Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 03 вересня 1992 року. Нещодавно йому стало відомо, що в даному будинку зареєстрована [PERSON] , яка за міцем реєстрації не проживає. Оскільки він є власником будинку, але позбавлений у повній мірі використовувати своє право власності, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В судовому засідання позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, зазначених у ньому та пояснив, що з відповідачкою вони товаришували, їй потрібно було зареєструвати своє місце проживання, тому він зареєструватися у його будинку. Потім вона переїхала в інше місто, зв`язок з нею втрачений, не спілкуються близько 20 років. Він просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням для оформлення субсидії. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області Книш Є.С. в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] не бачив близько 10 років. Вона зареєстрована у будинку позивача, однак фактично на території сільської ради не проживає. Місце її перебування йому невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони з [PERSON] товаришували давно. Вони з чоловіком запропонували їй переїхати до них, тому зареєстрували її у себе у будинку. Потім вона виїхала у 1998 році і з того часу зв`язок з нею перерваний. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що заперечень проти заочного вирішення справи від позивача не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , згідно договору дарування будинку від 03 вересня 1992 року,Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 лютого 2020 року (а.с.8,53). Окрім позивача та його родини, в даному будинку зареєстрована і [PERSON] , однак фактично в даному будинку не проживає, що підтверджується відповідними довідками Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області (а.с.11,12). Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Враховуючи те, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , суд приходить висновку, що право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, та

Outcome: approved