Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ До суду 17.01.2013 року звернулась [PERSON] районна адміністрації Одеської міської ради з вимогами до про зобовязання [PERSON], власними силами і за рахунок власних коштів, знести ( демонтувати) будівлю ( будинок відпочинку) на земельній ділянці біля житлового будинку, розташованого за адресою: м. Одеса, провулок 3-й Проектований,5. Згідно уточненої позовної заяви від 16.12.2014 року позивач просив зобовязати [PERSON], власними силами і за рахунок власних коштів, знести будівлю ( літня кухня літ. «Ж», відповідно до технічного паспорту № 18-04/13 на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 18.04.2013 року, виготовленого інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON]В.) загальною площею 22,8 кв.м, розташовану за адресою: м. Одеса, провулок 3-й Проектований,5 (т.1 а/с 147). Письмовою заявою від 25.10.2016 року позивач уточнив позовні вимоги і просив суд зобовязати [PERSON] за рахунок власних коштів, знести будівлю (літню кухню літ «Ж»), відображену в технічному паспорті №18-04/13 від 18.04.2013 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташовану за адресою: м. Одеса, провулок 3-й Проектований,5 (т.2 а/с 99). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, самочинно, без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації, проведено будівельні роботи з будівництва прибудови до будинку , та проігноровані припис відносно припинення будівельних робіт, що у відповідності до вимог ч.7 ст. 376 Цивільного кодексу України є підставою для звернення органу місцевого самоврядування до суду з позовом про знесення обєктів самочинного будівництва. У судовому засіданні представник позивач підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. В свою чергу третя особа Одеська міська рада 05.05.2017 року заявила самостійні вимоги щодо предмета спору та вимагає від суду зобовязати [PERSON] знести, за свій рахунок, самочинно збудовану літню кухню літ. «Ж», відображену у технічному паспорті, виготовленому станом на 18.04.2013 року, загальною площею 22,8 кв.м., за адресою: м. Одеса, провулок 3-й Проектований, 5, та стягнути з відповідачки судові витрати. Позов Одеської міської ради обґрунтовано тим, що міська рада, як власник земельної ділянки на якої відповідач збудувало самочинну прибудову, у відповідності до вимог ч.4 ст. 376 Цивільного кодексу України, має право на звернення до суду із позовом про знесення самочинного будівництва, яке збудовано на його земельній ділянці. У судовому засіданні представник третій особи, яка заявляє самостійні вимоги Одеської міської ради, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявлялась, повідомлялась про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які про час і місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України, до судових засідань не зявлялись. Від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності з урахуванням їх підтримки позову Одеської міської ради. Ухвалою суду від 01.02.2013 року було відкрито провадження по справі (т.1 а/с 37). 03.06.2013 року Київським судом винесено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради (т.1 а/с 92). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2015 року було задоволена заява [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради від 19.04.2014 року та скасовано рішення суду від 03.06.2013 року за ново виявленими обставинами і задоволено позов [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради про зобовязання [PERSON] власними силами, за рахунок власних коштів, знести будівлю (літню кухню літ. «Ж»), відповідно до технічного паспорту №18-04/13 від 18.04.2013 року (т.1 а/с 154). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.07.2015 року було відмовлено у задоволенні апеляційної скарги [PERSON] та залишено без змін рішення від 26.02.2015 року ( т.1 а/с 212). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року була задоволена касаційна скарга [PERSON] та скасовані рішення районного суду від 26.02.2015 року і ухвала апеляційного суду від 23.07.2015 року, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції ( т.2 а\\с 42). 09.03.2016 року справа була прийнята до провадження суддею Луняченко В.О., відповідно до протоколу автоматизованого розподілу (т.2, а/с47,48). У судовому засіданні встановлено, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2001 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, прилеглою до будинку по пров. 3-му Проектованому, 5 в м. Одесі, виділено у користування співвласнику з часткою 17/100 [PERSON] ділянку площею 258 кв. м, співвласнику з часткою 31/100 [PERSON] ділянку площею 172 кв. м, співвласнику з часткою 3/25 [PERSON] ділянку площею 302 кв. м, залишено в спільному користуванні ділянку площею 70 кв. м (т. 1 а/ с. 14 - 15). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2001 року вирішено питання про розмір та межі земельних ділянок, які знаходяться у користуванні співвласників, зокрема [PERSON] При вирішенні в судовому порядку між співвласниками будинку спору про порядок користування прилеглою до будинку земельною ділянкою Одеська міська рада до участі в справі залучена не була. Земельна ділянка, що прилегла до будинку по пров. 3-му Проектованому, 5 в м. Одесі, у приватній власності не перебуває, технічна документація із землеустрою на ділянку не виготовлялась, розмір ділянки та цільове призначення такої рішенням ради не визначався, межі ділянки в натурі не встановлювались, на даний час власником ділянки є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради. Строк дії нотаріально посвідченого у 1947 році договору на право забудови закінчився, жоден з теперішніх співвласників будинку не звернувся до міської ради для оформлення права землекористування чи права власності на земельну ділянку. Так, згідно відповідей Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 02.08.2016 року ( т.2 а/с 75), та від 28.11.2017 року ( т.2 а/с 166) в департаменті відсутні відомості стосовно звернень [PERSON] про передачу у власність або користування земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Одеса, пров. 3-й Проектований, 5. Розпорядженням [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради від 26 грудня 2012 року № 1001 «Про знесення (демонтаж) будівлі, розташованої за адресою: м Одеса, пров. 3-й Проектований, 5» [PERSON] зобов'язано власними силами та за рахунок власних коштів знести (демонтувати) будівлю на земельній ділянці біля житлового будинку по пров. 3-му Проектованому, 5 в м. Одесі; попереджено про звернення до суду в разі невиконання розпорядження (т.1 а/с 6). В процесі розгляду справи [PERSON] отримала в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області повідомлення від 5 березня 2013 року про початок виконання будівельних робіт та декларацію від 22 квітня 2013 року про готовність до експлуатації об'єкта літньої кухні площею 22,8 кв. м по пров. 3-му Проектованому, 5 в м. Одесі (в декларації зазначена дата початку будівництва 05 березня 2013 року, дата закінчення будівництва 16 квітня 2013 року) (т.1 а/с 57-58, 70). Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2014 року, за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області зобов'язано Інспекцію ДАБК в Одеській області скасувати повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 5 березня 2013 року № ОД 061130640587 та декларацію про готовність об'єкта до експлуатації від 30 квітня 2013 року № ОД 141131200665 літньої кухні по провулку 3-му Проектованому, 5 в м. Одесі (т.1 а/с 102-107). Правовідносини повязані із самочинним будівництвом врегульовані у Цивільному кодексі України ( далі ЦК України). Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України). Згідно із частиною сьомою вищезазначеної статті ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. З урахуванням змісту вищенаведеної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті З Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК України). Так, відповідно до частини першої статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно- будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою. Пунктом 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ЗО березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз'яснено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК України). Відповідно до положень ст. 38 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень ч. 7 ст. 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до положень ч. 1 ст. 375 ЦК України власнику земельної ділянки належить право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). В даному випадку, аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що прибудова у вигляді літньої кухні, зазначеної у технічному паспорті №18-04/13 від 18.04.2013 року на житловий будинок індивідуального житлового фонду, розташовану за адресою: м. Одеса, пров. 3-й Проектований,5, під літерою «ж» є самочинним будівництвом, відповідно до критеріїв, визначених у ч.1 ст. 376 ЦК України. Позов [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради який обґрунтований положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України не може бути задоволеним з наступних підстав. Як зазначалось вище, суд розглядаючи таки позовні вимоги відповідно до положень ч. 7 ст. 376 ЦК України, має встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови, а також наявність порушення прав інших осіб. Згідно із таким роз'ясненням невиконання особою, яка здійснила самочинне будівництво, припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил пов'язується із правом на звернення до суду відповідних інспекцій державного архітектурно-будівельного контролю із позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування. Враховуючи вищенаведене, суд, приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради в частині наявності прав подібних вимог у районної адміністрації та наявного порушення прав інших осіб здійсненою побудовою: відповідно до наданого відповідачем висновку будівельно-технічного дослідження о наявності негативного впливу на навколишню забудову від 25.03.2013 року ( т.1 а/с 59) фактична локалізація і орієнтація даного обєкту виключають негативний вплив на навколишню забудову та на території суміжних земельних ділянок. Одночасно з цим, суд вважає, обґрунтованим та доведеним позовні вимоги третій особи Одеської міської ради, яка є власником земельної ділянки на якої розташований будинок відповідачки, та яка заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, що у відповідності до положень частини четвертої статті 376 ЦК України є підставою для знесення такої побудови особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Факт порушення прав власника земельної ділянки встановлено самим фактом такої добудови без наявності відповідного дозволу, а також відсутністю звернень відповідача до Одеської міської ради із заявою при виділ у користування або власність земельної ділянки. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1600 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь Одеської міської ради, позов якої задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved