Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

До суду 13.11.2018 року звернувся позивач з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником квартири в якій зареєстровані вона, її чоловік та відповідач по справі. [PERSON] значиться зареєстрованою у квартирі з 18.08.2010 року як невістка позивачки, проте ніколи не проживала у квартирі. Ухвалою суду від 16.11.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, позивачу надано 10-денний термін для усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову ухвалою суду від 26.11.2018 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.02.2019 року. Протокольною ухвалою від 19.02.2019 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті на 02.04.2019 року. До суду 25.03.2019 року надійшла нотаріально завірена заява громадянки Росії [PERSON] (дівоче [PERSON] , згідно якого вказала, що вона погоджується зі зняттям її з реєстраційного обліку. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] займає службову квартиру [ADDRESS] , що вбачається з ордеру на службове приміщення №1535 серії ПР від 18.06.2007 року. З [PERSON] (виписки з домової книги) вбачається, що в квартирі зареєстровані позивач, чоловік позивача [PERSON] та [PERSON] . Сусіди позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] склалаи акти про не проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем рєстрації, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Вимоги позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приймає визнання відповідачем позову, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Системний аналіз ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду є безумовною підставою для зняття з реєстрації особу, що визнано судом такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved