Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області 26.12.2017 року звернулась [PERSON] (надалі позивач) з позовною заявою до [PERSON] в якій зазначає, що 24.04.1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб (а.с.3), від шлюбу мають трьох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5) та неповнолітніх [PERSON], [INFO] (а.с.6) та [PERSON], [INFO] (а.с.7). На підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області 07.06.2006 року по справі №2-1709 за 2006 рік було видано Виконавчий лист за яким з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки від доходів боржника (а.с.4), які вона отримувала до жовтня 2017 року ( до досягнення старшим сином [PERSON] вісімнадцяти років). В жовтні 2017 року отримала аліменти в розмірі 1/6 частини заробітної плати відповідача. Відповідач відмовився добровільно надавати додаткові кошти на утримання дітей, хоча працює на ВП «Запорізька АЕС» та отримує заробітну плату та крім синів не має інших осіб на утриманні. 29.04.2014 року сину [PERSON], відповідно до медичного висновку №081114/А встановлена інвалідність категорії «А» з діагнозом «Дитячий аутизм, стійка соціальна дезадаптація» (а.с.8). У звязку з чим, вона не має можливості вийти на роботу та отримує пенсію на дитину по інвалідності та надбавку по догляду в середньому приблизно 2500 гривень 00 копійок щомісяця. Зазначає, що дитина потребує постійних занять з логопедом, дефектологом, вона купує спеціальний науково-методичний матеріал, займається реабілітацією сина, оплачує консультації спеціалістів, крім того оплачує заняття середнього сина з репетиторами., тобто несе усі витрати по матеріальному забезпеченню дітей. Відповідач не регулярно та не в повній мірі приймає участь у матеріальному забезпеченню родини. Посилаючись на законодавство та на те, що відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу та має можливість, просить суд: Визнати Виконавчий лист №2-1709/2006 від 07.06.2006 року виданий Енергодарським міським судом Запорізької області таким, що не підлягає виконанню; Стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], проживаючого за адресою: Запорізька область. [ADDRESS] та її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], 13.04.2005 року та [PERSON], [INFO] в розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми вісімнадцятирічного віку. В судове засідання позивач не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить суд його задовольнити. В судове засідання відповідач не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, заяв про відкладання слухання справи, заяв про зміну місця проживання - до суду не надав, на адресу суду повернулися поштові конверти з відміткою пошти, які надсилалися судом рекомендованою поштовою кореспонденцією, яка свідчить про неотримання їх відповідачем. Згідно абз.2 ч.1 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, повідомлений\~ належним чином про час та місце розгляду справи та вимоги ст.223, 280 ЦПК України,\~ суд ухвалив: розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних чи доказів, в порядку заочного провадження, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. У звязку з неявкою всіх сторін по справі, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку: Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.2 ст.51 Конститу\-ції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч.8 ст.7 СК України визначено,\~що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Приписами ст.192 СК України\~передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та\~ інших випадках передбаченим цим кодексом. Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз'яснено, що відповідно до\~ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно \~ч.1 та 2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін. Судом встановлено, що у сторін по справі, після винесення рішення суду про стягнення аліментів на підставі якого було видано Виконавчий лист за яким проводилось стягнення аліментів з відповідача на користь позивача (а.с.4), народився ще один син [PERSON], [INFO] (а.с.7), який при цьому є дитиною-інвалідом, категорія «А» у звязку чим потребує додаткового догляду (а.с.8), а отже встановлено, що сімейний стан змінився. Позивач зазначає, що відповідач матеріальної допомоги в достатньому розмірі на дітей не надає, крім аліментів які вже стягуються за судовим рішенням, при цьому працює та має постійний дохід та матеріали справи не містять доказів на спростування посилань позивача з цього приводу. Крім того, як встановлено відповідач не сплачує аліменти на першого сина [PERSON] (а.с.5) оскільки він досяг повноліття. При вирішенні питання, суд також враховує, що змінився і матеріальний стан позивача по справі, яка не працює у звязку із доглядом за дитиною-інвалідом. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів ст.141 СК України, мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровю як фізичного, так і духовно. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р. (надалі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані, не спростовані відповідачем, у позивача змінилося матеріальне становище, сімейний стан і ця зміна впливає на розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач та вважає, що розмір аліментів який просить позивач стягувати з відповідача є достатнім та необхідним для задоволення потреб неповнолітніх дітей сторін. А отже, суд вважає необхідним відкликати з примусового виконання Виконавчий лист 2-1709/2006 рік виданий 07.06.2006 року Енергодарським міським судом Запорізької області на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 07.06.2006 року по цивільній справі №2-1709 за 2006 рік, після набрання законної сили даним рішенням суду. У звязку з відкликанням Виконавчого листа з виконання, суд вважає необхідним видати новий Виконавчий лист, яким призначити щомісячне стягнення зі [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого на кожну дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду 26.12.2017 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved