Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON], в якій вона просить визнати [PERSON], [INFO], особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Гомельська, 19, в м. Костянтинівка Донецької області, який належить позивачу на праві власності, у звязку з непроживанням у ньому відповідача понад один рік без поважних причин. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надавши заяву в якій позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу за його відсутністю. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВРК № 767394 від 01.07.2011 року позивачу у справі належить жилий будинок, розташований у м. Костянтинівка Донецької області, вул. Гомельська, буд. 19, що також підтверджується доданими до матеріалів справи копіями витягу про державну реєстрацію прав № 30546709 від 07.07.2011 року та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 27381923 від 01.07.2011 року. Згідно відомостей домової книги, копія якої додана до матеріалів справи, в спірному будинку зареєстровані позивач у справі [PERSON], її син відповідач у справі [PERSON], та неповнолітній [PERSON], [INFO] З 28 вересня 2015 року відповідач у справі [PERSON] проживає в [PERSON] Федерації, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією тимчасового дозволу на проживання серія ВК 781979, виданої 28.09.2015 року УФМС Росії по Смоленській області. Згідно копії паспорту громадянина [PERSON] Федерації серія 66 16 866100, виданого 07.12.2016 року ФМС 670-011, наданої відповідачем по справі, [PERSON] Олександрович17.01.1995 року народження, з 19 грудня 2016 року зареєстрований в [INFO] [PERSON] Федерації. Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У постанові №12 від 2009 р. Пленум Верховного Суду України надав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи (п. 24). А в п. 13 зазначеної постанови наголошено, що визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред'явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем. Отже, виходячи з того, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком № 19 по вулиці Гомельська в місті Костянтинівка Донецької області, підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову суд присуджує позивачеві з відповідача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved