Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

\~ До суду звернувся позивач з дійсним позовом, у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 319\~873 грн., пеню у розмірі 1\~170\~735 грн. 18 коп. та 3 проценти річних у розмірі 169 024 гривень 46 коп ., інфляційне збільшення боргу у розмірі 195\~762 грн.28 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що 07 травня 2014 року він надав [PERSON] в борг 319\~873 грн. , що підтверджується нотаріально завіреним договором позики . Кінцевий строк повернення позики 01 липня 2014 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов. Представник відповідача позов визнав частково. Не заперечував проти основної суми боргу 319\~873 грн. , частково суми пені у розмірі 16\~083 грн.21 коп. Позов в частині стягнення 3 процентів річних та інфляційних витрат не визнав. Суд , заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи , вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом , 07.05.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали письмовий договір про позику , який був засвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 7-8). У відповідності до зазначеного договору відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 319 873 гривні 00 копійок, що складає еквівалент 26\~873 доларів США , а позичальник узяв зобовязання повернути позикодавцю вищезазначені кошти до 01 липня 2014 року . Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується його підписом в договорі позики (про отримання повністю грошових коштів) від 07.05.2014 року та не заперечується представником відповідача у судовому засіданні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Суд звертає увагу , що у відповідності до п.1 укладеного договору позикодавець саме безпроцентно передав у власність позичальнику зазначені грошові кошти. Пунктом 4 укладеного договору передбачені зобовязання позичальника у разі прострочення виконання зобовязань по сплаті пені у розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Представник відповідача визнав позов частково, посилаючись на те , що діючим законодавством не передбачена індексація іноземної валюти у звязку із зростанням її курсу відповідно до гривні. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому , вважає , що норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Суд не приймає до уваги аргументи представника відповідача , оскільки у відповідності до зазначеного договору , відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 319 873 гривні 00 копійок, який був прирівняний до еквіваленту , вираженому у доларах США. Що до встановленої договором відповідальності за несвоєчасне виконання умов договору , суд вважає , що зазначені у договору умови відповідають статті 625 ч.2 ст.1050 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд відмовляє у стягненні 3 відсотків річних , оскільки сторони домовилися про безпроцентну позику . Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що право на сплату відсотків за договором позики позивач не мав до закінчення дії договору (ст.1048 ЦК України), а після закінчення дії договору за невиконання умов договору та повернення позики сторони домовилися сплачувати тільки пеню та інфляційні витрати. Частина 2\~ст.258 ЦК України\~установлює, що до вимог про стягнення пені установлюється спеціальна позовна давність - 1 рік. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~Матеріалами справи безспірно встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов»язання. Як убачається із змісту\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Пенею є неустойка,\~\~що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Строк позовної давності в один рік згідно із\~ст.258 ЦК України\~щодо стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Строк позовної давності за основним зобов»язанням не пропущений, у зв»язку з чим позивач має право на стягнення пені ( неустойки) за рік, що передує зверненню до суду. Крім того, суд вважає , щ0о розмір заявленої пені 1 170 735,18 гри. , який позивач розрахував за період 06.04.2015 - 06.04.2016 року , суперечить встановленим цивільним законодавством вимогам справедливості та розумності, в кілька разів перевищує суму основного боргу. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням викладеного, відповідно до розрахунку позивача індекс інфляції за період з квітня 2015 року по квітень 2016 року (період нарахування пені) складає 102,2 * 100,4 * 99,0 * 99,2 * 102,3 * 98,7 * 102,0 * 100,7 * 100,9 * 99,6 = 1,05028, а інфляційні витрати 319873,00 грн * 1,05028 = 195 762 грн.28 коп., що і підлягає стягнення з відповідача на користь позивача. Загальний розмір неустойки ( пені та інфляційних витрат ) суд вважає за необхідне зменшити таким чином , щоб він не перевищував суму основного боргу. Згідно до вимог частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги позивача задоволені частково , у зв»язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору при подачі позову у граничному розмірі - 3 654 грн.

Outcome: partial