Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшла зазначена вище заява, яку з урахуванням уточнення позивач мотивує тим, що вона працювала на посаді головного бухгалтера Ірпінської філії по експлуатації газового господарства ПАТ «Київоблгаз», проте на підставі наказу відповідача від 27.10.14 № 271 о/с вона була звільнена з посади головного бухгалтера за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 ЗКпП України. Вказує, що підставою для її звільнення була її заява від 17.10.2014 р. Вважає що її звільнили незаконно, з тієї підстави що з 01.10.2014 р. у ПАТ «Київоблгаз» відбулися зміни в організаційній структурі товариства, були ліквідовані окремі філії по експлуатації газового господарства та створені на їх основі дільниці, які підпорядковані філіям, що збереглися. У зв'язку із цим відбулися зміни і в штатних розписах раніше існуючих філій, окремі посади було скорочено, а інші посади змінені із зменшенням фонду заробітної плати. Вказує що вона не хотіла працювати на посаді провідного бухгалтера та не хотіла отримувати вдвічі нижчу заробітну плату, а хотіла бути звільнена по скороченню штатів з передбаченими законом виплатами та гарантіями. Зазначає, що на неї чинився тиск керівництва ПАТ «Київоблгаз» і її умовили подати заяву про звільнення за угодою сторін та обіцяли виплатити при звільненні два середніх заробітки. І вона 17.10.2014 р. вимушено подала заяву про звільнення за угодою сторін, а з 20.10.2014 р. по 12.11.2014 р. вона перебувала на лікарняному з пневмонією. В період перебування на лікарняному вона направила до відповідача заяву, в якій повідомляла що перебуває на лікарняному і просить не розглядати її заяву про звільнення за угодою сторін. Після одужання, 13.11.2014 р. вона подала відповідачу лікарняний лист для оплати та заяву про звільнення з посади по скороченню штатів, проте їй повідомили, що її вже звільнили за угодою сторін. За даних обставин вона відмовилась отримувати трудову книжку. Вважає, що її звільнення є незаконним і повністю не відповідає закону і процедурі звільнення. Просить суд поновити її на роботі на посаді головного бухгалтера Ірпінської філії ПАТ «Київоблгаз» з 27.10.2014 р., сягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.11.2014 р. по 19.02.2015 р. у розмірі 26 624,34 грн. та зобов'язати відповідача провести оплату по лікарняному листку № 118407 за п'ять днів тимчасової непрацездатності. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, підтвердили обставини, наведені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, зазначала, що процедура звільнення позивачки відбулась за згодою сторін без порушень закону - на підставі її заяви від 17.10.2014 р. Вказувала, що законом не забороняється звільнення працівників в період тимчасової непрацездатності за угодою сторін. Зазначала що позивачка відмовилась від отримання трудової книжки та не надала товариству лікарняного листа непрацездатності для його оплати, у зв'язку з чим відсутня можливість провести оплату днів непрацездатності. Просила суд відмовити у позові. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивачку [PERSON] наказом від 27.10.14 № 271о/с (а.с. 5) 27.10.2014 р. було звільнено з посади головного бухгалтера Ірпінської філії по експлуатації газового господарства за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви позивачки від 17.10.2014 р. (а.с. 55), у якій вона просила звільнити її з роботи з 27.10.2014 р. Судом також встановлено, що згідно акту від 13.11.2014 р. (а.с. 65) [PERSON] відмовилась від отримання трудової книжки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі встановлених обставин та наведеного вище нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що позивачку було звільнено без порушень законодавства, на підставі її заяви, за угодою сторін. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що заяву від 17.10.2014 р. про її звільнення за згодою сторін вона написала під тиском, оскільки суду не надано жодних доказів на підтвердження такої обставини. Посилання позивачки на те, що її незаконно було звільнено під час тимчасової непрацездатності є безпідставним, оскільки таке обмеження передбачено ч. 4 ст. 40 КЗпП України і розповсюджується лише на випадки розірвання трудового договору за ініціативою працедавця, чого не відбулось. Крім того, лист від 06.11.2014 р. про відкликання її заяви про звільнення позивачка подала після її звільнення, тому вона не може бути підставою для невидання наказу про звільнення. Недоречним є посилання позивачки на порушення відповідачем процедури звільнення у зв'язку із зміною в організаційній структурі товариства, оскільки її було звільнено з роботи з інших підстав - за угодою сторін. Таким чином, відсутні підстави для скасування наказу про звільнення позивачки та для поновлення її на роботі, вини відповідача у невидачі трудової книжки немає, а отже відсутні підстави і для виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Суд також відмовляє у задоволенні вимоги про зобов'язання відповідача провести оплату по листу непрацездатності № 118407, оскільки такого листа непрацездатності суду не надано. Суд не бере до уваги копію довідки від 04.12.14 № 315 (а.с. 8) про видачу такого лікарняного листа, оскільки суду не надано оригіналу такої довідки. До того ж, сама довідка не є підставою для здійснення виплат. Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що лист непрацездатності був переданий відповідачу, оскільки його передача працівнику бухгалтерії не є офіційним наданням документа відповідачу, а представник відповідача заперечує проти надходження до підприємства такого листа непрацездатності. Отже, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. У зв'язку з цим судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed