Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпропетровського УВО «ЛУЧ» УТОВ про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. З 20 квітня 2010 року [PERSON] перебуває на посаді директора Запорізького цеху Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС. Наказом відповідача від 05 січня 2018 року позивач попереджений про заплановане вивільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці-припинення фінансування клубу, скорочення усіх штатних одиниць. Одночасно [PERSON] була запропонована посада складальника деталей та виробів. З наказом позивач був ознайомлений 10 січня 2018 року. Наказом від 22 березня 2018 року позивача звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Зі звільненням позивач [PERSON] не згоден, вважає, що припинення фінансування товариства з Державного бюджету України, не може бути підставою для зміни у виробництві і праці та скорочення у зв'язку із цим штату. Вказує, що скорочено було лише 0, 5 ставки, запропонована ж вакантна посада для нього не відповідає його індивідуальній програмі реабілітації як інваліда першої групи з дитинства по зору. У день звільнення відповідачем не було видано трудову книжку, проведено повний розрахунок. Вважає, що вказаними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у втраті нормального життєвого укладу. Звільнення робить неможливим реабілітацію фізичного стану, оскільки заходи потребують додаткових витрат. Тривале порушення його прав викликало почуття незахищеності від протиправних дій. Просить визнати незаконним та скасувати наказ ДУВО «ЛУЧ» УТОС № 32 від 22 березня 2018 року про звільнення його з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Ухвалою суду від 30 травня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 23 червня 2018 року до суду надійшов відзив, в якому зазначено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 20 квітня 2010 року. Наказом від 31 березня 2017 року був переведений на 0,5 ставки. Вказано, що фінансування працівників невиробничої сфери, зокрема клубів, здійснюється з державного бюджету шляхом виділення бюджетних коштів безпосередньо на організацію. Постановою президії Центрального правління УТОС від 19 грудня 2017 року визнано недоцільним фінансування клубу, а з 01 січня 2018 року припинено фінансування за рахунок Держаного бюджету. У встановленому законом порядку відповідачем попереджено [PERSON] про звільнення у зв'язку із скороченням штату, отримано згоду профспілкової організації, у день звільнення - 22 березня 2018 року, проведено розрахунок та видано трудову книжку. У наданій 12 липня 2018 року відповіді на відзив вказано, що відповідачем не надано доказів правомірності скорочення штату. Прийняте власником підприємства рішення про припинення фінансування з 01 січня 2018 року не є законною підставою для скорочення штату, оскільки відповідно до статуту УВО УТОС, джерелами формування майна об'єднання є грошові та матеріальні внески засновників, прибуток від реалізації продукції та інше. Окрім цього, метою діяльності УВО є працевлаштування інвалідів. Ухвалою суду від 18 липня 2018 року у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, залучено Центральне правління Українського товариства сліпих Всеукраїнської організації інвалідів. 31 липня 2018 року третьою особою надані письмові пояснення в яких вказано, що Українське товариство сліпих відповідно до статуту створює госпрозрахункові підприємства (об'єднання), які очолює директор, який організовує та несе повну відповідальність за діяльність підприємства, призначає на посаду та звільняє працівників підприємств, керівників структурних підрозділів, Центральне ж правління УТОС в оперативну діяльність підприємств не втручається. Оскільки за рішенням президії Центрального правління УТОС з 01 січня 2018 року фінансування діяльності клубу Запоріжжя було припинено, це призвело до скорочення всіх працівників. Вважає вимоги позивача необґрунтованими, у задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою суду від 26 вересня 2018 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив, просили позовну заяву задовольнити. Представник відповідача Бублейника В.А., проти позову заперечував, вказав, що при скорочення штату та звільненні позивача [PERSON] з роботи було дотримано законодавство, у задоволенні позову просив відмовити повністю. Третя особа, повідомлена своєчасно та належним про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання свого представника не направила, надала заяву про розгляд справи за відсутності останнього. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Дніпровське учбово-виробниче об'єднання «ЛУЧ» Українського товариства сліпих є юридичною особою, заснованою Громадською організацією «Українське товариство сліпих». Наданий позивачем статут Учбово-виробничого об'єднання (УВО) Українського товариства сліпих (УТОС) не може бути взятий судом до уваги як доказ, оскільки не має відомостей про його державну реєстрацію. Клопотання про витребування останнього у зв'язку із неможливістю його отримання, згідно зі ст. 84 ЦПК України, до суду не надходило. [PERSON] має першу групу інвалідності по зору з дитинства безстроково. На підставі наказу Українського учбово-виробничого об'єднання «ЛУЧ» Українського товариства сліпих № 146 від 20 квітня 2010 року позивач [PERSON] прийнятий на посаду директора клубу. Згідно із штатного розпису працівників непромислової групи Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС на 2017 рік, штатна одиниця директора клубу (м. Запоріжжя) складає 0,5 одиниць. Згідно з частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України підприємство, установа, організація (далі - підприємство), тобто роботодавець, має право самостійно визначати організаційну структуру, а також встановлювати чисельність працівників і штатний розпис. Отже, за певних обставин роботодавець може змінювати чисельність або штат працівників скороченням. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Підприємство може складатися з виробничих або функціональних структурних підрозділів (виробництв, відділень, цехів, управлінь, бюро, служб тощо). Штат працівників - це сукупність посад, установлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами (Лист Міністерства праці та соціальної політики України № від 07 квітня 2011 року №114/06/187-11). З 03 квітня 2017 року на підставі наказу Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС [PERSON] переведений на 0,5 ставки. Постановою президії Центрального правління УТОС від 19 грудня 2017 року припинено з 01 січня 2018 року фінансування клубу Запорізького цеху Дніпропетровського УВО «ЛУЧ» УТОС за рахунок фінансової підтримки з державного бюджету. Наказом Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС від 04 січня 2018 року скорочено в непромисловій групі 0,5 штатної одиниці директора та 0,25 прибиральниці службових приміщень. Внесено зміни до штатного розпису. 01 січня 2018 року [PERSON] попереджено про скорочення штату, запропонована вакансія складальника деталей та виробів першого розряду цеху № 3 (м. Запоріжжя). Роз'яснено про припинення трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у разі незгоди із запропонованою вакантною посадою. Зі вказаним наказом позивач ознайомлений 05 січня 2018 року. З індивідуальної програми реабілітації [PERSON] № 458, дата заповнення 27 березня 2017 року, вбачається, що [PERSON] має професію методиста. У графі трудова реабілітація вказано, що при створенні робочого місця для [PERSON] необхідне виконання санітарних норм на робочому місці інваліда. Вказано про можливість працювати директором клубу, викладачем, музичним керівником художньої самодіяльності. Місцем проведення зазначено ДУВО «ЛУЧ» УТОС. Відповідно п. 22 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, повторний огляд осіб з інвалідністю, а також осіб, інвалідність яких встановлено без зазначення строку проведення повторного огляду, проводиться раніше зазначеного строку за заявою такої особи з інвалідністю, інших заінтересованих осіб у разі настання змін у стані здоров'я і працездатності або за рішенням суду. Оскільки індивідуальна програма реабілітації [PERSON] датована 2017 роком, робота складальника деталей та виробів першого розряду цеху № 3 запропонована як вакантна посада позивачу у 2018 році, враховуючи, що у матеріалах справи відсутня індивідуальна програма реабілітації [PERSON] станом на момент запропонування нової роботи, твердження позивача що запропонована вакантна посада не відповідає індивідуальній програмі, не може бути взятий судом до уваги, оскільки з наявних у матеріалах справи доказів, суд не може визначити чи доступна запропонована робота за станом здоров'я. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно зі ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Листом від 20 лютого 2018 року запропоновано профспілковому комітету Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС надати згоду на звільнення директора клуба [PERSON] Із запрошень профспілкового комітету на 26 лютого 2018 року або на 27 лютого 2018 року, на 15 березня 2018 року та 19 березня 2018 року вбачається, що [PERSON] завчасно був повідомлений про дату, час, мету та місце проведення засідання, що підтверджується наявними на запрошеннях датами та підписами позивача. Відповідно до листка непрацездатності серії АДГ № 531389, виданого КУ «Міська лікарня № 7» ЗМР, з 27 лютого 2018 року по 13 березня 2018 року включно, [PERSON] перебував на лікарняному. 20 березня 2018 року профспілковою організацією Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС надано згоду на звільнення [PERSON] - директора клуба № 3 м. Запоріжжя на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто з наведеного вбачається, розгляд профспілковим органом подання про звільнення [PERSON] з посади у зв'язку із скороченням штату було проведено відповідно до ст. 43 КЗпП України. Наказом Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС № 32 від 22 березня 2018 року [PERSON] звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. На підставі платіжного доручення від 22 березня 2018 року [PERSON] проведено остаточний розрахунок за березень, сплачено 3 925, 56 грн. В книзі обліку трудових книжок наявна відмітка про видачу 22 березня 2018 року трудової книжки при звільненні. Відповідно до п. 19 Постанови ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що мало місце скорочення штату працівників Дніпровського УВО «ЛУЧ» УТОС під час якої відповідачем було дотримано процедуру його проведення, позивача попереджене про звільнення, запропонована вакантна посада, отримано у встановленому законом порядку згоду профспілкового комітету, тому позовні вимоги [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню. Беручи до уваги, що у задоволенні основних вимог відмовлено, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Окрім викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що інформація про наявність чи відсутність змін до штатного розпису після звільнення позивача на момент розгляду і вирішення справи у матеріалах була відсутні. З урахуванням принципу змагальності, встановленого ст. 12 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно витребувати докази. З клопотанням про витребування вказаних доказів сторони не зверталися.

Outcome: dismissed