Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював на підприємстві з 31.07. 2006 року по 23.07.2014 року та звільнився за скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. В день звільнення йому ніяких виплат зроблено не було. Станом на 06.10.2014 року заборгованість по заробітній платі відсутня та він ніяких претензій з приводу заборгованості по заробітної плати не має, але у зв'язку з неналежними виконання відповідачем своїх зобов'язань по своєчасній виплаті належних при звільненні сум у його родині почалися сварки, він змушений був відмовитися від покупки якісних продуктів харчування, одягу, він був вимушений позичати гроші у знайомих, все це спричинило йому моральну шкоду, яку він оцінює у 3000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати та моральну шкоду у сумі 3000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримав частково та пояснив, що у вересні 2014 року підприємство виплатило йому заборгованість по заробітної плати, до суми заробітної плати він претензій не має, але у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків по виплаті заробітної плати у день звільнення йому була спричинена моральна шкода, яка виразилася в тому, що він не міг платити по кредиту, покупати продукти харчування, одяг, в родині почалися сварки, він вимушений був позичати гроші по знайомих. Тому просить суд стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 3000 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила повністю та пояснила, що вина підприємства у затримки виплати заробітної плати відсутня, що підтверджується висновком Донецької торгівельно-промислової палати про існування форс-мажорних обставин, а саме проведення АТО на території Донецької області, а тому не має підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст.617 ЦПК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.237-1 КЗпА України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страджань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідно до копії приказу №472-к від 31.07.2006 року по ВАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування», позивача з 01.08.2006 року було прийнято в штат збірного цеху (140) МСП, слюсарем механозбірних робіт 4 розряду.(а.с.31) Згідно приказу №511-к від 23.07.2014 року по ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування», позивача звільнено з 23.07.2014 року у зв'язку зі скорочення численності штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.30). Відповідно до платіжної відомості, відповідач 08.09.2014 року перерахував позивачу заборгованість по заробітній платі на загальну суму 7826,02 грн. (а.с.51) Згідно довідки про середню заробітну плату за останні 2 місяці роботи, у травні, червні 2014 року фактично відпрацьовано 17 днів, нарахована заробітна плата за відпрацьований час 3038,43 грн. (а.с.49). У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив той факт, що відповідач 08.09.2014 року виплатив йому заборгованість по заробітній платі та до розміру заробітної плати він претензій не має, також він не опарює правильність бухгалтерської довідки про середній заробіток за останні 2 місяці роботи, в якій вказано, що у травні він працював 10 днів, а у червні - 7 днів. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2 місяців робочі (календарні) дні на число календарних днів за цей період. Заробітна плата позивача за 2 місяці, що передували звільненню складає 3038,43 грн., а кількість робочих днів 17. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням складає: 3038,43: 17 = 178,73 грн. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати по день фактичного розрахунку, а саме за період з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року включно, т.т. за 46 днів, що становить 8221,58 грн. (178,73 грн. х 46 днів) законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання позивача у зв`язку з порушенням його прав, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 500,00 грн., і ця сума повинна бути стягнута з відповідача. Суд не приймає до уваги пояснення та докази представника відповідача про відсутність вини підприємства у невиплаті належних звільненому працівникові сум в день звільнення у зв'язку із існуванням форс-мажорних обставин, бо у період АТО підприємство продовжувало свою роботу, здійснювало господарську діяльність, працівники продовжували виходити на роботу, що підтверджується наданими відповідачем доказами (а.с.54-58). Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Висновок Донецької торгово-промислової палати про існування непереборної сили (а.с.32-33) не відноситься до трудових правовідносин, які виникли між власником та робітником при звільненні останнього, та не виключають відповідальності по грошовим зобов'язанням підприємства, а лише є підставою для відстрочення грошових зобов'язань та податкового боргу. Стаття 617 ЦК України, на яку посилається представник відповідач також не звільняє відповідача від відповідальності перед робітником, бо ця стаття регулює цивільні зобов'язальні правовідносини, які виникли між рівними сторонами, а підстави відповідальності у вигляді стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди за невиплату заробітної плати випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial