Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем у справі позивач перебував в трудових відносинах з 17.01.2019 року, працюючи гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом від 17.06.2020 року № 851 к позивач був звільнений з шахти за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. В день звільнення не працював, але в заяві про звільнення від 10.06.2020 року, яка була отримана відповідачем 17.06.2020 року, позивачем була заявлена вимога про проведення з ним остаточного розрахунку. Після отримання заяви про проведення остаточного розрахунку та до дня подачі позову, відповідач не виплатив заборгованість в розмірі 138085,05 гривен, із них 7313,99 гривень за грудень 2019 року, 8104,19 гривень за січень 2020 року, 10860,43 гривень за лютий 2020 року, 10838,41 гривень за березень 2020 року, 14478,44 гривень за квітень 2020 року, 7403,04 гривень за травень 2020 року, 79086,55 гривень за червень 2020 року. Позивач вважає, що відповідач враховуючи положення статті 117 КЗпП України, зобов`язаний сплатити середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 18.06.2020 року по день постановлення рішення суду. Середньоденний заробіток складає 994,34 гривні. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 138085,05 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.06.2020 року по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 01.09.2020 року складає 50145,6 гривень. Ухвалою суду від 08.09.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку представника відповідача, звільнення позивача здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано: за 12.2019 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 7 313,99грн) за 01.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 8104,19 грн) за 02.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 10 860,43 грн) за 03.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 10 838,41грн) за 04.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 14 478,44 грн) за 05.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 5 598,12 грн) за 06.2020 року - (після обов`язкових утримань до сплати: 79 086,55грн). Всього 136280,13 грн. Даний факт підтверджується довідками № 1543 від 28.09.2020 року. Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати , тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. Довідки, видані ДП «ВК «Краснолиманська», надані позивачем в якості доказу невиплати відповідачем заробітної плати позивачеві, свідчать лише про нараховувані розміри заробітною платні, та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної платні позивачем не надано. Не надано також і довідки про розмір заборгованості із заробітної плати, яку позивач просить стягнути. Крім того, відповідач не погоджується про те, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. 17.06.2020 року позивач звільнився з підприємства, в цей день ( звільнення) він не працював, а знаходився у простої, що підтверджується довідкою ВКТО від 14.09.2020 року . В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але, з невідомих причин, позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 17.06.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж не має. Відповідно до вимог ст. 116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Представником відповідача 11.09.2020 року в приміщенні суду отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів, з дотриманням ст. 190 ЦПК України. Таким чином 11.09.2020 року ДП «ВК «Краснолиманське» фактично отримало вимогу від позивача про виплату сум, які належні йому при звільненні. За таких обставин, відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви -11.09.2020 року (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача). Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. До матеріалів позовної заяви позивач додав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача до відзиву на позов долучила заяву про розгляд справи без її участі. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював у ДП «ВК «Краснолиманська» у період з 17.01.2019 року, працюючи гірником очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті. Наказом від 17.06.2020 року № 851 к позивач був звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.4-6, 8). Середньоденна заробітна плата, згідно довідки від 31.08.2020 року за №1382, становить 964,34 гривень (а.с.7). Заявою від 10.06.2020 року на ім`я директора ДП «ВК «Краснолиманська», [PERSON] просить звільнити його за власним бажанням з 17.06.2020 року. Просить також провести остаточний розрахунок при звільненні, в тому числі виплатити вихідну допомогу передбачену статтею 44 КЗпП. На даній заяві зазначено вхідний номер 01/10-837, та дату отримання 17.06.2020 року (а.с.9). Таким чином, заява позивача про звільнення та про проведення розрахунку отримана відповідачем 17.06.2020 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. Згідно з довідками від 31.08.2020 року [PERSON] нараховано: за грудень 2019 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 7 313,99 грн; за січень 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 8104,19 грн; за лютий 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 10 860,43 грн; за березень 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 10 838,41 грн; за квітень 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 14 478,44 грн; за травень 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 5 598,12 грн; за червень 2020 року - (після обов`язкових утримань) до сплати: 79 086,55 грн. Всього 136280,13 гривень (а.с.10-16). Представник відповідача не заперечує вказані суми. У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що позивач в заяві про звільнення заявляє вимогу про розрахунок, тому відповідно до статті 116 КЗпП України, підприємство повинно було провести з ним в цей день остаточний розрахунок. Суд зазначає, що дана стаття не вказує на обов`язок працівника у день звільнення звертатися до каси підприємства з вимогою про проведення розрахунку, а навпаки, ця стаття, прокладає на роботодавця обов`язок провести відповідний розрахунок. Суду не надано доказів виплати позивачу заборгованості на день розгляду справи. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість по заробітній платі складає 136280,13 гривень. Ця сума вказана відповідачем у довідках за винятком обов`язкових податків та зборів. Суд приходить до висновку, що стягненню з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] підлягає заборгованість з нарахованих, але не виплачених при звільненні складових заробітку в сумі 136280,13 гривень, з урахуванням вже здійсненого відповідачем утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів з цієї суми. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З матеріалів справи вбачається, що позивач в останній день роботи звертався до керівника підприємства з заявою про проведення розрахунку, тому період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 18 червня 2020 року (наступний день після звільнення) та закінчується днем постановлення рішення суду - 26.10. 2020 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 18.06.2020 року (наступний день після дати звільнення) по 26.10.2020 року (день постановлення рішення суду). Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата - 964,34 гривень, кількість робочих днів - 82, 964,34*82 = 79075,88 гривень. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовийзбір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданному позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень, та 840,80 гривень на користь позивача.

Outcome: partial