Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суд звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 20 жовтня 1984 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. 28.02.2014 року між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб. Фактичні шлюбні відносини припинені з 2013 року. Майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, розділено не було. Сторони не досягли згоди щодо поділу майна, оскільки відповідач не визнає за позивачкою право спільної сумісної власності подружжя на житлову квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], отримана в користування на сімю [PERSON] на підставі ордеру №338 від 29.08.1987 року, придбана у власність 05.05.1993 року, шляхом виплати пайових внесків у повному обсязі, право власності зареєстровано в Красноармійському БТІ за реєстровим №33 від 30.06.1993 року на підставі договору купівлі-продажу, виданої будівельним кооперативом «Мечта» від 22.06.1993 року за №35, вартість квартири, на час подання позову, згідно оцінки складає 206662,15 грн. У звязку з тим, що майно було придбано до набуття чинності Сімейного кодексу України, а саме до 01.01.2004 року, то правовідносини в частині виникнення спільних прав регулюються Кодексом про шлюб та сімю 1969 р. статтями 22, 24, 28, 29, житловим кодексом України - стаття 146, законом України «Про власність» ст.ст. 15, 17, примірником статуту житлово-будівельного кооперативу - пункт 43, відповідно до аналізу яких і враховуючи, що пай в ЖБК внесено в повному обсязі за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сімї члена кооперативу, у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, квартира є спільною власністю подружжя і під час поділу підлягає поділу на загальних підставах. Поділ спільного майна відбувається вже після набуття чинності новим Цивільним кодексом України та Сімейним кодексом України (01.01.2004 р.) то і порядок поділу повинен регулюватися дійсним на час виникнення спору законодавством. Так розмір часток у складі спільної сумісної власності на дане нерухоме майно під час поділу згідно ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України 2004 р., є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між Сторонами або законом. Ніякої домовленості у позивачки з відповідачем стосовно розподілу майна, не було. Позивачка просить суд визнати за нею та [PERSON], [INFO], право спільної сумісної власності на житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнати за нею та [PERSON], [INFO], право спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідача судові витрати у сумі 3641,62 грн. Позивачка до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.59). Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, шляхом направлення на його адресу судових повісток. Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивачки не висунув. Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8\~розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у виконкомі Вершинської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 20 жовтня 1984 року, актовий запис №10 (а.с.5). Відповідно до свідоцтво про зміну імені від 23 вересня 2009 року [PERSON], [INFO], змінила прізвище на [PERSON], про що в Книзі реєстрації зміни імені 23 вересня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №10 (а.с.6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 лютого 2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до ордеру на житлове приміщення №338 серії І від 29 серпня 1987 року, виданого виконавчим комітетом міської Ради народних депутатів міста Красноармійська, [PERSON] з сімєю у складі 3 осіб займає житлове приміщення площею 27,46 кв.м., яке складається з 2 (двох) кімнат в квартирі (ізольованій), яка розташована за адресою: м. Красноармійськ (теперішній Покровськ), [ADDRESS]. Підстави для видачі ордеру рішення міськвиконкома №4 від 12.01.1987 р. Склад сімї: [PERSON] (квартиронаймач), [PERSON] (дружина), [PERSON] (донька) (а.с.11). Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу «Мечта» від 22 червня 1993 року №35, виданої [PERSON], зазначено, що він є членом кооперативу «Мечта» за адресою: Донецька область, місто Красноармійськ (теперішній Покровськ), [ADDRESS]. Паєнакопичення по кв. 27 складає 9266 (девять тисяч двісті шістдесят шість) рублів. Погашення позики сплачено 05 травня 1993 року. Заборгованості по внескам на капітальний ремонт та інші потреби відсутні. Загальна площа 49,5 кв.м., жила площа 28,0 кв.м. Квартира 27 складається з 2 (двох) кімнат, 7 поверх (а.с.8). Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Красноармійсьим бюро технічної інвентаризації, посвідчено, що житловий будинок, розташований в місті Красноармійськ (теперішній Покровськ) в [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі довідки купівлі-продажу, виданої будівельним кооперативом «Мечта» від 22 червня 1993 року №35 (а.с.9). Згідно звіту про оцінку майна щодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] від 24.11.2016 року зазначено, що ринкова вартість житлової двокімнатної квартири, розташованої на сьомому поверсі девятиповерхового будинку, загальною площею 49,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], станом на 24.11.2016 року складає 206662,15 грн. (а.с.12-35). Відповідно до технічного паспорту на квартиру № 27 в житловому будинку № 33 в м-н Лазурний, міста Покровськ від 31.05.1993 року, власником квартири зазначений [PERSON] (а.с.30-33). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до пункту 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до абзацу другого частини 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року цивільні відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1 січня 2004 р. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції), норми СК застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які існували до 1 січня 2004 р., норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набуття ним чинності. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сімю від 20.06.1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 28 Кодексу про шлюб та сімю від 20.06.1969 року передбачає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Стаття 133 Житлового Кодексу Української РСР передбачає право громадян, які потребують поліпшення житлових умов, вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Згідно ст. 142 Житлового Кодексу Української РСР член житлово-будівельного кооперативу, який потребує поліпшення житлових умов (частини друга і третя статті 134), має переважне право на одержання квартири, що звільнилася в будинку цього кооперативу. Член житлово-будівельного кооперативу має перевагу перед усіма іншими особами на одержання кімнати, що звільнилася у квартирі, в якій він проживає. Відповідно до ст. 145 Житлового Кодексу Української РСР члени сім'ї, які проживають разом з членом житлово-будівельного кооперативу, мають рівне з ним право користування жилим приміщенням. Такого ж право набувають особи, які вселилися в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу як члени сім'ї, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Члени сім'ї члена кооперативу, крім дружини, що має право на частину паєнагромадження, не вправі вимагати поділу приміщення, його обміну і здачі в найом, а також вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей. Статтею 146 Житлового Кодексу Української РСР передбачено, що поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається в разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване жиле приміщення в займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а в разі відсутності згоди - за рішенням суду. В частині 1 статті 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року зазначається, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Частина третя цієї статті передбачає, що громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України Згідно частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 57 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь\~які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно зі ст.58,59\~цього\~Кодексу\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з аналізу зазначених норм, розподіл обов'язків щодо доказування в цивільній справі здійснюється на підставі принципу змагальності, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. \~\~ Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні вказаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. В \~статті 70 СК України\~зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3\~ст. 368 ЦК України\~визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 372 ЦК України\~у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами\~ст.70 СК України. Відповідно до\~ст. 71 СК України\~майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно із ч. 4\~ст. 71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно розяснень викладених в абз. 1 п. 22, абз. 1 п. 23, абз. 1 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4\~ст. 65 СК України). Оскільки одним з подружжя в період шлюбу було придбано житлову квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], то в силу статей 22, 24 Кодексу про шлюб та сімю від 20.06.1969 в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право іншого з подружжя на частину квартири. Дане майно придбано відповідачем [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Мечта» від 22.06.1993 року №35. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved