Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач на обґрунтування позовних вимог зазначив, що сторони перебувають в шлюбі з 20.10.2007р.. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами не склалися, сім'я фактично не існує. На думку позивача можливість відновлення відносин втрачена. Дитина проживає разом з [PERSON] та знаходиться на її повному утримані. Відповідач в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дитини. Зазначені обставини порушують права та інтереси позивача, а тому остання змушена звернутися до суду за їх захистом та просить суд розірвати шлюб та стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач [PERSON] 28.08.2014р. в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просила провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення в разі неявки відповідача (а. с. 17). Відповідач [PERSON] 28.08.2014 року в судове засідання повторно не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 11-12; 16). Про причини неявки суд не повідомив та не надав заяв про відкладення розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивача, викладену ним у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 20.10.2007р. між сторонами зареєстровано шлюб (а. с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а. с. 3). В свідоцтві про народження відповідач записаний батьком дитини. Сторони проживають окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стало: непорозуміння в сім'ї, що виникли на грунті несумісності характерів сторін. Вказане виключає можливість відновлення сімейних відносин. Дитина проживає разом з позивачем і перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідач не здійснює матеріального забезпечення дитини, не цікавиться її долею. Неявка відповідача в судове засідання розцінюється судом, як прояв відсутності зацікавленості щодо збереження шлюбу, а також до долі дитини. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачкою сплачено судовий збір за подачу позову про розірвання шлюбу в розмірі 243,60грн., що підтверджується квитанцією № 136 від 06.06.2014р.. Крім того, позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей у відповідності до п. 3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved