Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-27 00:00:00

До Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фермерське господарство «Босько А.Б.» про визнання частково недійсним та скасування дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації, визнання права власності на обов`язкову частку у спадщині. У позовній заяві позивач зазначив, що [INFO] в с. Панчеве, Новомиргородського району, Кіровоградської області померла баба позивача, [PERSON] . За життя [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка кадастровий № 3523885800:02:000:0628, площею 5.0282 га, розміщена у с. Панчеве, Новомиргородського району, Кіровоградської області. У померлої [PERSON] було два сини: [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивача та [PERSON] , а також [PERSON] , [INFO] , який є дядьком позивача. [PERSON] (батько позивача) помер [INFO] . В свою чергу [PERSON] , на момент смерті своєї бабусі, був неповнолітнім (йому було 17 років), отже позивач набув статусу спадкоємця першої черги за правом представлення замість свого батька. Крім позивача, спадкоємцями першої черги також були повнолітні [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер рідний дядько позивача [PERSON] . Після смерті дядька позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомиргородського районного нотаріального округу Кіровоградської області Забуранної О.В. з заявою про прийняття спадщини і дізнався, що [PERSON] було складено заповіт, який посвідчений Костянтинівською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області 03.02.2016 року. Відповідно до інформаційної довідки № 208500607 від 07.05.2020 року дядько позивача [PERSON] 18.12.2012 року отримав дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 1862, виданий Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою; на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 2055290 від 29.04.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції Кіровоградської області Леонідовим А.С. зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим № 3523885800:02:000:0628. Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2021 року за клопотанням представника позивача замінено первісного відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного позивач просив суд: - визнати недійсним та скасувати дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 1862, виданий Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою 18.12.2012 року на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний № фізичної особи [NUMBER] ) в частині права на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий № 3523885800:02:000:0628, площею 5.0282 га, розміщена у с. Панчеве, Новомиргородського району, Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; - скасувати державну реєстрацію речових прав [PERSON] , індексний номер: 2055290 від 29.04.2013 року, вчинений державним реєстратором реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області Леонідовим A.C. на підставі дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , серія та номер: 1862, виданий 18.12.2012 року Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 52800335238; об`єкт нерухомого майна: земельна ділянка, кадастровий номер: 3523885800:02:000:0628, площа: 5.0282 га, від угіддя: рілля, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, адреса: Кіровоградська область, Новомиргородський район, с/рада Панчівська); - визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний № [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий № 3523885800:02:000:0628, площею 5.0282 га, розміщена у с. Панчеве, Новомиргородського району, Кіровоградської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Представник відповідача подав відзив на позов в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є необґрунтований та такий, що суперечить фактичним обставинам справи. Представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Тупало М.П. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. По даній справі позивач звернувся до суду за захистом своїх прав як спадкоємець першої черги замість свого батька після смерті своєї баби, який має право на спадщину згідно ст.1266 ч.1 ЦК України (спадкування за правом представлення). Судом встановлено, що [INFO] у с. Панчеве, Новомиргородського району, Кіровоградської області у віці 68 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Виконкомом Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №29 (а.с.131 т.1). За життя померлій належала земельна ділянка загальною площею 5,03 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №475456, виданого Новомиргородською райдержадміністрацією від 29 серпня 2002 року (а.с.134 т.1). У померлої [PERSON] було два сини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане Каніжською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, де в графі мати вказано « [PERSON] » (а.с.17 т.1) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 27 травня 2020 року № 00026470291, де в графі відомості про матір вказано « [PERSON] » (а.с.18 т.1). За ступенем родинного зв`язку по відношенню до [PERSON] позивач [PERSON] , [INFO] , є сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , що видане Палацом реєстрації новонароджених м. Кіровограда, актовий запис №1031 від 06 квітня 1990 року (а.с.9 т.1). [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Панчівською сільською радою Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №27. [INFO] помер дядько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Виконкомом Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №4. Після смерті [PERSON] : позивач і його рідний брат [PERSON] набули статусу спадкоємців першої черги замість свого батька за правом представлення; дядько позивача [PERSON] набув статусу спадкоємця першої черги. При цьому, позивач [PERSON] на момент смерті своєї баби був неповнолітнім (йому було 17 років). Як вбачається з фотокопії спадкової справи №321/09 після смерті [PERSON] , до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини подав лише [PERSON] , при цьому зазначив, що інших спадкоємців немає (а.с.130 т.1). Згідно фотокопії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1754, [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] оформив право власності на земельну ділянку площею 5,03 га, кадастровий номер 3523885800:02:000:0628 (а.с.138 т.1). Підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] щодо вказаної вище земельної ділянки та внесення запису до відповідного реєстру на підставі рішення державного реєстратора став дублікат свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер: 1862, виданий Новомиргородською районною державною нотаріальною конторою 18.12.2012 року. За життя [PERSON] залишив заповіт, відповідно до якого заповів [PERSON] , в тому числі належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 3523885800:02:000:0628, що підтверджується копією заповіту, який посвідчений сільським головою Костянтинівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області Сажевським В.І. та зареєстрований у реєстрі під № 4 від 03.02.2016 року (а.с.30 т.2). При цьому, до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за заповітом і до закінчення вказаного строку не відмовився від прийняття спадщини, що підтверджується фотокопією спадкової справи №21/2020 після смерті [PERSON] (а.с. 18-44 т.2). Після смерті [PERSON] позивач також звернувся до нотаріуса, проте постановою приватного нотаріуса Новомиргородського районного нотаріального округу Забуранною О.В. від 05 січня 2021 року № 1/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер 3523885800:02:000:0628, оскільки [PERSON] своїм волевиявленням у заповіті позбавив права на спадкування усіх інших осіб, крім [PERSON] (а.с.42 т.2). Зазначені обставини вказують на те, що [PERSON] є належним відповідачем, незважаючи на те, що він на час ухвалення судом цього рішення не отримав свідоцтво про право на спадщину, оскільки згідно до ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 4 ЦПК України, ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. До інших підстав визнання свідоцтва недійсним відноситься також випадок коли у зв`язку видачею свідоцтва про право на спадщину порушуються права інших осіб. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним. Таким чином, у разі встановлення судом, що [PERSON] не мав права на спадкування всього майна, яке залишилося після смерті [PERSON] , суд зобов`язаний визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом в тій частині, у якій [PERSON] не мав права на спадкування. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У відповідності до ч.1 ст.1266 ЦК Україна внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч.ч.5,6 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (право на відмову від прийняття спадщини). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.207 розділу 22 «Видача Свідоцтва про право на спадщину» глави III «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 N 20/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882 (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, за відсутності заяви від їх імені про відмову від спадщини, при цьому неповнолітня особа має право (не зобов`язана) подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Враховуючи встановлені судом обставини та вищевказані положення ЦК України, після смерті [PERSON] прийняли спадщину два спадкоємці першої черги за законом, у тому числі у порядку «спадкування за правом представлення»: неповнолітній внук спадкодавця - [PERSON] (замість свого батька) та повнолітній син спадкодавця - [PERSON] . Таким чином, частка у праві на спадщину кожного з вказаних спадкоємців становить по Ѕ. При цьому, судом не встановлено, що позивач або його законні представники відмовилися у встановленому законом порядку від своєї частки у спадковому майні після смерті [PERSON] . З урахуванням викладеного, у даній справі належним та ефективним способом захисту прав позивача буде визнання недійсним дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом на ім`я [PERSON] в частині Ѕ права на спадщину на земельну ділянку, кадастровий №3523885800:02:000:0628, площею 5.0282 га та скасування державної реєстрації речових прав [PERSON] , вчиненої державним реєстратором реєстраційної служби Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області Леонідовим A.C. на підставі дубліката вказаного свідоцтва про право на спадщину. Що стосується позовної вимоги, у якій позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий № 3523885800:02:000:0628, площею 5.0282 га, то в цій частині суд не вбачає законних підстав для задоволення позовної вимоги у зв`язку з наступним. Згідно ст.1296 ч.1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.67 ч.ч.1, 11 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України). Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оскільки позивачем суду не надано доказів неможливості в позасудовому порядку оформити право на спадщину, то відповідно відсутні законні підстави для ухвалення рішення суду про визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за законом на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий № 3523885800:02:000:0628, площею 5.0282 га. Враховуючи те, що суд задовольнив дві вказані вище позовні вимоги, то [PERSON] має право у позасудовому порядку оформити право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на свою частку. Що стосується клопотань представників відповідача та третьої особи, згідно яких вони просили суд врахувати пропущення позивачем строку позовної давності, то необхідно зазначити наступне. Відповідно ст.ст.257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, національне законодавство розглядає позовну давність, як встановлений законом строк для захисту порушеного права. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач дізнався про порушення свого права на спадщину після смерті [PERSON] тоді, коли помер його дядько [PERSON] ( [INFO] ), при цьому з копії матеріалів спадкової справи (а.с.129-139 т.1) вбачається, що нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку та повідомлення спадкоємців, в тому числі його як неповнолітнього спадкоємця за законом в порядку спадкування за правом представлення, а [PERSON] , в свою чергу, зазначив, що інших спадкоємців немає. Відповідач не надав суду доказів того, що позивач міг дізнатися про порушення своїх спадкових прав раніше. Таким чином, суд відхиляє клопотання представника відповідача та представника третьої особи про застосування строків позовної давності, та не вбачає підстав для його задоволення, оскільки з матеріалів справи та пояснень сторін, встановлено, що позивач строк позовної даності не пропустив. У зв`язку з вище наведеним позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується розподілу судових витрат, то суд приймає до уваги та задовольняє заяву представника позивача, згідно якої вона просила під час ухвалення рішення у справі не стягувати з відповідача судовий збір, який був сплачений позивачем у зв`язку з подачею позову до суду. Про інші судові витрати сторони суд не повідомили і доказів про їх наявність не надали.

Outcome: partial