Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Позовні вимоги мотивує тим, що він та [PERSON] з 07 травня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 19 січня 2017 року був розірваний за рішенням суду. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] , який проживає разом із матір`ю та якого позивач допомагає матеріально утримувати. Вказує, що з моменту припинення сімейних стосунків між ними виникають непорозуміння з приводу участі позивача у вихованні сина, його відвідуванні, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони матері, які позбавляють його можливості нормально спілкуватися з дитиною. Мирно врегулювати спірні питання у колишнього подружжя не вийшло, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутися до суду. З урахуванням викладеного просить суд: зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкування з сином; визначити наступні способі участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : побачення з дитиною з можливістю її находження за місцем проживання позивача з 17:00 години кожного четверга кожного тижня і місця безперервно до 17:00 години неділі кожного тижня; зобов`язати [PERSON] за два дні до дня зустрічі з сином надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Пояснив, що він бачиться із сином, проте не так часто, як він бажає. Вказує, що хоче приймати активну участь у житті та вихованні сина, але дійти згоди із матір`ю дитини щодо порядку їх спілкування не можуть. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Пояснила, що нею жодним чином не чиняться перешкоди у спілкуванні сина та батька, оскільки вона ніколи не забороняла їм бачитись та спілкуватись. Вказала, що водить дитину у ясла-садок з понеділка по п`ятницю, та у п`ятницю після того, як забирає сина з садочку відводить до батька, де він перебуває до вечора неділі. Наголосила, що відводити дитину до батька у четвер о 17 годині є недоцільним, так як у п`ятницю йому треба буде йти у садочок, що буде незручним. Також вказала, що надавала такі пояснення при спілкуванні із представником районної державної адміністрації, проте у наданому висновку зазначено протилежне. Представник третьої особи органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації - Малецький Я.М. в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 19 січня 2017 року. Від спільного проживання в шлюбі мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, акт. запис № 203. Звернення [PERSON] до суду зумовлено тією обставиною, що матір дитини чинить перешкоди у його спілкуванні з сином, що порушує його права, як батька. Разом з тим, в ході судового розгляду вказані обставини не знайшли свого підтвердження. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»\~контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Частиною 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні й мають право спілкування з дитиною, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України\~той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. ч. 5, 6\~ст. 19 Сімейного кодексу України\~орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Генічеська районна державна адміністрація надала висновок від 12 грудня 2019 року № 302/09-560/02/26, яким рекомендувала встановити порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини, на якому він наполягає в позовній заяві. Суд критично ставиться до вищевказаного висновку районної державної адміністрації, з огляду на його неповноту та недостовірність. Так, у вказаному висновку зазначено, що в ході бесіди із матір`ю дитини з`ясовано, що вона не заперечує проти запропонованого [PERSON] графіку для спілкування з сином, а саме з 17:00 години кожного четверга безперервно до 17:00 години неділі та надання нею за два дні точної інформації щодо фактичного місця перебування дитини та повідомлення про зміни на наступний день з дня настання таких обставин. Разом з тим, в судовому засіданні [PERSON] зазначила, що вона не погоджувалась із запропонованим порядком, оскільки він не відповідає інтересам дитини про що нею також було повідомлено представнику райдержадміністрації. У висновку не відображені також її пояснення з приводу того, що дитина відвідує ясла-садок «Теремок» у будні дні, що обтяжує його перебування у батька в четвер, оскільки в них є певний порядок та режим дня у будні, коли вона приводить його до садку, всі необхідні для цього речі перебувають у неї вдома. Також висновком встановлено, що за адресою проживання [PERSON] мешкають ще його батьки та брат, маються задовільні умови проживання, є кімната для дитини, облаштована всіма необхідними меблями, наявний дитячий одяг та іграшки. Разом з тим, судом з`ясовано, що кімната для дитини в домі батька є їх спільною, тобто окрема кімната для дитини відсутня. Суд наголошує, що висновок районної державної адміністрації повинен відображати достовірні та конкретні відомості щодо умов проживання в місці, де буде знаходитись дитина, а також позицію батьків, в даному випадку матері, якою наводились аргументи проти запропонованого порядку спілкування, пов`язані з існуючим порядком життя дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В ході судового розгляду не встановлений факт того, що [PERSON] чинить перешкоди у спілкуванні [PERSON] із сином, жодних доказів щодо цього надано не було. Натомість, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка являється колегою відповідача по роботі та [PERSON] , який є співмешканцем відповідача, пояснили, що їм достеменно відомо, що [PERSON] не заперечує проти спілкування батька із дитиною, завжди надає можливість їм бачитись, дитина залишається у нього декілька днів на тиждень, а саме з п`ятниці після дитячого садку та до неділі. Вказане також не заперечує й сам позивач, який зазначав, що бачить сина декілька днів на тиждень, проводить із ним час. Фактично спір, що виник між сторонами пов`язаний саме із періодичністю та часом побачень батька та сина. З огляду на викладене, позовна вимога про зобов`язання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні сина [PERSON] не підлягає задоволенню. Із тракування зазначених вище норм законодавства випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Судом враховується, що позивач є особою, що добре характеризується за місцем служби та будучі батьком дитини має право на спілкування з ним, однак це не повинно заважати нормальному розвитку та порядку життя дитини. Вирішуючи спір щодо визначення часу спілкування батька з дитиною, суд перш за все виходить з інтересів саме дитини, враховує його вік, права та обов`язки батька та матері. Тож встановлюючи для позивача спосіб участі у вихованні сина, суд приймає до уваги наявні в матеріалах справи докази й обґрунтування, виходячи із норм вище проаналізованого законодавства, вважає за доцільне встановити [PERSON] спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] у вигляді побачення з дитиною з можливістю її знаходження за місцем проживання батька кожного тижня з 16:00 години п`ятниці до 17:00 години неділі. Суд вважає, що саме такий порядок відповідає інтересам дитини, оскільки побачення з сином з 17:00 години четверга можуть порушити звичайний режим дитини, яка відвідує ясла-садок у п`ятницю, куди його приводить матір. Щодо позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] за два дні до дня зустрічі з сином надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити його про це особисто на наступний день з дня настання таких обставин, суд вважає її необґрунтованою та такою, що не може бути застосована при вирішенні спору про визначення способу участі батька у вихованні дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні із сином, у задоволенні інших вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 5\~ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. При цьому ним було заявлено три вимоги немайнового характеру. Виходячи з цього, судовий збір, що підлягав позивачем до сплати становив 2305 грн. 20 коп. (768 грн. 40 коп. х 3). Враховуючи вищевикладене, з позивача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп. (2305 грн. 20 коп. 768 грн. 40 коп.) Згідно\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В свою чергу, враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial