Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

До Новосанжарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості звернулося ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та відповідачем 28.02.2008 року укладено кредитний договір № DN81AR05520230, згідно якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 64365,28 грн. на термін до 27.02.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 30.09.2015 року заборгованість по кредитному договору становить 390979,24 грн., яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 63769,77 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом 44156,64 грн., - заборгованості по комісії за користування кредитом 20275,29 грн., - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 243921,39 грн., - штрафу (фіксованої частини) 250,00 грн., - штрафу (процентної складової) 18606,15 грн. У звязку з вищевикладеним позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не зявилася, в матеріалах справи є заява, в якій вона прохає справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Представник відповідача в судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує, просить врахувати строк позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та відповідачем 28.02.2008 року укладено кредитний договір № DN81AR05520230, згідно якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в розмірі 64365,28 грн. на термін до 27.02.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 30.09.2015 року заборгованість по кредитному договору становить 390979,24 грн., яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом 63769,77 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом 44156,64 грн., - заборгованості по комісії за користування кредитом 20275,29 грн., - пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 243921,39 грн., - штрафу (фіксованої частини) 250,00 грн., - штрафу (процентної складової) 18606,15 грн. За правилами ст.ст. 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Умови договору відповідачем порушені, про що свідчить розрахунок заборгованості, наданий ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 27, 28). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-3623/2010 від 09.11.2010 року були задоволені вимоги ПАТ КБ Приватбанк до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, передано в заклад ПАТ КБ Приватбанк, шляхом вилучення у [PERSON] належне їй на праві власності заставне майно легковий автомобіль марки ГАЗ, модель 31105-101, 2007 року випуску, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова 31105070172289, державний номер ВІ 9773АР. В рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором DN81AR05520230 від 28.02.2008 року, в розмірі 67091,10 грн. звернути стягнення на предмет застави шляхом надання ПАТ КБ Приватбанк права укладати від імені [PERSON] договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання ПАТ КБ Приватбанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 54, 55). Представник відповідача подала до суду заяву, в якій зазначила, що на момент звернення до суду у позивача закінчився перебіг строку позовної давності і на цій підставі просила відмовити у задоволенні позову (а.с. 39, 49, 73). Частина 1 статті 212 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності повязаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 8-16) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 1 числа місяця, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цих зобовязань. Згідно позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13, у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Таким чином, враховуючи, що заборгованості за договором № DN81AR05520230 від 28.02.2008 року у [PERSON] виникла, відповідно до наданого розрахунку починаючи з 29 жовтня 2010 року, строк позовної давності для якої, відповідно до умов договору становить пять років, суд приходить до висновку про закінчення строку позовної давності 29 жовтня 2015 року, до моменту звернення позивача до суду, а саме 04.11.2015 року. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з застосуванням наслідків порушення строків позовної давності.

Outcome: dismissed