Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача, згідно якого, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив стягнути з Державного підприємства заводу «Генератор» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 282,48 грн., суму компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 2 377,83 грн. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67 244,80 грн. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 01.12.2006 року по 31.12.2009 року він працював у відповідача на посаді токаря шостого розряду в дванадцятому цеху. 31.12.2009 року позивач звільнився з роботи за власним бажанням. У день звільнення з ним остаточний розрахунок не провели, а саме не виплатили заборгованість по заробітній платі у сумі 5282,48 грн. Оскільки відповідач вчасно не виплачував заробітну плату, було нараховано компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у сумі 2377,83 грн. та кошти в розмірі 67244,80 грн. за затримку розрахунку при звільненні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Представники відповідача в суді позовні вимоги визнали частково, а саме в частині розміру заборгованості по заробітній платі та компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. Разом з тим, не визнали вимоги в частині виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні мотивуючи тим, що [PERSON] з травня 2008 року по грудень 2009 року жодного разу не з'явився на роботу, не маючи на це поважних причин та не відпрацював за цей період жодного робочого дня, що підтверджується обліковими листами за вищезазначений період. У зв'язку з зазначеним просили відмовити у задоволенні позовних вимог щодо виплати середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії трудової книжки та копії Наказу № 204-к від 29.12.2009 року позивач звільнився з посади токаря шостого розряду за власним бажанням 31.12.2013 року, за ст. 38 КЗпП України ( а.с. 10, 68-70). Відповідно до довідки Державного підприємства Завод «Генератор» № 642/126 від 15.04.2013 року заборгованість по заробітній платі позивача за період з червня 2007 року по січень 2010 року становить 5282,48 грн., компенсація за несвоєчасно виплачену зарплату 2019,20 грн. ( а.с.11). Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, які зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. При звільненні позивача, остаточний розрахунок з ним відповідач не провів, не виплатив борг по заробітній платі, який становив 5282,48 грн. та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати, яка за період з червня 2007 року по січень 2010 року, складає 2377,83 грн. Вказані суми заборгованості були визнані представниками відповідача та підтверджуються, як довідкою заборгованості по заробітній платі так і розрахунком позивача. (а.с. 11, 14). Зазначені суми боргу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до положень ст.ст. 47, 116 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці». Також, під час розгляду справи суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні, що передбачено ст. 117 КЗпП України з наступних підстав. Представниками відповідача не оспорювалась сума заборгованості про заробітній платі, будь-яких поважних причин не виплати її - не зазначено, доказів неправомірності невиконання позивачем своїх трудових обов'язків у період з травня 2008 року по грудень 2009 року - не надано. При визначені розміру вказаної виплати судом перевірено розрахунок наданий позивачем, що міститься на а.с. 91, та вважає його правильним, оскільки він проведений з урахуванням тарифної ставки за годину працівника відповідного розряду, з визначенням середньоденної заробітної плати позивача, розмір якої складає 63,20 грн. Позивачем правильно розраховано період за який слід стягнути середню заробітну плату, а саме з 01.01.2010 року по 02.04.2014 року, що складає 1064 днів. Отже, середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільнені яку слід стягнути з відповідача на користь позивача складає 67244,80 грн. ( 63,20 грн. х 1064 дня = 67244,80 грн.). Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмір 672,45 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved