Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про захист прав споживача та відшкодування шкоди, завданої втратою прийнятого до перевезення вантажу. Дана позовна заява мотивована тим, що 12.11.2014 року між позивачем та ТОВ «Делівері» було укладено договір перевезення вантажу у формі квитанції про прийом вантажу № [NUMBER]. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязався прийняти належний позивачу вантаж, вартість якого була оцінена сторонами в 15000 грн., на складі, розташованому у будівлі 5 по вул. Складській у м. Донецьку, доставити вантаж 01.12.2014 року до складу, розташованому у будівлі 9 по пров. Малогородському у м. Словянську та видати вантаж позивачу, а позивач зобовязався передати та прийняти вантаж, а також сплатити вартість перевезення. Свої обовязки позивач виконав належним чином, передав вантаж відповідачу та сплатив вартість перевезення у сумі 175,50 грн. Проте, порушивши приписи статті 909 ЦК України, 01.12.2014 року відповідач не видав позивачу вантаж, а працівники відповідача в усній формі повідомили йому, що його вантаж було втрачено та запропонували почекати декілька днів протягом яких відповідач вдасться до заходів щодо розшуку вантажу. Про результати розшуку позивачу повідомлено не було і 12.12.2014 року він звернувся до відповідача, як було запропоновано працівниками служби безпеки відповідача, із заявою про розшук належного йому вантажу. Але ніякої відповіді за результатами розгляду його заяви він також не отримав, а працівники відповідача у телефонних розмовах пропонували йому зачекати ще деякий час, оскільки розшук вантажу ще триває. Враховуючи відсутність будь-якої письмової відповіді стосовно місцезнаходження належного йому вантажу, позивач, вважаючи належний йому вантаж втраченим відповідачем, а умови договору перевезення невиконаними, 15.07.2015 року, відповідно до ст. 925 ЦК України, предявив відповідачу претензію про відшкодування збитків у розмірі вартості втраченого відповідачем вантажу, проте знову претензія залишилась не розглянутою та не задоволеною відповідачем. Враховуючи приписи ч. 9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 924 ЦК України, вважає, що відповідач зобовязаний відшкодувати шкоду, завдану йому втратою вантажу у розмірі вартості вантажу, яка за згодою сторін визначена у розмірі 15000 грн. Крім того, враховуючи те, що дотепер відповідач не виконав свої зобовязання в натурі, відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач зобовязаний сплатити ще й пеню у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення за кожний день прострочення у сумі 129600 грн. станом на 16.09.2015 року. У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 27 січня 2016 року в судовому засіданні надала пояснення. аналогічні обґрунтуванню позовних вимог, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Делівері», який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі представника відповідача, що не суперечить вимогам ст. 169 ЦПК України. Третя особа СК «Злагода», будучи повідомленими про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направила, у звязку з чим суд доходить до висновку про можливість розгляду справи без участі представника СК «Злагода», що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Між [PERSON] та ТОВ «Делівері» Склад № 1 було укладено договір перевезення вантажу у формі квитанції про прийом вантажу № [NUMBER] від 29.11.2014 року. Відповідно до умов договору, ТОВ «Делівері» зобовязалося прийняти належний [PERSON] вантаж, вартість якого була оцінена сторонами в 15000 грн., на складі, розташованому у будівлі 5 по вул. Складській у м. Донецьку, доставити вантаж 01.12.2014 року до складу, розташованому у будівлі 9 по пров. Малогородському у м. Словянську та видати вантаж позивачу, а [PERSON] зобовязався передати та прийняти вантаж, а також сплатити вартість перевезення у сумі 175,50 грн. Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Письмовим оформленням договору є квитанція про прийом вантажу № [NUMBER] від 29.11.2014 року, що оформлена [PERSON], яка являлася працівником ТОВ «Делівері», також квитанція містить відтиск печатки Товариства, що у сукупності із поясненнями представника позивача вказує на те, що перевізником у спірних правовідносинах виступало саме ТОВ «Делівері». Таким чином, суд доходить до висновку, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються положеннями договору перевезення, відповідно до яких ТОВ «Делівері» зобовязалося доставити довірений [PERSON] вантаж, вартість якого становить 15000,00 грн. Однак, зазначений вантаж отримувачу доставлений не був з вини відповідача. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідачем не доведено тієї обставини, що мала місце певна подія (страховий випадок), у звязку з настанням якої на страховика СК «Злагода» був би покладений обовязок виплатити страхувальнику страхову виплату. Натомість, на адресу ТОВ «Делівері» м. Київ, вул. Червоноармійська, 15/2 позивачем [PERSON] рекомендованим листом була направлена Претензія про відшкодування завданих йому збитків у розмірі 15000 грн., яке ТОВ «Делівері» отримало 23.07.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що на думку суду підтверджує ствердження позивача про неотримання відправленого вантажу. Відповідно до ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Відповідно до ст. 924 ЦК України, перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Згідно ч. 9 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець зобов'язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Отже, з ТОВ «Делівері» на користь [PERSON]В слід стягнути вартість втраченого вантажу, цінність якого визначена сторонами у квитанції про прийом вантажу № [NUMBER] від 29.11.2014 року у сумі 15000,00 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення за кожний день прострочення у сумі 129600 грн. станом на 16.09.2015 року, суд виходить з наступного. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення за кожний день прострочення з 02.12.2014 року по 15.09.2015 року дорівнює 129600 грн. (15000 грн. х 3 % х 288 днів). Але, згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня нараховується не на вартість вантажу, а на вартість роботи (послуги), яка відповідно до квитанції про прийом вантажу № [NUMBER] від 29.11.2014 року складає 175,50 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення за кожний день прострочення у сумі 1516,32 грн. (175,50 грн. х 3 % х 288 днів). Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-УІ від 08.07.2011 року, судовий збір за подачу позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Таким чином, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави потрібно стягнути судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial