Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що 18 жовтня 2000 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2016 року шлюб розірвано. В період шлюбу сторони набули у власність шляхом укладення правочину купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], яка зареєстрована за відповідачкою. Крім того, сторони придбали побутову техніку згідно переліку на загальну суму 63 900 грн. Позивач просив суд визнати за ним право власності на 1\\2 частку квартири [ADDRESS], а інше спільне майно поділити порівну. В судовому засіданні сторони дійшли згоди щодо вартості та поділу побутової техніки , погодилися виділити у власність позивачу [PERSON] мікрохвильову піч LG вартістю 1 100 грн, бойлер Thermex 80 л вартістю 3 000 грн, пральну машину Electrolux вартістю 3 500 грн, телевізор Samsung 32-37 дюйма вартістю 6 500 грн, електрообігрівач вартістю 1 400 грн, стаціонарний комп»ютер \\ власної збірки\\ вартістю 7 000 грн, монітор LG 27 вартістю 3 500 грн, принтер вартістю 1 200 грн, пилосос Samsung вартістю 500 грн, всього майна на загальну суму 27 700 грн, та виділити у власність відповідачці [PERSON] морозильну камеру Vestfrost вартістю 5 500 грн, холодильник Samsung вартістю 4 000 грн, мультиварку Redmond вартістю 1 000 грн, м»ясорубку Moulinex вартістю 1 300 грн, газову плиту Gorenje вартістю 3 700 грн, телевізор Samsung 37-42 дюйма вартістю 7 000 грн, електрообігрівач вартістю 1 400 грн, , пилосос Thomas Twin T2 aquafilter вартістю 3 800 грн, всього майна на загальну суму 27 700 грн. Щодо розподілу спірної квартири, то позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд визнати за ним право власності на 1\\2 частку цієї квартири. Відповідачка щодо такого розподілу квартири заперечувала, вважаючи що її частка має бути більшою ніж 1\\2, оскільки до купівлі спірної квартири нею було відчужено іншу квартиру, яка належала їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, кошти від проданої квартири були її приватної власністю та в подальшому витрачені на купівлю спірної квартири. Зясувавши думку сторін по справі, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 жовтня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2016 року шлюб розірвано. Судом встановлено, що позивач [PERSON] як даритель та відповідачка [PERSON] як обдарована 09 липня 2002 року уклали правочин дарування квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Білоцерківською держнотконторою 21 вересня 2000 року за реєстром №1-3494. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 вересня 2003 року [PERSON] відчужила зазначену квартиру на користь [PERSON] 02 вересня 2003 року [PERSON] набула у власність, на підставі правочину купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №1381784 від 02.09.2003 року. Крім того, сторони набули у власність побутову техніку на загальну суму 55 400 грн щодо якої вони дійшли в суді згоди відносно поділу. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд вважає за можливе визнати побутову техніку згідно списку на загальну суму 55 400 грн спільним сумісним майном подружжя та розподілити це майно між сторонами згідно досягнутої домовленості з дотриманням принципу рівності вартості майна, яке виділяється кожному з них у власність. Суд встановив, що спірна квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] у власність 02 вересня 2003 року в період шлюбу з [PERSON] за спільні кошти 18 000 грн , а тому є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Визначаючи частки кожного з подружжя у спірній квартирі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд врахував , що кошти від продажу квартири [ADDRESS] в сумі 10 664 грн були витрачені сторонами на купівлю квартири [ADDRESS]. Відчужена квартира раніше була подарована відповідачці самим позивачем, тобто, набута у власність безоплатно, жодних особистих коштів на придбання квартири [ADDRESS] відповідачка не витратила, тому ця обставина не може бути врахована для відступу від принципу рівності часток в сторону збільшення частки відповідачки. Таким чином, суд вважає позовні вимоги такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягають понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 1 546 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved