Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач [PERSON] із позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», згідно якого просив визнати недійсним пункт 1.1. Іпотечного договору, укладеного 27 квітня 2007 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що під час укладення вказаного договору іпотеки були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення оскаржуваного договору, оскільки майнові права на незакінчену будівництвом квартиру [ADDRESS] не могли бути предметом іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Богданова А.П. проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначаючи, що норми Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» законодавчо закріплювали можливість укладання договорів іпотеки, в тому числі стосовно майнових прав на незавершений будівництвом об'єкт нерухомості, а тому вимоги позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, вважає можливим задовольнити даний позов, виходячи із нижче викладених підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] укладено Іпотечний договір. Згідно п. 1.1. вказаного Іпотечного договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту №2007/36-19/16 від 27.04.2007 р., укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, майнові права на незакінчену будівництвом квартиру [ADDRESS], надалі за текстом - «Предмет іпотеки». Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору №0704/9 про резервування квартири та порядку погашення облігацій від 10 квітня 2007 року, що укладений між позивачем та ТОВ «Одеський центр дозвілля» та договору купівлі-продажу цінних паперів №Б-52/01/2007 від 10 квітня 2007 року, що укладений між позивачем та АКБ «Інвестбанк», а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (п. 1.1.1. Іпотечного договору). Зазначений Іпотечний договір від 27 квітня 2007 року, що укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] - посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. 27.04.2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 900. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. За ст. ст. 1, 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки, застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-УІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, в тому числі і до Закону України «Про іпотеку». Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, за таких умов: нерухоме майно належить Іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо Іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація, нерухоме майно може бути відчужене Іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення, нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити права на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмету іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначений вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором, водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Станом на 27.04.2007 року, на час укладення оспорюваного Іпотечного договору, стаття 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка була чинною з 12 травня 2006 року до 14 січня 2009 року, не визначала майнові права як предмет іпотеки, в зв'язку із чим при укладенні вказаного договору були порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути предметом іпотеки. Суд відхиляє твердження представника відповідача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», оскільки цей Закон має вузьку сферу застосування і не може застосовуватися до відносин щодо надання кредиту, забезпеченого іпотекою, якщо ці відносини не передбачають перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами та застосування механізму управління майном. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у відповідних постановах судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року №6-168цс12, від 2 грудня 2015 року № 6-1502цс15 та від 10 лютого 2016 року № 6-2250цс15. Згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, за правилом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що умови п. 1.1. Іпотечного договору, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] 27 квітня 2007 року, не відповідали вимогам, діючих на час укладання цього договору, норм законодавства, що є підставою для визнання його недійсним. З'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved