Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов прокурора Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функцій у спірних правовідносинах Запорізької обласної державної адміністрації до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Ананєвни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Комунальний заклад «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, витребування та зобовязання повернути земельні ділянки. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.10.2016 р. залучено до участі у розгляді справи як правонаступника прокурора Запорізького району Запорізької області Запорізьку місцеву прокуратуру № 2 Запорізької області. Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 17.01.2017 р. залучено до участі у розгляді справи як правонаступника [PERSON] Ананєвни [PERSON]. З урахуванням уточнень від 13.02.2017 р. (т. 2 а.с. 21-30), прокурор просить: \~поновити строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом; \~визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації № 2/160 від 03.09.2004 р. щодо надання у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 4,1181 га в частині надання земельних ділянок, на яких розміщені курган № 5 площею 0,0568 га та частина кургану №\~4 площею 0,1201 га курганного могильника (охоронний № 4089), загальною площею 0,1769 га; \~визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації № 2/160 від 03.09.2004 р. щодо надання у власність [PERSON] Ананєвні земельної ділянки загальною площею 4,0791 га в частині надання земельних ділянок, на яких розміщені курган № 3 площею 0,0235 га та частина кургану №\~4 площею 0,0112 га курганного могильника (охоронний № 4089), загальною площею 0,0347 га; \~визнати недійсним державний акт серії ЗП № 031852, виданий 20.10.2004 р. [PERSON] на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 площею 4,1181 га в частині права власності на земельні ділянки, на яких розміщені курган № 5 площею 0,0568 га та частина кургану № 4 площею 0,1201 га курганного могильника (охоронний № 4089), загальною площею 0,1769 га; \~визнати недійсним державний акт серії ЗП № 031851, виданий 20.10.2004 р. [PERSON] Ананєвні на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2322188400:02:001:0076 площею 4,0791 га в частині права власності на земельні ділянки, на яких розміщені курган № 3 площею 0,0235 га та частина кургану № 4 площею 0,0112 га курганного могильника (охоронний № 4089) загальною площею 0,0347 га; \~визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.04.2010 р. [PERSON] на ? частку земельної ділянки кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 площею 4,1181 га в частині права власності на ? частку земельних ділянок, на яких розміщені курган № 5 площею 0,0568 га та частина кургану № 4 площею 0,1201 га курганного могильника (охоронний № 4089), загальною площею 0,1769 га; \~визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.04.2010 р. [PERSON] на ? частку земельної ділянки кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 площею 4,1181 га в частині права власності на ? частку земельних ділянок, на яких розміщені курган № 5 площею 0,0568 га та частина кургану №\~4 площею 0,1201 га курганного могильника (охоронний № 4089) загальною площею 0,1769 га; \~визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 08.12.2016 р. [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2322188400:02:001:0076 площею 4,0791 га в частині права власності на земельні ділянки, на яких розміщені курган № 3 площею 0,0235 га та частина кургану № 4 площею 0,0112 га курганного могильника (охоронний № 4089) загальною площею 0,0347 га; \~витребувати у [PERSON] та зобовязати його повернути ? частку земельних ділянок на яких розміщені курган № 5 площею 0,0568 га, грошова оцінка якого складає 1063420,05 грн. та частина кургану № 4 площею 0,1201 га, грошова оцінка якого складає 1063420,05 грн. курганного могильника (охоронний № 4089), що розташовані в межах території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022504); \~витребувати у [PERSON] та зобовязати її повернути ? частку земельних ділянок на яких розміщені курган № 5 площею 0,0568 га, грошова оцінка якого складає 1063420,05 грн. та частина кургану № 4 площею 0,1201 га, грошова оцінка якого складає 1063420,05 грн. курганного могильника (охоронний № 4089), що розташовані в межах території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022504); \~витребувати у [PERSON] та зобовязати його повернути земельні ділянки на яких розміщені курган № 3 площею 0,0235 га, грошова оцінка якого складає 963589,91 грн. та частина кургану № 4 площею 0,0112 га, грошова оцінка якого складає 1063420,05 грн. курганного могильника (охоронний № 4089), що розташовані в межах території Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на користь держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022504). Позов обґрунтовано тим, що прокуратурою Запорізького району під час вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді встановлено, що розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації № 2/160 від 03.09.2004 р., у порушення вимог ст.ст. 17, 53, 54 Земельного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», надано у приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яких розташовані кургани: № 3, № 4, № 5 курганного могильника № 4089, який є обєктом культурної спадщини. Так, на земельній ділянці кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 площею 4,1181 га, яка передана [PERSON], знаходиться курган № 5 площею 0,0568 га, на земельній ділянці кадастровий номер 2322188400:02:001:0076 площею 4,0791 га, яка передана [PERSON] розташований курган № 3 площею 0,0235 га. Курган № 4 площею 0,1313\~га знаходиться посередині вказаних ділянок, на ділянці кадастровий номер 2322188400:02:001:0076 займає площу 0,0112 га, на ділянці кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 займає площу 0,1201 га. Курганний могильник (охоронний №\~4089) розташований за 5,5-8,0 км на захід від західної околиці с. Розумівка Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та складається з 7 курганів. Вказаний курганний могильник взято під охорону відповідно до рішення Виконкому Запорізької обласної ради народних депутатів «Про упорядкування списку памяток археології місцевого значення та затвердження їх охоронних зон» № 161 від 11.03.1996 р. У подальшому, на підставі вказаного розпорядження 20.10.2004 р. [PERSON] видано державний акт серії ЗП № 031852 на право власності на земельну ділянку, акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 149. Також, на підставі вказаного розпорядження 20.10.2004 р. [PERSON] видано державний акт серії ЗП № 031851 на право власності на земельну ділянку, акт зареєстровано за № 150. Водночас, на зазначених земельних ділянках знаходяться три з семи курганів курганного могильника, які є обєктами культурної спадщини, археологічними памятками місцевого значення. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 53 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані: городища, кургани, давні поховання, памятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів. Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що усі памятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи повязані з ними рухомі предмети, незалежно від форм власності території чи водного обєкта, на яких вони розташовані, є державною власністю. У документі, який посвідчує право власності на памятку, обовязково вказуються категорія памятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію. Проте, у державних актах на право приватної власності на земельні ділянки, виданих [PERSON] та [PERSON] курган № 3, курган № 4 та курган № 5 курганного могильника № 4089, які є обєктами культурної спадщини, не зазначені. Згідно з ситуаційною схемою, виконаною Запорізькою регіональною філією ДП\~«Центр Державного земельного кадастру» площа кургану № 3 складає 0,0235 га, площа кургану № 4 становить 0,1313 га, а площа кургану № 5 становить 0,0568 га. Відповідно до звіту про незалежну грошову оцінку памятки археології курганного могильника № 4089, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON], грошова оцінка кургану № 3 станом на 01.09.2013 р. складає 963589,91 грн., оцінка кургану № 4 становить 1063420,05 грн., оцінка кургану № 5 складає 1063420,05 грн. Перевірку дотримання вимог земельного законодавства також проведено Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області за результатами якої складено акт від 15.01.2014 р. Крім того, за результатами обстеження курганного могильника (охоронний №\~4089) Комунальним закладом «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради 11.01.2014 р., за участю представників Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» та Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області, складено акт технічного обстеження сучасного стану памятки археології. Відповідно до вказаного акта курган № 3, курган №\~4 та курган № 5 (охоронний № 4089) являють собою земляні насипи округлої форми з рівномірно пологими схилами. Поверхня насипу кургану № 4 задернована, поверхня насипу кургану № 3 та кургану № 5 піддається сільськогосподарській обробці шляхом розорювання. Окрім того, спірне розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації винесено з перевищенням наданих органу державної влади повноважень. Також, підлягають визнанню недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, які є правовстановлюючими документами та видані на підставі вищевказаного розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації. На теперішній час, встановлено, що [PERSON], яким отримано оспорюваний державний акт, помер 11.07.2009 р. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2010 р. земельна ділянка площею 4,1181 га кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 перейшла у спільну часткову власність [PERSON] (1/2 частки) та [PERSON] (1/2 частки), про що 19.04.2010 р. державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] здійснено напис на оспорюваному державному акті. Крім того, 12.04.2016 р. померла [PERSON] Ананєвна. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2016 р. земельна ділянка площею 4,0791 га кадастровий номер 2322188400:02:001:0076 перейшла у власність [PERSON], про що 08.12.2016 р. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є незаконно отриманими, то і свідоцтва про право на спадщину за законом, отримані на підставі державного акту, підлягають визнанню судом недійсним. Крім того, земельні ділянки, на яких розташовані курган № 3, курган № 4 та курган № 5 курганного могильника (охоронний № 4089) підлягають витребуванню у [PERSON], [PERSON] і [PERSON] та поверненню її власнику державі в особі Запорізької обласної державної адміністрації. Про вищезазначені порушення вимог земельного законодавства під час надання [PERSON] та [PERSON] у власність земельних ділянок, прокуратурі Запорізького району та позивачу стало відомо після проведення 15.01.2014 р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої інспектором Державної інспекції сільського господарства в області складено відповідний акт перевірки. Таким чином, загальний трирічний строк позовної давності, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України пропущено з поважних причин. В судове засідання зявився прокурор Редька М.В., який позов підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що містяться у позові. В судове засідання зявилась представник позивача [PERSON], яка позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначила, що позивач дізнався про порушення його прав, коли отримали ухвалу про відкриття провадження у даній справі від 24.02.2015 р. У період з 2004 по 2014 рік жодних обстежень курганного могильника не проводилось, про факт передачі курганів у власність [PERSON] та [PERSON] Запорізькій обласній державній адміністрації відомо не було. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області до суду не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Матеріали справи містять заяву Запорізької районної державної адміністрації про визнання позову від 21.05.2015 р. №\~1032/05-23. В судове засідання зявилась відповідач [PERSON], яка заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначила, що ані вона ані її батько не знали, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2322188400:02:001:0075 розташовані кургани. Про це дізнались лише у 2015 році. Вона не заперечує, що дійсно курган № 5 та частина кургану № 4 знаходиться на належній їй та [PERSON] земельній ділянці. Курган № 5 піддається сільськогосподарській обробці, курган № 4 не піддається. Охоронні зони нею не встановлювались. Право власності [PERSON] було набуте правомірно, оскільки про наявність курганів на ділянці він не знав. Вважає, що слід застосувати строк позовної давності, який слід відраховувати з часу отримання державного акту її батьком. В судове засідання зявився відповідач [PERSON], який заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначив, що в обробці знаходяться кургани №№\~3,\~5, курган № 4 не обробляється, оскільки не придатний для цього. Він не заперечує, що дійсно курган № 5 та частина кургану № 4 знаходиться на належній йому та [PERSON] земельній ділянці. Охоронні зони ним не встановлювались, земельна ділянка передана в оренду ТОВ «Александр-Агро-3». Вважає, що у позові слід відмовити, оскільки право власності [PERSON] було набуте правомірно, про наявність курганів на ділянці він не знав. Вважає, що слід застосувати строк позовної давності, який слід відраховувати з часу отримання державного акту його батьком. В судове засідання зявився відповідач [PERSON], який заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначив, що дійсно курган № 3 та частина кургану № 4 знаходяться на його земельній ділянці. Курган № 3 обробляється, а курган № 4 не обробляється. Охоронні зони ним не встановлювались. Про наявність курганів він дізнався у 2015 році, коли був викликаний до прокуратури. Земельна ділянка на теперішній час передана в оренду ТОВ «Александр-Агро-3». Вважає, що слід застосувати строк позовної давності, який слід відраховувати з часу отримання державного акту [PERSON] В судове засідання зявився представник третьої особи Комунального закладу «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини» Запорізької обласної ради [PERSON], який позов підтримав, зазначив, що ними разом з органами прокуратури у 2014 році проводилось дослідження спірних обєктів. Ці памятки на теперішній час є недослідженими, а тому мають бути лише в державній власності. В 2013 році було виявлено ще один, вже сьомий курган, а тому є розбіжність з паспортом курганного могильника, де зазначено лише 6 курганів. Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 2 Земельного кодексу України встановлює, що земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Субєктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Обєктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Частиною 5 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених законом, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Розпорядженням голови Запорізької районної державної адміністрації № 2/160 від 03.09.2004 р. у приватну власність громадян, у тому числі й [PERSON] та [PERSON], передані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На підставі вказаного розпорядження, 20.10.2004 р. [PERSON] видано державний акт серії ЗП № 031852 на право власності на земельну ділянку площею 4,1181 га, кадастровий номер 2322188400:02:001:0075. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 149. Також, на підставі вказаного розпорядження 20.10.2004 р. [PERSON] Ананєвні видано державний акт серії ЗП № 031851 на право власності на земельну ділянку площею 4,0791 га, кадастровий номер 2322188400:02:001:0076. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 150. Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 53 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані: городища, кургани, давні поховання, памятні скульптури та мегаліти, наскальні зображення, поля давніх битв, залишки фортець, військових таборів, поселень і стоянок, ділянки історичного культурного шару укріплень, виробництв, каналів, шляхів. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про охорону культурної спадщини» кургани відносяться до археологічних обєктів культурної спадщини. Частиною 2 ст. 54 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що навколо історико-культурних заповідників, меморіальних парків, давніх поховань, архітектурних ансамблів і комплексів встановлюються охоронні зони з забороною діяльності, яка шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання цих земель. Статтею 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що усі памятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи повязані з ними рухомі предмети, незалежно від форм власності території чи водного обєкта, на яких вони розташовані, є державною власністю. У документі, який посвідчує право власності на памятку, обовязково вказуються категорія памятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію. Проте, у державних актах на право власності на земельні ділянки, виданих [PERSON] та [PERSON] кургани, які є обєктами культурної спадщини, не зазначені. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 144126, виданого Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області 13.07.2009 р., [PERSON] помер 11.07.2009 р. За змістом свідоцтв про право на спадщину за законом від 19.04.2009 р., спадкоємцями земельної ділянки кадастровий номер 2322188400:02:001:0075 стали [PERSON] (1/2) та [PERSON] (1/2). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 352690, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції у Запорізькій області 14.04.2016 р., [PERSON] померла 12.04.2016 р. За змістом свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.12.2016 р., спадкоємцем земельної ділянки кадастровий номер 2322188400:02:001:0076 став [PERSON]. Паспортом курганного могильника визначено, що курганний могильник складається з 6 насипів, розташованих ланцюжком зі сходу на захід. Насипи круглі в плані з напівсферичною поверхнею. Місцем їх розташування є: Запорізька область, Запорізький район, с. Розумівка Розумівської сільської ради, за 5.5-8.0 км на захід від західної околиці на лівому схилі балки Нижня Хортиця. Згідно з ситуаційною схемою, виконаною Запорізькою регіональною філією ДП «Центр Державного земельного кадастру» площа кургану № 3 складає 0,0235 га, площа кургану № 4 становить 0,1313 га, а площа кургану № 5 становить 0,0568 га. У відповідності до звіту про незалежну грошову оцінку обєкта культурної спадщини памятки археології курганного могильника № 4089, курганів № 01-07 грошова оцінка обєкту станом на 01.09.2013 р. складає: курган № 3 963589,91 грн.; курган № 4 1063420,05 грн.; курган № 5 1063420,05 грн. Актом № 08 від 15.01.2014 р. зафіксовано, що на земельних ділянках з кадастровими номерами 2322188400:02:001:0075 та 2322188400:02:001:0076 розташовані кургани за №№ 3, 4, 5. За змістом акту технічного обстеження сучасного стану памятки археології (курганного могильника, охоронний № 4089) № 5/а від 11.01.2014 р. курганний могильник складається з 7 курганів. При обстеженні оглянуто сучасний стан трьох курганів: \~курган № 3 піддається сільськогосподарській обробці шляхом розорювання; \~курган № 4 має задерновану поверхню насипу; \~курган № 5 піддається сільськогосподарській обробці шляхом розорювання. Згідно звіту з визначення на місцевості території обєктів археологічної спадщини та їх охоронних зон від 23.03.2017 р., складеного Комунальним закладом «Запорізький обласний центр охорони культурної спадщини», територія курганів з урахуванням їх охоронної зони позначена на місцевості кілками. Дані позначення були зроблені вже під час розгляду даної справи. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Пунктами 3, 4 частини 1 статті 16 вказаного Закону передбачено, що місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, охороною памяток історії та культури. Частиною 1 ст. 21 зазначеного Закону встановлено, що місцева державна адміністрації розпоряджається землями державної власності відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Системний аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дозволяє суду зробити висновок, що не досліджені кургани не могли бути передані у власність громадян. Крім того, сам лише факт передачі курганів у власність громадян шляхом видання розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації, вказує на те, що таке розпорядження винесено з перевищенням наданих повноважень. У заяві від 22.12.2016 р. відповідачі [PERSON]М, та [PERSON] просили застосувати строк позовної давності та на цій підставі відмовити прокурору у позові. Доводи відповідачів в цій частині є необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Матеріалами справи підтверджено, що про вищезазначені порушення вимог земельного законодавства під час надання [PERSON] та [PERSON] у власність земельних ділянок, прокуратурі Запорізького району Запорізької області та позивачу стало відомо після проведення 15.01.2014 р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства, за результатами якої інспектором Державної інспекції сільського господарства в області складено відповідний акт перевірки. До суду за захистом інтересів держави прокурор звернувся 20.02.2015 року, що свідчить про те, що загальний трирічний строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому відсутні правові підстави для відмови у позові за вказаних обставин. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації № 2/160 від 03.09.2004 р. в оскаржуваній частині підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню. Вимоги про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на земельні ділянки та свідоцтв про право на спадщину за законом є похідними й залежать від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого видано оспорювані державні акти. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки,видані на підставі незаконного рішення, що є підставою для визнання цих актів недійсними. Також підлягають визнанню недійсними підлягають свідоцтва про право на спадщину за законом, які видавались спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] щодо спадкування спірних земельних ділянок. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобовязана повернути це майно. Особа зобовязана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки підстави, на якій спірні земельні ділянки були набуті відповідачами відпали, відповідачів слід зобовязати повернути відповідні земельні ділянки. Вимоги щодо витребування земельних ділянок підлягають відхиленню. У судовому засіданні прокурор не зміг пояснити необхідності застосування двох окремих способів захисту витребування та зобовязання повернути земельні ділянки. Суд вважає, що судове рішення щодо зобовязання відповідачів повернути земельні ділянки забезпечить їх фактичний перехід у володіння Запорізької обласної державної адміністрації. Крім того, Верховний суд України у справі за № 6-2723цс16, вирішуючи питання щодо можливості застосування декількох способів захисту, прийшов до висновку, що одночасне предявлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосування реституції, тобто одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними. Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Таким чином, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial