Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], після уточнення своїх позовних вимог просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS], що складається із житлового будинку під літ. «А» (площа - 99,3 кв. м.), літня кухня під літ. «Б» (площа - 33,6 кв. м.), навіс з погрібом під літ. «Д» (площа - 13,5 кв. м.), гараж під літ. «Ж» (площа - 27,2 кв. м.), лазня під літ. «Е» (площа - 4,1 кв. м.), 1-5 огорожа (металева) площею 66,3 кв. м., № І, ІІ мостіння асфальтове площею 101,3 кв. м., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 липня 1939 року відділ комунального господарства Одеської міської ради уклав з [PERSON], батько позивача, Договір на право забудови. Згідно зазначеного Договору забудовник, батько позивача, був зобов'язаний не пізніше будівельного сезону 1939 року побудувати житловий будинок до 01 квітня 1941 року на земельній ділянці загальною площею 616 кв. м. в районі Червоної Слобідки. На вказаній земельній ділянці розміром 616,0 кв. м., виділеній Одеською міською радою під забудову, [PERSON] та члени його сім'ї за рахунок власних коштів побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою позивач мешкає з дня свого народження разом з донькою [PERSON], чоловіком доньки, зятем позивача [PERSON] та онуком [PERSON]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2010 року [PERSON] оголошений померлим [INFO]. Мати позивача померла [INFO], а чоловік позивача [PERSON] помер [INFO]. За життя матері позивача в 60-70-х роках з метою покращення своїх житлових умов вони здійснили реконструкцію спірного житлового будинку. Згідно Висновку КП «ОМБТІ та РОН» технічний стан конструктивних елементів житлового будинку за адресою: [ADDRESS] задовільний. Згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року № 582/5773, будинки, які побудовані до 05 серпня 1992 року, не є самочинними. Таким чином, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не відноситься до таких, які побудовані самочинно. Позивач постійно спірним будинком добросовісно володіє відкрито та безперервно, без таємниць. Існує будинкова книга на цей будинок, на позивача відкрито особовий рахунок. Всі особи, які проживають в цьому будинку, разом із нею сплачують необхідні комунальні платежі. Зазначений будинок офіційно зареєстрований, однак правовстановлюючі документи видані на ім'я її покійного батька. Покійна мати позивача фактично прийняла в спадщину будинок [ADDRESS], але не оформила свої спадкові права. Без набуття права власності на будинок [ADDRESS] позивач не зможе здійснити його державну реєстрацію. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутністю, позов визнають у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених ними письмових доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2010 року, яким оголошено померлим з [INFO] [PERSON], 1907 року народження, встановлений родинний зв'язок між [PERSON], позивачем по справі, її батьком [PERSON] та її матір'ю [PERSON]. Судом встановлено, що 19 липня 1939 року [PERSON] уклав з Відділом комунального господарства Одеської міської Ради договір на право забудову, згідно якого йому віддавалась під забудову земельна ділянка в м. Одесі в районі Червоної Слободи розміром 616,0 кв. м. по [ADDRESS], на якій батько позивача зобов'язався збудувати будинок. На вказаній земельній ділянці розміром 616,0 кв. м., виділеній Одеською міською радою під забудову, [PERSON] та члени його сім'ї за рахунок власних коштів побудували житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою позивач мешкає з дня народження разом з донькою [PERSON], чоловіком доньки, зятем позивача [PERSON] та онуком [PERSON], про що свідчить довідка (виписка із будинкової книги про склад сім'ї та прописці) за №733. З метою поліпшення умов проживання, ще за життя матері позивача, в 60-70-х роках, вони здійснили реконструкцію спірного житлового будинку. Згідно Висновку КП «ОМБТІ та РОН» технічний стан конструктивних елементів житлового будинку за адресою: [ADDRESS] задовільний. За результатами технічної інвентаризації житлового будинку 20 січня 2011 року КП «ОМБТІ та РОН» виготовлено технічний паспорт, з якого вбачається, що єдиним користувачем житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є покійний [PERSON], а всі роботи по будівництву цього будинку та його реконструкції завершені в 1981 році. Відповідно до положень ч. 3 п. 3.1 Наказу Мінрегіонбуду України № 95 від 19 березня 2013 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» документ, що засвідчує відповідність закінчених будівництвом об'єктів до 05 серпня 1992 року, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року № 582/5773, будинки, які побудовані до 05 серпня 1992 року, не є самочинними. Таким чином, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не відноситься до таких, які побудовані самочинно. На підставі відповіді П'ятої Одеської державної нотаріальної контори від 10 грудня 2010 року за №3040/02-14 на звернення [PERSON], вбачається, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], який належав [PERSON], померлому [INFO], спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], яка померла [INFO], котра фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, згідно ч. 4 п. 216 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» необхідно надати витяг з реєстру прав власності на спадкове нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. [PERSON] постійно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним будинком та надвірними спорудами. Існує будинкова книга на цей будинок, на позивача відкрито особовий рахунок. Всі особи, які проживають в цьому будинку, разом із нею сплачують необхідні комунальні платежі. Зазначений будинок офіційно зареєстрований, однак правовстановлюючі документи видані на ім'я її покійного батька. Покійна мати позивача фактично прийняла в спадщину будинок [ADDRESS], але не оформила свої спадкові права. Згідно п. 11 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс набрав чинності, з 01 січня 2004 року, положення ст. 344 Цивільного кодексу поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом з тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Також згідно пункту 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5, виходячи зі змісту частини першої ст. 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Оскільки відсутня державна реєстрація будинку [ADDRESS], тому без набуття права власності на спірний будинок позивач не зможе здійснити його державну реєстрацію. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За викладених обставин, враховуючи визнання позову відповідачами, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав всіх суб'єктів права власності. При цьому згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved