Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , за яким просив суд стягнути на свою користь з [PERSON] грошові кошти, передані їй в якості авансу у розмірі 49760,00 гривень; судові витрати в сумі 1152,60 гривень, а також кошти на сплату послуг адвоката в розмірі 7500,00 гривень. 29 жовтня 2017 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , уклали усну угоду щодо купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка запевняла, що зазначена земельна ділянка належить їй, після виготовлення необхідних документів повинно бути укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки. Після чого відповідачці був переданий аванс в сумі 2000,00 доларів США, що станом на 23 вересня 2019 року еквівалентно 49760,00 гривень. Факт передачі грошей підтверджується розпискою відповідачки, однак з її вини договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було, оскільки [PERSON] не виготовила документи, необхідні для продажу. Таким чином, відповідачка вирішила продати земельну ділянку, не оформивши за собою право власності на неї, на вимогу щодо повернення сплаченого авансу [PERSON] пообіцяла його повернути, але досі не повернула аванс в сумі 2000,00 доларів США, що станом на 23 вересня 2019 року еквівалентно 49760,00 гривень. Мирним шляхом цей спір вирішити не вдалося, тому позивач вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. Судом встановлено, що 29 жовтня 2017 року [PERSON] , позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі, уклали усну угоду щодо купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Відповідачці [PERSON] необхідно було виготовити необхідні документи для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки. [PERSON] передав [PERSON] аванс в сумі 2000,00 доларів США, що станом на 23 вересня 2019 року за курсом НБУ було еквівалентно 49760,00 гривень. [PERSON] надала ксерокопію плану меж земельної ділянки із зазначенням кадастрового номеру земельної ділянки: 5110137300:54:023:0003. Факт передачі грошей підтверджується розпискою, складеною власноруч [PERSON] від 29 жовтня 2017 року, однак договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було, оскільки відповідач не виготовила документи, необхідні для її продажу. На вимогу щодо повернення сплаченого авансу [PERSON] не повернула аванс в сумі 2000,00 доларів США, що станом на 23 вересня 2019 року за курсом НБУ еквівалентно 49760,00 гривень. [PERSON] стало відомо про те, що 31 травня 2019 року [PERSON] продала зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:54:023:0003 громадянину [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04 жовтня 2019 року. Оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу по справі. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.\~570\~ЦК України завдатком\~є грошова\~сума або\~рухоме майно,\~що видається\~кредиторові боржником\~у рахунок\~належних з\~нього за\~договором платежів,\~на підтвердження\~зобов`язання\~і на\~забезпечення його\~виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~546\~ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Тобто, ч. 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу. На відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу. Аванс за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Згідно із\~ст.\~533\~ЦК України\~грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо\~у зобов`язанні\~визначено грошовий\~еквівалент в\~іноземній валюті,\~сума,\~що підлягає\~сплаті у\~гривнях,\~визначається за\~офіційним курсом\~відповідної валюти\~на день\~платежу,\~якщо інший\~порядок її\~визначення не\~встановлений договором\~або законом\~чи іншим\~нормативно-правовим\~актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Верховний Суд України в Постанові № 6 -176/цс- 12 від 13 лютого 2013 року зазначив, що внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце тільки за наявності зобов`язання. Якщо договору, який би по своїй формі і змісту відповідав би вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовились укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Верховний Суд у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. При визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із розрахунку витрат на професійну правову допомогу від 04 жовтня 2019 року та квитанції №20 від 20 вересня 2019 року, вбачається, що [PERSON] сплатив за професійну правничу допомогу у розмірі 7500,0 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1152,60 гривень (за подачу позову - 768,40 гривень + за подачу заяви про забезпечення позову 384,20 гривень), який підлягає стягненню з\~ відповідача. За викладеними\~обставинами суд\~доходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги підлягають\~задоволенню,\~стягнувши з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~кошти,\~передані в\~якості авансу\~у розмірі\~49760,00\~гривень, судові витрати в сумі 1152,60 гривень, кошти на сплату послуг адвоката в розмірі 7500,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved