Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , в якому просить: -позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Орган опіки та піклування зазначає, що відповідач [PERSON] постійного місця роботи не має, займається тимчасовими підробітками у односельців, не виконує батьківські обов`язки, проживає разом із співмешканцем, з яким зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки та бійки. 27.04.2021 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] ( [ADDRESS] ). За час перебування дитини в сім`ї патронатного вихователя мати не цікавилась життям сина. Під час перевірки матеріально-побутових умов проживання [PERSON] було встановлено незадовільний стан садиби: вікна розбиті, в будинку безлад, меблі розбиті, присадибна ділянка заросла бур`яном. Сусіди повідомили, що [PERSON] постійно зловживає алкогольними напоями разом із співмешканцем [PERSON] та влаштовує сварки та бійки. Ухвалою суду від 10.08.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду справи на 06.09.2021 на 08.30 год. Позивач явку свого представника в підготовче судове засідання не забезпечив, згідно з наявною в матеріалах справи заявою від 19.08.2021 представник позивача просить суд задовольнити позов повністю на підставі наявних матеріалів справи, розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не прибула, надавши 09.08.2021 до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги повністю визнає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту Золотоніського міськвиконкому у підготовче засідання не прибув, надавши 19.08.2021 року до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу по суті у підготовчому засіданні за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07.08.2020 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України за № 00031058584 від 04.06.2021 року відомості щодо батька дитини [PERSON] зазначені за вказівкою матері [PERSON] . Згідно з довідкою Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 22.06.2021 за вих. № 734, [PERSON] , 1991 року народження зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , 2014 року народження. Відповідно до характеристики Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 17.06.2021 за вих. № 728, [PERSON] , 1991 року народження, за місцем проживання у с. Благодатне характеризується негативно, постійного місця роботи не має, перебивається тимчасовими заробітками, схильна до вживання алкогольних напоїв. Має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , 2014 року народження, вихованням та утримання якого практично не займається. Як вбачається з актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] , що проживає у [ADDRESS] , складеними 14.11.2018, 26.11.2018 року, 19.06.2019 року, 11.03.2021 року, 27.04.2021 року, 14.06.2021 року при обстеженні комісією встановлено, що умов для проживання та виховання малолітньої дитини не створено, в будинку холодно, безлад, меблі побиті, по кімнатах розкидані брудні речі щоденного вжитку, у кухні немитий посуд, всюди розкидані недопалки цигарок, умови проживання жахливі. На підставі рішення виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 27.04.2021 року № 196 «Про влаштування дитини у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] » [PERSON] , [INFO] , влаштовано у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на тимчасове перебування. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] » від 20.07.2021 № 1529 Орган опіки та піклування, захищаючи права та інтереси малолітнього, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , жительку с. Благодатне Золотоніського району Черкаської області, відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, беручи до уваги встановлені обставини, що свідчать про наявність безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, заяву відповідача подану до суду про визнання позову, відповідно до якої остання не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього сина, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідачка є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, інших утриманців не має, офіційно не працює, постійного доходу не має. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби малолітньої дитини, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] , 2014 року народження, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 29.07.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів у загальній сумі 1816.00 грн. Водночас відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Заяву про визнання позову відповідачем подано до початку розгляду справи по суті. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачем позову та задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави у сумі 908.00 грн.

Outcome: approved