Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з останньої борг за договором позики в розмірі 7455 630грн. Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачами укладений договір позики, і за цим договором позивач передав відповідачам 300\~000 доларів США а відповідачі зобовязались повернути зазначений борг до 01.03.2016 року. Про отримання цих коштів 11.04.2014 року відповідачами була написана розписка. На час подання позову до суду, відповідач борг за розпискою не сплатив, свідомо ухиляється від сплати належних позивачеві коштів, що і стало причиною звернення до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник позивача 18.11.2016 року надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача 18.11.2016 року надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача 18.11.2016 року надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. В судове засідання представник третьої особи ПАТ АК«Південний» не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 03.02.2017 року ,Визнано явку [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу - обовязковою. Проте , сторони вимогу суду щодо їх обовязкової явки у судове засідання не виконали Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи,які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі,не зявилися в судове засідання без поважних причин. Отже, при таких обставинах, суд визнає неявку сторін у судові засідання з неповажних причин та розцінює це, як зловживання останнім своїми процесуальними правами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод ( 995_004 ), ратифікованої Законом від 17.07.97N475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції Проте, сторони нехтує зазначеними нормами права, не зявляючись у судове засідання без повідомлення суду про поважність причин такої неявки, та надання відповідних доказів поважності неявки. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість розглянути справу без участі сторін, за наявними в матеріалах справи доказами. В матеріалах цивільної справи міститься ксерокопія розписки, відповідно до якої [PERSON], [PERSON] отримали від [PERSON] 300\~000 доларів США та зобовязались повернути зазначений борг до 01.03.2016 року. Відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною першою\~статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Одним із видів доказів, згідно ч. 2ст. 57 ЦПК України є письмові докази. Відповідно до ч. ст. 64 ЦПК України, письмові докази як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд, за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Аналіз ст. 64 ЦПКу сукупності із положеннями ст. 138 ЦПК України вказує на те, що копія документа може бути засвідчена суддею. Обставини даної справи, а саме факт позики, сума позики та суб'єкти правовідносин, може підтверджуватись лише оригіналом розписки, і такий документ повинен бути наданий суду і ним досліджений. Згідно зі ст. ст.1046,1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки єдиним доказом у даній справі є розписка, ксерокопія якої надана суду, однак не надано оригінал розписки для огляду в судовому засіданні, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] щодо стягнення боргу за договором позики. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed