Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

До Рівненського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову вказує, що 26 жовтня 2020 року позивач передав у позику [PERSON] грошові кошті в сумі 25000,00 доларів США, що станом на 09.03.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 692 727 грн. 50 коп. Вказує, що відповідач зобов`язався повернути кошті до 01.01.2021 року, однак до теперішнього часу відповідач не повернув борг в повному обсязі. На підтвердження зобов`язання за договором позики Відповідачем надана розписка, з якої випливає, що Відповідач отримав у позивача у борг 25000,00 доларів США із строком, повернення позики - до 01.01.2021 року. Крім того, просить суд стягнути з відповідача 3% річних за весь час прострочення виконання зобов`язання та судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про затвердження мирової угоди, однак суд не приймає її до уваги оскільки вона подана з порушенням ч.2 ст.207 ЦПК України. Крім того, 07.07.2021 року відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності відповідача, згідно якої вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що26 жовтня 2020 року [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошті в сумі 25000,00 доларів США, що станом на 09.03.2021 року за офіційним курсом НБУ становить 692 727 грн. 50 коп. Відповідач зобов`язався повернути кошті до 01.01.2021 року. На підтвердження зобов`язання за договором позики Відповідачем надана розписка, з якої випливає, що Відповідач отримав у позивача у борг 25000,00 доларів США із строком, повернення позики - до 01.01.2021 року. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивач на підтвердження своїх вимог надав розписку, складену відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як встановлено судом відповідач зобов`язалась повернути кошти в термін до 01 січня 2021 року, однак грошові кошти не повернув. Протилежного суду не доведено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суд враховує, що грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача на підставі розписки від 26 жовтня 2020 року залишається невиконаним, відтак за вказаний період позивач має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Разом з тим, суд погоджується з розрахунком наданим позивачем, оскільки відповідач іншого розрахунку до суду не надав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача також підлягає сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6965,43 грн.. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно частини третьої зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони. За змістом п.1. ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно ч. 8 вказаної статті - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При розгляді даного питання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у його Постанові від 30 серпня 2018 року по справі №466/2631/16-ц, де зазначено, що: «На підтвердження цих обставин (витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера)» Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі №372/1010/16-ц. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі. На виконання вищевказаних вимог, представником позивача було надано суду нижченаведених документів, а саме: Договір про надання правничої допомоги від 05.03.2021р. укладений між [PERSON] з одного боку та адвокатом Іванюком І.В. - з іншого. Квитанцію до прибуткового касового ордера №05/03/2021 від 05.03.2021 року по якій на підставі Договору від [PERSON] сплачено гонорар в сумі 10000 грн. Тобто, представником позивача, надано всі необхідні документи, які передбачені ч.3 ст.137, ст. 141 ЦПК та в термін відповідно до вимог ч.8 ст.141 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 05.03.2021 року, кваліфікацію адвоката, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значення справи для сторони,та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до задоволення. Сума судових витрат, які позивач сплатив у зв`язку із розглядом справи складається із витрат на правничу допомогу в сумі 10000.00 грн., а відтак з відповідачів підлягає стягненню 10000 грн. судових витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved