Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, Виконавчий комітет Лисичанської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах [PERSON], із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], батько - [PERSON] записаний згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Дитина виховується в родині бабусі - [PERSON]. Малолітня дитина навчається у 4 класі Вовчоярівського НВК, зарекомендував себе як здібний учень, активний, привітний, добрий, з однолітками має дружні стосунки. Стосунки дитини з матір'ю - на рівні телефонного дзвінка, мати не цікавиться життям та успіхами в навчанні власної дитини, з боку матері не відчувається турбота про [PERSON]. [PERSON] піклується про зовнішній вигляд дитини, санітарно-гігієнічний стан та про навчання дитини з першого класу. [PERSON] написала заяву на ім'я міського голови, в якій вказує, що бажає залишити в своїй сім'ї [PERSON] до прийняття рішення виконавчим комітетом Попаснянської районної ради про призначення її опікуном над дитиною. У зв'язку з викладеним, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] та стягнути з неї аліменти на його утримання. Представник позивача - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. Відповідач - [PERSON], у судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просить позбавити її батьківських прав. Третя особа - [PERSON], в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила суд позов задовольнити. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 19 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] року, про що зроблено відповідний актовий запис № 542, батьком дитини записаний [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно копії інформації про виховання, навчання, утримання дитини [PERSON], наданої Вовчоярівським НВК, [PERSON] виховується в родині біологічної бабусі [PERSON], систематично відвідує навчальний заклад, зарекомендував себе як здібний учень, зовнішній вигляд відповідає санітарно-гігієнічним нормам, стосунки з матір'ю на рівні телефонного дзвінка, мати не цікавиться життям та успіхами в навчанні власної дитини. Стосунки з бабусею та батьком [PERSON] бере активну участь у житті хлопця, приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини. У [PERSON] є окрема кімната та робоче місце у будинку бабусі, в належному санітарному стані. Батько працює за кордоном та забезпечує належне матеріальне утримання сина. Згідно копії характеристики, наданої Вовчоярівським НВК, [PERSON] навчається у Вовчоярівському НВК, виховується в родині біологічної бабусі, зарекомендував себе як здібний учень, навчається в повну міру своїх сил, контроль з боку бабусі та батька здійснюється постійно, контроль з боку матері відсутній, мати не приділяє належної уваги вихованню сина. Із копії пояснювальної записки, наданої класним керівником [PERSON], [PERSON] навчається у школі з першого класу, зарекомендував себе як здібний учень, навчається в повну міру своїх сил, контроль з боку бабусі та батька здійснюється постійно, контроль з боку матері відсутній, мати не приділяє належної уваги вихованню сина. [PERSON], у зв'язку з тим що мати не спілкується з дитиною, матеріально не допомагає, не приділяє увагу стану здоров'я, звернулась до міського голови 03.03.2017 року з заявою, в якій вказує, що вона бажає залишити в своїй родині [PERSON] з подальшим влаштуванням на правах підопічного. Згідно копії характеристики, наданої селищним головою, [PERSON] працює в КУ «Попаснянський територіальний центр соціального обслуговування», зарекомендувала себе як відповідальний, грамотний, дисциплінований спеціаліст, зараз [PERSON] разом зі своїм чоловіком виховує [PERSON], мати [PERSON] у вихованні дитини участі не приймає. Як вбачається з копій письмових пояснень свідків засвідчених печаткою Служби у справах дітей Лисичанської міської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони є сусідами [PERSON], яка виховує [PERSON], з першого класу водить до школи, мати дитини останнім часом зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займається. Згідно із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян по народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України № 00017785290 від 16.03.2017 р., наданого Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився [INFO] року, номер актового запису 542, відомості про батька: [PERSON], відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лисичанської міської ради про позбавлення батьківських прав № 1083/01-16 від 16.03.2017 року, відповідач [PERSON], не цікавиться життям та успіхами в навчанні свого сина [PERSON]. Малолітня дитина перебуває на утриманні бабусі, яка займається його вихованням та навчанням. Враховуючи інтереси дитини, необхідність умов виховання на належному рівні, Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина - [PERSON]. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Встановленим судом фактичним обставинам справи, відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько (ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3, п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Таким чином, при розгляді справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини ,отже суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав стосовно її малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити [PERSON], що статтею 169 Сімейного кодексу України передбачено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Окремо суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] наразі перебуває в сім'ї свого батька та вихованням його займається бабуся, доказів родинних зв'язків між дитиною, батьком та бабусею до суду не надано, оскільки згідно із копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян по народження із зазначенням відомостей про батька відомості про батька [PERSON], [INFO], відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, в актовому запису про народження № 542 від 10.07.2007 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, на підставі якого видано вищевказаний витяг, дані про батька [PERSON], відносно дитини [PERSON], [INFO], внесені зі слів, за вказівкою матері. Тому, суд не враховує при розгляді справи дані, що [PERSON] є біологічною бабусею [PERSON], за відсутності доказів цього. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно приписів ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК України ). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки відповідач доказів належного утримання дитини не надав, суд вважає, що стягнення аліментів на утримання дитини саме на користь тієї особи або установи де буде виховуватись дитина, відповідатиме інтересам дитині та не суперечитиме положенням Сімейного кодексу України щодо стягнення аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO], на користь тієї особи або установи де буде виховуватись дитина аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів її доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку починаючи з 17.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів на думку суду є справедливим з огляду на фактичні обставини справи та таким, що забезпечить належне виконання відповідачем свого обов'язку по утриманню дитини після позбавлення батьківських прав. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України, суб'єкти надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1600.00 грн. У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved