Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернувся [PERSON] та просить ухвалити рішення, на підставі якого зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні власністю, а саме квартирою [ADDRESS] та виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що він є власником квартири [ADDRESS]. В 2004 році до нього звернулася [PERSON] з проханням дозволити їй тимчасово пожити у вищезазначеній квартирі, на що позивач надав свою усну згоду. Письмову угоду сторони не укладали. Через деякий час позивач звернувся до відповідача з проханням звільнити його квартиру, однак дане прохання залишилося поза увагою. 26.01.2018 року [PERSON] письмову звернувся до [PERSON] з вимогою звільнити квартиру, яка належить його на праві власності, однак до теперішнього часу відповіді не отримав. Позивач зазначає, що відповідач в квартирі не зареєстрована, комунальні платежі не сплачує, окрім електроенергії, та продовжує самоправно проживати в його квартирі. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. 27.04.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що проти позову заперечує, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим. Спірне жиле приміщення займає з 1996 року по теперішній час, яке було надане на підставі рішення профкому «Харківське хутрове виробниче об'єднання», де вона працювала з 1989 року по 1999 рік. Внаслідок реформування та ліквідації підприємства, на балансі якого знаходився будинок за спірною адресою, документи втрачено. Відповідач [PERSON] жодного дня не мешкав в спірному житловому приміщенні, навіть не намагався вселитися в нього, таким чином право на спірне житло у нього не виникло. Про факти реєстрації позивача в спірному жилому приміщенні та про його приватизацію, відповідачу нічого відомо не було. Відповідач вважає, що підстави для її виселення зі спірного житлового приміщення без надання іншого, відсутні. 17.05.2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій просить позов [PERSON] задовольнити. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що єдиною підставою для вселення є ордер. Відповідач, у якості доказу по справі, такий доказ не надала. Відповідач дійсно проживала у [ADDRESS], але в кімнаті №134. 22.09.2004 року було видано ордер на житлову площу у гуртожитку [ADDRESS] на ім'я позивача, де він був зареєстрований 06.10.2004 року. 04.03.2015 року рішенням виконавчого комітету ХМР №137 позивача було визнано наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS]. 16.03.2015 року позивач отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Позивач дійсно не проживав у спірній квартирі, оскільки з кінця 2004 року дозволив тимчасово в ній проживати [PERSON] доки вона не вирішить свої сімейні та житлово-побутові проблеми. 20.06.2018 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про витребування доказів, а саме з Харківобленерго відомостей щодо наявності відкритого на її ім'я особистого рахунку за користування електроенергією за адресою: [ADDRESS]; з виконкому ХМР відомостей щодо прийняття на баланс житлового будинку [ADDRESS] з відділу приватизації виконкому ХМР підстави видачі [PERSON] свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Ухвалою суду від 06.07.2018 року, яка винесена без видалення суду до нарадчої кімнати, у задоволені клопотання відмовлено. 06.07.2018 року представником позивача [PERSON] було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи документів, а саме копію Договору про користування електричною енергією від 07.06.2018 року та копію рішення Харківської міської ради від 06.10.2004 року №136/04 «Про комунальну власність м. Харкова» з додатками, яке ухвалою суду від 06.07.2018 року було задоволено, копії документів долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 21.03.2018 року, заявлений [PERSON] позов підтримав, просив його задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала та пояснила, що відповідач працювала на Хутряній фабриці. В 1996 році на підставі рішення профкому підприємства вона поселилася у спірну квартиру. Ордер на спірну квартиру відповідач не отримувала. Також представник пояснила, що [PERSON] ніколи не була зареєстрована за спірною адресою, однак постійно там проживала. Позивач ніколи у спірну квартиру не поселявся. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що 22 вересня 2004 року ЗАТ « Українське хутро» було видано ордер на житлову площу в гуртожитку №40 на ім'я [PERSON] на право заняття родиною з однієї особи житлової площі в гуртожитку по [ADDRESS] розміром 23,8 кв.м. ( а.с. 48) Відповідно до статті 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Отже, єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер. 06 жовтня 2004 року [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS], що підтверджується штампом про реєстрацію в паспорті громадянина України на його ім'я та довідкою з місця проживання про склад сім*ї та прописку від 11.05.2018 року. ( а.с. 12, 50 ) Рішенням Харківської міської ради від 06 жовтня 2004 року №136/04 про комунальну власність м. Харкова, надана згода на прийняття до комунальної власності міста об'єктів згідно з додатком 1, до якого входить у тому числі і будинок [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №137 від 04.03.2015 року, [PERSON] було визнано наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS]. ( а.с. 49) Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 березня 2015 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с. 6) Поняття права власності визначено законодавцем у ч. 1 ст. 316 ЦК України, відповідно до якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічна норма щодо захисту права власності передбачена і ч. 1 ст. 321 ЦК України. Статтею 383 ЦК України, статтями 150, 156 ЖК УРСР визначено, що власник житла має право використовувати свою власність для свого проживання та проживання членів своєї родини. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, а припинення права власності можливе лише з підстав, передбачених статтею 346 ЦК України. Позивач зазначає, що в спірній квартирі, яка належить йому на праві власності проживає відповідач [PERSON], якій він неодноразово пропонував звільнити його квартиру, однак цього до теперішнього часу зроблено не було. Так, 26.01.2018 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] листа з вимогою звільнити займане нею житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. ( а.с. 8) Даний лист було отримано відповідачем, однак залишено поза увагою. ( а.с. 9) Факт проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується висновком дільничного офіцеру поліції сектору превенції Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області. ( а.с. 10) У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначила, і це підтвердила в судовому засіданні її представник, що відповідач проживає у спірному приміщенні з 1996 року, поселилася до нього на підставі рішення профкому «Харківського хутрового виробничого об'єднання». Ордер на вселення не отримувала. Як було зазначено в рішенні вище, у відповідності до вимог ст. 129 ЖК України, єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який, як було встановлено судом, відповідач не отримувала, а отже права на вселення до спірного житлового приміщення не мала. Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила факт отримання відповідачем вимоги позивача щодо звільнення спірного житлового приміщення, однак вважає, що [PERSON], яка не є членом сім*ї позивача, має право на проживання в ньому. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Оскільки власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім*ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, тому маються підстави для виселення відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS]. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved