Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, яка мотивована тим, що позивач є спадкоємцем спадщини після своєї матері, а саме, домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Вказане домоволодіння тривалий час орендувала [PERSON] разом зі своєю родиною. В процесі проживання останньої постійно виникала заборгованість за сплату орендної плати та плату комунальних платежів. Сусіди скаржились на регулярні сварки та дебоші орендарів в результаті яких майно, що знаходилось в будинку, було пошкоджено та розбито, вибиті вікна та вхідні двері. З огляду на вказане, позивач неодноразово зверталась до поліції, дільничного та депутату, однак їх реагування не допомогло. Згідно з актом прийому-передачі житлового приміщення цінності, які були в користуванні відповідача, наступні: 2 ліжка дерев`яні, 2 платтяні шафи, стіл розкладний, 2 кухонні робочі столи та настінні шафи, мийка, душовий бокс унітаз, раковина, плита кухонна комбінована, 2 насоси, вхідні металеві двері. Всі перелічені цінності були не нові, однак цілі і придатні для функціонування. В результаті проживання відповідача, наявні наступні пошкодження: мийка погнута, тумба під мийкою з відірваними дверцятами та вирваними кріпленнями, кухонний стіл з відірваними дверцятами та вирваними кріпленнями, настінна шафа зі зламаною ручкою, ліжко з відірваними спинками, вікно розбите, стіна навколо вхідної двері розбита, жалюзі на одному вікні зламані, на другому - пошкоджені. У зв`язку з чим, позивачу завдано значну майнову шкоду, компенсувати яку відповідач неодноразово обіцяла в добровільному порядку, також надавала розписки, в яких визнавала завдані збитки, однак, на теперішній час нічого не відшкодовано. Унаслідок проживання відповідача, майно та житло позивача потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати в будинку стало неможливо, зважаючи на значні пошкодження. Також Позивач понесла додаткові виграти на придбання вхідної двері. Згідно зі зведеним кошторисним розрахунком вартості об`єкта будівництва, складеним в поточних цінах станом на поточний час, зведений інженером-проектувальником, вартість збитків для позивача становить 49 915,51 грн. В зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду в розмірі 49 915,51 грн., заборгованість на оплату оренди в сумі 12 700 грн., судові витрати у сумі 908 грн., витрави на придбання вхідної двері відповідно до чеку у сумі 3650 грн. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з 27 серпня 2012 року по 15 листопада 2017 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . У квітні 2015 року [PERSON] повідомив її про те, що він уклав з [PERSON] усний договір житлового найму житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Тоді ж, у квітні 2015 року вони з [PERSON] , з їхнім малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та з її донькою від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , вселились в вищезазначене домоволодіння. При вселенні в дане домоволодіння [PERSON] пояснив, що домовився з власником даного житла [PERSON] про те, що вони не будуть сплачувати орендну плату, а замість неї повинні здійснити деякий ремонт, деякі поліпшення даного житлового будинку, привести його до ладу, а в подальшому доглядати за ним та сплачувати платежі за користування електроенергією. В подальшому вони з чоловіком виконали усі дані усні зобов`язання: відремонтували літню кухню, насоси для водопостачання, здійснили деякий поточний ремонт у житловому будинку, прибрали двір, присадибну ділянку, які були в занедбаному стані. На це були витрачені їхні з [PERSON] значні грошові кошти та фізичні зусилля. У подальшому вони доглядали за даним домоволодінням, проживали в ньому, сплачували платежі за користування електроенергією. Зазначає, що вона особисто не приймала участі навіть в укладанні усного договору найма вищезазначеного житла, не підписувала ні договір оренди даного житла, ні акт прийому-передачі даного житла. Також зазначає, що при їхньому вселенні в вищезазначене домоволодіння не складався який-небудь акт прийому-передачі майна. Коли вони з [PERSON] та дітьми вселялись до вищезазначеного житлового будинку, то звернули увагу на те, що все розташоване в ньому майно знаходиться в дуже занедбаному стані, є старим, понівеченим. Більш того, її колишній чоловік [PERSON] тоді ж в 2015 році самостійно здійснив ремонт майна, яке перераховано у позовній заяві [PERSON] . Ніяких додаткових пошкоджень цьому майну вони не заподіювали. Напроти, привели в належний санітарно-технічний стан вищезазначене домоволодіння, оскільки без цього було неможливо проживання в даному житловому будинку. Вважає, що зазначений в позовній заяві кошторис щодо визначення збитків та додані до нього документи не є належними доказами позовних вимог [PERSON] . Вони звільнили вищезазначене домоволодіння 30 червня 2020 року, а вищезазначені документи були складені інженером проектувальником [PERSON] у жовтні 2020 року. Позивачем не наданий висновок відповідної експертизи щодо зазначення дійсного розміру майнової шкоди. Крім того, позивачем не надані суду докази того, що саме відповідач заподіяла їй шкоду. Крім того, в обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що придбала нові вхідні двері, що підтверджується відповідним товарним чеком. Але, в матеріалах, доданих позивачем до позовної заяви відсутній товарний чек на дане майно на ім`я позивача. Позивачем наданий лише товарний чек на придбання вхідних дверей ще її матір`ю [PERSON] 19 вересня 2017 року відповідач дійсно складала розписку на ім`я [PERSON] , в якій зазначала, що до весни 2018 року готова відшкодувати шкоду, завдану [PERSON] у зв`язку з пошкодженням вхідних дверей у вищезазначеному житловому будинку. Ще в 2017 році її донька дійсно заподіяла шкоду вхідним дверям даного будинку. Але, у подальшому, на початку 2018 року відповідач відшкодувала шкоду [PERSON] , згідно їхньої домовленості, у визначеній ними сумі, і [PERSON] більш не мала до неї яких-небудь претензій, що підтверджується тим, що вона так і не зверталась до суду з відповідними позовними вимогами. В розписці від 19 вересня 2017 року відповідач також зазначала, що до весни 2018 року сплатить [PERSON] плату за користування житлом, оскільки в вересні 2017 року [PERSON] звернулась до них з колишнім чоловіком [PERSON] з усною вимогою сплачувати плату за користування вищезазначеним житлом в якому-небудь розмірі. При цьому вона не могла визначитися з розміром суми, яку б жадала отримувати. Але, в подальшому вони дійшли згоди щодо компенсування відповідної плати за користування житлом знову ж за рахунок їхніх з [PERSON] грошових коштів, витрачених на поліпшення даного житла та майна, яке в ньому знаходилось. На момент смерті [PERSON] , тобто на [INFO] , власник вищезазначеного житла та майна, яке в ньому знаходилось, не мала відносно відповідача будь-яких претензій щодо відшкодування якої-небудь шкоди або сплати орендної плати. В обґрунтування своїх вимог позивач також посилається і на те, що 29 березня 2019 року нею була підписана угода про добровільне відшкодування заборгованості по орендній платі у сумі 12700 гривень. Але, дана угода була підписана нею під значним психологічним тиском, впливом з боку позивача, оскільки [PERSON] стала вимагати в неї орендну плату за житло та погрожувала тим, що буде спрямовувати за місцем її роботи відповідні скарги відносно неї і доб`ється її звільнення з роботи. Тобто вона не мала наміру підписувати таку угоду і підписала її не за своєю волею. Слід зазначити, що позивач не надала суду яких-небудь доказів того, що на момент смерті її матері, [PERSON] мала відносно неї які-небудь претензії та що у неї перед [PERSON] залишилися невиконаними які-небудь зобов`язання. Ні з [PERSON] , ні з позивачем вона не укладала договору оренди житла. В задоволенні позову просила відмовити. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що проміжок часу між звільненням відповідачем будинку та складанням висновку спеціаліста пояснюється тим, що вона за проханням відповідача чекала добровільного відшкодування шкоди. Що стосується домовленості про сплату рахунку за електроенергію, то відповідач станом на 08.01.2019 року мала заборгованість за електроенергію в сумі 4741,37 грн. Також зазначає про необґрунтованість тверджень про тиск при укладанні угоди про добровільне відшкодування заборгованості по орендній платі. Наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач, [PERSON] , підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача, [PERSON] , в судовому засіданні 07.06.2021 року підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, в судове засідання 17.08.2021 року не з`явилася, надала заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі. Відповідач, [PERSON] , в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом КП БТІ м. Слов`янська про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2006 року, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2006 року на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки приватного нотаріуса Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О., [PERSON] є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] . 01.04.2015 року власник житла [PERSON] , в інтересах якої діє її донька [PERSON] (надалі - орендодавець), та [PERSON] (надалі - орендар) уклали договір оренди житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , копія якого міститься в матеріалах позовної заяви. До вказаного договору оренди житлового приміщення 01.04.2015 року було складено акт прийому-передачі, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в користування будинок за адресою: [ADDRESS] . В акті визначені цінності для користування: 2 ліжка деревяні, 2 платтяних шафи, стіл розкладний, 2 кухонні робочі столи та настінні шафи, мифка, душовий бокс, унітаз, раковина, плита кухонна комбінована, всі цінності б/у, а також 2 погружних насоси для водопостачання, двері вхідні металеві. 29.03.2019 року між [PERSON] (надалі - стягував) та [PERSON] (надалі - боржник) було укладено угоду про добровільне відшкодування шкоди, за якою боржник зобов`язується відшкодувати борг на користь стягувача відповідно до договору оренди житлового будинку та акту прийому-передачі житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 01.04.2015 року в строки передбачені угодою. Розмір суми відшкодування, яку боржник зобов`язується відшкодувати на користь кредитора, становить 12 700 грн. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 810, 811 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Відповідно до ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до ст. 773 ЦК України наймач зобов`язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач користується річчю, переданою їй в найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, договором, укладеним 29.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] , було визначено розмір боргу відповідно до договору оренди житлового будинку та акту прийому-передачі житлового будинку, сума якого становить 12700 грн. та визначено графік його погашення. Договір підписаний обома сторонами. Так, відповідач посилалася на те, що зазначена угода була укладена нею під психологічним тиском з боку позивача, що є підставою для визнання угоди недійсною. Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Згідно зі статтею 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним сторона має довести наступні обставини: 1) факт застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства, необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі. Аналогічний правовий висновок зроблено у постанові ВС № 442/158/18 від 16.05.2019 року Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідач не довела застосування позивачем до неї психічного впливу під час складання угоди, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача боргу за угодою про добровільне відшкодування шкоди в сумі 12 700 грн. Згідно з ст. 779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Згідно з ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи , а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що відповідач не виконала умов договору оренди будинку, внаслідок чого було пошкоджено майно позивача, яке знаходилось в будинку, на відновлення якого позивач має понести витрати, чим завдала позивачу матеріальну шкоду у розмірі 49 915 грн. 51 коп., що підтверджено відповідним кошторисним розрахунком на визначення розміру збитку, який відповідачем не спростовано. Як вбачається з матеріалів справи та цей факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні між останніми неодноразово виникали конфлікти з приводу використання орендованого житла та пошкодження наявного у ньому майна, яке відповідачем в добровільному порядку відновлено не було. Під час розгляду справи клопотань про призначення експертизи відповідачем не заявлялось, як і не було спростовано розміру спричиненої матеріальної шкоди та не надано будь-яких своїх розрахунків або доказів проведення якихось поліпшень в будинку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування шкоди з відповідача на користь позивача у межах документально підтвердженого розміру. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на придбані двері, то суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки відповідно до видаткової накладної двері придбані 23.02.2015 року, а договір оренди з відповідачем укладений лише з 01.04.2015 року, тобто, вже після придбання дверей. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути майнову шкоду в розмірі 49 915,51 грн. та борг за орендну плату в сумі 12 700 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України суд, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,06 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial