Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСТІ ЗАЙМИ» (далі ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 04 квітня 2018 року між сторонами у справі було укладено договір про надання фінансових послуг № 180404-184141 відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит в розмірі 2000 гривень строком на 16 календарних днів зі сплатою процентів в розмірі 640 гривень в строк до 19 квітня 2018 року. Крім того договором встановлено обов`язок Відповідача сплатити на користь Позивача пеню в разі виникнення заборгованості. ТОВ «ПРОСТІ ЗАЙМИ» повністю виконав вимоги Договору, надавши Відповідачу кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 02 квітня 2021 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 49119,16\~грн., з яких: ?2000,00 гривень заборгованості за кредитом; ?43799,00 гривень заборгованості за процентами; ?560,00 гривень пені; ?613,39 гривень інфляційних нарахувань згідно до статті 625 ЦК України; ?2146,77 гривень 3 % річних згідно до статті 625 ЦК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації та шляхом розміщення об`яви на веб-сайті суду. Про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень щодо суті позову та відзив на позовну заяву не надав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № 180404-184141 від 04.04.2018 р., який укладений шляхом подання заявки через Інформаційно-телекомунікаційну систему, Відповідач отримав у Позивача кредит на суму 2000 гривень строком на 16 календарних днів з кінцевим терміном повернення зазначеної суми кредиту та нарахованих процентів в сумі 640 гривень до 19 квітня 2018 року (а.с. 14). Цим же договором встановлено обов`язок Відповідача щодо сплати пені в розмірі, який диференційований в залежності від кількості днів заборгованості: 3,64 % від суми заборгованості з першого дня її виникнення; 5,02 % - починаючи з 15 дня та 7,67 % - з 30 дня з моменту виникнення заборгованості. Як вбачається з доданих довідки № 90 від 14.04.2021 та з «Інформації щодо порядку (процедури), хронології дій щодо укладення електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій», Позивачем 04 квітня 2018 року о 18:49:23 було перераховано на картку Відповідача ( [NUMBER] ) 2000 гривень (а.с. 15, 16). Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом обґрунтовані розрахунком позовних вимог та документами на підтвердження перерахування суми кредиту Позивачем Відповідачу, які відповідачем під сумнів не ставились. В цій частині позов підлягає задоволенню. Позивачем заявлено до стягнення 43799,00 гривень нарахованих процентів. Позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд констатує, що при укладенні договору № 180404-184141 від 04.04.2018 р. сторонами було узгоджено як розмір процентів (2 % на день), так і строк кредитування до 19 квітня 2018 року. В даному випадку суд вважає, що право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу встановленого договором строку кредитування, оскільки, в разі встановлення сторонами договору кінцевого строку виконання зобов`язань за кредитом, настання такого строку встановлює для позичальника обов`язок виконати зобов`язання в повному обсязі, в тому числі й щодо сплати процентів. Після закінчення строку кредитування права кредитора захищаються статтями 549 (неустойка) та 625 (3 % річних та інфляційні нарахування) Цивільного кодексу України. Такі висновки неодноразово знаходили своє відображення в правових позиціях Верховного Суду (постанова від 30 червня 2020 року по справі № 717/1223/17-ц; постанова від 10 лютого 2021 року по справі № 331/3410/16-ц тощо). Таким чином, задоволенню підлягає частина позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих під час строку кредитування з 04 (включно) по 19 (включно) квітня 2018 року, в сумі 640,00 гривень. Оцінюючи частину позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 2146,77 гривень та інфляційних нарахувань в розмірі 613,39 гривень, суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Базою для нарахування вказаних платежів є сума заборгованості за кредитом є сума невиконаного Відповідачем зобов`язання, яка становить 2640 гривень (2000 гривень боргу за кредитом та 640 гривень боргу за процентами). Початком періоду нарахування за вказаними платежами є 20 квітня 2018 року наступний день за останнім днем виконання зобов`язання (днем кредитування). Таким чином, 3 % річних можуть бути вирахувані за формулою: a = 3ds/36500, де: a сума 3 % річних; d кількість днів прострочення; s сума невиконаного зобов`язання. 3/36500 розмір процентів за один день прострочення з розрахунку 3 % на рік. Таким чином: a = 3 * 1078 днів * 2640 гривень/36500 = 233,91 грн. Саме ця сума 3 % річних підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. При перевірці обґрунтованості розрахунку нарахувань за індексом інфляції, суд користується «Рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» що наведені в листі Верховного Суду України № 62-97р від 03 квітня 1997 року (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v2-97700-97#Text). Сукупний індекс інфляції за період з травня 2018 року (оскільки початок періоду нарахування припадає на другу половину квітня 2018 року) по березень 2021 року (оскільки кінець періоду нарахування припадає на першу половину квітня 2021 року) становить 119,6 %. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить: 2640 гривень * 119,6 % = 3157,44 гривень; сума інфляційних нарахувань становить: 3157,44 гривень 2640 гривень = 517,44 гривень. Саме ця сума інфляційних нарахувань підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача. Частина позовних вимог про стягнення пені в розмірі 560,00 гривень підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки він підтверджений належним розрахунком, який не спростований Відповідачем. Судові витрати суд розподіляє між сторонами у відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial