Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява [PERSON] про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вони з [PERSON] мешкали разом без реєстрації шлюбу з жовтня 2000 року. В 2001 році ними була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій кожному належала 1/2 частина. Продавши вказану квартиру, вони придбали іншу за адресою: [ADDRESS] . Вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . З 2018 року в них періодично відбувалися сварки та скандали, внаслідок чого [PERSON] її принижував, обзивав, висловлювався нецензурною лайкою, бив її телефони, спричиняв їй тілесні ушкодження. 01 вересня 2021 року, коли вона прийшла допомогти дочці із домашнім завданням, [PERSON] став виганяти її з квартири, внаслідок чого побив. За даним фактом складно протокол відносно [PERSON] за ст.. 173-2 КУпАП, який досі знаходиться у поліції. Просила встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав стосовно [PERSON] , [INFO] , - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної часткової власності, шляхом надання вільного доступу до вказаної квартири; заборонити [PERSON] перебувати в місті проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] перебувати в місці зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на відстань ближче ніж 500 метрів до зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на відстань ближче ніж 500 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] перебувати в місті проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися [PERSON] на відстань ближче ніж 500 метрів до зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на шість місяців. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 вересня 2021 року відкрите провадження у справі та призначене відкрите судове засідання. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву та надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Додатково зазначила, що судом розглядався протокол про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення домашнього насильства, але справа була закрита. Вдруге за її зверненням до поліції протокол, направлений до суду, був відправлений до прокуратури. Зацікавлена особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутності. Вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. На підтвердження факту насильства з боку [PERSON] заявником надано постанову Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 24 березня 2021 року про закриття провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 КпАП на підставі п. 1 ст. 247 КпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення (а.с. 13, 14); та медичні документи щодо забоїв м`яких тканей обличчя (а.с. 15, 17, 18). У відповідності ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 3 статті 26 вказаного Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Таким чином, зважаючи на наведені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків з наданням заявником доказів на підтвердження настання відповідних обставин. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі №756/2072/18. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено розділом IV глави 13 ЦПК України . У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Доказів, що доводять вчинення [PERSON] по відношенню до заявника домашнього насильства, а саме постанови про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, заявником суду не надано. Медичні документи, надані заявником містять тільки інформацію щодо характеру тілесних ушкоджень, про їх походження нічого не зазначено. Отже суду не доведено належними засобами доказування, що заінтересована особа є кривдником щодо заявника. Таким чином, додані до заяви медичні документи та постанова про закриття провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 КпАП на підставі п. 1 ст. 247 КпАП у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення, не містять ознак фізичного чи психологічного насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не дають підстав для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо [PERSON] . Крім того, оскільки відсутні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці за вищевикладених обставин, а також у зв`язку із недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявниці у подальшому, суд приходе до висновку про необґрунтованість заяви, у зв`язку з чим відмовляє в її задоволенні. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed