Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

До Пологівського районного суду Запорізької області надійшов вказаний позов. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач у справі [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина, оскільки вона не задовольняє його потреб, безвідповідально ставиться до його благополуччя та розвитку, не піклується про його фізичний та духовний розвиток. Крім того, відповідач не забезпечує належних та безпечних умов проживання сина, оскільки в їхньому будинку виникла пожежа внаслідок загорання мішків із соломою, а дитина ходила по вулиці роздягнена. На момент відвідування родини комісією [PERSON] перебувала у стривоженому стані через пожежу і плакала, її співмешканець [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, а дитина знаходилася у сусідки [PERSON] , яка повідомила про пожежу. У будинку було брудно, речі були розкидані. На момент виявлення малолітній [PERSON] був дуже брудний, одягнений у тоненькі штани, легку весняну куртку, без спідньої білизни, дитина не відповідала віковим нормам за розвитком, не розмовляла, а лише видавала певні звуки. У зв`язку з цим позивач просить постановити судове рішення про відібрання малолітнього [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але разом з висновком служби у справах дітей Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 09 листопада 2021 року, наданого на виконання ухвали суду від 26 жовтня 2021 року, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами, в якій позовні вимоги підтримала повністю і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та без фіксування судового засідання технічними засобами, в якій позовні вимоги визнала, відзив на позов не подала, будь-яких клопотань, усних або письмових доказів суду не надала. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Так, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 січня 2017 року судом встановлено, що відповідач у справі є матір`ю малолітнього [PERSON] [INFO] . Як встановлено судом з копії акта проведення оцінки рівня безпеки дитини від 03 березня 2021 року, за дитиною доглядає мати, яка, зі слів односельців, страждає на розумові розлади, та її співмешканець, який на момент відвідування комісією перебував у стані алкогольного сп`яніння. Дитина не розмовляє на рівні її віку, поруч з дитиною відчувався неприємний запах, одяг дитини був брудний і не відповідав віку та сезону, дитина була брудна та занедбана. Помешкання, де проживає родина, перебувало в антисанітарному стані, там сталася пожежа. Дитина була виявлена у зв`язку зі зверненням сусідів після виявлення ними пожежі. Крім того, у вказаному акті зазначено, що на момент відвідування дитину було дуже небезпечно залишати за місцем її постійного проживання. У зв`язку з цим комісія дійшла висновку про необхідність негайного вилучення хлопчика, проти чого не заперечували його мати та її співмешканець. З копій довідок виконавчого комітету Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 03 березня 2021 року №234 та від 03 березня 2021 року №218 судом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані син [PERSON] [INFO] та співмешканець [PERSON] [INFO] . З копії характеристики на [PERSON] , виданої виконавчим комітетом Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 03 березня 2021 року №219, судом встановлено, що відповідач у справі за місцем проживання характеризується негативно як жінка, яка немає ніяких навиків до господарювання, як несамостійна і безвідповідальна мати, яка нездатна самостійно приймати коректні рішення і зважувати свої вчинки, не має жодних засобів до існування. Як встановлено судом з копії акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 03 березня 2021 року, в результаті обстеження помешкання було виявлено наслідки пожежі: в одній кімнаті пропалена підлога, приміщення задимлене, але осередків вогню вже ніде не було. Дитина перебувала у сусідів, які забрали її під час пожежі. Мати знаходилася у стресовому стані, їй була надана психологічна допомога. Співмешканець ліквідовував наслідки пожежі у приміщенні. Умови проживання на час огляду були незадовільні. З копії акта з надання соціальної послуги кризового та екстреного втручання від 03 березня 2021 року судом встановлено, що 03 березня 2021 року у період з 14.00 год. до 19.00 год. у зв`язую з пожежею у будинку родині [PERSON] було надано психологічну підтримку і малолітню дитину [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області №21 від 03 березня 2021 року «Про негайне вилучення дитини із сім`ї громадянки [PERSON] » було тимчасово влаштовано до КЗ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. Згідно висновку служби у справах дітей Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 09 листопада 2021 року №01-14/54 служба дійшла висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] від його матері [PERSON] [INFO] без позбавлення її батьківських прав. До такого висновку служба дійшла у зв`язку з тим, що, як зазначено у висновку, після негайного вилучення малолітньої дитини [PERSON] з сім`ї [PERSON] , остання не змінила свого ставлення до своїх батьківських обов`язків, оскільки комісією служби у справах дітей від час чергового обстеження умов проживання родини [PERSON] 07 жовтня 2021 року було встановлено, що сім`я знову не дотримується правил пожежної безпеки: на підлозі стоїть саморобний електрообігрівач; пластикове вікно плавилося від того, що на підвіконні користувалися електроплиткою. Під час перебування малолітнього [PERSON] в КЗ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР спеціалістом-урологом обласної дитячої лікарні м.Запоріжжя 30 березня 2021 року був зроблений консультаційний висновок, згідно якого дитина потребує лікування. Службою у справах дітей [PERSON] була надана згода для супроводу її сина [PERSON] до м.Запоріжжя на госпіталізацію в обласну дитячу лікарню. [PERSON] потрібно було пройти флюорографію і здати тест на COVID-19, чого до цього часу [PERSON] не зробила. На даний час потреба в лікуванні малолітнього [PERSON] є актуальною. Судом враховано, що згідно із ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно із абз.1 і абз.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 берехня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З аналізу досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом встановлено, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та належного утримання свого малолітнього сина, матеріально належним чином не утримує його; не піклується про стан його здоров`я, бо не забезпечує необхідного медичного догляду і лікування дитини, хоча в цьому є нагальна потреба; не піклується про його духовний та фізичний розвиток; не цікавиться ним, у побуті та спілкуванні з оточуючими веде себе неадекватно; не здатна приймати зважені рішення. Проаналізував добуті докази в їх сукупності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина, залишення дитини у матері є небезпечним для здоров`я дитини, і що в інтересах малолітньої дитини відповідно до п.2 ч.1 ст.164 та ч.1 ст.170 СК України це є підставою для відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. При цьому, застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, суд відзначає, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її матір`ю, суд за заявою [PERSON] може постановити рішення про повернення їй дитини відповідно до положень ч.3 ст.170 СК України. Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, в якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач до ухвалення рішення у даній справі не була зобов`язана судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON] , тому відповідно до вимог ч.4 ст.170 СК України вбачаються підстави для стягнення на користь піклувальника (прийомних батьків, батьків-вихователів, усиновлювачів) або установи (закладу), в якому буде перебувати дитина і який буде виконувати функції її державного опікуна, із відповідача [PERSON] аліментів на утримання її малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 10 березня 2021 року, і до повноліття дитини. Вирішуючи питання щодо судових витрат у справі суд керувався положенням п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого судовий збір не справляється за подання, зокрема, заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved