Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що йому на підставі ордеру № 249 від 04.06.1985 року належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані позивач, його дружина, [PERSON] , та зять, [PERSON] . Однак останній вже понад три роки без поважних причин не проживає у спірній квартирі, не сплачує за неї комунальні послуги, не приймає участі в її утриманні, особистих речей відповідача в квартирі також не має. Факт реєстрації відповідача у квартирі позивача порушує його право на вільне розпорядження і користування вищевказаною адресою та на можливість її приватизувати. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома. Вислухавши думку позивача, пояснення свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 04 червня 1985 року виконавчим комітетом Добропільської ради народних депутатів міста Добропілля [PERSON] було видано ордер № 249 на жиле приміщення, з правом зайняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю сім`єю: дружиною [PERSON] та їхнім сином [PERSON] (а.с.7). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад осіб, зареєстрованих за вищевказаною адресою № 16.01-08/464 від 01.02.2021 року, виданою Центром надання адміністративних послуг у м. Добропіллі (а.с.8). До матеріалів справи додано акт обстеження/перебування зареєстрованих осіб/кількості осіб/ у приміщенні кв. [ADDRESS] , з якого вбачається, що фактично у вищевказаній квартирі мешкають 2 особи: [PERSON] та [PERSON] . Зазначений у довідці про склад сім'ї [PERSON] у вказаному приміщенні не мешкає три роки (а.с.9). Свідок [PERSON] у судовому засіданні 26 травня 2021 року, пояснила, що вона є сусідкою позивача, їй відомо, що [PERSON] є зятем [PERSON] та ареєстрований в його квартирі за адресою: [ADDRESS] , проте з 2014 року в ній не проживає, причини не проживання їй не відомі. Чула, що останній на даний час перебуває начебто в Арменії. Під час вирішення справи по суті, суд вважає, що правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Житлового кодексу Української РСР, якими передбачені права наймачів житлових приміщень та членів родини останніх. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Відповідно до положень ст. ст. 64, 65 Житлового кодексу України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Понад шість місяців жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї у випадках, передбачених пунктами 1-7 ч.3 ст.71 ЖК України. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У роз`ясненнях, що містяться в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2, зазначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил норм процесуального закону щодо оцінки доказів. Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналіз статті 71\~ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71\~ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Даних, які б свідчили про поважність причин не проживання відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] , в судовому засіданні судом не встановлено. В той же час, суд вважає, що відсутність проживання відповідача у вказаній квартирі понад три роки, позивачем доведено, про що свідчить акт обстеження/перебування зареєстрованих осіб/кількості осіб/ у приміщенні кв. [ADDRESS] . Будь-яких заперечень проти позовних вимог від відповідача до суду не надходило. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає більше шести місяців, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved