Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що вона проживає у [ADDRESS] разом із чоловіком [PERSON] з 2007 р. і по теперішній час. У період з 2007 р. по 18.08.2011 р. позивачка проживала у даному будинку разом із [PERSON] як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, а 18.08.2011 р. вони узаконили свої стосунки та зареєстрували шлюб. На даний час вони ведуть спільне господарство та мають спільний бюджет. Вказує, що 1/2 частина даного житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд належить чоловікові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.07.2009р., а інша частина будинку належить брату чоловіка - відповідачу [PERSON] В 2013 р. позивачка звернулася із заявою до Ірпінського міського відділу управління державної міграційної служби України в Київській області щодо реєстрації в спірному будинку, однак відповідач відмовився надавати згоду на її реєстрацію. Іншого житла [PERSON] не має, крім того їй необхідно зареєструватися у даному будинку для отримання пенсії. Вважає що її права порушені та підлягають захисту в судовому порядку. У зв'язку з цим просить визнати за нею право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, не заперечувала проти прийняття заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, тому суд вирішив розглянути справу заочно за відсутності сторін, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явивсь, причини неявки суду не повідомив. В зв'язку з відсутністю сторін на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.07.2009р. (а.с. 8). Судом також встановлено, що [PERSON], як дружина [PERSON] (а.с. 6), проживає разом з ним у будинку [ADDRESS] з 2007 р. по теперішній час, про що свідчить акт депутата від 25.01.2014р.(а.с. 20). Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються Житловим кодексом України (надалі - ЖК України). Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку , які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що позивачка, разом зі своїм чоловіком, з 2007 р. проживає у будинку [ADDRESS], отже здобула право на користування даним житлом, а відповідач по справі не визнає за позивачем право на користування спірним житлом, суд дійшов висновку, що права позивача підлягають захисту, а позов задоволенню. В зв'язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по справі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved