Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), третя особа - Орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 25.11.2020 просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] ; - призначити [PERSON] , [INFO] піклувальником над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн 00 коп., щомісяця з урахуванням індексації; - замінити стягувача по виконавчому провадженню № 50966697 з [PERSON] на піклувальника [PERSON] по виконанню виконавчого листа від 01.07.2008 у справі № 2-723/2008. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачі проживають з дитиною окремо, будь-якого зв`язку з дитиною не підтримують, дитину не відвідують, її життям, фізичним та духовним розвитком не цікавляться, матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надають. Батько неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] з народження ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання неповнолітньої доньки, є засудженим до позбавлення волі, місце відбування покарання не відоме. Мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] , мешкає в Казахстані, де має іншу сім`ю, життям дитини не цікавиться, проти позбавлення її батьківських прав не заперечує, про що надіслала відповідну заяву. Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивач - бабусянеповнолітньої. Ухвалою суду від 16.10.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду справи. Ухвалою від 13.01.2021 закрито підготовче провадження у даній справі, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання з розгляду даної справи, призначене на 12.04.2021 о 08 год. 00 хв., позивач не прибула, явку свого представника не забезпечила, згідно з наявною в матеріалах справи заявою від 31.03.2021 просить задовольнити позов повністю на підставі наявних матеріалів справи, розглянути справу за її відсутності та відсутності її представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відтак, враховуючи положення ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що відповідачі вважаються повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. Третя особа - Орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації Черкаської області явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Відповідно до заяви від 31.03.2021 №156/01-18 третя особа просить суд розглянути справу за відсутності свого представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, на підставі ст.,ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.01.2004 Піщанською сільською радою Золотоніського району Черкаської області [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Бабусею [PERSON] , [INFO] є позивач, [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи виданою виконавчим комітетом Піщанської сільської ради місце проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстроване місце проживання і позивача, що підтверджується відміткою виконавчого комітету Піщанської сільської ради в паспорті [PERSON] , та довідками виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 333, № 334. Відповідно до довідки Піщанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 23.06.2020 № 38 [PERSON] навчається у школі з першого класу по час надання довідки. За час навчання батько, [PERSON] , не приймав участі у навчанні та вихованні дитини. Зокрема, жодного разу не відвідував батьківські збори, класні та позашкільні заходи, в яких вона приймала участь, не цікавиться її навчанням. Мати дитини в Україні не проживає. Учениця проживає з бабусею, [PERSON] , 1962 року народження, яка нею опікується. Згідно з характеристикою, наданою Піщанською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів, [PERSON] має гарні здібності до навчання, є доброзичливою, життєрадісною, рішучою, відповідальною, дисциплінованою, охайною, ввічливою з однолітками та дорослими, користується авторитетом в колі друзів. Дитина проживає разом з бабусею [PERSON] . Батьки не приймають участі у навчанні та вихованні дитини. Дитина фізично розвинена, шкідливих звичок не має, бере активну участь в роботі класного колективу та школи, відвідує спортивний, хореографічний та патріотичний гуртки. Відповідно до рішення виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 22.05.2020 вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] . Вказане рішення обґрунтоване тим, що батьки дитини розлучені. Мати, [PERSON] , тривалий час проживає за межами України, вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги не надає. Батько, [PERSON] , з донькою разом не проживає, вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає, на даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням дитини тривалий час займається бабуся [PERSON] . Згідно з письмовими поясненням [PERSON] від 19.06.2020, посвідченими секретарем виконавчого комітету Піщанської сілької ради, поруч з [PERSON] в одному домі проживала родина [PERSON] , яка сама постійно піклується онукою, займається її вихованням. Батько участі у житті дитини не приймає. Мати тривалий час проживає за межами України, дитиною не займається, до України не приїздить. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 19.06.2020, посвідчених секретарем виконавчого комітету Піщанської сілької ради, в одному домі по сусідству проживала сім`я [PERSON] , яка сама виховувала та забезпечувала матеріально свою онуку [PERSON] . Батьки у вихованні дитини участі не приймали, матеріальної допомоги не надають. Мати тривалий час перебуває за межами України. Батько дитини майже весь час перебуває в місцях позбавлення волі. Згідно з заявою [PERSON] від 30.06.2020, остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] . У висновку Органу опіки та піклуванняЗолотоніської районної державної адміністрації Черкаської області від 06.07.2020 зазначено, що за місцем проживання дитини її мати характеризується негативно, оскільки тривалий час проживає за межами України, вихованням доньки не займається та матеріальної допомоги не надає, має нову родину за межами України, з [PERSON] не підтримує відносин та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. За місцем проживання дитини її батько також характеризується негативно, з дитиною не проживає, її вихованням не займається ще з народження, на час надання висновку перебуває в місцях позбавлення волі. Вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням [PERSON] тривалий час займається бабуся [PERSON] . На засіданні комісії з питань захисту прав дитини від 03.07.2020 прийнято рішення про доцільність позбавлення прав [PERSON] , [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 24.11.2020 № 840 [PERSON] , зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , працює на АЗС «Маршал». [PERSON] проживає разом з онукою [PERSON] , [INFO] , яка навчається в 11 класі Піщанської ЗОШ. По місцю проживання [PERSON] характеризується позитивно, громадського порядку не порушує, в громадських місцях поводить себе задовільно, шкідливих звичок не має. [PERSON] мешкає у власному будинку, має земельну ділянку площею 0,478 га, морально -етичні та санітарно-гігієнічні умови проживання сім`ї хороші, відносини в сім`ї добрі. Заяв та звернень від сусідів, та жителів села на [PERSON] до сільської ради не надходило. Згідно з довідкою про доходи від 13.07.2020, сукупний дохід [PERSON] у період з січня по червень 2020 року становить 28 560 грн 00 коп. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачів щодо ухилення від участі у вихованні доньки, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батьків, беручи до уваги заяву матері неповнолітньої дитини [PERSON] , відповідно до якої остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки. Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини ( ч. ч. 1, 2 ст. 244 СК України). Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. (ч. 4 ст. 60 ЦК України). Опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Враховуючи встановлені під час судового розгляду даної справи обставини, беручи до уваги Висновок органу опіки і піклування, характеристики суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для призначення [PERSON] , [INFO] піклувальником неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що [PERSON] є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби неповнолітньої дитини, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн 00 коп., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з дня подання позову до суду - 02.09.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи підстави та предмет спору, виходячи із засад справедливості та захисту прав неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку задовольнити позовні вимоги повністю. Щодо клопотання позивача замінити стягувача по виконавчому провадженню № 50966697 з [PERSON] на піклувальника [PERSON] по виконанню виконавчого листа від 01.07.2008 у справі № 2-723/2008, суд зазначає про таке. Заявляючи вказане клопотання, позивач в уточненій позовній заяві вказує про наявність відкритого виконавчого провадження № 50966697 щодо примусового стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , однак доказів на підтвердження даної обставини, як то постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, або Автоматизованої системи виконавчого провадження, позивач суду не назвала та не надала. Також суд зауважує, що дане клопотання є передчасним, оскільки підставою для заміни сторони виконавчого провадження у даному випадку є судове рішення у даній справі, яке станом на час вирішення даного клопотання не набрало законної сили. Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України). Абзацом першим частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. При цьому, за наслідками вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження суд постановляє ухвалу, що унеможливлює вирішення даного питання при ухваленні рішення у даній справі. За таких обставин, враховуючи підстави та предмет спору, суд вважає, що клопотання позивача щодо заміни стягувача по виконавчому провадженню № 50966697 з [PERSON] на піклувальника [PERSON] по виконанню виконавчого листа від 01.07.2008 у справі № 2-723/2008, є передчасним та не підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав у сумі 840 грн 80 коп., солідарно та з [PERSON] судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів у сумі 840 грн 80 коп. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved