Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, за яким просить надати [PERSON] дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини; дозволити [PERSON] або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON] , оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття; допустити негайне виконання рішення суду, посилаючись на такі обставини. [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26 листопада 2011 р. На теперішній час подана позовна заява до суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Донька проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З початку 2019 року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. З жовтня 2019 року відповідач припинив спілкування з дружиною та дитиною, не виходить з ними на зв`язок. Відповідач виїхав за кордон з метою не повернення великих боргів, місце його перебування не відоме. Позивач звернулась по правоохоронних органів з питання визначення місця перебування відповідача. Ця обставина безпідставно чинить перешкоди позивачу та дитині у здійсненні заходів, спрямованих на її фізичний, духовний та моральний розвиток, покращення здоров`я дитини. Донька позивача є артисткою Одеського національного академічного театру опери та балету, солісткою хорової студії «Перлини Одеси», разом з театром та хором донька постійно їздить на гастролі за кордон України. Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для розвитку, відпочинку та оздоровлення останньої. Виїзд дитини за кордон вочевидь сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, відповідач не наводить. Позивач вважає, що така позиція чоловіка і батька малолітньої [PERSON] , шкодить її інтересам, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в`їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За викладених підстав позивач звернулася до суду. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26 листопада 2011 р. (свідоцтво про шлюб [NUMBER] ). На час розгляду справи позивачем подано позовна заява до суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] ). Донька проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] (довідка про склад сім`ї та реєстрації № 799 від 05.12.2019 року). Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. З початку 2019 року відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. З жовтня 2019 року відповідач припинив спілкування з дружиною та дитиною, не виходить з ними на зв`язок. Відповідач виїхав за кордон з метою не повернення великих боргів, місце його перебування не відоме. Позивач звернулась 15.11.2019 року по правоохоронних органів з питання визначення місця перебування відповідача. Згідно повідомлення Шевченківського ВП Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області під час відпрацювання поданої заяви було встановлено, що чоловік позивача [PERSON] , [INFO] , виїхав за кордон, та через боргові зобов`язання не виходить на зв`язок, на даний час подорожує по країнах Європи, відносно нього ніяких неправомірних дій не вчинялось та його життю та здоров`ю нічого не загрожує. Після вивчення матеріалів СВ Шевченківського ВП не вбачає у події ознак кримінального правопорушення. Одночасно роз`яснюється, що відповідно до вимог ст. ст. 303,307 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються суддею місцевого суду за правилами судового розгляду згідно чинного законодавства України. Ця обставина безпідставно чинить перешкоди позивачу та дитині у здійсненні заходів, спрямованих на її фізичний, духовний та моральний розвиток, покращення здоров`я дитини. Донька позивача є артисткою Одеського національного академічного театру опери та балету, солісткою хорової студії «Перлини Одеси», разом з театром та хором донька постійно їздить на гастролі за кордон України (довідка Одеського національного академічного театру опери та балету від 12.02.2020 року № 02/92; довідка Українського дитячого хору «Перлини Одеси» від 10.02.2020 р. № 7; копія закордонного паспорту дитини з відмітками про перетин кордону у 2018-2019 р.р.). Відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон для розвитку, відпочинку та оздоровлення останньої. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливість здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією прав дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Сімейне законодавство України також закріплює рівноправність обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своїх дітей. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов`язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХХП від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї перед законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно частини 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, яка є частиною національного законодавства України, батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Частиною третьою статті. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» (із змінами та доповненнями), та Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа житини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне надати [PERSON] дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] , [INFO] , за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини; Надати [PERSON] або її офіційному представникові дозвіл без згоди батька [PERSON] , оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу малолітньої [PERSON] , [INFO] , за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. Ст. 430 ЦПК України визначено вичерпний перелік, коли суд допускає негайне виконання рішення суду, згідно якого надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу (згоди) батька не передбачено, а тому у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 768,40 гривень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial