Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

До Малиновськго районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про витребування майна, в якому вказував на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.10.2013р. скасовано заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14.03.2011р. та частково задоволені його позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на 1/2 частину рухомого та нерухомого майна. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.12.2008р. квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] Позивач вказує, що за ним визнано право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER] 1999 року випуску. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем відмовлено. Однак, він, як власник ? частини вказаної квартири, не може користуватися своєю нерухомістю, оскільки відповідачка перешкоджає йому у цьому. Посилаючись на викладене, позивач просить витребувати від [PERSON] та передати [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 43кв.м., житловою площею -18,2 кв.м. Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2015 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк». Також протокольною ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 30.06.2015р. до у часті у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], який зареєстрований та проживає у спірній квартирі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали свої позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачка та третя особа [PERSON] а також представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] є добросовісними набувачами зазначеної квартири. Треті особи [PERSON] та представник ПАТ «ВТБ Банк» в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином. Розглянувши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В судовому засіданні встановлено, що у січні 2007 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, визнання права власності на 1/2 частину майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період шлюбу з [PERSON] ними придбаний автомобіль ВАЗ-21053 та 11.10.2004р., від імені [PERSON], був укладений договір №72 про часткову участь у будівництві житла з ТОВ «Адмірал-Будінвест» на будівництво однокімнатної квартири. Кошти за квартиру були сплачені спільно. 04.12.2008р. відповідачка за договором купівлі-продажу, без його згоди, продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] Позивач вважав, що спірна квартира є його та відповідачки [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя і тому при укладенні договору купівлі-продажу від 04.12.2008р. необхідно було отримати його дозвіл, як другого з подружжя, однак цього зроблено не було і тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним. В подальшому представник позивача [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля та стягнути з [PERSON] на його користь компенсацію 1/2 вартості вказаної квартири в розмірі 195000грн.. У березні 2007 р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що спірну квартиру вона придбала за особисті кошти, які були отримані нею в борг та від продажу земельної ділянки в с.Алтестово. У грудні 2010р. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання його добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/2 частини спірної квартири. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 14.03.2011р. позов [PERSON] задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 195 тис. грн., що дорівнює вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково. Визнано [PERSON] добросовісним набувачем вказаної квартири. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.10.2013р. заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 14.03.2011р. скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.12.2008р. квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2414. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири та на 1/2 частину автомобіля. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Згідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджаєтся своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2011р. [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], передавши її в іпотеку ПАТ «ВТБ Банк», про що свідчить іпотечний договір від 09.09.2011р. Відповідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 19.03.2015р. позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності у зв»язку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов»язаних з відчуженням нерухомого майна подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна і крім того, право власності на об»єкт нерухомого майна зареєстровано за іншою особою. Згідно довідки про склад сім»ї та прописку від 10.03.2015р. у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] а також їхній неповнолітній син [PERSON]. Згідно до п.10 Постанови Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009р. реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, оскільки рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.10.2013р. визнано недійсним договір купівлі-продажу від 04.12.2008р. квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 2414 та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], вимоги позивача щодо витребування ? частини вказаної квартири у відповідачки є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved