Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась позивачка [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та зобов'язання не вчиняти певні дії. В обґрунтування позовних вимог позивачкою зазначалось, що по [ADDRESS], яка складається із п'яти житлових кімнат загальною площею 62.6 кв.м та підсобних приміщень - кухні, коридору, душової, туалету. Вказана квартира перебуває у власності шести осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У спільному користуванні зазначених осіб перебуває одна кухня, коридор, душова, туалет. Позивачка вказує, що вона в 2011р. придбала 160/1000 частин вказаної квартири. На момент вселення позивачки у квартиру відповідачка [PERSON], як колишній власник 216/1000 частин квартири, була виселена згідно заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 20.09.2011р. та втратила право користування житловим приміщенням. Після цього за згодою [PERSON] в квартиру безпідставно були вселені [PERSON] та [PERSON], які постійно проживають в зазначеній квартирі, користуються приміщеннями загального користування. [PERSON] та [PERSON] постійно запрошують сторонніх осіб, голосно розмовляють, заважають позивачці відпочивати, провокують конфлікти та сварки, перешкоджають вільно користуватись приміщеннями загального користування. Позивачкою зазначалось, що сторонні особи, які були вселені, зайняли частину кухні, поставивши холодильник та пральну машину, внаслідок чого їй не вистачає місця для приготування та зберігання їжі. При цьому порядок користування між співвласниками квартири не визначався; відповідач [PERSON] вселив [PERSON] та [PERSON] без згоди [PERSON], надавши їм в користування кімнату, якою користується [PERSON] В квартирі є лише одна кухня площею 10 кв.м., один туалет, одна душова та, навіть при проживанні лише співвласників виникають ускладнення в користуванні; при збільшенні проживаючих осіб таке користування стає взагалі неможливим. Позивачкою також зазначалося, що оплата за воду здійснюється за лічильником та рахується в залежності від кількості зареєстрованих осіб ( покази лічильника за певний період часу діляться між тими, хто зареєстрований ), але відповідачі не зареєстровані в зазначеній квартири та їх користування водою ніяк в розрахунках не відображається, - отже, позивачка вимушена сплачувати додатково за воду, яку витрачають відповідачі. У зв'язку з зазначеними обставинами та протиправною поведінкою відповідачів позивачка неодноразово зверталась до правоохоронних органів, просила вжити заходи для припинення порушення її прав та інтересів. Також позивачка зверталась неодноразово безпосередньо до відповідачів з проханням не перешкоджати їй користуватись власністю, але це лише породжувало нові сварки та агресію з боку відповідачів. Посилаючись на зазначені обставини, з метою захисту своїх порушених прав, позивачка просить: усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], виселити із зазначеної квартири [PERSON], [PERSON], зобов'язати [PERSON] не вселяти сторонніх осіб без згоди [PERSON] Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі та слухати справу у її відсутності, про що надала письмову заяву. Відповідачі та треті особи в судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи на надані докази, суд прийшов до наступного. Квартира [ADDRESS] є комунальною квартирою загальною площею 90.9 кв.м, яка в цілому складається з п'яти кімнат та приміщень загального користування. Квартира має один вхід та є неподільним об'єктом нерухомості. Згідно повідомлення КП «БТІ» Одеської міської ради від 24.03.2014р. квартира [ADDRESS] зареєстрована: 191/1000 частин за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23.09.2011р. р.№2611; 160/1000 частин квартири за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15.04.2011р. р.№1032; 216/1000 частин за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 15.08.2011р. р.№1195; 187/1000 частин за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 29.03.2011р. р.№541; 246/1000 частин за [PERSON], [PERSON] на підставі договору №96.11-178 купівлі-продажу, зареєстрованого ОСБН від 15.11.1996р. В фактичному користуванні [PERSON] знаходиться кімната площею 9.8 кв.м, [PERSON] - кімната площею 12 кв.м, [PERSON] - кімната площею 11.9 кв.м, [PERSON] - кімната площею 13.5 кв.м; [PERSON] та [PERSON] - кімната площею 15.4 кв.м. Інші приміщення знаходяться в спільному користуванні всіх мешканців квартири, порядок користування не визначено. Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію від 14.05.2012, наданої дільницею №8 КП ЖКС «Черьомушки», в квартирі зареєстровані та проживають вісім осіб - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( з одним членом сім'ї ), [PERSON] ( з двома членами сім'ї ). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі не зареєстровані. Судом встановлено, що [PERSON] в м.Одесі та Одеській області не зареєстрована, [PERSON] на час розгляду справи зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2011 року [PERSON] та [PERSON] були виселені з квартири [ADDRESS] у справі за позовом [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності та виселення. Після виселення [PERSON] за згодою [PERSON] повторно вселилась в зазначену квартиру разом із сином [PERSON] Між сторонами не встановлювався порядок користування, а згода на вселення будь-яких сторонніх осіб позивачкою не надавалась. Після вселення відповідачі поводять себе конфліктно, постійно вчиняють сварки, з приводу чого вона неодноразово зверталась в правоохоронні органи. До суду надішли матеріали з Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України за зверненнями позивачки від 18.03.2013, 24.03.2013, 15.04.2013, 18.09.2013, з яких вбачається, що між сторонами дійсно існують суперечки з приводу користування квартирою, постійно виникають скандали та лайки. Із витягу з кримінального провадження від 14.01.2014р. та направлення №71 на предмет установлення факту ушкодження здоров'я вбачається, що [PERSON] побили сусіди [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого Малиновським РВ ОМУ ГУМВС її було направлено на проходження відповідної експертизи. Також позивачкою надано письмові звернення від 10.10.2013р. в правоохоронні органи з проханням щодо вчинення заходів щодо недопущення проживання сторонніх осіб в квартирі, проведення роз'яснювальної роботи з власником [PERSON], який допустив таке вселення без згоди інших сусідів, а також звернення від 10.10.2013р. до [PERSON], [PERSON] з проханням не перешкоджати позивачці в здійсненні її законних прав як власника та виселитись із квартири в найкоротші строки. Також в матеріалах справи знаходиться договір позивачки з ТОВ «Інфоксводоканал» на надання послуг водопостачання, Акт опломбування лічильника, квитанції про сплату за воду, з яких вбачається, що в квартирі встановлено один загальний лічильник на воду, на підставі показань якого співвласники квартири порівну сплачують за воду, якою користуються, в тому числі і відповідачі. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.ст.355-356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У разі недосягнення співвласниками згоди щодо порядку володіння та користування спільним майном спір між ними може бути вирішено судом. В той же час, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, відповідно до вимог ст.361 ЦК України. Співвласникам, як і кожному індивідуальному власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Між тим, вказана стаття надає учасникові спільної часткової власності право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Це можливо через укладання договорів купівлі - продажу, дарування, міни, заповіту тощо. Набувачами такої частки можуть бути як інші співвласники, так і сторонні особи. В цих випадках спільна власність не припиняється, оскільки відчужується не конкретна частка в натурі, а ідеальна частка у праві власності, тобто відбувається лише заміна суб'єкта цивільного права. Однак право співвласника на розпорядження своєю часткою у праві спільної власності не можна ототожнювати з правом співвласника здійснювати володіння та користування спільним майном. Для уникнення суперечок між співвласниками при здійсненні права спільної часткової власності законодавець пропонує домовлятися про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю (ч.2 ст.358 ЦК України). Співвласники наперед можуть установити порядок володіння та користування спільним майном, який може бути розрахований на тривалий період дії та стосуватися цілого комплексу вчинених співвласниками дії. Вказана стаття передбачає можливість укладання між співвласниками договору про порядок володіння та користування спільним майном. Однією з форм здійснення права власності є розпорядження об'єктом права власності, а тому розпорядження майном, яке належить на праві спільної часткової власності неможливе без згоди співвласників. При наданні згоди на вселення [PERSON] та [PERSON] співвласник квартири [PERSON] не врахував зазначені положення, рівно як і те, що його право користування та володіння квартирою не є абсолютним, а обмежене волею інших співвласників квартири, з якими необхідно погоджувати такі юридично значущі дії як вселення сторонніх осіб шляхом отримання згоди на вселення або укладення договору про порядок користування. При наданні в користування кімнати, якою користується відповідач [PERSON], ним одночасно було надано право користування приміщеннями загального користування, оскільки користування кімнатою без взаємозв'язку з іншими приміщенням ( кухня, коридор, санвузол, душова ) не є можливим. Одноосібне передання співвласником [PERSON] об'єктів спільного користування іншим особам протирічить ст.358 ЦК України. З метою уникнення сварок та суперечок вселення сторонніх осіб має бути погоджено з іншими співвласниками. Згідно ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Норми ст.ст.15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачити можливість такого порушення його права в майбутньому. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися неприязні відносини, що підтверджено неодноразовими зверненнями позивачів до правоохоронних органів. Отже, враховуючи те, що матеріалами справи встановлено, що співвласником квартири [PERSON] було незаконно вселено сторонніх осіб в квартиру, право власності на яку належить іншим особам, вказані особи в ній зареєстровані не були, з ними договір найму не укладався, їх правовий статус в квартирі невизначений, а тому вони незаконно користуються приміщеннями спільного користування, внаслідок чого виникли суперечки між позивачкою [PERSON] та зазначеними особами щодо користування загальними приміщеннями, суд вважає вимоги щодо зобов'язання [PERSON] не вселяти сторонніх осіб без згоди позивачки такими, що підлягають задоволенню. Виходячи зі змісту ст.13 Конституції України, ст.ст.355, 358, 319 ЦК України всі співвласники квартири мають рівні права на користування та володіння та вселення сторонніх осіб має відбуватись за взаємною згодою. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, внаслідок чого кожен із співвласників зобов'язаний реалізовувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників. Вселення сторонніх осіб має проводитись за обов'язковою згодою всіх співвласників квартири, з урахуванням площі загальних приміщень та можливості їх використання. [PERSON] та її син [PERSON] вселились в кімнату за згодою [PERSON], проте без урахування незручностей, які ними створюються, та, після вселення, на фоні неприязних стосунків почали чинити перешкоди позивачці у реалізації її права власності. У відповідності зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.3 ст.116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли житлове приміщення виселяють без надання їм іншого житлового приміщення. Оскільки згоду на вселення, користування та володіння квартирою [PERSON] не надавала, суд вважає, що вселення [PERSON], [PERSON] суперечить встановленому законом порядку та є самоправним. Спірні правовідносини сторін регулюються ч.1,2 ст.358 ЦК України, яка стосується порядку володіння та користування спірним майном, що є спільною частковою власністю співвласників, яка дозволяє співвласникам користуватися спільним майном за їх згодою, а тому позовні вимоги щодо виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] на підставі ч.3 ст.116 ЖК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved