Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник позивача з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором №500389138 від 08.07.2013 на суму 37 338,06 (тридцять сім тисяч триста тридцять вісім) гривень 06 копійок та суму сплаченого судового збору у розмірі 1 218,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500389138 від 08.07.2013року, згідно умов якого, відповідач отримала кредит у сумі 19 944,00 грн., зі сплатою 14,99% річних, строком дії до 09.07.2016 року. Проте в порушення прийнятих на себе зобовязань за цим договором, відповідач, [PERSON] допустила порушення строків погашення заборгованості, тому повинна відшкодувати банку загальну заборгованість за кредитом, прострочену заборгованість по відсоткам та пенею за пропуск платежів по кредитному договору. На підставі договору факторингу, позивач, ТОВ «Дата [PERSON]» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. З метою відновлення свого порушеного права, позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Представник позивача у судове засідання не зявився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника банку, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, сповіщена належним чином, у судове засідання не з'явилася про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень стосовно предмету позову, або заяви про розгляд справи за її відсутності, до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності. вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №500389138 від 08.07.2013року, згідно умов якого, відповідач отримала кредит у сумі 19 944,00 грн., зі сплатою 14,99% річних, строком дії до 09.07.2016 року, з щомісячним поверненням згідно графіку платежів встановленого договором, проте відповідач порушував умови вказаного графіку. На підставі договору відступлення права вимоги від 30.09.2014 року та додаткової угоди №2 до договору факторингу від 08.12.2014 року, що був укладений з ПАТ «Альфа-Банк», котрий є первинним кредитором, ТОВ «Дата [PERSON]» набуло право вимоги за кредитним договором №500389138 від 08.07.2013року. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов*язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом. Згідно умов укладених договорів - Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В звязку з тим, що відповідач, [PERSON] не виконала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, станом на 27.08.2015 року має заборгованість за кредитним договором № 76675441 від 23.02.2011 року у загальному розмірі - 37 338,06 гривень, з яких: заборгованість кредитом 18548,91грн.; за відсотками 4202,41 грн.; за комісією 11436,74 грн.; штраф 3150,00 грн. Таким чином, відповідач, [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання зобовязань за кредитними договором №500389138 від 08.07.2013року в частині погашення основного боргу і сплати нарахованих відсотків, пені у встановлені договором строки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобовязання по договору не були виконані відповідачем. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У порушення умов вищевказаного кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1054 ЦК України, відповідач прийнятих на себе кредитних зобовязань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованими по ньому відсотками не виконав. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, боржник, що не повернув вчасно кредитні кошти, зобовязаний сплатити кредитору неустойку. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу за весь час прострочення суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст.ст. 1054, 1050 ЦК України у разі невиконання прийнятих на себе зобовязань позичальником банк отримує право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Крім того, у судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитних договорів, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1218,00 гривень. Суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, так як не одержання прибутку банку від виконання банківських операцій може призвести до порушення фінансового стану установи, а відтак до зменшення надходжень до бюджету в якості платежів та податків, що негативно вплине на можливість кредитування вітчизняного виробника, розвитку ощадної справи, всебічного банківського обслуговування юридичних та фізичних осіб.

Outcome: approved