Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні власністю. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що з відповідачем [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1991 року, від сумісного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] В період шлюбу відповідач та донька були зареєстровані в належній позивачеві на праві приватної власності однокімнатній квартирі [ADDRESS]. З листопада 2010 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, не приймає участі в утриманні квартири. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2012 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У зв'язку з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд зняти [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-8). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свого представника у судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за відсутності її представника (а. с. 23). Відповідач у судове засідання не з'явилась про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 1991 року, який був розірваний за рішенням суду від 17 грудня 2012 року (а. с. 10). Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якій з 1999 року зарєсрована відповдіачка (а. с.9, 13). Відповідно до акту від 02 вересня 2014 року, складеного КЖЕП № 10, за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає з 2010 року (а. с. 14). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України. Згідно з ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач відсутня за адресою: [ADDRESS] понад строки встановлені частиною 1 статті 71 ЖК України. У зв'язку з чим, відповідач відповідно до статті 72 ЖК України може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Так, згідно частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. У відповідності до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, суд вважає за необхідне зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у квартирі № 80, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 118, корп. 2. На підставі викладеного,

Outcome: approved