Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON], в яких згідно уточнених позовних вимог просить визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя в результаті збільшення вартості квартири у звязку з проведенням ремонту, визначити її частку в зазначеній квартирі в розмірі ? частини квартири та виключити цю частку із заповідального спадкового майна, визнати за нею право власності на ? частину квартири, визнати за нею право власності на ? частку зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом та стягнути з відповідача на її корить половину суми, затраченої на поховання, утримання, догляд та лікування спадкодавця [PERSON] Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилається на те, що з 1987р. вона проживала однією сім»єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В 1993р. вказана квартира була обміняна на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.1993 року було визнано договір обміну житловими приміщеннями дійсним та в результаті якого [PERSON] проживає в [INFO]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] 24.01.1994 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації. 13 січня 2001 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб. Оскільки обміняна квартира була у занедбаному та непридатному для проживання стані, потребувала капітального ремонту, протягом 2008р. позивачка провела капітальний ремонт усієї квартири за свої кошти, оскільки [PERSON], будучи інвалідом другої групи, не працював та ніяких додаткових грошових коштів, окрім пенсії у зв»язку з інвалідністю, не отримував. Постійне лікування [PERSON] а також фінансові витрати на їжу, життєві потреби та побут позивачка здійснювала за рахунок своєї заробітної плати. 27.03.2013р. [PERSON] помер, заповівши спірну квартиру позивачці та відповідачці в рівних частках. Як вказувала позивачка, поховання [PERSON] було здійснено за її рахунок. Зважаючи на те, що вартість спірної квартири була збільшена за рахунок проведення капітального ремонту, позивачка вважає, що має право на ? частину квартири [ADDRESS]. Також позивачка зазначала, що має право на відшкодування половини витрачених нею коштів за останні три роки на утримання, догляд та лікування [PERSON] в розмірі 13500грн. а також на половину суми, витраченої на поховання [PERSON] в розмірі 4967грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року позовні вимоги було задоволено частково та визнано квартиру [ADDRESS] житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; визначено частку [PERSON]І у праві спільної сумісної власності з померлим чоловіком [PERSON] у квартирі [ADDRESS], що складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. в розмірі ? частки та виключено цю частку із заповідального спадкового майна; визнано за [PERSON] право власності на ? частки квартири [ADDRESS], що складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м.; визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], що складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. в порядку спадкування за заповітом; стягнуто з відповідача по справі [PERSON] грошові кошти в розмірі 3392 грн.50 коп., що складає половину суми, затраченої на поховання [PERSON], вирішено питання розподілу судових витрат. Справа переглядалася в апеляційному та касаційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 08 жовтня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 квітня 2014 року були скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Передаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції, посилався на те, що судами першої та апеляційної інстанцій не було зясовано чи дійсно, в період шлюбу позивача з [PERSON], відбулося збільшення вартості майна, а саме - квартири [ADDRESS], яка була придбана [PERSON] до шлюбу, та не зясована істотність такого збільшення шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості спірної квартири в стані, що існував до поліпшення, та її вартості після поліпшення. Також суд касаційної інстанції зазначив, що судами першої та апеляційної інстанції не було звернуто уваги на те, що спірна квартира знаходиться в багатоповерховому будинку, внаслідок поліпшень як загальна, так і житлова площа не змінювалися. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON]В та її представник [PERSON] позов визнали частково в частині стягнення з відповідачки 3223 грн. 87 коп., які витрачені позивачкою на поховання [PERSON], в іншій частині просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та допитавши заявлених у справі свідків, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Під час нового розгляду в суді першої інстанції було встановлено, що [PERSON] за життя, належала квартира [ADDRESS], яка складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м, загальною площею 43,4 кв.м. на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.1993 року, яким було визнано договір обміну житловими приміщеннями дійсним та в результаті якого [PERSON] проживає в [INFO]. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] 24.01.1994 року Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації. Спірну квартиру [PERSON] отримав в результаті обміну квартири [ADDRESS], яка була передана йому у власність в результаті безоплатної приватизації житла. (а.с.25 т.1) Також судом було встановлено, що [PERSON] 13 січня 2001 року уклав шлюб з [PERSON], про що було зроблено запис за № 6 та що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 293318. (а.с.6 т.1) 01.04.2009р. [PERSON] було складено заповіт, згідно до якого належну йому квартиру [ADDRESS] в рівних частках він заповів [PERSON] та [PERSON]В.(а.с.8 т.1) [PERSON] помер 27 березня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 331453, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. (а.с.7 т.1) Після його смерті [PERSON]П відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS], на яку претендують позивачка та відповідачка. З технічного паспорту від 08.10.1993 року вбачається, що квартира [ADDRESS], знаходиться на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. (а.с.23-24 т.1) В технічному паспорті, виготовленому КП «БТІ» Одеської міської ради 25 грудня 2014 року, також зазначено, що квартира [ADDRESS], знаходиться на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. та відсутні будь-які відмітки про збільшення житлової або загальної площі квартири. (а.с.270-271 т.1) Відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) до шлюбу. Згідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу суттєво збільшилося у своїй вартості в наслідок спільних трудових або грошових витрат або витрат іншого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В матеріалах справи наявна копія договору №123 від 09 липня 2008 року, який було укладено [PERSON] з ТОВ БІЛД РАЙД про виконання робіт, предметом якого було виконання капітального ремонту квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та акт приймання виконаних робіт № 12 від 18 жовтня 2008 року, згідно якого [PERSON] прийняла роботу вартість якої склала 57 600 грн. (а.с.20-21 т.1), однак в судовому засіданні представником позивачки не надано доказів, що зазначена в акті прийняття виконаних робіт № 12 від 18 жовтня 2008 року, вартість виконаних робіт дійсно була нею сплачена на розрахунковий рахунок підприємства ТОВ БІЛД РАЙД, не було надано квитанції про сплату коштів за проведений ремонт. В пункті 2.2. договору про виконання робіт від 09 липня 2008 року, зазначено що підставою для виплати суми коштів визначених в пункті 2.1. є акт виконаних робіт, тобто акт виконаних робіт є лише підставою для оплати за проведені роботи і не є доказом оплати за проведення ремонтних робіт. В матеріалах справи є довідка ТОВ БІЛД РАЙД від 24 лютого 2014 року, за підписом директора підприємства [PERSON], про те що ТОВ БІЛД РАЙД не проводило ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS], не укладало з [PERSON] ніяких договорів на виконання робіт. Також в довідці зазначено, що договір про виконання робіт від 09 липня 2008 року та акт виконаних робіт, які були підписані засновником [PERSON], є грубою підробкою. В довідці також зазначено, що ТОВ БІЛД РАЙД в період, який зазначений в договорі про виконання робіт № 123 від 09 липня 2008 року, не здійснював підприємницької діяльності. (а.с.196 т.1) В якості доказу, що з директором підприємства не укладався договір на проведення робіт, до суду надано [PERSON] з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців станом на 09.07.2008 року, в якому зазначено, що особою уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, в тому числі підписувати договори є лише керівник - підписант [PERSON], що також підтверджує що [PERSON], який є засновником підприємства, не має права підпису договорів та представляти інтереси підприємства у правовідносинах з третіми особами. (а.с.197-202 т.1) Також в матеріалах справи є висновок експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Одеській області від 06.02.2015р., згідно якому встановлено не повну відповідність дійсно виконаних робіт тим, що вказані в акті № 12 від 18 жовтня 2008 року. (а.с.21-45 т.2). Під час нового розгляду по справі неодноразово призначалася судові будівельно-технічні експертизи. Згідно до висновку № 182/2015 від 26.02.2016 року встановлено, що в квартирі [ADDRESS] виконані ремонтні роботи, однак встановити період коли вони були виконані не є можливим. (а.с.80-92 т.2). Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні представник позивача заявляв, що вартість проведених ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] з використанням придбаних матеріалів в 2008р. складає 93100грн., що еквівалентно 18435,64 дол.США, однак підтвердити документально вказану суму він не може, оскільки матеріали позивачкою були придбані на Малиновському ринку м.Одеси та квитанцій з цього приводу немає. Позивачка, допитана судовому засіданні як свідок, підтвердила, що надати докази того, що на ремонт були витрачені саме її кошти, вона не може та квитанцій про оплату за проведені ремонтні роботи у неї немає. Допитані в судовому засіданні свідки позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснювали, що позивачкою та [PERSON] в 2008-2009р.р. в квартирі [ADDRESS] був проведений ремонт. Разом з тим, свідок [PERSON] пояснювала, що у спірній квартирі за сумісні кошти [PERSON] та [PERSON], однак більша їх частина належала саме [PERSON], було зроблено косметичний ремонт, а саме була покладена плитка у ванній кімнаті, кухні, поміняні вікна на металопластикові, ванна кімната об»єднана з туалетом, вирівняні стеля та стіни, поклеєні шпалери, за скільки був зроблений ремонт вона не знає. В той же час свідок [PERSON] вказувала на те, що ремонт був капітальний, зі слів позивачки їй відомо, що за ремонтні роботи платила позивачка, яка купляла будівельні матеріали, однак чи були ці кошти сумісними чи ні вона не знає. Також допитані свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачка дійсно почала проживати з [PERSON] десь за тринадцять років до реєстрації шлюбу. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна збільшення вартості повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути саме істотне збільшення вартості майна як обєкту, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту.\~\~\~ Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] проживали однією сім»єю до реєстрації в 2001 році шлюбу, що підтверджується показами допитаних судовому засіданні свідків. На період придбання спірної квартири діяв Кодекс про шлюб та сім»ю України, який не регламентував можливості виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 156 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Посилання позивача по справі та її представника на те, що позивачем було сплачено гроші за проведення капітального ремонту, в результаті якого збільшилася вартість спірної квартири не заслуговує на увагу, оскільки за приписами чинного законодавства позивач, як дружина [PERSON], зобовязана була брати участь в утриманні майна чоловіка. З приводу вимог про визнання за позивачкою права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом суд зазначає наступне. Згідно ст.ст. 1269, 1297 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 27.03.2013р.) та ст.66 Закону Про нотаріат» спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Оформлення прав на спадкове майно входить до виключної компетенції органів нотаріату. Після смерті [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] звернулися позивачка та відповідачка із заявами 14.04.2013р. та 17.04.2013р. про прийняття спадщини щодо майна померлого 27.03.2013р. [PERSON]. та надали необхідні документи, про що свідчить копія спадкової справи №7/2013, в якій є довідка про склад сім»ї та реєстрацію в квартирі [ADDRESS] до смерті був зареєстрований лише [PERSON], який помер 27.03.2013р. (а.с.107 т.1). У відповідності до вимог ст.8-1, ст.49 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на 27.03.2013р.) будь-яке втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов'язків або спонукання до вчинення ним неправомірних дій, у тому числі вимагання від нього, його помічника, інших працівників, які знаходяться у трудових відносинах з нотаріусом, відомостей, що становлять нотаріальну таємницю, забороняється і тягне за собою відповідальність відповідно до законодавства. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Доказів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину позивачем та його представником суду не надано, що підтверджується поясненнями представника позивача, який пояснив, що письмової відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину у нього немає. Таким чином позивачка не позбавлена передбаченої законом можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача половини витрат, затрачених на поховання [PERSON] суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобовязані відшкодувати витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. У матеріалах справи наявні документально підтверджені відомості про те, що [PERSON] витратила на поховання [PERSON] 9597,94грн. (2650,40грн.+112,54грн.+6835грн.=9597,94грн.). Також в матеріалах справи наявна відповідь від Управління Пенсійного фонду України у Маліновському районі м. Одеси про те, що [PERSON] отримала, шляхом переведення на особовий рахунок № 155763, допомогу на поховання [PERSON] в розмірі 3150,20 грн. Таким чином затрати на поховання [PERSON], які були понесені позивачем по справі склали 6447,74грн. (9597,94грн. -3150,20грн. = 6447,74грн.) Половина суми витраченої [PERSON] на поховання [PERSON] повинна бути стягнута з відповідача по справі [PERSON], а саме 3223,87грн. (6747,74грн. :2 = 3223,87грн.). Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо відшкодування половини витрачених позивачкою коштів за останні три роки на утримання, догляд та лікування [PERSON] в розмірі 13500грн., оскільки доказів з цього приводу суду надано не було. На підставі встановлених судом обставин, оцінивши наданні докази в сукупності, суд приходить до обґрунтованого висновку про не доведеність позивачем істотного збільшення вартості спірної квартири, за рахунок проведення ремонту в квартирі, недоведеність факту витрачання коштів на утримання, догляд та лікування [PERSON] та необґрунтованість вимог щодо визнання права власності на частину квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Посилаючись на викладене, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь позивачки 3223,87грн., що складає половину суми, сплаченої [PERSON] на поховання [PERSON], в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial