Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 22.01.2016 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадщину, зазначаючи, що є донькою [PERSON], якому за життя належала 8/100 частин домоволодіння за адресою м. Одеса, вул. Пантелеймонівська/ [PERSON], 26/16 в м. Одесі. Після смерті батька, звернувшись до нотаріальної контори, дізналась про факт посвідчення заповіту [PERSON] на імя [PERSON], який позивач вважає нікчемним, у звязку з наступними обставинами. Так, нотаріусом не встановлювалось, що у померлого [PERSON] було два паспорти, які містять розбіжності в зазначенні дати народження, адреса реєстрації, даних щодо зареєстрованого шлюбу. Крім того, зазначила, що в заповіті не зазначена серія та номер паспорту, не зазначена назва держави народження. Позивач зазначив, що в заповіті, в порушення ч.2 ст. 1248 ЦК України, відсутнє речення «На моє прохання цей заповіт записано з моїх слів нотаріусом за допомогою компютерної техніки», не повністю зазначене імя та по батькові заповідача. Не зазначена назва області та країни в заповіті. У тексті заповіту не зазначені спадкоємці, яких [PERSON] позбавив спадщини. Заповідач заповідав всю квартиру, тоді яку йому належала лише ? частина вказаного нерухомого майна. Крім того, померлий [PERSON] не мав право заповідати вказане майно, оскільки вказане майно перебувало під арештом, накладеним ухвалою суду. Враховуючи викладене, позивач просила визнати заповіт недійсним. Визнати право власності на спадщину за законом, з урахуванням часток інших спадкоємців, в розмірі 8/100 часток. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] підтримала доводи позовної заяви в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у звязку з чим, суд ухвали розглянути справу за його відсутності. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом встановлено, що позивач ([PERSON]) [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15.08.1986 року, відділом ЗАГСа Гулькевичського району, Краснодарського краю, актовий запис № 422. В подальшому, у звязку з укладення шлюбу, позивач змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Міським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 398. Судом встановлено, що 31.03.2007 року, державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], був посвідчений заповіт [PERSON], який заповів усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі квартиру [ADDRESS] - [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом ДРАЦС у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, [PERSON] помер 24.07.2012 року, актовий запис № 7103. Вищезазначений заповіт відповідає положенням ЦК України, Закону України «Про нотаріат», діючої на час посвідчення заповіту Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Надаючи оцінку щодо посилання позивача на наявність двох паспортів у померлого [PERSON], суд зазначає, що з тексту заповіту вбачається, що нотаріус керувався даними паспорту, виданого 30.07.2003 року, тобто останнього за часом видачі. Вказана обставина свідчить про правомірність дії нотаріусу. Посилання позивача на недопустимість зазначення в заповіті майна, на яке накладений арешт, суд вважає таким, що не ґрунтується на нормах законодавства. Накладення арешту на майно не обмежує особу на зазначенні вказаного майна у заповіті, проте обмежує нотаріуса у видачі правовстановлювальних документів на спадщину. Зазначення в заповіті майна, що не належить заповідачу, також не є підставою для визнання його недійсним, оскільки повноваження визначення обсягу спадкової маси належить саме нотаріусу, тоді як, відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є лише особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Суд констатує відсутність підстав для визнання вказаного заповіту нікчемним за правилами ст. 203, ст. 215 ЦК України. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] відмовилась від належного їй права на спадщину на користь [PERSON] після смерті [PERSON], про що подала відповідну заяву до Шостої одеської державної нотаріальної контори, зареєстровану в реєстрі за № 19, суд вважає, що позивачем не обґрунтоване порушене право при зверненні до суду. Враховуючи те, що вимога про визнання права власності є похідною від вимоги про визнання заповіту недійсним, суд також відмовляє в задоволенні позову в цієї частині. За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed