Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

До Димитровського міського суду Донецькой області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48 кв. м. в тому числі жилою площею 23,6 кв. м., разом із господарськими спорудами та побудовами згідно технічного паспорта на будинок, набутого на підставі договору дарування від 13.07.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 4003. Договір дарування зареєстрований у реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 27702116 згідно витягу БТІ м. Димитров від 14.07.2009 р. № 23286296. З травня 2013 р. відповідачі по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] без достатньої правової підстави заволоділи вищезазначеним будинком, який є її власністю та проживають в ньому на час слухання позову у суді. Починаючи з моменту незаконного заволодіння будинком відповідачами вона, позивачка, неодноразово усно вимагала звільнення безпідставно зайнятого будинку проте останні намагались постійно відтерміновувати час звільнення а іноді навіть пропонували придбати будинок але за відсутністю коштів пропонували надати строк на що в свою чергу вона, позивачка, не погоджувалась. Після спливу більш року вона, позивачка, вирішила діяти більш решуче та почала офіційно збирати документи про незаконне заволодіння будинком та звертатися до правоохоронних органів, до того ж сусіди неодноразово дорікали їй про аморальну поведінку відповідачів які проживають у будинку. В той же час відповідачі не погоджувалися звільнити будинок, посилаючись на те що вони є власником спірного будинку, оскільки, з їх слів, сплатили їй, позивачці, кошти за вказаний будинок та таким чином набули право власності на цей будинок. 20.11.2014 р. вона письмово звернулася до відповідачів з вимогою про повернення будинку із їхнього незаконного володіння проте на час направлення позову до суду її вимога відповідачами не виконана. Звернення до правоохоронних органів за вказаною обставиною також не надало жодних результатів, та рекомендовано з цього питання звернутися до суду. Таким чином житловий будинок вибув з її, позивачки, фактичного володіння як власника, що унеможливлює реалізацію нею всіх правомочностей власника щодо нього, що змушує її, як власника звертатися за захистом своїх прав до суду та просити суд винести рішення яким зобов'язати відповідачів [PERSON], [PERSON] Ягоєвну, [PERSON], [PERSON] Ягоєвну, [PERSON], [PERSON] звільнити та повернути їй майно, набуте без достатньої правової підстави, а саме житловий будинок [ADDRESS], з відповідними надвірними спорудами та побудовами позначених у технічному паспорті. Позивачка [PERSON] суду пояснила, що з відповідачами знайома приблизно останніх п'ять років. Відносин не підтримувала, за винятком, коли [PERSON] та її доньки працювали у неї у магазині у якості реалізаторів. У 2008 р. її батько подарував її будинок розташований за адресою [ADDRESS]. У будинку ніхто не проживав і вона вирішила його продати у зв'зку з чим дала об'яву в газету «Телескоп». Через декілька днів а саме 12.05.2013 р. відповідачі відгукнулися й приїхали подивитися будинок. Вона із своїм чоловіком дала ключі відповідачам з метою щоб вони оглянули будинок. Вона з чоловіком виїхали на роботу, а ввечері, коли вона знову ж таки зі своїм чоловіком приїхали до свого будинку, побачили, що відповідачі у дім перевезли свої речі в той час, коли мови про переїзд не було. Вона звернулася до відповідачів з питанням чому вони перевезли до будинку свої речі на що відповідачі відповіли, що в червні місяці 2013 р. віддадуть усі гроші. Зі слів вона знала, що відповідачі до того, як вселитися в її будинок жили в будинку на вулиці 8 Марта і їх попросили звідти виїхати. Коли вона розмовляла з відповідачами за вартість будинку, то заявила, що хотіла б продати будинок за 12 тисяч доларів. За курсом на червень місяць 2013 р. це складало 96 000 гривень. Відповідачі попросили знизити відповідачі скинути суму на 10 000 доларів, то б то це приблизно 80 000 грн. У червні 2013 р. вона зрозуміла, що [PERSON] порушує умови запропонованого нею договору про розплату за будинок. В той час їй були потрібні реалізатори у магазин. [PERSON] ніде не працювала і вона запропонувала їй та її дочкам роботу у магазині. Так як у сім'ї відповідачів ніхто не працював, то заробітну платню [PERSON] та її доньки брали товарами з магазину. З червня 2013 р. вона неодноразово нагадувала [PERSON] про сплату за будинок. Як тільки заводилася розмова про гроші, то відбувалися скандали між [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] і вона, щоб уникнути сварки, уходила від відповідачів. Усе літо 2013 р. було оголошення в газеті на продаж будинку. Відповідачі її не пускали в будинок, у дворі був великий пес. В 2013 році вона зверталася до дільничного інспектора міліції, але їй пояснили, що у сім'ї маленька дитина і тому не можна виселити дитину з будинку. У серпні 2014 р. вона знову звернулася в міліцію із приводу виселення але їй також було відмовлено. За комунальні послуги відповідачі не платили і коли вона заморилася витребувати гроші за будинок та комунальні платежі, вона через енергопостачальну організацію обрізала у будинку напругу. На час слухання справи у суді відповідачі не сплатили їй жодної копійки за вартість будинку та спожиті комунальні послуги. Вона прагне, щоб відповідачі виселилися з будинку за адресою: [ADDRESS]. Вона їх покупцями на свій будинок не бачить. Відповідачі мають обов'язки перед нею у тому, що вони розібрали господарчі будівлі, які значаться у технічному паспорту будинку але це питання вона буде розглядати у окремому судовому засідання. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що на час слухання справи у суду ніде не зареєстрована, остання реєстрація: [ADDRESS], знята з реєстрації в липні 2014 р. У травні 2013 р. по оголошенню в газеті «Телескоп» вона та її сім'я знайшли оголошення про продаж будинку. Подзвонили, домовилися про зустріч. Коли вийшли господарі будинку, вона впізнала [PERSON] як приватного підприємця, яка займалася реалізацією косметики. При зустрічі вона дізналася, що у [PERSON] фактично три будинки по [ADDRESS], а саме будинки №№ 115, 120 - у якому вони самі мешкали та будинок № 128 який вони намагалися продати. Будинок вони приходили дивитися вчотирьох, вона, її співмешканець [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Це було 8 або 9 травня 2013 року. Стали розмовляти про ціну. [PERSON] прагли продати будинок за 96 000 грн. але вони домовилися за 80 000 гривень. У них не було таких грошей і вона стала домовлятися з [PERSON], спочатку заселитися у будинок як квартиранти і поступово виплачувати обумовлену суму. [PERSON] віддали їм ключі від будинку. Таким чином вони уклали усний договір, ніяких розписок не писали. Вони домовилися про ціну 80 000 грн. з розстрочкою на півроку. 01.06.2013 р. вона вийшла до [PERSON] на роботу у магазин. Приблизно 14.05.2013 р. вона з сім'єю в'їхали в будинок за адресою: [ADDRESS]. У червні 2013 р. вона віддала [PERSON] 7 000 грн. у якості вартості за будинок. При цьому ні [PERSON] ні вона ніяких розписок про передачу або отримання грошей не писали. У серпні 2013 року вона віддала 14 000 грн., при цьому була її дочка і наприкінці жовтня 2013 р. вона віддала [PERSON] ще 21 000 грн. Розписок про передачу або отримання грошей вони не писали. У листопаді місяці 2013 р. вона написала розписку [PERSON] про те, що вона зобов'язуюся протягом 3 місяців віддати залишок суми за будинок так як боліли її батьки. З лютого 2014 р. вона стала платити 7% на залишок суми. Вона оплачувала тільки комунальні послуги. [PERSON] показувала їй квитанції, а вона віддавала їй гроші. Потім вона забрала своїх батьків до себе у будинок. [PERSON] порахувала на залишок суми 40 000 гривень 7%. Це було 2 700 гривень. Вона платила з лютого по серпень 2014 р. У травні 2014 р. вона оплатила [PERSON] 21 000 гривень. У серпні 2014 р. вона віддала [PERSON] 20 000 гривень за будинок і 2 660 грн. відсотки. Коли вона принесла останню суму, у неї з [PERSON] виник спір, що мало 80 000 гривень, тому що піднявся курс долара. Конкретної суми [PERSON] не назвала. Вони домовилися, що вона оплатить [PERSON] ще 12 000 грн. але щоб вона прописала у будинку її батьків на що [PERSON] відмовилася і у них почалися сварки. В підтвердження того, що вона сплатила [PERSON] суму за будинок, вона брала кредит на 10 000 грн. та на 14 000 грн., які сплачує дотепер. Крім того у її батька пенсія 5 000 грн., у матері 1500 грн. Батьки допомагали їй грішми. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що на час слухання справи у суді вона ніде не прописана, проживає у будинку по вул. Некрасова, 20 зі своїм цивільним чоловіком. У 2013 р., точної дати вона не пам'ятає, в газеті «Телескопі» її мати знайшла оголошення про продаж будинку по [ADDRESS]. Мати подзвонила по вказаному телефону і з власниками будинку домовилися про зустріч. Як з'ясувалося її мати раніше знала власницю будинку [PERSON]. [PERSON] прагли продати будинок за 100 000 гривень, але домовилися за 80 000 грн. У матері та її співмешканка не було такої суми. [PERSON] домовилися з матір'ю знімати будинок, платити за комунальні послуги а через півроку повинні були виплатити всю суму. Матері [PERSON] з її чоловіком віддали ключі від будинку і через деякий час, а саме у травні 2013 р. вона з матір'ю, сестрою, [PERSON] в'їхали в будинок. Щоб віддати [PERSON] гроші за будинок, мати оформила кредит. Першу й другу суму вона відносила з матір'ю. Розписок про передачу або отримання сум не писали, нотаріально цю угоду не оформляли. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. На момент слухання справи у суді мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] зі своєю співмешканкою [PERSON], її дітьми та батьками. У травні 2013 р. він з [PERSON] знайшли оголошення в газеті «Телескоп» про продаж будинку та по телефону домовилися про зустріч з власниками. Коли прийшли, то [PERSON] впізнала [PERSON] як реалізатора косметики. Огледівши будинок вони домовилися з господарями про умови продати будинок за 80 000 грн. але спочатку пожити, як квартиранти, і частково виплачувати суму вартості будинку. На той час [PERSON] не працювала і [PERSON] запропонувала їй працювати у її магазині. [PERSON] допомагала [PERSON] оформити кредит. Перші дві суми за вартість будинку вони віддали із кредиту. Коли продали квартиру, в якій мешкали батьки [PERSON] за адресою: [ADDRESS], то віддали суму, що залишилася за вартість будинку. Розписок при цьому не брали. На той час відносини їх сім'ї з сім'єю [PERSON] були дружні. Сварка виникла, коли [PERSON] принесла [PERSON] останню суму грошей але документи на будинок [PERSON] не віддала так як вимагала ще грошей так як піднявся курс долара. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона переїхала в м Димитров з мамою, вітчимом, братом і сестрою з Полтавської області. При договорі й передачі ключів від будинку вона не була присутня. Вона була, коли [PERSON] приходила забирати речі з будинку. Вона працювала в магазині [PERSON] і проходила в неї практику. Вона по теперішній час зустрічається із сином [PERSON]. Вона приходила з матір'ю та віддавала [PERSON] 21 000 грн. та 20 000 за будинок і 1000 грн. за комунальні послуги. Розписки при цьому ніхто не писав. Представник Виконавчого комітету Димитровської міської ради наполягала на задоволені позовних вимог посилаючись на вимоги Закону України «Про охорону дитинства», Сімейний кодекс України, Житловий кодекс України згідно яких діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем але як було встановлено у судовому засіданні позивачка являється власником спірного будинку і тому не зобов'язана надавати місце проживання неповнолітнім членам сім'ї відповідачів, у зв'язку із відсутністю право на проживання у будинку самих відповідачів. Крім того, [PERSON] звернула увагу, що відповідачі продавши свою власну квартиру за адресою: [ADDRESS], не забезпечили право на житло неповнолітньої дитини у будь якому відповідному житлі, чим порушили її право. Суд, вислухавши позивачку, відповідачів, представника відповідачів, представника Виконавчого комітету Димитровської міської ради, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню. Cудом встановлено. Згідно паспорта громадянина України [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 4-5). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON], [INFO] належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 48 кв. м. в тому числі жилою площею 23,6 кв. м., разом із господарськими спорудами та побудовами згідно технічного паспорта на будинок, набутого на підставі договору дарування від 13.07.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], який зареєстровано в реєстрі за № 4003. Договір дарування зареєстрований у реєстрі права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 27702116 згідно витягу БТІ м. Димитров від 14.07.2009 р. № 23286296. (а. с. 10-11). Згідно Актів фактичних обставин сумісного проживання та ведення сумісного господарства, складеного квартальною квартальним комітетом № 8 м. Димитров без дати та від 18.11.2014 р. свідчить, що у будинку за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], без реєстрації, з 11.05.2013 р. проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 12-13). Як свідчить з довідки Виконавчого комітету Димитровської міської ради № 6344 від 04.11.2014 р., згідно записів у домовій книжці на будинок за адресою: [ADDRESS], у будинку ніхто не зареєстрований. (а. с. 14). Згідно тексту Вимоги - попередження від 19.11.2014 р. від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідчить, що згідно договору дарування від 13.07.2009 р. їй, [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Без її згоди зазначеним будинком користується та володіють (проживають) громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На не однократні її усні звернення про повернення їй належного їй на праві власності вказаного вище будинку, із чужого незаконного володіння, зазначені особи ігнорують. Будь - які документи, які б вказували на наявність права користування або передання будинку вказаним особам між ними не укладались, а відповідно не існують. З урахуванням наведеного [PERSON] від громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повернути їй у користування та володіння житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]., звільнивши його шляхом виселення, у семиденний строк. У разі не виконання її вимоги вона буде змушена звернутися до суду для захисту свого права та додатково буде вимагати відшкодування судових витрат. (а. с. 15-17). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], народився [INFO]. Батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 37). Згідно довідки МСЕК Серія 10 ААА № 441337 відносно [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] являються хворими та самостійно, без сторонньої допомоги пересуватися не можуть. (а. с. 57,71). Згідно постанови МВ ГУМВС України в Донецькій області про закриття кримінального провадження від 04.12.2014 р. свідчить, що 01.12.2014 р. до чергової частини МВ ГУМВС України в Донецькій області надійшла заява [PERSON], [INFO] яка проживає за адресою: [ADDRESS], що між нею та [PERSON] було укладено усний договір на продажу будинку за адресою: [ADDRESS] але після сплати нею [PERSON] грошей у сумі 80 000 грн. остання відмовляється переоформити вказаний будинок. За результатами розслідування у діях [PERSON] не було встановлено складу злочину передбаченого ст. 190 КК України, а вбачаються цивільно - правові відносини у зв'язку з чим кримінальне провадження закрито. (а. с. 59-60). Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожного громадянина України володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до положень ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, з урахуванням цього власник може вимагати усунення будь - яких порушень його права. У відповідності ст. 316 ЦК України, правом власності є право на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 391 ЦК України, визнається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, аналіз приведених вище доказів а саме - Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 10-11), Актів фактичних обставин сумісного проживання та ведення сумісного господарства (а. с. 12-13), довідки Виконавчого комітету Димитровської міської ради № 6344 від 04.11.2014 р., про те що у домовій книжці на будинок за адресою: [ADDRESS], у будинку ніхто не зареєстрований. (а. с. 14), приводить до висновку в тому, що відповідачі, знаходячись та будучи не зареєстровані в будинку позивача, фактично цим перешкоджають позивачу в реалізації своїх прав власника на даний будинок, адже зазначений будинок позивач має на меті використовувати для свого проживання та проживання членів своєї сім'ї. За змістом Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 h/ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, будинок (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Стаття 387 ЦК України зазначає власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.156 ЖК України відповідачі по справі не доводяться позивачу членами його сім'ї та не проживають з позивачем разом однією сім'єю. Судом встановлено, що всі відповідачі не зареєстровані у будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.3 Закону України «Про вільне пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Таким чином всі відповідачі повинні мати іншу адресу місця проживання, яка визначається реєстрацією. Суд звертає увагу, що за змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Окрім того згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно право власності виникає у особи після відповідної реєстрації. Аналізуючи пояснення відповідачів та диспозицію ст. 657 ЦК України суд критично відноситься до пояснень відповідачів щодо передачі ними [PERSON] суми 80 000 грн. тобто договореної суми вартості будинку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного вбачається що відповідачі повинні довести ті обставини на які посилається та надати відповідні докази. В супереч наведеного вбачається відсутність доказів з боку відповідачів щодо незаконного та безпідставного заволодіння та користування будинком позивача. До суду відповідачами не надано жодних документів які б підтверджували майнове право відповідачів або їхнім членами сім'ї на знаходження у будинку або користування будинком, який належить позивачу. За таких обставин вбачається заволодіння та користування відповідачами будинком позивача без його згод, що підтверджує й сам позивач. Щодо заперечення відповідачів про право неповнолітнього члена їх сім'ї [PERSON], [INFO] на користування будинком необхідно звернути увагу, що ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» покладає на державу, обов'язок по забезпеченню прав дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти мають право користуватись житлом нарівні з наймачем (своїми батьками), їхнє право є похідним від права квартиронаймача. Таким чином суд вважає, що позивачка [PERSON] не зобов'язана надавати місце проживання неповнолітньому члену сім'ї відповідачів, у зв'язку із відсутністю право на проживання у будинку самих відповідачів, а турботу про право непорушність прав неповнолітніх на нормальні умови проживання повинні проявляти її батьки або відповідні державні органи. Органи опіки та піклування здійснюють контроль згідно із законом за збереженням житла та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, права власності на яке або користування мають діти, шляхом надання згоди. Таким чином дозвіл органу опіки та піклування потрібен у випадку, якщо має місце реєстрація дитини в житловому приміщенні (майнове право) - право користування. Як було встановлено під час судового розгляду органи опіки та піклування Димитровської міської ради, дозвіл на продаж квартири за адресою: [ADDRESS] відповідачам не надавали та відповідно не могли забезпечити право на житло неповнолітньої дитини у будинку за адресо: [ADDRESS]. Суд звертає увагу, що у позові не ставиться питання про виселення відповідачів, а пред'являється вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння у зв'язку із тим, що відповідачі користуються житловим будинком позивача без достатньої правової підстави. Водночас за змістом ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, будь-яких договорів щодо користування будинком позивача у відповідачів відсутні суд вважаю, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ч. 4 ст. 9, 64, 156, 161 ЖК України,

Outcome: approved