Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] з позовом про встановлення факту належності нерухомого майна, визначення часток у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] року померла його мати [PERSON] Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді частини квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року. Вищевказана квартира належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності, іншими співвласниками квартири є - [PERSON] та [PERSON]. 26.11.2007 року [PERSON] склала заповіт. Відповідно до якого, належну їй частку квартири [ADDRESS] заповіла своєму сину - [PERSON]. При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачу відмовлено, оскільки [PERSON], не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ - оригінал свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів 20.02.1997 року. В зв'язку з неможливістю здійснення тлумачення заповіту та неможливістю надання необхідного правовстановлюючого документу для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру. Також, позивачем було виявлено розбіжність у прізвищах його матері, які булі вказані у паспорті та свідоцтві про смерть - «[PERSON]», а у свідоцтві про право власності на житло - «[PERSON]». Просить суд, встановити факт належності на праві спільної сумісної власності його, матері [PERSON] квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року, виданого на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON] Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.02.1997 року за №13734/1, та зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №199; визначити частки у належній [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] таким чином: [PERSON] належить 1/3 частина вказаної квартири, [PERSON] - 1/3 частина вказаної квартири, [PERSON] - 1/3 частина вказаної квартири; визнати за ним, право власності на спадкове майно після померлої [INFO] року його матері [PERSON], а саме: на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином. Представник позивача - [PERSON] просить суд слухати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка - [PERSON] та відповідач - [PERSON] в судове засідання не прибули, про слухання справи повідомлялись належним чином, за допомогою засобів масової інформації - газети «Урядовий Кур'єр» та поштовим зв'язком. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибула, просить слухати справу за її відсутності, при вирішенні спору, покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи - Кременчуцької міської ради Полтавської області - [PERSON] надала суду клопотання про слухання справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного. [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 17.06.2014 року, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області (а.с. 7). Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді частини квартири [ADDRESS], яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.02.1997 року за №13734/1, та зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №199 (а.с. 12). Вищевказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 26.11.2007 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого, на випадок її смерті, належну їй частку квартири [ADDRESS] заповіла своєму сину [PERSON]. 01.07.2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON], не було надано нотаріусу правовстановлюючий документ - оригінал свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради народних депутатів 20.02.1997 року. В зв'язку з неможливістю здійснення тлумачення заповіту та неможливістю надання необхідного правовстановлюючого документу для видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру. Також позивачем було виявлено розбіжність у прізвищах його матері, які булі вказані у паспорті та свідоцтві про смерть - «[PERSON]», а у свідоцтві про право власності на житло - «[PERSON]». [PERSON], народився [INFO] року у м. Кременчуці, про що 28 серпня 1962 року зроблено відповідний актовий запис №1311, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Міським ЗАГС 28.08.1962 року (а.с. 19). Його батьками є [PERSON] та [PERSON]. 15 лютого 1985 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], укладено шлюб, про що «15» лютого 1985 року Палацом шлюбів Кременчуцького міськвиконкому видане відповідне свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 20). Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище «[PERSON]». У 1992 році позивачем втрачено оригінал свідоцтва про народження. 18 вересня 1992 року Кременчуцьким міським відділом ЗАГС [PERSON] видано повторне свідоцтво про народження серії [NUMBER]. У вказаному свідоцтві датою його народження є [INFO] року, а не дійсна дата народження, яка зараз зазначена у його паспорті та яка вказана у первісному свідоцтві про народження - [INFO] року. Своєчасно позивач не звернув увагу на вказану помилку та не звернувся до Кременчуцького міського ЗАГС з метою її усунення. Пізніше він знайшов своє первісне свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Міським ЗАГС 28.08.1962 року, де вказана правильна дата його народження - [INFO] року. «10» лютого 1996 року позивачу Крюківським РВ УМВС України в Полтавській області було видано паспорт громадянина України серії [NUMBER], у якому вже також зазначена правильна дата його народження - [INFO] року. При складанні заповіту [PERSON] через плутанину в документах помилково вказала неправильну дату народження свого сина - [PERSON] - [INFO] року. [PERSON], разом зі своєю дочкою [PERSON], та її сином [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] та володіють нею на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.02.1997 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.02.1997 року за №13734/1, та зареєстрованим в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №199 (а.с. 12). Зазначене підтверджується також довідкою, виданою КП «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» за вих. 61/2292 від 22.06.2015 року (а.с. 13). Проте у вказаних документах у зв'язку з перекладом прізвища матері позивача з російської мови на українську неправильно зазначене її прізвище - «[PERSON]». Згідно з довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» [PERSON], [INFO], постійно проживала та була зареєстрована у належній їй на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] протягом 40 років, тобто з 21.10.1974 року, та була знята з реєстрації 11.02.2014 року у зв'язку зі смертю [INFO] року (а.с. 7). Вказаний факт належності померлій [PERSON] квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.02.1997 року за №13734/1, та зареєстрованого в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №199. На момент смерті [PERSON] проживала одна. Сестра позивача - [PERSON] разом зі своїм сином то приїздили до неї, то проживали в іншому місці. Після смерті [PERSON], виявилось, що оригінал правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS], а саме: свідоцтво про право власності на житло від 20.02.1997 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.02.1997 року за №13734/1, та зареєстроване в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №199, відсутнє. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У ч. 2 цієї ж статті зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, частки померлої, [PERSON], сестри [PERSON] та її сина [PERSON] у спільній сумісній власності є рівними, тобто кожному належить по 1/3 частині квартири [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, через невідповідність у прізвищах матері позивача, які вказані у свідоцтві про право власності на житло «[PERSON]» та у паспорті, свідоцтві про смерть «[PERSON]», через зазначення [PERSON] неправильної дати [PERSON], народження у заповіті, складеному та підписаному 26.11.2007 року, [INFO] року, замість правильної - [INFO] року, а також через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] - свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1997 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 20.02.1997 року за №13734/1, та зареєстроване в Кременчуцькому бюро технічної інвентаризації за реєстровим №199, не може отримати спадщину після померлої [INFO] року матері [PERSON] у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] та відповідно зареєструвати своє право власності на вказану частину квартири та розпоряджатися нею. Враховуючи вище викладене, те, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] року матері [PERSON], прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснено: Пунктом 3.1. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно нотаріусом обґрунтовано відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а отже виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. У відповідності ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України, - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved