Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення в силу якого, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 377\~917,40 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору №SAMDN40000011745890 від 22.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 52\~214,10 грн., на термін до 21.02.2014 року. Відповідач у свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені в договорі. Позивач зазначає, що відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 16.03.2015 року становить 377\~917,40 грн., у зв'язку з чим представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 24.10.2014 року, в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що 22 лютого 2007 року між Приватбанком в особі регіонального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №SAMDN40000011745890 про відкриття карткового рахунку та обслуговування, відповідно до умов якого банк надає клієнту пакет послуг, для чого відкриває клієнту картковий рахунок та видає клієнту платіжну картку на умовах: тип картки «АвтоРозстрочка», вид картки особиста, термін дії картки два роки, валюта картрахунку гривня (п. 1.1 договору). (а.с. 6-7) 22 лютого 2007 року між Приватбанком в особі регіонального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» [PERSON] та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Договору №SAMDN40000011745890 про надання кредитного ліміту. (а.с. 8-10) Відповідно до п. 1.1 Угоди, банк надає клієнту кредитний ліміт «Торговий фіксований» в сумі 52\~214,00 грн. на строк до 21.02.2014 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на наступні цілі: 46\~300 грн. на придбання автомобіля, винагороди за надання фінансового інструменту одноразово у розмірі 3\~704,00 грн., сплату за реєстрацію обтяження майна у розмірі 34,00 грн., а також у розмірі 2\~176,01 грн. на сплату страхових платежів на строк до 21.02.2008 року та в подальшому щорічно збільшувати кредитний ліміт на суму оплати страхових платежів, у випадках та порядку передбачених умовами угоди. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору про надання кредитного ліміту, [PERSON] зобовязався використати кредитний ліміт на цілі, зазначені в п. 1.1 Угоди; сплачувати відсотки за користування кредитним лімітом у відповідності до п. 1.1, 16.1, 16.2, 16.3, 22, 23 даної Угоди; сплатити банку винагороду та комісії згідно п. 1.1, 28, 31, 39 угоди; погашення кредитного ліміту провести в порядку, сумах та строки, передбачені п. 1.1, 16.3 Угоди. (п. 17.1-17.4 Угоди) Відсоткова ставка за користування кредитом, відповідно до умов договору, становить 0,75% на місяць на суму залишку по кредитному ліміту, а також щомісячно в розмірі 0,5% від суми виданого кредитного ліміту. (п. 1.1 Угоди) Погашення заборгованості має відбуватися щомісяця в період сплати, з 01 по 20 число кожного місяця клієнт зобовязаний вносити на картрахунок грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1\~122,60 грн. для погашення заборгованості по даній угоді, яка складається з заборгованості по кредитному ліміту, процентів, винагороди, комісії. (п. 1.2 Угоди) Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Представник позивача вказує, що позичальник взяті на себе зобов'язання не виконує, погашення заборгованості за кредитом, та відсотками не здійснює, про що суду надано довідкупро заборгованість. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Згідно п. 23 Угоди, при порушенні клієнтом зобовязань щодо погашення кредитного ліміту, клієнт сплачує банку проценти за користування кредитним лімітом у подвійному розмірі. Пунктом 32 Угоди передбачено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань, передбачених п.п. 17.2, 17.3 даної угоди, банк має право нарахувати, а клієнт зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0,1% від суми поточної заборгованості по кредитному ліміту, але не менше 30 грн. за кожен факт виникнення прострочення. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, судом встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків та інших платежів, внаслідок чого, станом на 16.03.2015 року відповідач має прострочену заборгованість, яка становить 377\~917,40 грн., з яких: заборгованість за кредитом 50\~075,89 грн., заборгованість за відсотками 103\~713,57 грн., пеня 224\~127,94 грн. (а.с. 5). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, з нього на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 25.03.2015 року у сумі 456,15 грн., а судовий збір у сумі 3\~197,85 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. З огляду на вищевикладене, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved