Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] до відповідача «ЗАВОД «МАЯК» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 56 047, 12 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.06.2020 по день ухвалення судового рішення. Вимоги позову мотивує тим, що перебував з відповідачем в трудових відносинах до 01.06.2020. 01.06.2020 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте в день звільнення йому не була виплачена нарахована заробітна плата. Згідно з довідкою №453 від 10.08.2020 станом на момент звільнення позивачу нараховано але не виплачено заробітну плату за період з 22.02.2020 по 01.06.2020 в розмірі 56 047, 12 грн. У зв`язку з чим він вимушений звертатись до суду з вказаним позовом. 11.09.2020 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. 23.11.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у відповідності до якого вимоги позову визнає частково, а саме в частині виплати заробітної плати в розмірі 56 047, 12 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заперечував в повному обсязі, посилаючись на те, що на рахунки відповідача накладені арешти, внаслідок чого останній не міг провести розрахунки з позивачем в день звільнення останнього, отже вина відповідача відсутня 27.11.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої зазначає, що доводи викладені у відзиві не заслуговують на увагу, оскільки відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах, підтвердженням чого є копія трудової книжки. 01.06.2020 позивач був звільнений згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією наказу №103к. У відповідності до довідки АТ «ЗАВОД «МАЯК» від 10.08. 2020 №453 невиплачена позивачу заробітна плата становить 56 047, 12 грн. Доказів здійснення відповідачем виплати позивачу зазначених коштів в день звільнення та станом на день розгляду справи до суду не надано. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, з наданих до суду матеріалів вбачається, що позивачу в день звільнення не було проведено виплату всіх сум, що належать йому. Так, положеннями ст.43 Конституції України гарантоване право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 56 047, 12 грн. Зокрема, відповідач вимоги позову в цій частині визнав. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток завесь час затримки по день фактичного розрахунку. Вбачається, що постановою державного виконавця від 14.11.2017 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках відповідача. Разом з тим, відповідачем не надано доказів оскарження ним зазначеної вище постанови про накладення арешту, або здійснення дій які б свідчили про намагання останнього виконати обов`язок передбачений ст. 116 КЗпП України. З огляду на вказане, суд вважає необґрунтованими посилання сторони відповідача на відсутність вини у затримці проведення розрахунку з позивачем при звільненні останнього. З приводу розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд зазначає наступне. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100(далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку, наведеного позивачем. У відповідності до довідки 10.08. 2020 №453 середньоденна заробітна плата позивача складає 750,68 грн. З огляду на зазначені вище обставини, вбачається, що період затримки розрахунку при звільненні позивача складає: з 02.06.2020 по 21.12.2020 (день ухвалення рішення по справі) - 141 робочих дні. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: (750, 68 (середньоденна заробітна плата) * 141 (робочих днів затримки розрахунку) = 105 845, 88 грн. При цьому з вказаної суми мають бути відраховані обов`язкові платежі до державного бюджету. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем повністю доведені позовні вимоги, а відповідачем ці доводи та розрахунки позивача не спростовані, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими. Разом з тим, суд вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин висновки Великої палати Верховного суду викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, з урахуванням принципу розумності, справедливості та пропорційності, суд ураховує ту обставину, що про тяжкий фінансовий стан підприємства позивач був обізнаний. Фінансова неспроможність відповідача своєчасній виплаті заборгованості по заробітній платі не виключає відповідальність відповідача. Проте, суд ураховує ту обставину, що постановою державного виконавця Оболонського районного відділу ДВС від 24.11.2017 накладено арешт на всі рахунки боржника АТ «ЗАВОД МАЯК», що є загальновідомим фактом, що спричинило невиконання обов`язку відповідача по своєчасній виплаті заробітної плати, що суд враховує при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд з урахуванням принципу співмірності та пропорційності завданої позивачу шкоди, з урахуванням вкрай тяжкого фінансового становища відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК», який через арешт рахунків по зведеному виконавчому провадженню, не має можливості здійснювати фінансово-господарську діяльність та погашення заборгованості із заробітної плати, вважає доцільним зменшити розмір середнього заробітку з урахуванням розміру заборгованості по заробітної плати в розмірі 56 047, 12 грн. з 105 845, 88 грн. до 60 000 грн., що буде достатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені, співмірним із розміром заборгованості, та не призведе до знищення відповідача через непомірний тягар компенсаційних витрат. Отже, на підстав викладено, суд приходить до переконання, що з відповідача АТ «ЗАВОД МАЯК» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60 000 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач на підставі положення п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати в мінімально визначеному законодавством розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial