Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 05.09.2002р. було прийнято на роботу на посаду слюсаря ремонтника 6 розряду до ПАТ „Біличі на підставі наказу № 210 -п від 05.09.2002р. 28.05.2012 р. було звільнено з роботи з роботи згідно із ст.38 КЗпП України на підставі наказу № 21-П від 25.05.2012 року. Наведені обставини стверджуються трудовою книжкою та наказом (розпорядженням) № 21-п від 25.05.2012 року. На день звільнення з роботи боржник нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату за період з серпня 2010 року по травень 2012 року у розмірі 30621 (тридцять тисяч шістсот двадцять одну) гривню 96 (девяносто шість) копійок. Також позивач в позовній заяві зазначив про наявність моральної шкоди, а саме те, що відповідач своїми діями, які виразились у невиплаті заробітної плати поставив позивача та його сімю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і необхідно багато часу для організації свого життя. Розмір спричиненої моральної шкоди оцінює у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. В судове засідання зявився позивач, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві ПАТ» Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» у період з 10.06.1996р. по 03.06.2002р. та з 05.09.2002р. по 28.05.2012р., що підтверджується його трудовою книжкою (а.с. 8-9). У ПАТ» Гірничовидобувний і каменеобробний комбінат «Біличі» перед позивачем за вищезазначений період існує заборгованість по сплаті заробітної плати, в сумі 30\~621,96 грн. ( а.с.6-7) Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються нормами Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Відповідно до ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні представником відповідача надано розписку про отримання заробітньої плати від 03.04.2015р. та квитанції про нарахування коштів. Судом враховано даний факт, що відповідачем було погашено заборгованість по заробітній платі, що підтверджується розпискою та видатковим касовим ордером ( а.с. 37-38). Крім того, згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України „ Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст 237- КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя умовах, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частинами 1 і 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Крім цього, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження факт несвоєчасної оплати заробітної плати, оскільки даний факт викликав у позивача душевні страждання необхідності для організації свого життя. Враховуючи, надані позивачем докази заподіяння йому моральної шкоди, на думку суду, достатньою компенсацією моральної шкоди, яка відповідає завданим позивачу моральних страждань та вимогам розумності і справедливості є сума 3000 грн, які підлягають стягненню з відповідача, як особою, що її завдала. Інших доказів на підтвердження позовних вимог позивачем надано не було. Враховуючи встановлені обставини та зазначені норми закону, суд дійшов висновку, що відповідач повинен виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку, розмір якого, виходячи із довідки про нараховану заробітну плату та розрахунку позивача, становить 1306,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у звязку із тим, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд стягує його з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial