Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який в подальшому був змінений та позивач, окрім позовних вимог щодо розірвання шлюбу, просила суд стягнути аліменти з [PERSON] на її користь, на утримання дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу), щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 17.08.2015 року і до досягнення дітей повноліття. В позовній заяві позивач зазначила, що 21.06.2003 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем та від шлюбу вони мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначила, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені та примирення не можливе. Вказує, що з лютого 2014 року вони з відповідачем проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Діти проживають з нею. Крім цього, зазначає, що добровільно відповідач аліментів не сплачує та іншої допомоги не надає. У судове засідання з'явився представник позивача, позовну заяву та викладені в ній обставини підтримав в повному обсязі. Зазначив, що позивач офіційно працює, однак отримує заробітну плату недостатню для утримання дітей. Інших доходів не має. Молодша дитина хворіє та потребує лікування. Не заперечував, щодо часткового здійснення відповідачем витрат на утримання дітей, але зазначив, що цих коштів не вистачає. Представник відповідача також з'явився в судове засідання. Позовні вимоги визнав частково. Зазначив, що відповідач офіційно працевлаштований та зможе сплачувати аліменти у розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Крім того, зазначив, що діти часто проживають у відповідача та він добровільно здійснює витрати на утримання дітей. Проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 21.06.2003 року, відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис - 404. Від шлюбу позивач та відповідач мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть з лютого 2014 року, між ними відсутнє взаємнорозуміння, відбулась втрата почуттів та поваги, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. Дані висновки суду засновані на матеріалах справи та поясненнях сторін. У відповідності до п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірвання шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, з огляду на те, що діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, враховуючи пояснення відповідача, який визнав позов частково, інші обставини, передбачені ст. 182 СК України, та які були встановлені в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами щодо стягнення аліментів 10.09.2015 року, суд присуджує стягнення аліментів з 10.09.2015 року. Судом також вирішується питання про розподіл судових витрат. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На виконання приписів Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору, утім на виконання ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial