Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 19 серпня 2014 року звернулась [PERSON] ( далі - позивач) із вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути на свою користь аліменти з [PERSON] (далі - відповідач) в розмірі 1200 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] щомісячно. Стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 200 гривень. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надавши суду відповідні пояснення. Так, [PERSON] суду пояснила, що відповідач матеріально не забезпечує сина, однак має заробіток від реалізації меду. Нещодавно від відповідача або його родини отримала для сина осінній та зимовий одяг (вісім одиниць), взуття (три пари), окуляри. Розмір аліментів в сумі 1200 гривень, який вона просить стягнути з відповідача, нею визначений довільно. Відповідач та його представник з позовом погодились частково. Так, відповідач [PERSON] пояснив, що не заперечує сплачувати аліменти, однак у меншому розмірі ніж просить позивач, а саме в сумі 400 гривень, що складатиме 30 відсотків прожиткового мінімуму, оскільки більшу суму він не здатний сплатити. Як пояснив відповідач, він офіційно не працевлаштований, буде оформлювати пенсію. За своїм родом занять займається особистим підсобним господарством, обробляє город 60 соток, виконує роботи по найму. Медом він не займається, має у власності 5 бджолосімей, інші 95 бджолосімей належать його матері - [PERSON], [INFO], якій він періодично допомагає збирати та продавати мед, однак дохід від цього не отримує. В 2013 році він продав мед, який належить матері на суму 58636,50 гривень та свого меду на суму 3700 гривень. В 2014 році мед не продавав. Має грошовий депозит в сумі 40 000 гривень та майно, що виділено йому у справі за позовом про поділ майна подружжя. Представник відповідача проти позову заперечує частково, вважає, що розмір аліментів слід зменшити до 400 гривень. Відповідач забезпечує свого сина, нещодавно привіз дня нього одягу, взуття на загальну суму 3357 гривень. У власності відповідача знаходяться всього 5 бджолосімей, що підтверджено паспортом на пасіку. Вважає, що обидва батьки дитини повинні утримувати її, в тому числі позивачка, яка отримує заробітну плату. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони з 2001 року перебували в шлюбі, якій Рішенням Куйбишевського районного суду від 05 серпня 2014 року розірваний. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Неповнолітній [PERSON], 2002 року проживає разом із матір'ю, що підтверджено довідкою Комиш-Зорянської селищної ради від 26.08.2014 року та знаходиться на її утриманні, що відповідачем не заперечується. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки утримання дитини є обов'язок батьків, тому відповідач повинний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх спільної дитини. Щодо визначення розміру аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність утриманців, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Згідно із ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що дитина, на утримання якої вирішується питання сплати аліментів, за поясненнями позивача має задовільний стан здоров'я, та матеріально забезпечується матір'ю дитини, яка працює у ДП «Донецька залізниця» на посаді черговий по переїзду, має заробітну плату з липня 2014 року в сумі 2800-2900 гривень, що підтверджується відповідною довідкою з місця роботи позивача. Платник аліментів має задовільний стан здоров'я, є працездатним, має задовільне матеріальне становище: у його власності перебуває майно на загальну суму 63450 гривень, в тому числі 5 вуликів з бджолосім'ями, медогонка електрична, деревообробний станок, мотоблок колісний. Відповідач займається особистим підсобним господарством, має мінливий дохід. Суд не приймає доводи позивача про наявність у відповідача пасіки в кількості 100 бджолосімей та отримання ним у 2014 році доходу в розмірі 210 000 гривень, оскільки відповідач відповідно до ветеринарнор-санітарного паспорту пасіки має лише п'ять бджолосімей, інші 95 бджолосімей належать матері відповідача, що підтверджено відповідними документами. Крім того, отримання відповідачем у 2013 році суми в розмірі 58636,50 гривень від продажу 4510,50 кг меду, відповідно до акту закупки сільхозпродукції від 21.10.2013 року, не свідчить про доходи відповідача на теперішній час та в майбутньому, отже відповідач має у власності пасіку в кількості п'яти бджолосімей. Як пояснив [PERSON] мед, який він продавав у 2013 році належав його матері, яка через похилий вік попросили його вирішити це питання. Враховуючи викладене, суд вважає визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі на утримання [PERSON], 2002 року народження в розмірі 600 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням вимог чинного законодавства (ст.182 СК України) та середнього розміру заробітної плати по Куйбишевському районі Запорізької області у 2014 році, який складає приблизно 2200 гривень. Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позов був пред'явлений до суду 19.08.2014 року, тому з цього дня суд повинен стягнути аліменти на користь позивача. Оскільки задоволено позов [PERSON], яка була звільнена від сплати судових витрат при поданні позову, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в сумі 214 грн. 60 коп., згідно із Законом України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що не ґрунтується на їх закону вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 200 гривень як витрат, понесених на правову допомогу. За змістом ст.ст.79,84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Законом встановлюється граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191 -VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На даний час граничний розмір визначається на підставі Закону України «Про граничні розміри витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження таких витрат сторона має надати суду належні докази у вигляді договору про надання правової допомоги або у вигляді інших документально зафіксованих формах участі в справі особи, яка надає правову допомогу, документи, що свідчать про оплату витрат, складених у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцію до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення, касові чеки. Позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України, не надав суду належних та переконливих доказів щодо вимог про стягнення на його користь витрат на правову допомогу, а надана квитанція про оплату правової допомоги адвоката в сумі 200 грн. належним чином не підтверджує склад та розмір витрат, пов'язаних саме з участю в справі особи, яка надає допомогу (а.с.8). Крім того, процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст.56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду із заявою про допуск певної особи до участі у справі в якості особи, що надає правову допомогу. З таких обставин суд у відповідності до вимог стст.79,84,85 ЦПК України дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації позивачу витрат на правову допомогу.

Outcome: partial