Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 14 квітня 2016 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON]. про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, що з березня 2004 року та по серпень 2015 року сторони по справі жили однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В період з березня 2004 року сторони проживали в [ADDRESS]. Згодом сторони переїхали до належної позивачці квартири, яку вона отримала у дар від своєї матері за договором дарування, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. За вказаною адресою сторони по справі були зареєстровані, що свідчить штампи у паспортах. За період з 2004 року та по 2011 рік сторони проживали спільно без реєстрації шлюбу в органах РАЦС. В зареєстрованому шлюбі сторони перебували з листопада 2011 по серпень 2015 року. У сторін по справі за період шлюбних відносин народились спільні діти - донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] За час спільного подружнього життя сторонами було придбано квартиру [ADDRESS], одноквартирний будинок за адресою [ADDRESS] легковий автомобіль «Mersedes-Benz», автомобіль «Lexus GX 470». Вказане майно було придбано за кошти матері позивачки, та зареєстровано за відповідачем. Перед розірванням шлюбу сторони домовились про добровільний розподіл майна, проте наприкінці 2015 року позивачці стало відомо, що відповідач без згоди позивачки продав спільний автомобіль «Mersedes-Benz», автомобіль «Lexus GX 470» та одноквартирний будинок за адресою [ADDRESS] а грошові кошти від продажу залишив собі. Враховуючи, що діти сторін проживають разом із позивачкою вона просить, з урахуванням змін та доповнень встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON]. однією сім'єю без реєстрації шлюбу з березня 2004 року по 11 листопада 2011 року, визнати майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. яке складається з квартири [ADDRESS], одноквартирного будинку загальною площею 45,4 кв.м., розташованого за адресою [ADDRESS] легкового автомобіля/седану марки «Mersedes-Benz» С-200, днз [NUMBER], легкового автомобіля «Lexus GX 470», днз [NUMBER], поділити майно в натурі, що належить [PERSON] та [PERSON]. на праві спільної сумісної власності, відступивши від засад рівних часток подружжя, визначивши [PERSON] 2/3 частки спільного майна подружжя, визначивши [PERSON]. 1/3 частки спільного майна подружжя, виділити із спільного сумісного майна подружжя у приватну власність [PERSON] та визнати за [PERSON] прав приватної власності на квартиру [ADDRESS], припинити право приватної власності [PERSON]. на квартиру [ADDRESS], виділити [PERSON]. 1/3 частину коштів від ринкової вартості майна, отриманого ним від продажу спільного сумісного майна подружжя - легкового автомобіля/ седану - В, марки «Mersedes-Benz» С-200, легкового автомобіля «Lexus GX 470» та одноквартирного будинку загальною площею 45,4 кв.м., за адресою [ADDRESS] стягнути з [PERSON]. на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 2/3 часток від дійсної ринкової вартості спільного майна подружжя: одноквартирного будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], легкового автомобіля/седану - В, марки «Mersedes-Benz» С-200, легкового автомобіля «Lexus GX 470», стягнути з [PERSON]. документально підтверджені судові витрати за проведення оціночно-будівельної експертизи в розмірі 7000 грн. та судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 2000 грн. (т.1 а.с. а.с.1-4, 62-67, т.2 а.с. 112-114) В судовому засіданні представник позивачки просила задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, вказувала, що матеріали справи підтверджують факт, що сторони по справі жили однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет в період з березня 2004 року по листопад 2011 року. Просила не переносити розгляд справи а закінчити її розгляд. В судове засіданні для судових дебатів позивачка не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. В судових засіданнях в яких була присутня позивачка, вона позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, позов просила задовольнити, поділити спільне сумісне майно. Вказувала, що кошів від реалізації відповідачем майна не отримувала. Відповідач в судове засідання для судових дебатів не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення на його адресу судових повісток. В судових засіданнях в яких був присутній відповідач, він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказував, що лише автомобіль «Мерседес» був придбаний під час шлюбу, тому лише він є спільною сумісною власністю подружжя, при реалізації вказаного автомобіля, кошти були поділені між ними. Представник відповідача в судове засідання для судових дебатів не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення на його адресу судових повісток. В судових засіданнях в яких був присутній представник відповідача, він просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, вказував, що матеріали не мають доказів проживання позивачки та відповідача однією сім'єю в період з березня 2004 року по листопад 2011 року, майно яке позивачка просить поділити було придбано відповідачем до укладання шлюбу. Клопотання представника відповідача про перенесення розгляду справи задоволенню не підлягає, оскільки сторона мала достатньо часу скористатись своїми процесуальними правами, подати всі необхідні клопотання та докази. Крім того, згідно наявних у справі матеріалів відповідач має ще декількох представників і жодних поважних причин неможливості прибуття в судове засідання їх усіх не надано. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, судового експерта, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON]. з 06 вересня 2004 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] що підтверджується відміткою у паспорті (т.1 а.с.13) та довідкою КП «Житлове господарство кіровського району» ДМР № 3824 (т. 1 а.с. 205), за цією ж адресою з 28 серпня 2004 року зареєстрована [PERSON], що також підтверджується відповідною відміткою у паспорті. (т.1 а.с. 11) Вказана квартира була передано безоплатно у власність позивачки її матір'ю, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 серпня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко С.В., за реєстровим № 2261 (т. а.с. 80) Як зазначає позивачка після моменту реєстрації сторони почали проживати разом. 20 квітня 2005 року у сторін по справі народилась перша дитина, дівчина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 11 травня 2005 року, у якому батьками зазначені позивака та відповідач. (т.1 а.с. 21) 18 грудня 2010 року у сторін по справі народилась друга дитина, син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 19 січня 2011 року, у якому батьками зазначені позивачка та відповідач. (т.1 а.с. 22) Діти подружжя були також зареєстровані за адресою [ADDRESS]. (т.1 а.с.73-75) З 11 листопада 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2015 року по цивільній справі № 203/4083/15-ц було розірвано. (т. 1 а.с.18-20) Рішення 18 серпня 2015 року набрало законної сили (т.1 а.с. 20 на зв.) Приймаючи до уваги, що в період з 28 серпня 2004 року по 11 листопада 2011 року [PERSON] та [PERSON]. спільно проживали, не перебуваючи в іншому шлюбі, за час спільного проживання в них народилось двоє спільних дітей, а за підсумками цього проживання вони уклали шлюб суд приходить до висновку, що характер відносин, який склався між позивачкою та відповідачем до шлюбу, свідчить про їх спільне проживання однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Суд при цьому також враховує, що згідно показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивачка та відповідач вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет, виховували дітей. Суд при цьому не може взяти до уваги показання свідка [PERSON], оскільки вони характеризують лише спосіб життя відповідача, проте самі твердження свідка про відсутність сімейних відносин між позивачкою та відповідачем і не містять достовірних пояснень з приводу народження у них двох спільних дітей та ставлення відповідача до цих дітей та їх виховання. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що між позивачкою та відповідачем склались усталені відносини, притаманні подружжю, що тривають не менше, ніж дня реєстрації відповідача за місцем спільної реєстрації, що підтверджується відмітками у паспорті. Позивачка та відповідач за час проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не перебували у будь якому іншому шлюбі, що підтверджується даними їх паспортів. Посилання відповідача на те, що він не проживав за місцем реєстрації спростовуються показаннями допитаних свідків, крім того позивачем не було надано жодного доказу на те, що він мав інше приміщення придатне для житла та мешкав в ньому. Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області [PERSON]. значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS] лише з 16 листопада 2015 року (т.1 а.с.61) Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Заявницею надано достатньо доказів в підтвердження викладених нею обставин, тому суд вважає доведеним факт, проживання позивачки та відповідача однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 06 вересня 2004 року по 11 листопада 2011 року, а відтак належності позивачці та відповідача на праві спільної сумісної власності майна, набутого у вказаний період їх спільного проживання. Доказів того, що позивачка та відповідач почали проживати однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з березня 2004 року по 06 вересня 2004 року до матеріалів справи не надано, не доведено, що сторони вели спільне сумісне господарство або в них був спільний сімейний бюджет. Крім того, встановлення вказаної фактичної обставини не впливає на вирішення заявлених позовних вимог про поділ майна подружжя з урахуванням часу набуття майна. За цих обставин вказана вимога задоволенню не підлягає. За час спільного проживання сторін ними було придбано наступне нерухоме та рухоме майно, яке було оформлено на ім'я відповідача як титульного власника, а саме: -квартира [ADDRESS], в житловому будинку літ. А-3, яка складається з: 1 - коридор, 2 - санвузол, 3 - кухня, 4, 5 - житлові, І, ІІ - балкони, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 47,7 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року на ім'я відповідача , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В.,за реєстровим № 5060 (т.1 а.с.15-17). -одноквартирний будинок [ADDRESS], житловий будинок літ А-1, який складається з прим. 1 - веранда, 2 - коридор, 3 - кухня, 4 - коридор, 5, 6 - житлові приміщення, житлова площа 21,8 кв.м., загальна площа 45,4 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу одноквартирного будинку від 22 жовтня 2010 року на ім'я відповідача, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Міхеєвою Т.М., за реєстровим № 6811. (т.1 а.с.169) -автомобіль легковий, седан - В, марки «Mersedes-Benz C 200», № кузова [NUMBER], рік випуску 2001, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується довідкою рахунок серії [NUMBER], та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області на ім'я відповідача (т.1 а.с. а.с.118, 122) -автомобіль марки «LEXUS GX 470, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, державний № [NUMBER], який 29 грудня 2010 року буз зареєстрований в Дніпропетровському РП ВРЕР-2 ДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області за відповідачем (т.1 а.с. 161) Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Доказів того, що вказане майно було придбано безпосередньо за особисті кошти відповідача до матеріалів справи не надано, з відомостей наданих ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у Дніпропетровській області інформація про доходи [PERSON]. вбачається що ним не було особисто отримано достатньо доходів для придбання вказаного вище майна. (т.1 а.с. 164-165) Посилання на те, що вказане майно було придбано особисто матір'ю позивачки за її власні кошти (т.2 а.с. 154-161) не можуть бути оцінені через те, що доказів того, що саме за кошти матері було придбано вказане майно до справи не надано. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне визнати нерухоме майно та автомобілі спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вказане майно було набуте під час перебування сторін у шлюбі. В ході розгляду справи було встановлено, що автомобіль «Mersedes-Benz C 200», № кузова [NUMBER], рік випуску 2001, було відчужено на користь [PERSON], яка на підставі довідки-рахунок ААЕ235776 від 18 червня 2015 року виданої ФОП [PERSON], свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 16 червня 2015 року виданого Центром ДАІ № 1201 ГУМВ України в Дніпропетровській області перереєструвала 18 червня 2015 року вказаний автомобіль в Центрі ДАІ № 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області на своє ім'я (т.1 а.с.116-118) Листом від 29 січня 2018 року Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області повідомив, що надати завірені копії документів, що стали підставою для перереєстрації вказаного автомобіля немає можливості оскільки вони були знищені у зв'язку із закінчення їх терміну зберігання. (т.2 а.с.210) Також в ході розгляду справи було встановлено, що автомобіль марки «LEXUS GX 470, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску на підставі договору купівлі-продажу № 7433/051242/2016 р. укладеного в ТСЦ № 1242 та свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 31 травня 2014 року виданого Центром ДАІ № 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області було перереєстровано за [PERSON] (т.1 а.с.161-162) Листом від 09 вересня 2016 року Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області повідомив, що надати завірені копії документів, що стали підставою для перереєстрації вказаного автомобіля немає можливості оскільки вони були знищені у зв'язку із закінчення їх терміну зберігання. (т.1 а.с.161) 22 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу за умовами якого [PERSON]. передав належний йому будинок [ADDRESS] у власність [PERSON], згідно умов договору продаж нерухомого майна було вчинено за 429 668,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 22 жовтня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., за реєстровим номером 1095. (т.1 а.с.190-192) На підставі договору купівлі-продажу серії та номер НАР813544, НАР 813545, за реєстровим № 1095, посвідченого 22 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. було відчужено будинок [ADDRESS] [PERSON]. (т.1 а.с. 182) Як вказала [PERSON] в ході розгляду справи, вказане майно автомобіль було відчужено без її згоди, коштів від його продажу вона не отримувала. Доказів того, що грошові кошти від реалізації вказаного вище майна були витрачені на сімейні потреби, дітей та колишню дружину, до та після припинення подружніх стосунків до матеріалів справи не надано. Оскільки відповідачем самостійно було продано вказане майно, без згоди іншого з подружжя, у сторін при його поділі виник спір щодо його вартості тому для вирішення даних питань ухвалами від 16 листопада 2016 року по справі були призначені судова товарознавча та судова авто-товарознавча експертизи для визначення вартості майна. (т.2 а.с.42-46) Згідно висновку оціночно-будівельної експертизи № 117212 складеної 14 березня 2017 року найбільш ймовірна ринкова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею 47,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] яка станом на 14 березня 2017 року становить 666 608 грн. Найбільш ймовірна ринкова вартість одноквартирного будинку [ADDRESS] загальною площею 45,4 кв.м., яка станом на 14 березня 2017 року становить 625 022 грн. (т.2 а.с.54-67) Вартість проведення даної експертизи склала 7 000 грн., дана сума була сплачена [PERSON] (т.2 а.с. 113-б) Допитаний в ході розгляду справи судовий експерт [PERSON] пояснив, що при складанні вказаного висновку було допущено помилку в написанні номеру будинку якому надавалась оцінка, фактично було проведено оцінку будинку № 99 по вул. Київській в м. Дніпро, проте у висновку зазначено невірний номер будинку «13». Згідно висновку судового експерта № 58/17 складеного 12 квітня 2017 року, ринкова вартість автомобіля седан - В, марки Mersedes-Benz C 200», № кузова [NUMBER], рік випуску 2001, зареєстрованого 25 грудня 2013 року за [PERSON]. на час складення висновку, згідно наданих документів, складає 613 849 грн. 10 коп. Ринкова вартість автомобіля марки «LEXUS GX 470, номер кузова [NUMBER], 2008 року випуску, 31 травня 2014 року переобладнаного у зв'язку із установкою газобалонного обладнання на час складання висновку, згідно наданих документів, складає 873 398 грн. 80 коп. (т.2 а.с.78-90) Вартість проведення даної експертизи склала 2 000 грн., дана сума була сплачена [PERSON] (т.2 а.с.113-а) Згідно абз.2 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна суд визначає частки позивачки та відповідача рівними по ? кожному, при цьому зважаючи на необхідність компенсації позивачці ? частини від сум продажу майна, враховуючи вимоги щодо визнання права приватної власності на майно, зважаючи на вартість майна, суд вважає за необхідне поділити спільне сумісне майно [PERSON] та [PERSON]., а саме: \-квартиру [ADDRESS] одноквартирний будинок [ADDRESS] легковий автомобіль Lexus GX 470, легковий автомобіль «Mercedes-Benz» С-200 в рівних частках, при цьому суд з урахування різниці вартості майна, суд вважає за необхідне виділити [PERSON] квартиру [ADDRESS] визнавши за нею право особистої приватної власності на цю квартиру, припинивши право власності на частку в цій квартирі [PERSON]., стягнути з [PERSON]. на користь [PERSON] 722 830 грн. 50 коп. як компенсацію за її частку у спільному сумісному майні: легковому автомобілі Lexus GX 470 легковому автомобілі Mercedes-Benz С-200, при цьому залишивши за [PERSON]. грошові кошти від відчуження його частки у спільному сумісному майні: одноквартирному будинку [ADDRESS] легковому автомобілі Lexus GX 470, легковому автомобілі Mercedes-Benz С-200. При цьому суд не бачить підстав для збільшення частки позивачки у спільному майні до 2/3 з мотивів наявності двох спільних дітей, зважаючи на наявність у відповідача ще й інших дітей, інтереси яких теж не мають бути порушені. При цьому факт наявності у відповідача інших дітей визнавався сторонами в судовому засіданні і не потребує доказування в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати зі сплати судового за подання заяви про забезпечення позову (т.1 а.с.36-а, 141) пропорційно сумі задоволених позовних вимог, разом з тим, враховуючи, що позивачці було відстрочено виплату судового збору до ухвалення рішення по справі (т.1 а.с.33), з урахуванням результатів розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 4 685, 20 грн., також з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з витрат на оплату експертизи пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі 6 750 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial