Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулися позивачі [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , в якому просили суд: -вселити [PERSON] та [PERSON] в будинок [ADDRESS] ; -зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкод у користуванні виділеними їм судом Ѕ частинами житлового будинку [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтували тими обставинами, що вони є власниками Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Власником іншої Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] є відповідач у справі [PERSON] . [PERSON] одноособово користується житловим будинком [ADDRESS] . При цьому він не допускає до будинку ні позивачів, ні їхнього дідуся [PERSON] , який є їх представником. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року по цивільній справі № 371/1862/15-ц, будинок [ADDRESS] було поділено між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після набрання рішенням Миронівського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року по цивільній справі № 371/1182/15-ц законної сили Миронівським районним судом Київської області був виданий виконавчий лист, який був направлений для виконання до Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ). Миронівським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) було відкрито виконавче провадження ВП № 58822085. [PERSON] усіляко ухилявся від виконання законних вимог державного виконавця, в результаті чого виконавче провадження з примусового виконання рішення Миронівського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року по цивільній справі № 371/1862/15-ц постановою виконавця від 11 листопада 2019 року було закрито без виконання. Таким чином, [PERSON] чинить перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні позивачами Ѕ частиною житлового будинку [ADDRESS] , не виконує рішення Миронівського районного суду Київської області, не виконує законні вимоги державного виконавця Миронівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) по виконавчому провадженню ВП № 58822085. Позивачі не мають доступу до будинку, у них відсутні ключі вхідних дверей будинку, а тому вони позбавлені можливості користуватися та здійснювати право власності належними їм Ѕ частиною будинку [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивачів та представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поштовим способом та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України Миронівського районного суду Київської області, причини неявки до суду не повідомив. Як вбачається з поштових довідок ф. 20, листи не вручено під час доставки у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідач не вжив заходів, щодо отримання вищезазначених листів, а також в установлений судом строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, до суду не надав. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань, відповідач не з`явився до суду, причин неявки в судові засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судові засідання не надав, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] , є власниками Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, а також рішенням Мироінвського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року по цивільній справі № 371/1862/15-ц (а.с. 10-11, 24-28). Власником іншої Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] є відповідач у справі [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником ј частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником ј частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 21 липня 2014 року позовні вимоги було задоволено частково та визнано за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] право на користування Ѕ частиною земельної ділянки площею 0,0990 га розташованої в [ADDRESS] , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 14-17). Відповідно до рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 травня 2015 року зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] , [PERSON] у користуванні належною їм на праві приватної власності кожному частиною житлового будинку [ADDRESS] шляхом надання безперешкодного доступу до будинку їм та піклувальнику неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] , а також відповідним посадовим особам для проведення поточної інвентаризації житлового будинку (а.с. 18-19). [PERSON] одноособово користується житловим будинком [ADDRESS] . При цьому він не допускає до будинку ні позивачів, ні їхнього дідуся [PERSON] , який є їх представником. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Таким чином судом встановлено, що відповідач одноособово користується житловим будинком [ADDRESS] , оскільки дане майно є спільною власністю як позивачів так і відповідача. Проте відповідач не допускає до будинку позивачів, які теж є співвласниками даного майна, чинить перешкоди у користуванні їх спільною власністю. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved