяць оренди (15 вересня 2014 року - 14 жовтня 2014 року) 2 000,00 доларів США та за останній місяць оренди (01 серпня 2017 року - 01 вересня 2017 року) 3500,00 доларів США по курсу по курсу 14,00 грн. за 1 долар США; b) 15 жовтня 2014 року, 15 листопада 2014 року, 15 січня 2014 року, 15 лютого 2014 року по 2000,00 доларів США по курсу 14,00 грн. за 1 долар США, згідно домовленості про виплату за перші 6 місяців (з 15 вересня 2014 року по 14 березня 2014 року) щомісячно по 2000,00 доларів США по курсу 14,00 грн. за 1 долар США; c) з 15 березня 2015 року до 14 липня 2017 року щомісячно, кожного 15 числа по 3500,00 доларів США по курсу 14,00 грн. за 1 долар США; d) 15 липня 2017 року (за період з 15 липня 2017 року по 01 серпня 2017 року) - 1750,00 доларів США по курсу 14,00 грн. за 1 долар США. Між сторонами 26 березня 2015 року була підписана додаткова угода до партнерської угоди про надання і використання фітнес-студії по [ADDRESS] від 26 серпня 2014 року, якою сторони домовились про звільнення користувачами приміщення у строк до 01 травня 2015 року (а.с. 8). Між тим, у визначений додатковою угодою строк (до 01 травня 2015 року) користувачі не повернули фітнес-студію по [ADDRESS] , та продовжили користуватись нею. Листом від 28 серпня 2017 року відповідачі повідомили про свою готовність звільнити та передати приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , в строк, визначений п. 1 Партнерської угоди від 26 серпня 2014 року; просили представника [PERSON] [PERSON] узгодити дату і час складання акту прийому-передачі та фактичної передачі приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Фактично майно повернуто 01 вересня 2017 року. Таким чином партнерська угода про надання і використання фітнес-студії по вул.Миронова, 7а від 26 серпня 2014 року була чинною протягом строку, на який була укладена. З наданих стороною позивача копій прибуткових касових ордерів, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 19-32), вбачається, що за період з 15 жовтня 2015 року по 14 липня 2017 року на виконання умов партнерської угоди відповідачі сплатили позивачу за користування приміщенням 315000 грн., тоді як відповідно до п. 2 партнерської угоди мали сплатити 1029000 грн. Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. За своєю правовою природою партнерська угода про надання і використання фітнес-студії є договором найму (оренди). За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України). Положеннями ст. 610, 611 ЦПК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином різниця між фактично сплаченою відповідачами сумою грошових коштів за користування фітнес-студією по [ADDRESS] і визначеною сторонами в партнерській угоді від 26 серпня 2014 року складає 714000 грн., які підлягають солідарному стягненню на користь позивача з відповідачів у зв`язку з неналежним виконанням останніми укладеної між сторонами партнерської угоди в частині внесення плати за користування приміщенням. При цьому суд критично оцією заперечення сторони відповідачів тієї обставини, що вони не користувались зазначеним нежитловим приміщенням, оскільки такі твердження спростовуються листом відповідачів, адресованим [PERSON] , від 28 серпня 2017 року, в якому відповідачі висловили свою готовність звільнити та передати приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , в строк, визначений п. 1 Партнерської угоди від 26 серпня 2014 року. Вирішуючи питання про стягнення 3-х відсотків річних за порушення виконання зобов`язання, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наявність прострочення грошового зобов`язання, що встановлено в ході розгляду справи, слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму 3-х% річних за несвоєчасну сплату орендної плати в межах позовних вимог за загальний період з 15 листопада 2015 року по 02 жовтня 2017 року у сумі 22 492,94 грн. Розрахунок наведений позивачем і перевірений судом (а.с. 12). Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідачів, суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved