Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

До суду звернувся позивач із зазначеним позовом до відповідача, згідно якого просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «А-400» на його користь 20000,00 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 14.03.2014 року о 11 год. 55 хв. на зупинці автобуса «Богатирська» Оболонського району в м. Києві при посадці в салон мікроавтобуса рейс 464, державний номер [NUMBER], водій якого, не дочекавшись закінчення посадки, закрив двері та почав рух, в результаті чого защемив ногу позивача. На зауваження позивача водій мікроавтобуса відповів у грубій формі, що водій збирається рушати. Такою поведінкою водій грубо порушив п. 21.4, 2.10 (г) Правил дорожнього руху. Про вказаний випадок [PERSON] попередив диспетчеру відповідача, проте не отримав відповіді. 16.03.2014 року позивач звернувся до директора ТОВ «А-400», однак розмову з ним проводила жінка, яка не назвала своєї посади, заяву позивача не зареєструвала, прізвище водія також не повідомила. Крім того, [PERSON] звернувся і з письмовою заявою до відповідача, проте відповіді надано не було. Позивач внаслідок порушення водієм Правил дорожнього руху, отримав ушкодження правого коліна та змушений був звернутись за допомогою до лікарів. Проведення обстеження показало, що у позивача вивих правого колінного суглобу зі зміщенням меніску. У зв'язку з травмою позивач втратив повноцінність життя, постійно відчуває фізичний біль. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, при цьому зазначив, що отримав травму коліна при посадці в маршрутку, один з пасажирів крикнув та водій відчинив двері. При виході з маршрутки позивач зазначив водію, що буде на нього скаржитись, однак водій відмовився назвати своє прізвище, відвернувся, у зв'язку з чим обличчя водія він не бачив. Про дорожньо-транспортну пригоду поліції позивач не повідомляв. В поліклініку звернувся лише на третій день, оскільки був зайнятий доглядом за важко хворою дружино. Лікарю повідомляв, що травму отримав в наслідок ДТП. До відповідача звертався за телефоном диспетчера, та з письмовою претензією, двічі приходив на прийом до керівника, який його не прийняв. Розмір моральної шкоди визначений позивачем - це фактично витрачені його кошти на лікування та реабілітацію. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у письмових заперечення в яких зазначив, що подія, про яку повідомляє позивач не зафіксована як ДТП та не встановлена. Крім того, якщо [PERSON] вважав, що в діях водія маршрутного автобуса вбачались порушення Правил дорожнього руху, він мав звернутись до уповноваженої особи для фіксування даного порушення у вигляді складання протоколу про адміністративне правопорушення. Позивач в якості доказів, надав суду копію незавіреного направлення на УЗД суглобів від 19.03.2014 року, копії сторінок із щоденника та копію довідки Головного військово-медичного клінічного центру «ГВКГ» МО України від 24.06.2014 року, в якому зазначено діагноз: застарілий розрив заднього рогу внутрішнього меніску правого колінного суглобу, що не підтверджують виникнення травми в наслідок подій, про які зазначає позивач. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Судом встановлено, що у позивача наявна травма - розрив заднього рогу внутрішнього меніску правого колінного суглобу, що підтверджується направлення на УЗД від 19.03.204 року, виписками із історії хвороби від 10.06.2014 року, довідками травматолога від 24.06.2014 року ( а.с. 6, 7, 8, 9). Позивач стверджує, що 14.03.2014 року неправомірними діями водія маршрутного автобуса, який працює у ТОВ «А-400» йому завдано вказану травму, моральну шкоду та фізичних страждань. Проте з наданих позивачем доказів судом не встановлено факт події про яку зазначає позивач, не встановлено і винних дій працівника ТОВ «А-400» [PERSON], який згідно акту передачі автомобіля ТОВ «А-400» керував автомобілем «Богдан», державний номерний знак [NUMBER] у період з 06.02.2014 року. Інших доказів, які підтверджують факт настання таких подій позивачем суду не зазначено і не надано. Крім того, судом було задоволено клопотання позивача про допит у якості свідка [PERSON], однак останній в судові засідання не з'явився, показів в підтвердження пояснень [PERSON] не надав. Як пояснив позивач місце перебування свідка йому не відоме. Пояснення позивача також спростовуються листом від 13.11.2014 року за вих. № 47 ТОВ «А-400» про те, що автобус з державним номерним знаком [NUMBER] на лінію не виходив, про що свідчать записи у актах виконаних робіт ремонтною майстернею підприємства. Судом не встановлено, а позивачем не доведено неправомірних дій відповідача, які б стали наслідком наявності моральних чи фізичних страждань позивача, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed