Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 01 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був кладений договір поруки, за умовами якого позивач позичив грошові кошти в розмірі 65\~550 гривень, що на момент передання грошей становило еквівалент в доларах США в сумі 5\~000 доларів США зі строком повернення до 31 грудня 2014 року включно, на підтвердження чого відповідачем була дана розписка. Відповідачем основна сума позики в розмірі 5\~000 доларів США була повернута із простроченням 25 лютого 2015 року шляхом перерахування суми боргу на депозитний рахунок позивача № 26308113044127, що було відкрито ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до умов договору у випадку прострочення повернення запозичених коштів, позичальник сплачує на користь позикодавця штраф у розмірі 10% відсотків від суми заборгованості. Станом на 01 грудня 2015 року заборгованість [PERSON] за договором поруки у вигляді штрафу складає 11\~885 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду пояснення, в яких позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову та розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові пояснення відповідача та матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення даних позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, 01 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] був кладений договір поруки, за умовами якого позивач позичив грошові кошти в розмірі 65\~550 гривень, що на момент передання грошей становило еквівалент в доларах США в сумі 5\~000 доларів США, строком повернення до 31 грудня 2014 року (а. с. 7). [PERSON] 01 вересня 2014 року власноруч написав розписку, якою зобовязався повернути борг [PERSON] у розмірі 65\~550 грн., що на момент передачі коштів по курсу НБУ складає 5000 доларів США, до 31 грудня 2015 року, що підтверджується відповідною розпискою, копія якої наявна в матеріалах справи (а. с. 9). Відповідачем основна сума позики в розмірі 5\~000 доларів США була повернута із простроченням 25 лютого 2015 року шляхом перерахування суми боргу на депозитний рахунок позивача № 26308113044127, що було відкрито ПАТ «Дельта Банк». Вказаний спосіб перерахування коштів було узгоджено сторонами відповідно до Додаткової угоди № 1 від 25 лютого 2015 року (а.с.8). Відповідно до п. 3 договору позики за порушення строків даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим порушенням збитки в порядку, передбаченим діючим законодавством України. У випадку несвоєчасного повернення грошових коштів позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 10 % відсотків від суми невиконаного грошового зобовязання. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу за договором позики, приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами відповідає вимогам ЦК України, а відповідач прострочив виконання свого зобовязання за договором позики від 01 вересня 2014 року, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість у вигляді штрафу, що складає 11\~885 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви до суду 487,20 грн. (а. с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved