Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 25 вересня 2007 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано 25 грудня 2009 року. Проте, не дивлячись на розірвання шлюбу, сторони продовжили проживати однією родиною, та [INFO] у позивача та відповідача народилась спільна дитина син [PERSON] . Під час реєстрації факту народження дитини, відомості про батька були внесені на підставі ст. 135 СК України, зі слів матері. Враховуючи викладене, позивач просила визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження № 203 від 08 лютого 2012 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на\~позов, а позивачу відповідь на відзив. Позивач та представник позивача надали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої\~особи Центрального\~районного у\~м.\~Маріуполі відділу\~державної реєстрації\~актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надав до суду заяву про розгляд справи без його участі на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2007 року. Шлюб розірвано 25 грудня 2009 року, що підтверджується відповідними відмітками в паспорті позивача (а.с.7-8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 лютого 2012 року, та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00027831035 від 17 вересня 2020 року, матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є позивач - [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері дитини (а.с.10-12). З довідки № 662 від 22 вересня 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Старо-Кримської селищної ради міста Маріуполя Донецької області, вбачається, що [PERSON] фактично проживає з грудня 2013 року за адресою: [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить дружина [PERSON] та син [PERSON] (а.с.13). Мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ч. 1 до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства). Відповідно до п. 2.16.7 зазначених Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, оскільки відповідач позовні вимоги визнав та таке визнання позовну не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку із чим суд приймає таке визнання та вважає за можливе постановити рішення у справі про задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з\~державного\~бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви,\~а інша\~половина\~судового збору покладається на відповідача. На підставі ст. ст. 125, 126, 128, 134\~СК України,

Outcome: approved