Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Держави Україна в особі територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську, Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди. Дана позовна заява обґрунтована тим, що 07.02.2019 року позивач звернувся до директора державного територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Краматорську, [PERSON] , з заявою про вчинення кримінального правопорушення заступником керівника Краматорської місцевої прокуратури [PERSON], який під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 12014050390002670 від 06.12.2014 року систематично не вживав заходів до проведення слідчих дій в розумні строки щодо яких було задоволено клопотання про їх проведення іншим процесуальним керівником, прокурором Краматорської місцевої прокуратури Донецької області Василенко О.В. За наявності в матеріалах кримінального провадження достатніх доказів прокурор [PERSON] не використав надані йому як прокурору повноважень згідно з КПК України та не повідомив [PERSON] (генерального директора ТОВ «Украгропромбуд» про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема: зловживання посадовою особою юридичної особи приватного права службовими становищем, що спричинило істотну шкоду 5,5 мільйонів грн. ТОВ «Украгропромбуд» та 524400,00 грн. Державі Україна, та вчинив розтрату майна ТОВ «Украгропромбуд» в особливо великих розмірах у складі організованої злочинної групи. Слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, [PERSON] не пізніше 24 годин після подання заяви повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, досудове розслідування не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику [PERSON] не надав, чим порушив вимоги ст. 3, 19 Конституції України, ст. 214 КПК України ст.ст. 3, 5, 8, 27 Закону України «Про державне бюро розслідувань» та не виконав покладені на нього завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування злочинів, не захистив права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави. Спричинена позивачу моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінювалися одне одним: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 150228,00 грн., яку визначає на підставі методики професора [PERSON] та вважає її такою, що спроможна обгрунтовати грошовий еквівалент його душевних страждань. Просить суд стягнути з Держави Україна за представництвом територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорськ моральну шкоду, спричинену порушенням права [PERSON] здійснювати безпосередньо управління державними справами, права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 07.02.2019 року та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи центрального виконавчого органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статей, 3, 5, 8, 9, 13, 19, 34, 38, 40 Конституції України та частини 1 статті 214, статті 219 Кримінального процесуального кодексу України, порушенням права [PERSON] на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 10, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до статей 8, 10, 19, 21 Загальної декларації прав людини (прийнята Генеральною Ассамблеею ООН 10 грудня 1948 року), відповідно до статей 14, 19, 25 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року), в сумі 150228,00 гривен. Відповідачем - Територіальним управлінням бюро розслідувань у м. Краматорську, суду наданий письмовий відзив на позов [PERSON] , відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечують, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивач може реалізувати своє право на оскарження бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України, зокрема ст.ст. 303-308 КПК України. Згідно з Постановою Верховного Суду у складі колегії другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 року по справі № 199/1478/17, - шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіянні шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи з загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 ЦК України цього Кодексу). Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Позивач повинен надати докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Лише незгода позивача з прийнятими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорськ Якунін М.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню письмово відзиву на позов. Відповідач - Державна казначейська служба України, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, причини його неявки не повідомив. Допитаний в якості свідка відповідно до ст. 92 ЦПК України позивач [PERSON] надав показання, що отримавши лист від Державного бюро розслідувань, яке не відповідало вимогам закону, він відчув почуття обурення, гніву, відчаю та не впевненості в майбутньому. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що позивача [PERSON] знає давно, йому відомо, що [PERSON] завжди обурюється, коли порушуються його права. Йому відомо, що [PERSON] звертався до ДБР та обурювався, що його права не захищають. Він спостерігав, як [PERSON] переживає негативні емоції у зв`язку з тим, що ДБР самостійно не вносить відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР та [PERSON] вимушений звертатися до суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне. 07.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до директора Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську з заявою, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності заступника керівника Краматорської місцевої прокуратури [PERSON], який під час здійснення процесуального керівництва кримінальному провадженні № 12014050390002670 від 06.12.2014 року систематично не вживав заходів до проведення слідчих дій в розумні строки щодо яких було задоволено клопотання про їх проведення іншим процесуальним керівником [PERSON] . За наявності в матеріалах кримінального провадження достатніх доказів він не використав надані йому як прокурору повноваження згідно КПК України та не повідомив [PERSON] (генерального директора ТОВ «Украгропромбуд») про вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, зловживання посадовою особою юридичної особи приватного права становище, що спричинило істотну шкоду 5,5 млн. грн. ТОВ ««Украгропромбуд» та 524400,00 грн. державі; розтрата майна ТОВ «Украгропромбуд» в особливо великих розмірах, вчинених організованою групою осіб. Листом від 08.02.2019 року за номером С-282 слідчим другого слідчого відділу територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську [PERSON] позивачу надана відповідь, в якій роз`яснені положення ст. 214 КПК України та зазначено, що зі змісту заяви [PERSON] не вбачається достатніх об`єктивних даних, які б вказували на вчинення заступником керівника Краматорської місцевої прокуратури [PERSON] того чи іншого кримінального правопорушення під час виконання своїх службових обов`язків. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення моральної шкоди на його користь, суд виходить з наступного. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу). Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконні дії слідчого ДБР, яка полягає у невнесенні його заяви про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у передбачений ч. 1 ст. 214 КПК України термін, тому відсутні спеціальні підстави для відшкодування моральної шкоди, передбачені ч. 2 ст. 1167 та ст. 1176 ЦК України. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. 1167 України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Тобто. позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричинено шкодою. Частиною 1 статті 214 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Проте у випадку невиконання слідчим або прокурором вимог ст. 214 КПК України, на законодавчому рівні передбачена можливість для позивача захистити свої права, свободи та інтереси у кримінальному провадженні шляхом звернення зі скаргою до слідчого судді. Так, ч. 1 ст. 303 КПК України передбачає можливість оскарження на досудовому провадженні рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Тобто, звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, особа реалізує своє процесуальне право на оскарження, що відображенням принципу змагальності (ст. 22 КПК України) та принципу оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК України). Крім того, показання свідка [PERSON] та допитаного в якості свідка [PERSON] , щодо того, що позивач відчуває негативні емоції у зв`язку з протиправними діями службових осіб ДБР, суд не вважає допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження факту спричинення позивачу моральних страждань в розумінні ст. ст. 78-80 ЦПК України. Надане представником відповідача - територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорську та долучено до матеріалів справи рішення Слов`янського мськрайонного суду Донецької області від 04 липня 2019 року суд до уваги не приймає, оскільки воно не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України, не містить встановлених обставин, які не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed