Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], Дільниці №44 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» та просила ухвалити рішення, яким зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS]; визначити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши в користування [PERSON] на належну їй ? частину квартири житлову кімнату 2-а (7) площею 10,6 кв.м., лоджію площею 2,6 кв.м., в користування [PERSON] на належну йому ? частину квартири виділити житлову кімнату 1-а (5) площею 10,0 кв.м. , залишити у спільному користуванні житлову кімнату 3-а (6) площею 17,5 кв.м., коридор (1) полщею 9,1 кв.м., вбиральню (сполучену) (3) площею 5,4 кв.м., кухню (4) площею 7,1 кв.м.; зобов'язати КП «Жилкомсервіс» Дільниця №44 розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру, відповідно до встановленого порядку користування квартирою; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5 155,22 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірною є трикімнатна квартира, загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 38,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.08.2010 року належить по ? частині [PERSON]., та її брату [PERSON] після смерті матері [PERSON] Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната - приміщення 5 площею 10,0 кв.м., 2-а кімната - приміщення 7 площею 10,6 кв.м., 3-тя кімната - приміщення 6 площею 17,5 кв.м., кухня площею 7,1 кв.м., вбиральня (сполучена) площею 5,4 кв.м., коридор площею 9,1 кв.м., обладнана лоджією 2,6 кв.м. В квартирі зареєстровані позивач, її чоловік [PERSON] та відповідач. Позивач зазначає, що вони із відповідачем не можуть дійти домовленості щодо користування квартирою, він чинить їй перешкоди, створює нестерпні умови для проживання, відмовляється здійснювати комунальні платежі, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Дільниці №44 Комунального підприємства «Жилкомсервіс», в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, приходить до наступного висновку. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], посвідченого державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальною контори Рибкіною О.М., належить по ? частині квартири [ADDRESS]. (а.с.11) Право власності [PERSON] зареєстровано в КП «Харківське міськБТІ» 08.09.2010 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.13) 26.01.2016 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №17. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON].(а.с.10) Як вбачається з технічного паспорта на зазначену квартиру, вона має загальну площу 61,0 кв.м., житлову площу 38,1 кв.м., складається з трьох житлових кімнат: 1-а кімната - приміщення 5 площею 10,0 кв.м., 2-а кімната - приміщення 7 площею 10,6 кв.м., 3-тя кімната - приміщення 6 площею 17,5 кв.м., кухня площею 7,1 кв.м., вбиральня (сполучена) площею 5,4 кв.м., коридор площею 9,1 кв.м., обладнана лоджією 2,6 кв.м. (а.с. 15-16) Згідно довідки №1911 від 04.07.2016 року Комунального підприємства «Жилкомсервіс», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14) Судом встановлено, що між сторонами визначився певний порядок користування квартирою, позивачу виділено у користування на належну їй ? частину квартири житлову кімнату 2-а (приміщення 7) площею 10,6 кв.м., лоджію площею 2,6 кв.м. Відповідач займає кімнату 1-а (приміщення 5) площею 10,0 кв.м.. В спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] знаходиться житлова кімнату 3-а (приміщення 6) площею 17,5 кв.м., коридор площею 9,1 кв.м., вбиральню (сполучену) площею 5,4 кв.м., кухню площею 7,1 кв.м. Позивач вказує, що вони із відповідачем не можуть дійти домовленості щодо користування квартирою, він чинить їй перешкоди, створює нестерпні умови для проживання, відмовляється здійснювати комунальні платежі. Згідно зі ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Враховуючи, що сторонам належить по ? частині спірної квартири, кімната (приміщення 7), якою користується [PERSON] та кімната (приміщення 5), якою користується відповідач, є ізольованими, тому суд вважає за можливе виділити сторонам в користування кімнати, якими вони фактично користуються. При цьому житлову кімнату 3-а (приміщення 6) площею 17,5 кв.м., коридор площею 9,1 кв.м., вбиральню (сполучену) площею 5,4 кв.м., кухню площею 7,1 кв.м. в зазначеній квартирі необхідно залишити в спільному користуванні співвласників. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визначення порядку користування квартирою підлягають задоволенню. Стосовно вимог про зобов'язання КП «Жилкомсервіс» Дільниця №44 розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру, відповідно до встановленого порядку користування квартирою суд зазначає наступне. Способом виконання рішення суду про визначення порядку користування квартирою є розділення особистих рахунків співвласників. За таких обставин, рішення суду про визначення порядку користування квартирою саме по собі є підставою для розділення особових рахунків між співвласниками квартири на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру Тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Що стосується вимог позивача про стягнення з [PERSON] витрат на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5 155,22 грн., суд вважає в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав для звільнення від доказування в даному випадку судом не вбачається. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Але, у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, які взагалі рахунки приходять за оплату комунальних послуг в квартирі [ADDRESS], чи встановлено в квартирі лічильники обліку споживання холодної та гарячої води, електроенергії, опалення. При цьому, позивач [PERSON] вказує, що [PERSON] проживає у квартирі не постійно, тому і користується житлово-комунальним послугами він також не постійно і з наданих суду квитанцій не видається можливим встановити суму, яку повинен був сплачувати відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги. Натомість суду надані копії квитанцій про оплату комунальних послуг, які з урахуванням вищенаведеного не можуть бути прийняті судом як належним та допустимий доказ. Відтак, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial