Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області звернувся позивач та просив суд визнати за ним право на земельний пай середнім розміром 2,87 умовних кадастрових гектарах у акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Свою вимогу обґрунтовував тим, що він є спадкоємцем [PERSON], яка згідно з додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю в розмірі 1523,1 гектарів, виданого акціонерному товариству пайовиків «Зоря», була учасником цього товариства, отже відповідно до указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мала право на визначення земельної частки (паю) у колективній власності на землю без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Після смерті [PERSON] це право у порядку спадкування перейшло до позивача. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві голова адміністрації [PERSON] просить слухати справу у відсутності представника адміністрації, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 60). Представник відповідача відділу Держземагентства у Миронівському районі Київської області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності (а.с. 58). Представник відповідача Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просить слухати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 61). Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Зоря», будучи належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не делегувало, проти задоволення позову не заперечило, клопотання про відкладення справи не надало (а.с. 126). Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи відповідачів, не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. 1 ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернувся по судовий захист у зв'язку із невизнанням відділом Держземагенства у Миронівському районі Київської області його права на отримання в порядку спадкування земельного паю середнім розміром 2,87 умовних кадастрових гектарів в акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с. 27). Під час судового засідання судом встановлено, що згідно з списком громадян - членів акціонерного товариства пайовиків «Зоря», який є додатком № 1 до державного акту на право колективної власності на землю, яка знаходиться на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, [PERSON] була членом цього товариства, про що свідчить запис під № 413 (а.с. 102). Абзацом 2 ст. 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до абзацу 3 ст. 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (ст. 2 Указу). Таким чином, [PERSON], будучи членом акціонерного товариства пайовиків «Зоря», відповідно до наведених норм Указу мала право на земельну частку (пай) із земель колективної власності належних цьому підприємству, згідно державного акту на право колективної власності на землю, виданого Владиславською сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області від 28 грудня 1994 року. Відповідно до свідоцтва про смерть від 03 червня 1997 року серії [NUMBER], виданого Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області, [INFO] року померла [PERSON] (а.с. 10). Згідно з свідоцтвом про народження від 27 травня 1948 року серії [NUMBER], виданого Владиславською сільською радою Миронівського району Київської області, позивач є сином померлої [PERSON] (а.с. 9). Будучи спадкоємцем першої черги (про що свідчить копія спадкової справи), позивач 15 серпня 2001 року за № 606 надав до Миронівської державної нотаріальної контори по спадковій справі № 439/2001 заяву, якою прийняв спадщину померлої [PERSON]. Таким чином, позивач, будучи єдиним спадкоємцем померлої [PERSON], 15 серпня 2001 року прийняв її спадщину за законом. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Оскільки на момент смерті спадкодавець [PERSON] мала право на отримання в акціонерному товаристві пайовиків «Зоря» села Владиславка Миронівського району Київської області земельної частки (паю), то це право відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України увійшло до складу спадщини, і перейшло від спадкодавця до спадкоємця, яким є позивач (ст. 1216 Цивільного кодексу України). Відповідно до витягу з технічної документації з паювання земель та розрахунку вартості земельної частки (паю) акціонерного товариства пайовиків Зоря» по Владиславській сільській раді, середній кадастровий розмір паю становить 2,87 умовних кадастрових гектарів (а.с. 29). Тобто до позивача, після смерті його матері, у порядку спадкування за законом перейшло право на отримання земельного паю середнім розміром 2,87 умовних кадастрових гектарів. На підставі ст. ст. 81, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 373, 1216 - 1218, 1223, 1225, 1296 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved