Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення основного боргу за поставлену теплову енергію. Позов обґрунтований тим, що концерн «МТМ» у період з листопада 2018 року по квітень 2019 року відпустив [PERSON] теплову енергію на загальну суму 18667,86 грн. в нежитлове приміщення 8, яке знаходиться по [ADDRESS] . Зазначене приміщення належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.04.2018 року. Споживач за позовний період здійснив часткову оплату у розмірі 2779,16 грн., на підставі чого утворилась заборгованість у розмірі 15888,70 грн. Відповідач у добровільному порядку заборгованість не погашає, тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу за поставлену теплову енергію, а також стягнути судові витрати по оплаті судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. Розглянувши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач є власником нежилого приміщення [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 квітня 2018 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 121122554 від 18 квітня 2018 року. Відповідно до п.2 ст.275 Господарського кодексу України, Закону України «Про теплопостачання» (далі Закон) № 2633-IV від 02.06.2005 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування тепловою енергією № 1198 від 03.10.2007 року, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі Правила), споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем. Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Договір з Позивачем про надання послуг з теплопостачання Відповідачем укладений не був. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13 зазначає, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії, методикою нарахувань за спожиту теплову енергію по особовому рахунку № [NUMBER] за період жовтень 2015 р. - березень 2017 р. Теплопостачальною організацією щомісяця надсилалися на адресу відповідача рахунки та акти приймання-передачі за листопад 2018 р. - квітень 2019 р., що підтверджується реєстрами відправлення рекомендованих листів по місту. 06.06.2019 року Концерн «МТМ» рекомендованим листом надіслав на адресу [PERSON] претензію щодо погашення заборгованості за теплову енергію № 2161-04 від 06.06.2019 про погашення заборгованості у сумі 15888,70 грн. Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Теплопостачальної організації не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Також, будь-яких відповідей чи заперечень на надіслану претензію відповідач не надав. Згідно ст. 24 Закону, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно до п. 40 Правил, споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Відповідно до п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати жилого-комунальні послуги у строки, встановлені договором або Законом. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», плата за надані послуги вноситься щомісячно і Позивач не має права відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Відповідач за спожиту теплову енергію не сплатив, чим спричинена заборгованість у розмірі 15888,70 грн., згідно наданих розрахунків. Факт надання зазначеної теплової енергії в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, належним чином не здійснив оплату за надані позивачем послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відповідач повинен відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Статтею 625 ЦКУ передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. За таких обставин оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, передбачені положеннями чинного законодавства, тому суд дійшов до висновку стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги у приміщення [ADDRESS] , в розмірі 15888,70 грн. на користь позивача. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved