Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

До Перечинського районного суду Закарпатської області із вищезазначеною позовною заявою звернувся [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27 грудня 2010 року між ним та [PERSON], від імені якої діяв представник [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки призначеної для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Перечинська міська рада, урочище «Бабайово», «За межами населеного пункту», площею 0,0700 га, за ціною 9 198 грн.00коп. Таким чином, він набув правомірно та добросовісно право власності на вказану земельну ділянку. Однак, рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 13 липня 2012 року, яке набрало законної сили 03 грудня 2012 року, договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010 року визнано недійсним, а також визнано недійсним та скасовано розпорядження в.о.голови Перечинської РДА за №630 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та передачі у безоплатну у власність [PERSON]М.» від 31 грудня 2009 року, та витребовано земельну ділянку площею 0,0700 га, яка розташована в урочищі «Бабайово», в кварталі 34 , виділі 9 Перечинського лісництва державного підприємства «Перечинське лісове господарство» із чужого незаконного володіння гр. [PERSON] та повернуто її законному землекористувачу державному підприємству «Перечинське лісове господарство». Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить застосувати реституцію, а саме стягнути з [PERSON] 9198 грн.00коп. одержані останньою за договором купівлі - продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010 року. Крім того, позивач вказує на те, що згідно звіту про експертну грошову оцінку проведену Приватним підприємством «Експерт-Центр» ринкова вартість зазначеної земельної ділянки на теперішній час становить 64624 грн., а від так вважає, що для поновлення його порушених прав з відповідачів [PERSON] та Перечинської районної державної адміністрації підлягає стягненню і ця сума, а також моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 25000 грн.00коп. Тому просить стягнути з [PERSON] та Перечинської районної державної адміністрації понесені збитки в розмірі 64624 грн. та моральну шкоду, яку оцінив в розмірі 25000 грн.00коп. До початку розгляду справи позивач [PERSON] подав заяву, у якій просить розглянути справу в його відсутності та у разі неявки відповідачів винести заочне рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, хоча про час та місце проведення такого була повідомлена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідачі - Перечинська районна державна адміністрація Закарпатської області та головне управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області, своїх представників у судове засідання також не забезпечили, хоча про час та місце проведення такого були повідомлені своєчасно та належним чином, про причини їхньої неявки суду не повідомили. Тому суд розглянув справу у відсутності відповідачів та їх представників, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані по справі докази, прийшов до наступного висновку. Так встановлено, що 27 грудня 2010 року [PERSON], який діяв в інтересах [PERSON] (продавець), продав [PERSON] (покупець) земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Перечинська міська рада, урочище «Бабайово», «За межами населеного пункту», площею 0,0700 га, яка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Перечинською райдержадміністрацією 15 січня 2010 року; продаж вчинено за ціною 9198,00 грн., що стверджується договором купівлі-продажу від 27 грудня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №962. Також встановлено, що 13 липня 2012 року Перечинським районним судом Закарпатської області у справі за позовом прокурора Перечинського району в інтересах держави було прийнято рішення, згідно якого визнано недійсним та скасовано розпорядження в.о. голови Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області за №633 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва та передачі безоплатно у власність [PERSON]М.» від 31 грудня 2009 року; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №962; витребовано земельну ділянку площею 0,0700 га, яка розташована в урочищі «Бабайово», в кварталі 34, виділі 9 Перечинського лісництва державного підприємства «Перечинське лісове господарство» із чужого незаконного володіння гр.[PERSON] та повернуто її законному землекористувачу державному підприємству «Перечинське лісове господарство». Рішення набуло законної сили. Так, відповідно до ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тому, з урахуванням вищевикладеного та того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON] 27 грудня 2010 року визнаний судом недійсним, земельна ділянка повернута до земель державного підприємства та доказів про повернення грошової суми покупцю земельної ділянки матеріали справи не містять, а відтак суд приходить до висновку, що з продавця [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути кошти, сплачені за купівлю вказаної земельної ділянки в розмірі 9198 грн.00коп. Разом з тим суд вважає, що не підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідачів суми в розмірі 64624 грн.00коп., яка визначена як ринкова вартість даної земельної ділянки станом на 01 серпня 2013 року згідно Звіту про експертну грошову оцінку, оскільки правовим наслідком недійсності правочину є повернення другій стороні у натурі всього, що вона одержала на виконання цього правочину, а в даному випадку це кошти отримані за продаж земельної ділянки, ціна якої сторонами договору обумовлена в самому договорі, тобто в сумі 9198,00 грн. Саме цей розмір грошової суми продавець земельної ділянки [PERSON] отримала від покупця [PERSON] до підписання даного договору, що стверджується п.п.2,3 Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010 року. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного. Так, відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим законодавець, визначаючи правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону (Розділ параграф 2 ЦК України), чітко визначив підстави недійсності правочину, при яких підлягає стягненню моральна шкода, зокрема: ст.230 ЦК України - вчинення правочину під впливом обману; ст.231 ЦК України - вчинення правочину під впливом насильства; ст.232 ЦК України - вчинення правочину у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони із другою стороною; ст.233 ЦК України - вчинення правочину під впливом тяжкої обставини, і вказані обставини не мали місця про визнанні недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 грудня 2010 року, а тому вимога позивача про стягнення моральної шкоди до задоволення також не підлягає. Отже, на підставі наведеного та

Outcome: partial