Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов позов Національного університету державної податкової служби України, який позивач мотивує тим, що 20.08.2012 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг № 174-з, відповідно до якого позивач зобов'язався за рахунок коштів відповідача здійснити його навчання. Загальна вартість освітньої послуги становить 21 390,00 грн. за три навчальні роки. Наказом Національного університету державної податкової служби України від 04.07.14 № 1196 «Про відрахування» підтверджується отримання [PERSON] освітніх послуг за вищевказаним договором. Крім того, відповідно до п. 4.3 договору [PERSON] повинен вносити плату безготівково кожного семестру у сумі 3 565,00 грн. Однак, відповідач не оплатив навчання за договором, сума боргу складає 7 130,00 грн. У зв'язку з цим, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором в розмірі 7 130,00 грн. та судові витрати по справі. Відповідач, в свою чергу, подав до суду зустрічний позов про витребування безпідставно набутого майна на суму 7 130,00 грн., який мотивує тим, що договір про надання освітніх послуг від 20.08.12 № 174-з є неукладеним, тому що на ньому відсутній підпис однієї із сторін договору, а саме Замовника. Вказував, що з тексту договору вбачається, що у ньому повинні були домовитись дві сторони - Замовник та Виконавець, але особу замовника ідентифікувати неможливо, оскільки в полі Замовник вказані лише прізвище, ім'я та по-батькові [PERSON], а також відсутній підпис замовника. Вважає, що він сплатив грошові кошти у розмірі 7 130,00 грн. безпідставно, за договором який є не укладеним, а тому просить суд стягнути дані кошти з Національного університету державної податкової служби України на його користь. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала, просила його задовольнити, а зустрічний не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Відповідач в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, а зустрічний - підтримав та просив його задовольнити. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному слід відмовити, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 20.08.2012 р. між Національним університетом державної податкової служби України та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг № 174-з (а.с. 4), згідно якого позивач зобов'язався за рахунок коштів відповідача здійснити навчання [PERSON] до отримання ним освітньо-кваліфікаційнного рівня «спеціаліст». Згідно п. 4.2. договору загальна вартість освітньої послуги становить 21 390,00 грн. Відповідно до п. 4.3 договору відповідач повинен вносити плату безготівково кожного семестру у розмірі 3 565,00 грн. Наказом Національного університету державної податкової служби України від 04.07.14 №1196 ««Про відрахування» (а.с. 5) відповідача було відраховано з університету у зв'язку із невиконанням навчального плану. Цим наказом також підтверджується отримання [PERSON] освітніх послуг за вищевказаним договором за чотири семестри, але сплачено ним лише за два семестри в розмірі 7 130,00 грн., що визнано сторонами в судовому засіданні. Відповідач не сплатив за навчання, у зв'язку з чим свої зобов'язання по договору належним чином не виконав, тому, станом на 09.12.2014 р. він має заборгованість з оплати навчання в розмірі 7 130,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 6). З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено претензію про необхідність сплати боргу від 12.09.14 № 2617/01-12 (а.с. 7-8), однак, станом на 09.12.2014 р. борг не погашено. Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються Цивільним кодексом України (надалі -ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Оскільки, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо сплати коштів за навчання належним чином не виконав, в зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 7 130,00грн., суд стягує цю суму на користь позивача. Суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON], оскільки, як вбачається з матеріалів справи, між Національним університетом державної податкової служби України та [PERSON] було укладено договір про надання освітніх послуг, де згідно преамбули договору замовником та студентом даного договору є [PERSON] Суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що вище вказаний договір є неукладеним, у зв'язку із тим, що його підписано замовником, оскільки в договорі міститься підпис [PERSON], який є і замовником і студентом. До того ж, сторони договору своїми діями: позивач надавав освітні послуги, а відповідач їх оплачував, підтвердили факт укладення такого договору та те, що сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору. Отже, кошти сплачені відповідачем по цьому договору позивачем не є безпідставно набутими. Тому суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову. В зв'язку із задоволенням первісних позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved