Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON], Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Любашівському районі Одеської області, Балтської міжрайонної виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа Управління Пенсійного фонду України в Савранському районі Одеської області про встановлення факту перебування у трудових відносинах і визнання нещасного випадку таким, що стався на виробництві, зобов'язання внесення запису в трудову книжку, та стягнення страхових виплат. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з травня 2007 року по 18.07.2007р. перебував з підприємцем [PERSON] у фактичних трудових відносинах, працював помічником комбайнера без оформлення письмового трудового договору. 18.07.2007р. під час виконання ним трудових обов'язків, а саме виконання робіт по збиранню комбайном «Джон Дір», належним підприємцю [PERSON], зернових культур в СТОВ «Прогрес», с.Мшанець, Старосинявського району, Хмельницької області, з [PERSON] стався нещасний випадок, внаслідок якого він отримав тяжкі тілесні ушкодження, що згідно виписки з акта огляду МСЕК спричинили йому 60% втрати працездатності. Вказані обставини підтверджуються актом про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, по формі Н-1, а також актом розслідування нещасного випадку, що стався 18.07.2007р., по формі Н-5. При зверненні позивача до районного відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України з проханням про надання матеріальної допомоги у зв'язку з настанням нещасного випадку йому було відмовлено з посиланням на те, що підприємець [PERSON] у цьому фонді на обліку не перебуває, а також на те, що між останнім і заявником на час, коли стався цей нещасний випадок не було укладено письмового трудового договору. 05.05.2008р. державним інспектором Котовського відділу промислової безпеки і охорони праці складений припис №1, яким встановлено ряд порушень вимог законодавства про охорону праці підприємцем [PERSON] і запропоновано провести розслідування нещасного випадку, визнати нещасний випадок пов'язаний з виробництвом. Внаслідок отриманих травм, що отримані на виробництві, позивач в період з 18.07.2007р. по 31.07.2007р. знаходився на обстеженні та лікуванні в реанімаційному та нейрохірургічному відділенні Хмельницької обласної лікарні. Після проходження курсу лікування, рішенням МСЕК від 05.11.2011р. позивачеві встановлено 60% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом другої групи безстроково. [PERSON] було складено акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по формі Н-1, який затверджений головою комісії [PERSON] 17.06.2008р. та підписаний членами комісії, тобто відповідно до вимог ст. 22 ЗУ «Про охорону праці» [PERSON] було організовано розслідування нещасного випадку. Котовським відділом промислової безпеки та охорони праці ТУДГПН складені [PERSON] акти розслідування визнанні такими, що не відповідають вимогам Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві та був складений припис за формою Н-9 з вимогою усунути недоліки в актах Н-5 та Н-1. З невідомих позивачеві причин [PERSON] зазначені вимоги припису усунуто не було, у зв'язку з чим [PERSON] позбавлений можливості отримати страхові виплати та вирішити питання про пенсійне забезпечення. Встановлення факту перебування в трудових відносинах та визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом необхідно [PERSON] для виникнення права на отримання страхових виплат та вирішення в подальшому питання про пенсійне забезпечення та внесення до загального стажу роботи. Позивач 19.02.2014р. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та вказував на те, що вирішення заявлених вимог сприятиме реалізації його прав щодо соціального забезпечення. Просив суд задовольнити його позовні вимоги, особливо ті, що стосуються встановлення факту перебування його в трудових відносинах з підприємцем [PERSON]. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] не визнала позовні вимоги, заперечувала проти їх задоволення. Представник відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Любашівському районі Одеської області - начальник відділення Рибачук Т.М., в судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення проти позову в яких не визнав позовні вимоги [PERSON]. Представник відповідача Балтської міжрайонної виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 19.02.2014р. в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Представник третьої особи - УПФУ в Савранському районі вирішення питання щодо задоволення позовних вимог поставив на розсуд суду. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думки сторін викладенні ними в процесі розгляду справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено. Згідно положень ч.1 ст.24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. Отже, за змістом п.6 ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір має обов'язково укладатись у письмовій формі у випадку укладення трудового договору між працівником та фізичною особою. В даному випадку, трудовий договір було укладено між працівником [PERSON] та підприємцем [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.24 цього кодексу, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Проте, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи (ч.4 ст.24 КЗпП України). Крім того, факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з ФОП [PERSON] визнавався самим [PERSON] під час розгляду відносно нього кримінальної справи за ч. 1 ст. 172 КК України, провадження по якій закрито з нереабілітуючих підстав (а. с. 7). За таких обставин, суд дійшов висновку, що [PERSON] дійсно з травня 2007 року і по 18.07.2007р. перебував з підприємцем [PERSON] у трудових відносинах, оскільки [PERSON] у травні 2007 року був фактично допущений підприємцем [PERSON] до роботи помічником комбайнера, виконував дану роботу до 18.07.2007р. та отримував за неї від останнього заробітну плату (а. с. 19). Враховуючи наведене, а також те, що законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту перебування в трудових відносинах, вимоги позивача в частині встановлення факту перебування ним з підприємцем [PERSON] в зазначений період в трудових відносинах є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч.2 ст.256 ЦПК України та роз'яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються в судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст.22 Закону України від 14.10.1992р. № 2694-XII «Про охорону праці», п.п.10, 13, 38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ №1112 від 25.08.2004р. (яка була чинною на час складання акту №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, на потерпілого [PERSON], затвердженого підприємцем [PERSON] 17.06.2008р.) роботодавець повинен організовувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов'язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов'язана з'ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування нещасного випадку за відповідною формою. У судовому порядку факт нещасного випадку встановлюється лише у разі ліквідації підприємства-роботодавця (ч.2 п. 26 цього Порядку). Отже, законом визначено порядок установлення факту нещасного випадку на виробництві. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що про нещасний випадок, який стався з [PERSON] 18.07.2007р. на полі СТОВ «Прогрес», с.Мшанець, Старосинявського району, Хмельницької області, був складений акт №1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом по формі Н-1, який затверджений головою комісії -керівником підприємцем [PERSON] 17.06.2008р. та підписаний членами комісії в складі головного спеціаліста з питань охорони праці та атестації робочих місць УПСЗН Савранської РДА Бершадським О.С. і представника трудового колективу підприємця [PERSON] [PERSON], тобто відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про охорону праці»підприємцем [PERSON] було організовано розслідування даного нещасного випадку. Незгоди потерпілого із змістом актів про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 і Н-5 станом на день розгляду даної справи не має. Таким чином, вимога про встановлення факту нещасного випадку на виробництві не підлягає задоволенню. Вимоги [PERSON] щодо зобов'язання [PERSON] внести запис в трудову книжку позивача і зарахувати до загального стажу час його перебування в трудових відносинах з ФОП і втрати 60% працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві не підлягає задоволенню з тих підстав, що зазначені вимоги дублюють вимогу про встановлення факту перебування в трудових відносинах позивача з ФОП [PERSON] і є лише її похідними. Вимога [PERSON] про стягнення на його користь страхових виплат у вигляді 60% середньомісячної заробітної плати за період з 18.07.2007р. по 05.11.2008р. позивачем під час судового розгляду справи не доведена. Суд вважає, що звернення [PERSON] із зазначеною вимогою є передчасним, оскільки позивачем не надано суду доказів, що відмови нарахування та виплати зазначених страхових виплат Балтською міжрайонною виконавчою дирекцією Одеського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. З урахуванням того, що задоволенню підлягає вимога щодо визнання факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем [PERSON], суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь держави суму судового збору, що підлягає сплаті при зверненні до суду з позовом відповідної категорії. На підставі викладеного,

Outcome: partial