Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Донецька звернулась служба у справах дітей Кіровської районної у м. Донецьку ради з позовом до [PERSON]. «про позбавлення батьківських прав». Свої позовні вимоги мотивує наступним. Відповідачка [PERSON] має дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідачка, веде аморальний спосіб життя,зловживає спиртними напоями. У квартирі антисанітарні умови, непридатні для проживання, постійно збираються особи сумнівної поведінки. З 14.06.2013 року малолітня [PERSON] [INFO], знаходиться у ЛЗ ДМЛ № 3,куди була доставлена через існування загрози її життю та здоров'ю.Під час перебування дитини в медичному закладі мати не цікавилась життям та здоров'ям дитини, не займалась вихованням, матеріально не брала участь у витратах на утримання доньки, тобто самоусунулась від виконання передбачених законодавством батьківських обов'язків. Батько дитини [PERSON] в свідоцтві про народження записано зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. За таких обставин, позивач просить суд позбавити відповідачку - [PERSON] батьківських прав відносно її доньки - [PERSON] [INFO]. Представник позивача Обезинська О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, в зв'язку з чим, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність, згідно зі ст. 224 ЦПК України. В судовому засіданні прокурор прокуратури Кіровського району м. Донецька Самойлова І.В. з позовом погодилась і в обґрунтування своєї позиції пояснила, що є підстави передбачені законом для позбавлення батьківських прав відповідачки, так як вона не намагається брати участь у вихованні своєї дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Заслухавши пояснення представника позивача, прокурора, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвам про народження серії [NUMBER], актовий запис № 478 виданим відділом державної РАЦС Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку. Відповідачка, веде аморальний спосіб життя,зловживає спиртними напоями. У квартирі антисанітарні умови, непридатні для проживання, постійно збираються особи сумнівної поведінки. Батько дитини [PERSON] в свідоцтві про народження записано зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З 14.06.2013 року малолітня [PERSON] [INFO], знаходиться у ЛЗ ДМЛ № 3,куди була доставлена через існування загрози її життю та здоров'ю. Під час перебування дитини в медичному закладі мати не цікавилась життям та здоров'ям дитини, не займалась вихованням, матеріально не брала участь у витратах на утримання доньки, тобто самоусунулась від виконання передбачених законодавством батьківських обов'язків, у зв'язку з чим було складено акт про дитину покинуту в пологовому будинку або іншому закладі охорони здоров'я від 14.06.2013 року. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року за № 789 - ХІІ, дитина, з огляду на його фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини., готувати її до самостійного життя та праці. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідачка свого батьківського обов'язку, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує на протязі тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. У силу положень Закону і роз'яснень, даних у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно - правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Проаналізувавши надані сторонами в силу ст. 60 ЦПК України докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON], маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухилялась від їх виконання у відношенні своєї малолітньої дитини.Тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її доньки - [PERSON] [INFO]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів малолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved