Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення грошових коштів. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 вересня 2019 року позивач є спадкоємцем померлого батька [PERSON] з недоотриманої ним пенсії у розмірі 44356,50 грн. 23 вересня 2019 року позивач звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про отримання успадкованих коштів, однак виплата склала 8902,32 грн. На письмове звернення щодо виплати недоотриманих грошових коштів у розмірі 35454,50 грн. відповідачем надана відповідь, що здійснити виплату неможливо, посилаючись на ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто управлінням виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У зв`язку з чим, просив стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на його користь грошові кошти у розмірі 35454,18 грн. недоотриманої суми пенсії, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , але не була отримана ним за життя, які набуті [PERSON] у порядку спадкування за законом відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 вересня 2019 року. Відповідач Маріупольське об`єднане УПФУ Донецької області надіслав відзив на позовну заяву від 29 липня 2020 року, у якому зазначає, що даний спір має ознаки публічно-правого спору, тому вважає, що дана справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та підсудна Донецькому окружному адміністративному суду. При цьому вказує, що до спірних правовідносин застосовується положення ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому управлінням виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, а саме за період з 22 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року у розмірі 8902,32 грн., тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. 30 липня 2020 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що посилання відповідача на те, що справа має ознаки публічно-правового спору та підсудна Донецькому окружному суду, не відповідає дійсності, адже з наведених у позові фактичних обставин та доданих до неї документів вбачається наявність спору приватного характеру, який обумовлений порушенням приватного права спадкоємця на отримання коштів. Вказує, що факт прийняття спадщини після смерті підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Посилання відповідача на ч.1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не мають жодних правових підстав, оскільки жодних доказів на підтвердження наявності вини її батька [PERSON] не надано, та наявність або відсутність вини не може бути інкримінованою лише за судженням установи пенсійного фонду. Тому обмеження відповідачем суми недоотриманої пенсії, яка входить до спадкової маси, трирічним терміном є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству та Конституції України. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 липня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено сторонам у справі їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача не з`явився з невідомих суду причин, про розгляд повідомлений належними чином. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом установлено, що відповідно до довідки від 12 травня 2018 року № 0000533884 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з с. Роздольне Старобешівського району Донецької області, фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про смерть від 09 квітня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] у с. Роздольне Старобешівського району Донецької області, про що складений актовий запис № 573. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30 листопада 1982 року батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 67. Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 вересня 2019 року, виданим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Стадник О.О., спадкоємцем до зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син - [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з недоотриманої пенсії у розмірі 44356,50 грн. Відповідно до листа від 02 жовтня 2019 року № 1349/Л-19-01-09, за підписом начальника Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області Полив`яного І., виплата недоотриманої пенсії [PERSON] , який помер [INFO] , здійснено разовим дорученням через відділення поштового зв`язку в розмірі, визначеному ст. 46 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплату здійснено за період з 22 вересня 2016 року по 30 червня 2017 року у розмірі 8902,32 грн. Оцінка доказів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. При цьому, обставини, що стосується перерахування та відповідно отримання суми пенсії за віком у розмірі 8902,32 грн. не заперечувалися жодною із сторін, тому вони відповідно до ст. 81 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають. Предметом спору (зміст позовних вимог) між сторонами є стягнення нарахованої, однак не виплаченої у повному обсязі пенсії за віком, яка входить до спадкової маси у розмірі 35454,18 грн., ці обставини стороною відповідача не спростовані. Мотиви суду. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. Позивач наводить аргумент, що відповідачем сплачену недоотриману пенсію спадкодавця у розмірі 8902,32 грн., на його звернення відповідач повідомив, що ним виплачено недоотриману пенсію за минулий час за три роки до дня звернення за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 наведеного Закону у відповідача були відсутні. З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно з якими сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги на суму 35454,18 грн. ґрунтуються на нормах ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та підлягають задоволенню. При цьому обставини щодо недоплати указаної суми відповідачем не спростовані. Щодо аргументів про непідсудність справи суду загальної юрисдикції, то суд виходить із висновків постанови Верховного Суду у справі № 527/758/17-ц від 05 липня 2018 року, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України необхідно враховувати до спірних правовідносин. З огляду на те, що спірна сума уже нарахована відповідачем, але не сплачена, слід дійти висновку, що належним способом захисту прав буде саме стягнення суми в розмірі 35454,18 грн. з відповідача, з урахуванням приписів ст. 5 ЦПК України, ст. 16 ЦК України, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Оскільки позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved