Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та просить постановити рішення, яким розірвати між нею та відповідачем [PERSON] шлюб, реєстрація якого відбулася 25.11.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 1228. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишити «Михайленко». Одночасно із розірванням шлюбу, позивач просить визнати автомобіль марки Renault Fluence білого кольору, державний номер [NUMBER], 2015 року випуску, шасі VFILZBLOE 54142486, який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 25.12.2015, зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON], спільним майном подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цього автомобілю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони втратили повагу один до одного й збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та її уявам про шлюб і сім'ю. Позивач вказує, що шлюб з відповідачем став носити формальний характер, у звязку із чим збереження цього шлюбу є недоцільним. Позивач заявив про неможливість примирення між сторонами. Крім того, позивач зазначає, що під час шлюбу подружжям, на потреби родини, був придбаний автомобіль. Посилаючись на норми статті 60 та 70 СК України позивач просить визнати вказане майно спільним подружнім майном, визнавши за нею право власності на ? цього майна. Ухвалою суду від 11.06.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 520/5251/18. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження й призначено підготовче засідання. В підготовче судове засідання зявились позивач [PERSON], представник позивача адвоката [PERSON] та відповідач [PERSON] Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до\~частини третьої\~статті 200\~ЦПК\~України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд встановив наступне. Шлюб між громадянами України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], був укладений 25 листопада 2006 року та зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації шлюбів за актовим записом №1228 (свідоцтво про шлюб серія І-ЖД №0411021). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінене на «Михайленко». Під час перебування у шлюбі у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей: 18 січня 2001 року дочка, [PERSON], народження якої зареєстроване 02.10.2001 відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси за актовим записом № 1171; 24 квітня 2012 року син, [PERSON], народження якого зареєстроване 08.05.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції за актовим записом № 3732. 22.12.2015, під час перебування у шлюбі, за відповідачем, на підставі договору купівлі-продажу № 5393/142482, був зареєстрований автомобіль RENAULT FLUENCE, державний реєстраційний номер ВН-6287 ЕХ, 2015 року випуску, білого кольору, шасі VFILZBLOE 54142486. У квитанції № ПН 4051 від 22.12.2015 р. вартість автомобілю вказана в розмірі 517294 грн. Відповідно до\~статті 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». У статті 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Суд бере до уваги, що розлад у стосунках між подружжям [PERSON] є тривалим. Конфлікт носить стійкий характер, що може негативно вплинути на формування світогляду їх дітей та формування поглядів на значення родини, яка за своєю суттю є соціальною групою, що складається з чоловіка та жінки, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу. Першоосновою розвитку дитини як особистості в першу чергу є виховання дітей у сім'ї. У відповідності до частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В силу\~статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно зі\~статтею 24\~Сімейного кодексу\~України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, відповідно до якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» розяснено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З врахуванням того, що жоден з подружжя [PERSON] не бажає примиритися, суд доходить висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Outcome: approved