Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 08 серпня 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі [PERSON]І.) до [PERSON] (далі [PERSON]О.), третя особа: Дніпровська міська рада про встановлення меж земельної ділянки, визнання права на приватизацію земельної ділянки, яку у відповідності до ст. 11-1 ЦПК України було розподілено судді Ходаківському М.П. Позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Дніпропетровської міської ради № 52/62 від 11 березня 2015 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вул. Червона Балка, в районі будинку № 30, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, на підставі якого за замовленням позивача ТОВ «Інфініт-Ленд» виготовлено відповідний проект землеустрою. Власником суміжної земельної ділянки в районі будинку № 34 по вул. Червона Балка у місті Дніпрі був [PERSON], який відповідно до вимог чинного законодавства підписав план встановлення та узгодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 27 квітня 2015 року. Проте у квітні 2016 року право власності на вказану суміжну земельну ділянку набула [PERSON], яка відмовляє позивачу в узгодженні меж земельних ділянок, чим унеможливлюється державна реєстрація права власності на земельну ділянку, відведену позивачу. У звязку із зазначеним [PERSON] просив встановити межу між земельними ділянками 30 та 34 по вул. Червона Балка у місті Дніпрі відповідно до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вул. Червона Балка в районі будинку № 30 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд гр. [PERSON], виготовленого ТОВ «Інфініт-Ленд», затвердженого Головним управлінням Держземагентсва у Дніпропетровській області 13 липня 2015 року; визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вул. Червона Балка, 30 без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON]; судові витрати просив покласти на відповідача. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглянути дану цивільну справу без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом надання оголошення у засобах масової інформації, причини неявки не повідомила. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач та третя особа належним чином повідомлялися про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за їхньої відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, рішенням Дніпропетровської міської ради № 52/62 від 11 березня 2015 року [PERSON] надано дозвіл розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Червона Балка в районі будинку № 30 площею 0,1000 га (а.с. 33-34, 35-36, 124-125, 126-127). На підставі цього рішення на замовлення позивача ТОВ «Інфініт-Ленд» виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по вул. Червона Балка в районі будинку № 30, який 13 липня 2015 року погоджено із Головним управлінням Держземагентсва у Дніпропетровській області (а.с. 10-54). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1202580642015 від 13 липня 2017 року, виданого [PERSON], вбачається, що земельній ділянці в районі будинку № 30 по вул. Червона Балка у місті Дніпропетровську площею 0,0104 га присвоєно кадастровий номер 1210100000:03:164:0044 (а.с. 95-96). Управлінням Держземагентства у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області 25 серпня 2015 року складено висновок № 04-03/250615/1, згідно з яким виключно в розрізі земельного законодавства погоджено проект землеустрою щодо відведення гр. [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червона Балка в районі будинку № 30 площею 0,1000 га, за рахунок земель, не наданих у власність або користування (а.с. 102-103). Судом також встановлено, що актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 27 квітня 2015 року із [PERSON] власником суміжної земельної ділянки № 34 по вул. Червона Балка у місті Дніпропетровську погоджено межі земельних ділянок № 30 та № 34 по вул. Червона Балка у місті Дніпропетровську (а.с. 54). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2016 року на користь [PERSON] було відчужено домоволодіння, розташоване за адресою: місто Дніпро, вул. Червона Балка, буд. 34 (а.с. 128-129). [PERSON] як власника суміжної земельної ділянки у відповідності до ч. 1 ст. 106 Земельного кодексу України, якою визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними, двічі було запрошено для погодження меж земельних ділянок № 30 та № 34 по вул. Червона Балка у місті Дніпро, проте остання не зявилася (а.с. 117-119, 120-123). Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу України що власники земельних ділянок зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Згідно із вимогами ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори, у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства. Між тим, органами місцевого самоврядування до сьогоднішнього дня так і не вирішено по суті спір стосовно меж земельної ділянки (а.с. 104-116). Відповідно до ч. 3 ст. 1 Земельного кодексу України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно із п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітета України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Положеннями статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тобто дії відповідача щодо відмови від підпису акта погодження меж земельної ділянки є такими, що порушують права позивача на приватизацію земельної ділянки та частину 2 статті 152 Земельного кодексу України. Аналіз наведених норм права та встановлених судом обставин справи дає можливість зробити висновок про обґрунтованість позовних вимог, у звязку із чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, вул. Червона Балка, 30, без погодження меж із суміжним землекористувачем [PERSON] та у відповідності до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вул. Червона Балка в районі будинку № 30 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд [PERSON], виготовленого ТОВ «Інфініт-Ленд», затвердженого Головним управлінням Держземагентсва у Дніпропетровській області 13 липня 2015 року. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивача понесенні останнім витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved