Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна [PERSON] , [PERSON] до Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовної заяви позивачі зазначають, що [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відкрилась спадщина на все майно, що належало йому на день смерті, яке складається з земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,2011 га кадастровий номер 4825481200:01:000:0210, площею 0,9026 га кадастровий номер 4825481200:01:000:0209 та площею 6,5003 га кадастровий номер 4825481200:01:000:0216, що розташовані в межах території Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Спадкодавець за життя склав заповіти якими заповів земельні ділянки площею 5,20 га та 0,90 га [PERSON] , а земельну ділянку площею 6,50 га [PERSON] . Позивачі звернулись до нотаріуса з метою прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно спадкодавця. Єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивачів є звернення до суду, оскільки інша можливість отримати свідоцтво про право на спадщину відсутня, тому просять визнати за ними право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за заповітами. Позивачі та їх представниця в підготовче засіданні не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином; в матеріалах справи наявна заява представниці позивачів про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачів, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач про час, дату та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, представник відповідача до суду не прибув, в матеріалах справи наявна заява відповідача про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі, правові наслідки задоволення позову відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 04 червня 2020 року виконавчим комітетом Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, [PERSON] помер [INFO] , у віці 67 років, в с. Брід Первомайського району Миколаївської області, актовий запис №12. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,2011 га кадастровий номер 4825481200:01:000:0210, площею 0,9026 га кадастровий номер 4825481200:01:000:0209 та площею 6,5003 га кадастровий номер 4825481200:01:000:0216, що розташовані в межах території Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які належать спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №324528, ЯГ №3324527 та свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2012 року, що підтверджується копіями державних актів, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2020 року НВ-4810674932020, НВ-4810674992020, НВ-4810674972020, інформацією відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 29.09.2020 за №433/148-20, копією свідоцтва про право на спадщину від 16.11.2012 р. зареєстрованого у реєстрі за №2, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2018 року №120308180. За життя спадкодавець заповів земельні ділянки площею 5,20 га та 0,90 га [PERSON] , а земельну ділянку площею 6,50 га [PERSON] , що підтверджується копіями заповітів від 06 вересня 2017 року та 19 вересня 2017 року, посвідчених секретарем Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, зареєстрованих в реєстрі за №113 та №125. Згідно довідки виконавчого комітету Довгопристанської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 01.12.2020 року №635 останнім місцем проживання спадкодавця було [ADDRESS] . Виписаний в зв`язку зі смертю. На день його смерті - [INFO] в житловому будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. Із заяви позивачів від 04.09.2020 року, які міститься у спадковій справі №257/2020 заведеній після смерті [PERSON] вбачається, що спадщину за заповітом вони прийняли. Інформації щодо інших спадкоємців спадкова справа не містить. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії Другої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.12.2020 р. за №1163/02-31 відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно спадкодавця. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавець за життя володів вищезазначеним нерухомим майном, позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину; оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку позивачі не мають можливості. За таких обставин, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Норми права, які застосовував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих у вказаній Постанові вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно із частинами 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємці у встановленому законом порядку прийняли спадщину, оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не мають можливості, у зв`язку з чим їх право підлягає захисту у судовому порядку. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved