Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

До суду 08 вересня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09.09.2011 р. з [PERSON], та про стягнення на її користь з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у твердій грошовій сумі 100 грн. щомісячно, починаючи з 05.09.2014 року, а також судових витрат по сплаті судового збору 250 грн. та надання правової допомоги у розмірі 500 грн. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 09.09.2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Разом з відповідачем вони проживали однією сім'єю у її квартирі за адресою: [ADDRESS] в період з грудня 2011 року по грудень 2013 року. В період спільного життя відповідач не мав постійної роботи, за комунальні послуги не сплачував, про матеріальне забезпечення сім'ї не дбав, залишив сім'ю та проживає з іншою жінкою, матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини не надає. На даний час вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Куровська», та присудити до стягнення з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, розглядати справу за її відсутністю, про що виклала у письмовій заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Слобідський край» від 11.11.2014 р., причину неявки суду не повідомив. В зв'язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та розглядає справу на підставі наявних в ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, згідно положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 09 вересня 2011 року був укладений шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с.21). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач працездатний, та має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України аліменти у твердій грошовій сумі присуджуються за обставиною, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що у суду відсутні відомості про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб, що перебувають на його утриманні, та на утримання яких він сплачує аліменти, про матеріальне становище відповідача, його джерела та розмір доходу, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно. Проте, вимога позивачки про стягнення з відповідача аліментів у розмірі, не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню, оскільки положення ч.2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не застосовуються при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.6 ст. 70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв'язку. Позивачка позов до суду надіслала поштою, згідно поштового штампу, 06 вересня 2014 року (а.с.14), та саме з 06.09.2014 року суд присуджує до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення на користь позивачки з відповідача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі 100 грн. щомісячно, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачка понесла судові витрати по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви в частині вимоги про розірвання шлюбу у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.2), які суд стягує з відповідача на користь позивачки. В частині вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн. суд відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України до витрат на правову допомогу відносяться витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката та іншого фахівця в галузі права. На підтвердження вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. на правову допомогу позивачка надала суду ксерокопію цивільно-правового договору на надання послуг від 01.09.2014 року, укладеного між нею та ФО-П [PERSON], який відповідно до ксерокопії посвідчення є помічником адвоката, за яким вона зобов'язалась оплатити за надану послугу 500 грн. (а.с.12,13). Суду не надані докази, які свідчать про те, що ФО-П [PERSON], якому позивачкою згідно довіреності (а.с.29) надані повноваження представника позивача, та саме в такому процесуальному статусі той брав участь у справі, є адвокатом або іншім фахівцем в галузі права і за законом має право на надання такої допомоги, Надана суду ксерокопія цивільно-правового договору на надання послуг від 01.09.2014 року не є належними доказами понесених витрат на правову допомогу. При зверненні до суду позивачка звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: partial