Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась [PERSON] з позовом до Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільнені, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплатив, який 31.10.2016 року був уточнений. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог позивач просила суд стягнути з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 67\~657,05 грн. та компенсацію страти частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати в розмірі 12\~670 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 10.12.2008 року вона почала працювати на Державному підприємстві «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» сторожем на належній відповідачу базі відпочинку «Старий Салтів», яку в подальшому перейменували в «Дубраву». З 2008 року відповідач почав порушувати її право на своєчасне отримання заробітної плати, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до комісії по трудових спорах Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 4\~689 грн. за 2008-2009 роки. Зазначену заборгованість відповідач виплатив лише у 2012 році. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.08.2011 року задоволено її позов та стягнуто з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на її користь 11\~033 грн. в якості заборгованості по заробітній платі за період березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року, січень, лютий, березень, квітень 2011 року. 01.11 2011 року позивач була звільнена з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. На час звільнення вона працювала на посаді сторожа бази відпочинку «Дубрава». Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.04.2012 р. з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» було стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період за період травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року в розмірі 6\~850,80 грн. На теперішній час на виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби м. Харків Головного управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.08.2011 року, залишок заборгованості станом на час звернення позивача до суду складає 6\~202,02 грн., а також виконавче провадження з виконання судового наказу, за яким залишок заборгованості станом на час звернення позивача до суду складає 6 2016,80 грн. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на день звільнення, в порушення вимог ст. 115 - 116 КЗпП України, не виплатив належну їй заробітну плату, а також не виплатив суму заборгованості згідно судового наказу, вона звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлений уточнений позов підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності №120-27/129 від 28.12.2015 року, у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 13\~236,28 грн. з урахуванням графіку роботи підприємства, посилаючись на те, що на цей період на заводі був неповний графік роботи, працювали усього два дні на тиждень; в частині стягнення компенсації по заборгованій заробітній платі у зв'язку з затримкою її виплати визнала в сумі 872,15 грн., в іншій частині заперечувала, посилаючись на те, що компенсація може бути нарахована тільки після сплати боргу. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на Державному підприємстві «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з 10.12.2005 року на посаді сторожа. Наказом №508к від 01.11.2011 року звільнена з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП за згодою сторін. (а.с. 12-15) На підставі посвідчення №1825а від 24.07.2009 року, виданого комісією по трудових спорах Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка», на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 4\~689,00 грн. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 03.03.2012 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання посвідчення №1825а від 24.07.2009 року, виданого комісією по трудових спорах Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка». (а.с.17) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.08.2011 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на її користь 11\~033 грн. в якості заборгованості по заробітній платі за період березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року, січень, лютий, березень, квітень 2011 року. (а.с. 18) Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.04.2012 р. з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» було стягнуто на її користь заборгованість по заробітній платі за період за період травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2011 року в розмірі 6\~850,80 грн., які їй до теперішнього часу у повному розмірі не виплачено. Як вбачається із довідки старшого державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області №7697 від 05.07.2016 року, на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №34415868 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі №2-1825/11 від 16.03.2012 року про стягнення з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року, січень, лютий, березень, квітень 2011 року в розмірі 11\~033 грн.. Залишок заборгованості за вказаним виконавчим документом становить 6\~202,02 грн. Також на виконанні Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебуває виконавче провадження №34449305 з примусового виконання судового наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова по справі №2012/3195/2012 від 23.07.2012 року про стягнення з Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період травень-листопад 2011 року в розмірі 6\~850,80 грн. Залишок заборгованості за вказаним виконавчим документом становить 6\~216,80 грн. (а.с.24) Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує\~працівникові за виконану ним\~роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 115 КЗпП України зазначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до\~ ст.116 КЗпП України\~ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13) Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14) Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. В п. 20\~ постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про\~ \~ практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~ роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення\~ \~ заробітної плати\~ \~ у\~ \~ зв'язку\~ \~ із\~ затримкою\~ \~ розрахунку\~ \~ при\~ \~ звільненні, що працівникові не були\~ \~ виплачені належні\~ \~ йому\~ \~ від\~ \~ підприємства, установи,\~ \~ організації\~ \~ суми\~ \~ в день звільнення,\~ коли ж він у цей день не був на роботі,\~ \~ - наступного дня\~ \~ після\~ \~ пред'явлення\~ \~ ним роботодавцеві\~ \~ вимог\~ \~ про розрахунок,\~ \~ суд на підставі\~ ст.117 КЗпП\~ стягує на користь працівника середній\~ \~ заробіток\~ \~ за\~ \~ весь\~ \~ період затримки розрахунку,\~ \~ а при не проведенні його до розгляду справи - по\~ \~ день\~ \~ постановлення\~ \~ рішення,\~ якщо\~роботодавець\~ \~ не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~ постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100\~ (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно довідки № 014-646, виданої Державним підприємством «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» 13.10.2016 р., середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 53,91 грн. (розрахунок проведено згідно «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100). (а.с 42) Час затримки належних [PERSON] як звільненому 01.11.2011 року працівнику сум, складає період з 01.11.2011 року по 31.10.2016 року (включно). При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені позивачу суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2011-2016 роки. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 25.08.2010 р. №9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» з 01.11.2011 р. по 31.12.2011 р. число робочих днів становить 44 дні. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23.08.2011 р. №8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» у 2012 році число робочих днів становить 251 день. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2012 р. №9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» у 2013 році число робочих днів становить 251 день. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 04.09.2013 р. №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» у 2014 році число робочих днів становить 251 день. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» у 2015 році число робочих днів становить 251 день. Згідно листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 року №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» З 01.01.2016 року по 31.10.2016 року число робочих днів становить 207 дні. Тобто кількість робочих днів затримки виплати складає 1255 робочих днів. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Отже розмір середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні складає 67 657,05 грн. (53,91 грн. х 1255 робочих днів). Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку з 01.11.2011 р. по 31.10.2016 р. в розмірі 67\~657,05 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Задовольняючи вимоги позивача, суд при розрахунку середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку виходив з середньоденного розміру заробітної плати позивача та числа робочих днів за час затримки розрахунку, як то передбачено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~ постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, та так як вказано у розрахунку позивача, тому суд погоджується зі вказаним розрахунком . При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача в тій частині, що позивач працювала неповний робочий тиждень у відповідності до графіку роботи підприємства, а саме два дні на тиждень, оскільки позивач працювала не на заводі, а сторожем на базі відпочинку, з графіком роботи доба через три доби, а тому неповний графік роботи, який був в той час на заводі, до неї не відносився, що не було спростовано представником відповідача. Також суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача у частині стягнення компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 29.08.2016 року, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі - [PERSON]) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідності до вимог ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Заробітна плата, що підлягала виплаті за 2008-2009 роки на підставі посвідчення №1825а, виданого 24.07.2009 року комісією по трудових спорах Державного підприємства «[PERSON] приладобудівний завод ім. Т.Г.Шевченка» про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 4\~689 грн., була виплачена позивачу 03.03.2012 року, що підтверджується постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області від 03.03.2012 року про закінчення виконавчого провадження. (а.с.17) Індекс споживчих цін з серпня 2009 року по лютий 2012 року включно складає 118,6%. Приріст індексу споживчих цін складає 18,6% (118,6% - 100%). Сума компенсації за цей період складає: 4\~689 грн. х 18,6/100 =872,15 грн. Заробітна плата, що підлягала виплаті [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.08.2011 року станом на час подання уточненого позову складає 6\~202,02 грн. Індекс споживчих цін з вересня 2011 року по жовтень 2016 року включно складає 195,2%. Приріст індексу споживчих цін складає 95,2% (195,2% - 100%). Сума компенсації за цей період складає: 6\~202,02 грн. х 95,2/100 = 5\~904,32 грн. Заробітна плата, що підлягала виплаті [PERSON] на день звільнення 01.11.2011 року згідно наказу, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 02.04.2012 року станом на час подання уточненого позову складає 6\~216,80 грн. Індекс споживчих цін з грудня 2011 року по жовтень 2016 року включно складає 194,8%. Приріст індексу споживчих цін складає 94,8% (194,8% - 100%). Сума компенсації за цей період складає: 6\~216,80 грн. х 94,8/100 = 5\~893,53 грн. Таким чином, компенсація за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати станом на 31.10.2016 року з урахуванням індексу інфляції становить суму 12\~670 грн. (872,15 + 5\~904,32 + 5\~893,53), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У звязку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, суд вважає необхідним у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягнути з нього на користь держави судові витрати у вигляду судового збору. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved