Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

До суду 30 листопада 2018 року надійшов позов [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», за яким просили стягнути: - на користь [PERSON] несплачену частину страхового відшкодування у сумі 88 248,85 грн.; - на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову посилались на наступні обставини. 07 червня 2014 року близько о 22 год. 30 хв. [PERSON] порушив вимоги п.2.3б), п.2.9а), п.12.1, п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості правильно орієнтуватись в дорожній обстановці, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-21061», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по освітленому міським електроосвітленням відрізку проїжджої частини вул. Артилерійська, збоку вул. Водопровідної в напрямку вул. Краснова у м. Одесі, був неуважним за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, рух транспортного засобу постійно не контролював та при виникненні перешкоди для свого руху - автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] , що знаходився в статичному положенні (стояв) біля правого краю проїжджої частини по ходу його руху з ввімкнутими габаритними ліхтарями та світловою сигналізацією, маючи при цьому заздалегідь об`єктивну можливість його виявити, не витримав з ним безпечну дистанцію та безпечний боковий інтервал, в результаті чого скоїв на нього наїзд. Внаслідок наїзду автомобіль «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] , відкинуло вперед, де він контактував з пішоходом [PERSON] , який знаходився в районі передньої правої частини кузова автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки і правого колінного суглобу у виді: уламкового перелому внутрішнього виростка великогомілкової кістки, відривного уламкового перелому головки малогомілкової кості з відривом зовнішньої бокової зв`язки колінного суглобу, супроводжуюче крововиливом в порожнину суглобу; синця тулуба, які відповідно до судово-медичної експертизи № 1382 від 20.06.2014 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Також пошкоджень зазнав транспортний засіб «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] , належний позивачці [PERSON] .. Відносно [PERSON] у 2014 році органом досудового слідства було порушено кримінальне провадження, а позивачі набули статус потерпілого і цивільного позивача. 17 березня 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси був ухвалений вирок, яким обвинуваченого [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Також було задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] 16 листопада 2017 року апеляційним судом Одеської області було скасовано вищевказаний вирок суду та повернуто матеріали кримінального провадження на новий розгляд. Малиновським районним судом м. Одеси 29 березня 2018 року винесено ухвалу, якою [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у відповідністю з ст.49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього, в силу ст.284 ч.2 п 1 КПК України,- закрито. Згідно мотивувальної частини ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 29.03.2018 року, [PERSON] повністю визнав свою вину у скоєному злочині. Від так, цивільні позови [PERSON] та [PERSON] не були розглянуті у рамках вказаного кримінального провадження. При цьому, цивільна відповідальність [PERSON] як власника автомобіля «ВАЗ-21061», реєстраційний номер [NUMBER] , на час скоєння злочину була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу АС №7882200 від 25 квітня 2014 року зі страховим лімітом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн., за шкоду майну - 50 000 грн.. Вказували, що загальна сума понесених позивачем [PERSON] витрат на придбання ліків, лікування, протезування, санаторне-курортне лікування отриманих ним травм, склала 39 091,00 грн.. Окрім того, посилався на те, що через тимчасову втрату працездатності він не приступив до роботи за трудовим договором на посаді капітана, та розмір не отриманого ним доходу, виходячи із посадового окладу вказаному в трудовому договорі, склала суму 8000 дол. США (за курсом НБУ станом на 28.11.2018 року(час подання позову) - 224 800 грн.). Отже, вважають, що загальна сума, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] становить 263 891, 00 грн., а страховою компанією страхове відшкодування мало було бути виплачене у максимальному розмірі в сум 100 00 грн.. Між тим, страхова компанія виплатила позивачу в якості страхового відшкодування кошти на суму 11 751.15 грн., що на думку позивача не відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином просили стягнути недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 88 248,85 грн.. Також, листом №0003/114542/31.07.14 представник страхової компанії повідомив про відсутність правових підстав для здійснення виплати страхового відшкодування [PERSON] .. Між тим, таку відмову позивачі вважають неправомірною. Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №5753 від 11.08.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] , - [PERSON] , становить 197 086 грн.. Між тим, не зважаючи на неодноразові звернення позивачки за виплатою страхового відшкодування, лише в 06.11.2018 року вона отримала повідомлення страхової компанії про відмову у виплаті страхового відшкодування через пропуск річного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування. За таких обставин, зважаючи на те, що позивачем заяву про виплату страхового відшкодування було подано вчасно (ще 11.06.2014 року), відмова страхової компанії у виплаті страхового відшкодування вважають протиправною. За викладених обставин звернулись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 17.12.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 11.02.2019 року. До суду 21.01.2019 року надійшов відзив на позов (а.с.105-120), згідно якого представник страхової компанії позовні вимоги не визнав та просив відмовити у повному обсязі, посилюючись на недоведеність вини [PERSON] та відсутність відповідного вироку чи постанови по справі про адміністративне правопорушення, яка підтверджувала його вину в скоєнні ДТП. Також посилався на порушення [PERSON] процедури отримання страхового відшкодування, оскільки остання із заявою про виплату страхового відшкодування звернулась лише 18.10.2018 року, тобто більше ніж через 4 роки з дня настання ДТП. До цього 11.06.2014 року вона направляла тільки письмове повідомлення про ДТП, однак заява про страхове відшкодування так і не подала. Заперечували проти розрахунку страхового відшкодування позивачу [PERSON] .. У підготовче судове засідання 11.02.2019 року з`явився представник позивачів [PERSON] , а також [PERSON] , які позов підтримали. Також до суду з`явився представник відповідача, яка позов не визнавала. Представники обох сторін по справі зазначили, що ними подані адвокатські запити для отримання додаткових матеріалів по справі, однак відповіді до цього часу не надходило, вважають за можливо переходити до слухання справи по суті спору. Ухвалою суду від 11.02.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 15 травня 2019 року. У судовому засідання були присутні представники сторін: позивачів - [PERSON] , страхової компанії - Зотова А.Д.. Представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на те, що 07 червня 2014 року скоєно ДТП: [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснив наїзд на автомобіль позивачки (завдано їй матеріальні збитки) та внаслідок чого автомобіль відкинуло на позивача - [PERSON] (завдано йому тілесні ушкодження). З цього приводу розглядалась кримінальна справа та [PERSON] визнав свою вину, проте кримінальна справа була закрита з нереабілітуючих підстав. Вказував, що відповідач до відзиву надав страховий акт, згідно якого визнали подію страховим випадком, та виплатили ж суму страхового відшкодування [PERSON] , а отже вважає недоцільним посилання представника страхової компанії на те, що вина [PERSON] не встановлено,а отже відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. З приводу неотриманого позивачем [PERSON] доходу пояснив, що у позивача був укладений договір із морською компанією та повинен був піти у рейс, між тим унаслідок травм та лікування він поніс втрати. Представник позивачів заперечував проти тверджень сторони відповідача з приводу пропущення позивачкою строку подання відповідної заяви на виплату страхового відшкодування та вказував, що наявна відповідь від 31.07.2017 року, в якій зазначено про подання нею раніше відповідної заяви, тобто ще в 2014 році вона подала такі документи, та після закінчення кримінального провадження в 2018 році вона подала увесь пакет документів повторно. Представник страхової компанії у судовому засіданні заперечувала проти вимог та просила відмовити за обставин, викладених у відзиві. Посилалась на те, що вина [PERSON] належним чином не підтверджена (відсутній відповідний вирок чи постанова), окрім того позивачкою не дотримано процедури та строків подання документів до страхової компанії, вона ж подала такі документи лише в 2018 році. Відносно вимог [PERSON] зазначила, що страховою компанією було зроблено розрахунок шкоди за тими документами, які були надані ним (за чеками + відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від визначеної матеріальної шкоди). Вважає, що копія контракту та довідка, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, оскільки контракт не містить підпису керівника компанії, не надано доказів, що вказаний контракт не був виконаний, а також заперечувала проти наданого позивачем розрахунку неотриманного доходу. Вказувала, що позивачем [PERSON] у строк подав всі документи, а позивачка [PERSON] лише повідомлення про ДТП. По справі було оголошено перерву до 09.07.2019 року. У судовому засідання були присутні представники сторін: позивачів - [PERSON] , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити; та страхової компанії - Зотова А.Д. , яка заперечувала проти вимог та посилалась на те, що в листі від 31.07.2017 року ними було допущено технічну помилку та всі відповіді писались як на заяви, проте фактично відповідь була надана на повідомлення позивачки про ДТП. У судовому засіданні 09 липня 2019 року після проведення судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення. Однак, під час знаходження суду у нарадчій кімнаті, суд прийшов до висновку про необхідність поновлення судового розгляду по справі у зв`язку з тим, що необхідно з`ясувати додаткові обставини по справі (а саме: які саме чеки подавались [PERSON] до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, та які були враховані страховою компанією), том ухвалою суду від 09.07.2019 року судовий розгляд по справі було поновлено. По справі було оголошено перерву до 15.10.2020 року. У судовому засідання були присутні представники сторін: позивачів - [PERSON] та страхової компанії - Зотова А.Д .. Представник страхової компанії надала до суду копію витягу експерта та копії квитанції на ліки, які були надані позивачем до страхової компанії, та які були враховані ними при виплаті [PERSON] страхового відшкодування. Зазначила, що ними було сплачено за чеками витрати на суму 10 547, 02 грн. та на суму 644,55 грн. (за чеками на медичні препарати: омез, стрепсилс, крестор) + відшкодовано 5% моральної шкоди від суми відшкодування. Представник позивачів заперечував проти даного висновку експерта та посилався на те, що при визначені суми страхового відшкодування страхова компанія до [PERSON] з вимогами про надання додаткових документів не зверталась, при цьому всі надані ними чеки підтверджують витрати позивача на лікування. По справі було оголошено перерву до 28.11.2019 року. У зв`язку з неявкою учасників процесу 28.11.2019 року розгляд справи відкладено на 18.02.2020 року. У судовому засідання 18.02.2020 року були присутні представники сторін: позивачів - [PERSON] та страхової компанії - Зотова А.Д .. Представник позивачів позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представника страхової компанії проти позовних вимог заперечував та просив відмовити. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, враховуючи пояснення представників сторін, які були надані у минулих засіданнях, приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що 07 червня 2014 року близько о 22 год. 30 хв. [PERSON] порушив вимоги п.2.3б), п.2.9а), п.12.1, п.12.3, п.13.1 Правил дорожнього руху України, що виразилось у тому, що [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості правильно орієнтуватись в дорожній обстановці, керуючи технічно-справним автомобілем «ВАЗ-21061», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснюючи рух по освітленому міським електроосвітленням відрізку проїжджої частини вул. Артилерійська, збоку вул. Водопровідної в напрямку вул. Краснова у м. Одесі, був неуважним за дорожньою обстановкою та її зміною не слідкував, рух транспортного засобу постійно не контролював та при виникненні перешкоди для свого руху - автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] , що знаходився в статичному положенні (стояв) біля правого краю проїжджої частини по ходу його руху з ввімкнутими габаритними ліхтарями та світловою сигналізацією, маючи при цьому заздалегідь об`єктивну можливість його виявити, не витримав з ним безпечну дистанцію та безпечний боковий інтервал, в результаті чого скоїв на нього наїзд. Внаслідок наїзду автомобіль «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] , відкинуло вперед, де він контактував з пішоходом [PERSON] , який знаходився в районі передньої правої частини кузова автомобіля «Hyundai І 30», реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої гомілки і правого колінного суглобу у виді: уламкового перелому внутрішнього виростка великогомілкової кістки, відривного уламкового перелому головки малогомілкової кості з відривом зовнішньої бокової зв`язки колінного суглобу, супроводжуюче крововиливом в порожнину суглобу; синця тулуба, які відповідно до судово-медичної експертизи № 1382 від 20.06.2014 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. 17 березня 2017 року Малиновським районним судом м. Одеси був ухвалений вирок, яким обвинуваченого [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. на користь держави із позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Також було задоволено цивільний позов потерпілого [PERSON] : стягнуто відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого у розмірі 3 587, 79 грн.. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16.11.2017 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.03.2017 року було скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження відносно [PERSON] .. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2018 року по справі №521/15518/14-к [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження стосовно нього у силу п.1 ч.2 ст. 284 КПК України - закрито. Між ПАТ НАСК «ОРАНТА» та [PERSON] 25 квітня 2014 року було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/7882200. Згідно полісу, діючого на час пригоди, забезпечений транспортний засіб - «ВАЗ 21061», д.р.н. [NUMBER] , зі страховим лімітом за шкоду заподіяну життю та здоров`ю - 100 000 грн., за шкоду майну - 50 000 грн. (а.с.77). 16 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з втратою працездатності та виплатою неотриманого ним доходу. Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ НАС «ОРАНТА» прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування за зазначеною страховою подією та складено страховий акт №ОЦВ3-14-5312/1 на суму 11 751,15 грн. (а.с.113-114) та здійснено виплату страхового відшкодування 26 липня 2018 року. Згідно розрахунку страхового відшкодування, зазначена сума складається із шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, у розмірі 11 191,57 грн. та моральної шкоди у розмірі 559,58 грн.. Як вбачається з позовних вимог, позивач [PERSON] не погоджується з виплаченою сумою страхового відшкодування, тому звернувся до суду з дійсним позовом. У процесі розгляду справи позивачами доведено факт завдання шкоди [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПАТ «НАС «ОРНАНТА», суд вбачає, що між діями [PERSON] (який при цьому свою вину в ДТП від 07.06.2014 року визнав) і шкодою, завданою позивачам, є безпосередній причинний зв`язок, а тому він, [PERSON] , є заподіювачем шкоди, тобто особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Вирішуючи спір у цій частині позову суд виходить із наступного. За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень чч.1 та 2 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст.11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Із наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки презюмується протиправним. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 та ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до п. 1.3 ст. 1 Закону, потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок ДТП з використанням транспортного засобу. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1. ст. 9 Закону). Страхові виплати згідно п. 9.4. цієї статті за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 23.1 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; У відповідності до ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Згідно ст. 25 Закону, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; У відповідності до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial