Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

До Лозівського міськрайонного суду Харківської області надійшов уточнений позов [PERSON] до Сектора державної реєстрації Лозівської районної державної адміністрації у Харківській області, третя особа - [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач обґрунтувала позовні вимоги тим, що їй на підставі договору міни від 12.08.2008 року, зареєстрованому в реєстрі за №6007, належить право власності на земельну ділянку (пай) розміром 6, 2104 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоолександрівської селищної ради Сахновщинського району Харківської області. Позивач вирішила скористатися своїм правом та укласти договір оренди земельної ділянки, але виявила, що оригінал договору міни від 12.08.2008 року втрачено. У січні 2020 року позивач звернулася до державної реєстраційної служби з заявою про оформлення права власності на земельну ділянку та договору оренди, однак їй було відмовлено, оскільки для оформлення необхідно надати оригінал договору міни, який нею був втрачений. На звернення до Державного реєстратора до Головного управління Держкомзему у Харківській області [PERSON] було повідомлено, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відділі відсутні, тому копію надати неможливо. Зважаючи на вище викладене, позивач звернулася до суду. 18.05.2020 року було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам надано час для подання заяв по суті. Ухвалою від 10.07.2020 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження без виклику у спрощене з викликом сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представником надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. У судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення на підставі письмових доказів. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Не явка сторін не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що на підставі договору міни від 12.08.2008 року(а.с.19 - ксерокопія договору), зареєстрованому в реєстрі за №6007, [PERSON] належить право власності на земельну ділянку (пай) розміром 6 2104 га, кадастровий номер 6324884500:05:000:0149, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Новоолександрівської селищної ради Сахновщинського району Харківської області. Позивач вирішила скористатися своїм правом та укласти договір оренди земельної ділянки, але виявила, що оригінал договору міни від 12.08.2008 року втрачено. Зважаючи на вище вказане, позивач у січні 2020 року звернулася до державної реєстраційної служби з заявою про оформлення права власності на земельну ділянку та договору оренди, однак їй було відмовлено, оскільки для оформлення необхідно надати оригінал договору міни, який нею був втрачений(а.с.21- рішення про відмову). На звернення до Державного реєстратора до Головного управління Держкомзему у Харківській області [PERSON] було повідомлено, що правовстановлюючі документи на земельну ділянку у відділі відсутні, тому копію надати неможливо. Зважаючи на вище вказане, позивач звернулася до суду для захисту своїх прав та інтересів. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до положень ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи відсутність відзиву на позов, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимогу про стягнення судових витрат з відповідача, позивачем не заявлено, а тому судом розглядатися дане питання не буде.

Outcome: approved