Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом, звернулася позивач [PERSON] просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та позбавити батьківських прав [PERSON], щодо його неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що між нею та відповідачем 20 грудня 2008 року виконкомом Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району Київської області був укладений шлюб, про що зроблено актовий запис № 02 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20 грудня 2008 року. Від шлюбу мають трьох дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через деякий час після реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем почали виникати сварки через різні погляди на життя. Відповідач вживав алкогольні напої, часто зникав з дома, влаштовував сварки, та навіть бійки. Позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів через його агресивну поведінку, за насильство в сім'ї він притягувався до адміністративної відповідальності. Свідками даних сварок часто ставали їхні діти. В 2014 році відповідач залишив сім'ю і виїхав на постійне місце проживання в с. Мала Антонівка Білоцерківського району Київської області. Відповідач не відвідує своїх дітей, не цікавиться їх життям, здоров'ям, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений через засоби масової інформації в газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 54). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем 20 грудня 2008 року був укладений шлюб Виконкомом Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно із постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинено з 2014 року. причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що відповідач почав вживати алкогольні напої, часто зникав з дому, влаштовував сварки та навіть бійки. Після чого залишив сім'ю та виїхав на постійне місце проживання в с. Мала Антонівка Білоцерківського району Київської області. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав, то суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач являється батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження (а. с. 10-12). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] по [ADDRESS] від 30 жовтня 2017 року, власником житлового будинку являється [PERSON], житлові та санітарні умови проживання знаходяться в належному стані, охайно, прибрано, у дітей є своя кімната, яка обладнана належними меблями. [PERSON] з сім'єю не проживає (а.с. 19). Згідно акту складеного депутатом сільської ради в присутності сусідів, за адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до довідки виданої Карапишівською сільською радою Миронівського району Київської області від 30 жовтня 2017 року за № 1294 [PERSON] зареєстрована разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до довідок лікарів нарколога та психіатр позивач [PERSON] на обліку не перебуває та за медичною допомогою не зверталася (а.с. 22-23). Відповідно до довідки - характеристики з місця проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 18). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] від 20 листопада 2011 року за № 59/06/27-4822 вбачається, що з 2014 року по даний час [PERSON] не проживає разом з дружиною та дітьми. Батько не цікавиться життям, здоров'ям та навчанням своїх малолітніх дітей, не бере участі у їхньому вихованні та матеріальному утриманні має велику заборгованість по аліментам ( 3 23 квітня 2014 року по 30 вересня 2017 року становить 62672,60 гривень). На даний час [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Рішенням комісії від 23 березня 2017 року прийнято рішення за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно своїх малолітніх дітей. Будучи допитаними в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали на не виконання батьківських обов'язків відповідачем, а також те, що діти проживають з матір'ю. Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, а саме: безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов'язків: не цікавиться життям, здоров'ям та навчанням дітей, не утримує їх матеріально. Аліменти не сплачує. Орган опіки та піклування Миронівської райдержадміністрації Київської області 20 листопада 2017 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 58). Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім'ї якої проживає дитина. Таким чином, ухилення від виконання батьківського обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. Згідно із ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно ч. 3 до ст. 133 ЦПК України до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу та витрати пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ст. 137 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача компенсації витрат на правову допомогу адвоката [PERSON] за її участь в судових засіданнях. Із матеріалів справи вбачається, що судові засідання по справі за участі адвоката [PERSON] відбувалися 02 серпня 2017 року та 14 вересня 2017 року, тривалістю дві години. Згідно з квитанцією до прибуткових касових ордерів № 60 від 18 жовтня 2017 року та № 3 15 січня 2018 року позивач сплатила адвокату [PERSON] 700 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved