Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

До Пологівського районного суду Запорізької області за підсудністю з Хортицького районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивачка зазначила, що 29 жовтня 2011 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем у справі [PERSON] . Від сумісного шлюбного життя з відповідачем вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17 серпня 2017 року їхній шлюб було розірвано. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] змінив постійне місце проживання, фактично припинив приймати будь-яку участь в її з дітьми житті. Питання про визнання його втратившим права користування житловим приміщенням було вирішено Хортицьким районним судом м.Запоріжжя в порядку цивільного судочинства. Питання про матеріальне забезпечення дітей вона також мала вирішувати в порядку цивільного судочинства в Хортицькому районному суді м.Запоріжжя, рішенням якого було стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей в примусовому порядку. Однак, навіть в примусовому порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей до цього часу не надає, що підтверджується довідкою про заборгованість по оплаті аліментів від 10 березня 2020 року №28138, в якій визначено, що відповідно до розрахунку заборгованості, борг станом на 08 червня 2018 року становить 16123,23грн. 29 червня 2019 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] , на даний час із яким проживають однією сім`єю разом з її дітьми від першого шлюбу. Зазначає, що із наведеного нею вище вбачається, що відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальним становищем дітей не цікавиться та не займається, духовним розвитком також не цікавиться. У зв`язку із зазначеним просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В судовому засідання позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовольнити з зазначених у ньому підстав. В судове засідання відповідач [PERSON] не явився, надавши суду заяву, в якій заперечує проти позовних вимог [PERSON] . Зазначив, що на даний час він проживає в м.Бердянську Запорізької області (конкретну адресу не зазначив), тому часто бачитися зі своїми дітьми не має можливості, однак коли він (не)одноразово приїздив до м.Запоріжжя, щоб з ними побачитися, то колишня його дружина не дозволяла їм навіть до нього виходити. На даний час він має заборгованість по сплаті аліментів, однак у нього з його колишньою дружиною мається усна домовленість про те, що він не буде претендувати на розподіл їхньої квартири в рахунок аліментів на дітей, на даний час він займається вирішенням питання по сплаті заборгованості по аліментам. Просив суд відмовити в позові [PERSON] у повному обсязі. В судове засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, не з`явився, однак надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав без участі представника третьої особи та прийняти рішення в інтересах малолітніх дітей з урахуванням висновку органу опіки та піклування від 25 листопада 2020 року №21.01/01.22-1130. У судовому засіданні допитана позивач [PERSON] за її клопотанням в якості свідка відповідно до вимог ст.92 ЦПК України пояснила, що вона проживає з зі своїм нинішнім чоловіком [PERSON] з 2017 року, живуть вони разом з її дітьми від першого шлюбу. З [PERSON] вона не бачилася з 2017 року, відколи розірвала з ним шлюб. З цього ж часу [PERSON] жодного разу не приїздив до м.Запоріжжя, щоб побачитися з дітьми або поцікавитися їх життям. Заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] не сплачує. Наскільки їй відомо, будь-якого особистого житла [PERSON] не має, а квартира, в якій вони жили в м.Запоріжжя, належить її матері. У зв`язку з зазначеним вона наполягає на тому, що все, що викладено відповідачем у заяві до суду, не є правдою. Вона наполягає на задоволенні її позовних вимог, бо [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, життям і здоров`ям дітей не цікавиться, не відвідує їх ні вдома, ні за місцем навчання, хоча вона не чинить перешкод в цьому відповідачу. Вона бажає отримати судове рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] , щоб утворити нормальну родину, бо діти своїм татом вважають її нинішнього чоловіка [PERSON] . [PERSON] не звертався до відділу опіки щодо встановлення графіку побачень з дітьми, про що [PERSON] надала суду повідомлення від 18 лютого 2021 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] , який допитаний судом за клопотанням позивачки у справі, пояснив, що він і [PERSON] проживають однією сім`єю з кінця 2017 року, а з червня 2019 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Весь час з ними проживають діти [PERSON] від першого шлюбу, спільних дітей з [PERSON] на даний час вони не мають. За весь час проживання з [PERSON] він, свідок, жодного разу не бачив біологічного батька дітей [PERSON] , останній не приїздив до них додому або до навчальних закладів, щоб побачитися з дітьми або поцікавитися їх життям, здоров`ям. Все, що викладено в листі [PERSON] до суду - це не правда. Суд для більш повного з`ясування обставин справи здійснював виклик відповідача [PERSON] у всі судові засідання, а листом від 15 лютого 2021 року йому судом було запропоновано з`явитися особисто в судове засідання і надати суду докази на підтвердження своєї позиції у справі, в тому числі надати суду усні і письмові докази. Відповідач у судове засідання не явився, обмежившись письмовою заявою, доводи якої суд навів у рішенні вище. При цьому суд не вбачає підстав для постановлення у справі заочного рішення, оскільки згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України не існує одночасно чотирьох умов, за наявності яких суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухав свідків, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, заперечення проти позову відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та давши оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Згідно п.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що 29 жовтня 2011 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис №605, після реєстрації шлюбу чоловіку і дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Позивач [PERSON] ( [PERSON] ) та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя №337/1799/17 від 17 серпня 2017 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] . 29 червня 2019 року Хортицьким районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис №192; після реєстрації шлюбу чоловіку і дружині присвоєне прізвище [PERSON] . 05 вересня 2017 року Хортицьким відділом державної виконавчої служби м.Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54617986 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1340 грн. щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року і до повноліття дітей. Згідно копії розрахунку заборгованості за виконавчим листом №2/337/1006/2017 від 02 серпня 2017 року, виданим Хортицьким відділом державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Дніпро), борг станом на 01 березня 2020 року становить 44263,23 грн. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Відповідно до висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 25 листопада 2020 року, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1985 року народження, відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . До висновку додані копії акту обстеження умов проживання позивачки, її чоловіка і дітей за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови для життя і виховання дітей добрі; повідомлення в.о.директора Запорізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 19 жовтня 2020 року, згідно якого психологом була проведена бесіда з дітьми позивачки, в ході якої було встановлено, що діти свого батька не пам`ятають; повідомлення директора ЗЗОШ №32 від 05 жовтня 2020 року, згідно яких батько учнів їхньої школи [PERSON] і [PERSON] протягом навчання ніколи не відвідував школу, не співпрацював з класними керівниками у питанні навчання та виховання дітей; повідомлення директора дошкільного навчального закладу №288 м.Запоріжжя від 12 серпня 2020 року, згідно якого до вихованця закладу [PERSON] його батько не являвся, за час відвідування дитиною дошкільного навчального закладу батько не приймав участь у вихованні дитини; відповідь служби у справах дітей Пологівської райдержадміністрації Запорізької області від 18 листопада 2020 року, згідно якої тимчасово не має можливості здійснити обстеження умов проживання [PERSON] в м.Пологи у зв`язку з пандемією. Суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення відповідача у справі батьківських прав відносно його малолітніх сина і дочки, оскільки цей висновок не є достатньо обґрунтованим і таким, що здійснений всебічно. У висновку зазначено, що батько дітей самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, але при цьому ні третьою стороною у справі, ні органом опіки і піклування за місцем реєстрації батька дітей у останнього не було з`ясовано, з яких саме підстав він має заборгованість зі сплати аліментів, з яких саме підстав він не відвідує дітей за місцем їх мешкання або за місцем їх навчання тощо. Саме по собі зазначення у висновку про те, що у зв`язку з пандемією неможливо встановити ці обставини, не є повним і всебічним з`ясуванням ставлення батька до виконання своїх обов`язків відносно своїх дітей. Третя особа у справі у своєму висновку зазначила, що батько дітей запрошувався на засідання комісії, але не зазначено, чи отримав це запрошення [PERSON] , у додатках до висновку підтверджуючих документів про отримання запрошення [PERSON] не міститься. Висновок органу опіки та піклування не містить висновку, в чому саме полягають інтереси малолітніх дітей позивачки в разі позбавлення батьківських прав їх батька. Позивачка в підтвердження свої позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своїх дітей, мотивуючи це наявною заборгованістю по сплаті аліментів та відсутності спілкування із дітьми, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач у своїй письмовій заяві до суду заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх сина і дочки, не заперечуючи, що у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів, з дітьми спілкуватися йому перешкоджає позивачка. Проаналізував добуті докази, суд встановив, що позивачкою не надано належних доказів тому, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, проти нього не застосовувались попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей. З наведених підстав суд критично ставиться до викладених у позові та у судовому засіданні пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача [PERSON] відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка не довела та не надала суду доказів, в чому саме полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення їх батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей. Саме по собі обгрунтування позовних вимог тим, що у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів, невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей, а також бажання теперішнього чоловіка усиновити її дітей у повній мірі не може свідчити про ухилення батька дітей від виконання своїх обов`язків щодо них. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, тому у позові [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей необхідно відмовити. На переконання суду, такий його висновок ґрунтується не лише на вимогах Сімейного кодексу України і практики Європейського суду з прав людини, а й правових позиціях, викладених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №465/3694/14-ц і постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі №713/63/17. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed