Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить квартира №33 в житловому будинку №89 по вулиці Торговій у місті Словянську, яка була ним придбана 15.06.2017 року. З 2004 року в даній квартирі зареєстровані відповідачі по справі, які фактично не проживають в спірній квартирі та місце перебування яких позивачеві невідоме. Рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідне для зняття відповідачів з реєстрації та для подальшого розпорядження своїми правами щодо спірної квартири. У звязку з чим просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №33 в житловому будинку №89 по вулиці Торговій у місті Словянську Донецької області. У судове засідання позивач, [PERSON], та його представник, [PERSON], не зявилися, однак до суду надали заяви, в яких просили справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідачі, [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №33 в житловому будинку №89 по вул. Торговій м. Словянська на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 15.06.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2825, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.06.2017 року. Відповідно до довідки про склад родини, виданої КП «ЖЕК №6» від 20.06.2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Крім нього за вказаною адресою з 06.01.2004 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Факт реєстрації відповідачів в спірній квартирі також підтверджується ксерокопіями їх паспортів. Згідно з актом №1185, складеним керівником комітету громадськості мікрорайону «Словважмаш» м. Словянська Донецької області від 20.06.2017 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], б. 89, кв. 33, але в зазначеній квартирі фактично не проживають з 01.11.2016 року по теперішній час, їх особистих речей в спірній квартирі немає, фактичне місце проживання не відоме. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивач є власником квартири №33 в житловому будинку №89 по вулиці Торговій у місті Словянську, тому має право вільно розпоряджатися належною йому власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі, власником якої є [PERSON], зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], які фактично за цією адресою не проживають. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі в судове засідання не зявилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №33 в житловому будинку №89 по вул. Торговій м. Словянська. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved