Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, належить житловий будинок № 55 по вул. Центральній у с. Рай-Олександрівка Словянського району Донецької області. В даному житловому будинку зареєстрована відповідач [PERSON], однак з 2006 року вона в даному будинку не проживає, особистих речей в будинку не має. Реєстрація відповідача у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку перешкоджає здійснювати право власності по відношенню даного житлового приміщення. Позивач несе витрати по оплаті комунальних послуг за відповідача та не може в майбутньому здійснити відчуження майна. Просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 55 по вул. Центральній у с. Рай-Олександрівка Словянського району Донецької області. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі Довіреності від 31.08.2018 року, реєстровий № 2961, не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, у зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] 31.10.2018 року та зареєстрованого за № 627, [PERSON] належить житловий будинок № 55 по вул. Центральній у с. Рай-Олександрівка Словянського району Донецької області. Право власності на вищезазначений будинок зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON], відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143487494 від 31.10.2018 року. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачу на праві власності належить будинок, права користування яким він просить позбавити відповідача. Відповідно до Акту, виданого Миколаївської міською радою № б/н від 30.10.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO], але не мешкає за даною адресою з 2006 року по теперішній час, особистих речей в будинку немає. Відповідач по справі [PERSON], з 28.08.2012 року зареєстрована за адресою: [INFO], про що свідчить запис з домової книги. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в будинку, власником якого є [PERSON] зареєстрована відповідач [PERSON], але фактично вона за цією адресою не проживає з 2006 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved