Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позову позивач пояснила, що з відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі з 05 серпня 2005 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 702. Шлюб між сторонами розірвано 16.09.2014 року. В період шлюбу вони проживали однією сім»єю, вели сумісне господарство, ними за сумісні кошти придбана квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вищезазначене майно придбане під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1153 від 29.05.2007 року. Згідно даних ОП «ЗМБТІ» вищезазначена квартира зареєстрована за відповідачем, реєстраційний номер у реєстрі прав власності на нерухоме майно 18869862. Згоди щодо поділу спільного майна при розірванні шлюбу сторони не досягли. У зв'язку з тим, що відповідач не бажає добровільно розділити майно, яке було придбане ними під час шлюбу, вона змушена звернутися до суду з позовом про поділ спільної сумісної власності подружжя, а саме просить суд поділити майно, набуте за час шлюбу з [PERSON], виділивши позивачу ? однокімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], припинити право спільною сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на однокімнатну квартиру за зазначеною адресою, для державної реєстрації часток визнати за позивачем та відповідачем право власності на ? зазначеної квартири. 11.02.2015 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить провести поділ квартири за адресою [ADDRESS], яка була придбана [PERSON] та [PERSON] в період перебування в шлюбі, визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], визнати, що [PERSON] належить на праві власності ? частина квартири за адресою [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з»явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на заявлених уточнених позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти уточнених позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 05 серпня 2005 року, актовий запис № 702, між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Шлюб між сторонами розірвано 16.09.2014 року (а.с.9). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1153 від 29.05.2007 року за період шлюбу [PERSON] було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с.12-13). Згідно даних ОП «ЗМБТІ» вищезазначена квартира зареєстрована за відповідачем, реєстраційний номер у реєстрі прав власності на нерухоме майно 18869862 (а.с.15). Згідно роз'яснень п.п.19,30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У ст. 68 Сімейного кодексу України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved