Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач з позовом до Одеської міської ради про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], померлої 03.02.2016 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на момент смерті матері він був зареєстрований за іншою адресою, хоча постійно проживав разом з нею, тому спадщину не прийняв. У термін, встановлений законом для подачі заяви про прийняття спадщини, він про свої спадкові права не заявив у звязку з тим, що перебував у службовому відрядженні у м. Києві. Оскільки строк для подачі заяви про прийняття спадщини, на думку позивача, був пропущений з поважних причин, він змушений звернутися з позовом до суду для захисту своїх спадкових прав. У судовому засіданні позивач приймав участь, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні участі не приймав, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, заслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.02.2016 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №443317 від 04.02.2016 року. Після її смерті відкрилася спадщина, та заявник, як єдиний спадкоємець першої черги до майна померлої, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 30.11.2016 року йому було відмовлено, оскільки він пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови №7 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Крім того, суд враховує норми європейського законодавства по правам людини, в якому зазначено, що згідно зі стандартом, розробленим у практиці ЄСПЛ на підставі висновків у його рішеннях, для встановлення відповідності певного заходу принципу правомірності позбавлення володіння слід проаналізувати три критерії: 1) чи є такий захід правомірним (передбачається національним законодавством); 2) чи має позбавлення власності суспільний (громадський) інтерес; 3) чи є такий захід пропорційним поставленій меті (забезпечує справедливу рівновагу між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини). Якщо хоча б одного із зазначених критеріїв не буде дотримано, то ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до третього критерію, уніфікований підхід ЄСПЛ до оцінки вимог, закріплених у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ґрунтується також на критерії «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням у право власності, та інтересами особи, яка так чи інше страждає від такого втручання (рішення від 23.09.1982 року справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь яке втручання у право власності обовязково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Трегубенко проти України»). Питання про те, чи буде досягнута справедлива рівновага між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав особи, має значення лише при умові, що таке втручання відповідає вимогам закону і не є безпідставним. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть не пропорційними, оскільки вони втратять право на успадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. І спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем нерозмірним з її діями, і при цьому буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Крім цього, причини по яким був пропущений строк для прийняття спадщини є поважними. Судом встановлено, що позивачем був пропущений строк на прийняття спадщини, оскільки він з 04.07.2016 року по 19.08.2016 рік перебував у службовому відряджені у м. Києві. Цей факт підтверджується наданими довідками від 03.11.2016 року, відповідно до якої [PERSON] у вказаний термін перебував у службовому відрядженні у звязку із виробничою необхідністю. Крім того, відповідно до спадкової справи заведеної після смерті [PERSON], яка була досліджена у судовому засіданні, інших спадкоємців до майна померлої немає та позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, а тому визначення додаткового строку для прийняття спадщини ніяким чином не порушує спадкові права інших осіб. Через встановлені судом обставини, які суд визнає поважними, позивач був позбавлений можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини через обставини, які зазначені вище. Ці причини, на думку суду, повязані з обєктивними та істотними труднощами як фізичного так і морального характеру для спадкоємця на вчинення цих дій. У відповідності до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов на тій підставі, що, на думку суду, позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин і тому суд визначає позивачу додатковий строк для прийняття спадщини у продовж трьох місяців з моменту набрання рішенням суду законної сили. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. На підставі викладеного,

Outcome: approved