Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк», яка мотивована тим, що 15.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № КТS0АК90460153, згідно з яким Позивач надав відповідачу кредит в розмірі 10276,09 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором позивач та відповідач уклали договір застави транспортного засобу, відповідно до якого відповідач передав в заставу позивачу автомобіль ВАЗ модель 11183-110-30, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. 30.10.2010 року державним виконавцем Петренко Т.В. відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4061 від 17.09.2009 року Слов'янського міськрайонного суду про стягнення заборгованості в розмірі 91290,61 грн. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 15.02.2008 року, а Постанова державного виконавця Петренко Т.В. винесена у 2010 році, тобто пізніше, ніж було укладено договір застави; станом на 05.12.2013 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 31 070,14 доларів США, що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателеми. Просять суд виключити автомобіль ВАЗ модель 11183-110-30, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з акту опису та звільнити з-під арешту накладеного 30.10.2010 року державним виконавцем Петренко Т.В. відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції та заборонити органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно зазначеного автомобіля. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Юклевський С.В. не з'явився, відповідно до заяви від 26.08.2013 року просив розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку. Представник позивача, адвокат [PERSON], що діє на підставі Договору від 02.04.2014 року в судове засідання, призначене на 11.08.2014 року, 26.08.2013 року не з'явився, у зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач у своїй позовній заяві не заперечував. Представник третьої особи відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтву про державну реєстрацію юридичної особи, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 19.03.1992 року та у зв'язку зі зміною найменування юридичної особи проведена заміна свідоцтва про державну реєстрацію 17.07.2009 року, ПАТ КБ «Приватбанк»» включено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 15 лютого 2008 року укладений кредитно-заставний договір № КТS0АК90460153, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 10276,09 доларів США. Предметом застави є автомобіль ВАЗ 11183-110-30, 2008 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Відповідно до ст. 1 Закону України ЗУ «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Стаття 572 Цивільного Кодексу України визначає поняття застави та говорить про те, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу», право застави виникає з моменту укладення договору застави. Згідно зі ст. 589 Цивільного Кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічні законодавчі положення містить й стаття 19 Закону України «Про заставу». 30.10.2010 року державним виконавцем Петренко Т.В. відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4061 від 07.09.2009 року, виданого Слов'янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] суми боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк», винесена Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Зазначеною Постановою накладено арешт на автомобіль ВАЗ 11185-110-30, державний номер [NUMBER], що належить відповідачу (боржнику у виконавчому провадженні). Отже, кредитно-заставний договір № КТS0АК90460153 укладений сторонами 15.02.2008 року, а Постанова державного виконавця Петренко Т.В. відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайнного управління юстиції винесена 31.10.2010 року. Тому, суд доходить до висновку, що право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло раніше. Відповідно до ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Стаття 54 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює порядок звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог - стягувача -заставодержателя. Відповідно до ч. 3 статті 5 Закону для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржників коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні доказів, які б підтверджували наявність інших стягувачів щодо відповідача (боржника у виконавчому провадженні), які не є заставодержателями сторонами не надано; право застави у позивача ПАТ «КБ «Приватбанк» виникло раніше ніж обтяження державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про звільнення майна з-під арешту підлягають задоволенню. Позовна вимога ПАТ КБ «Приватбанк» про заборону органам Державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, пов'язані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» права розпорядження відносно зазначеного автомобіля задоволенню не підлягає. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Діяльність органів державної виконавчої служби регулюється Законом України «Про державну виконавчу службу». Приписами зазначеного Закону встановлюються завдання, правова основа діяльності державної виконавчої служби, компетенція органів державної виконавчої служби. Статтею 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено завдання державної виконавчої служби, а саме - своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Отже, державна виконавча служба України є органом, на який Законами України покладаються певні завдання по виконанню рішень судів та інших органів, встановлюється правова основа та компетенція. Органи державної виконавчої служби України повинні діяти в межах їх повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та Законами України. Звернення стягнення на майно боржника є одним із заходів примусового виконання рішень, що встановлює ст. 32 ЗУ «Про виконавче провадження». Таким чином, суд доходить до висновку, що сама по собі заборона органу державної виконавчої служби вчиняти дії, які необхідні для виконання рішень судів та інших органів, не має під собою законодавчого обґрунтування, а тому задоволенню не підлягає. Також, не підлягає задоволенню вимога позивача про виключення автомобіля ВАЗ модель 11183-110-30, рік випуску 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу [PERSON] з акту опису, оскільки в судове засідання для дослідження Акт опису сторонами по справі наданий не був, що суперечить ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial