Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

До Ладижинського міського суду Вінницької області з Тульчинського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Красіловський В.О. до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності. Позов обґрунтовує тим, що відповідач та позивач разом проживають у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010. Ухвалю Тульчинського районного суду Вінницької області відкрито провадження у цивільній справі №1488/856/18 від 15.05.2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживала разом із подружжям у спільно придбаній квартирі за вищевказаною адресою. У 2008 році подружжям за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . З часом стосунки між фактичним подружжям погіршилися, спільне проживання стало неможливим, тому з 2019 відповідач припинив своє проживання разом із позивачем та їх спільною дитиною. З того часу відповідач зв`язку із позивачем не підтримує. На сьогодні право власності на спільно придбане помешкання подружжя, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстроване на відповідача. З огляду на викладене, враховуючи відсутність можливості добровільного вирішення спору, [PERSON] була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Зважаючи на вищевикладені обставини позивач вважає за можливе визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визначити розмір ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] - за [PERSON] в розмірі Ѕ ідеальних часток квартири, за [PERSON] в розмірі Ѕ ідеальних часток квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, просить позов задовольнити. За вказаних обставин, за приписами ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права. В судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтва про одруження сторони зареєстрували шлюб 04.09.2010, серія та номер [NUMBER] (а.с. 17). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 08.08.2018 [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за ціною 257 378 грн, який було посвідчено приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Наревською М.Л. за реєстром №905 (а.с. 18-20). Таким чином, суд вважає встановленим, що квартиру [ADDRESS] було придбано сторонами за час перебування у шлюбі, докази того, що майно набуто за кошти, що належали одному із подружжя відсутні, а тому суд дійшов висновку, що спірна квартира є спільною власністю подружжя. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. З підстав вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя та виділення в порядку поділу майна подружжя у власність позивачу та відповідачу по 1/2 частини квартири кожному. Згідно зі ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Згідно з частинами 3, 4 статті 368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 768 грн 40 коп. судового збору. Повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 768 грн 40 коп. Стягнути з [PERSON] витрати понесені [PERSON] при зверненні до суду за надання правової допомоги в розмірі 8 000 грн.

Outcome: approved