Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

до суду\~звернувся [PERSON]\~з позовною\~заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позовній заяві позивач вказує, що він є власником житлового будинку № 4 по вул. Привокзальній, в с. Петрівка-Роменська Гадяцького району Полтавської області. За вказаною адресою, окрім нього, зареєстрована колишня дружина [PERSON], яка фактично за місцем реєстрації не проживає вже понад 8 років, що підтверджується актами обстеження житла, її особистих речей в будинку немає. 12 січня 2013 року, шлюб між ними розірвано. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. Особові рахунки в усіх підприємствах щодо надання комунальних послуг відкриті на його імя, тому він несе витрати за відповідача, чим погіршується його матеріальне становище. Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком № 4 по вул. Привокзальна, в с. Петрівка-Роменська Гадяцького району Полтавської області. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] направила до суду належним чином завірену заяву, в якій зазначила, що не претендує на майно, зареєстроване на імя [PERSON], претензій до позивача не має. Представник третьої особи виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради направив до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON]\~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення, з таких підстав. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, [PERSON] є власником житлового будинку № 4 по вул. Привокзальна, в с. Петрівка-Роменська Гадяцького району Полтавської області. 11 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00021801477 від 03.01.2019. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 077862, шлюб між [PERSON] та [PERSON] Костянтиніною розірвано 12 січня 2013 року, актовий запис № 2 Відповідно до довідки виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради № 999 від 09.08.2018, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], за вищевказаною адресою також зареєстрована [PERSON], [INFO]. Факт відсутності відповідача [PERSON] за місцем фактичної реєстрації, понад один рік, доведено позивачем долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження матеріально-побутових умов сімї, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO] один. У вказаному будинку зареєстрована, але не проживає з лютого 2010 року, [PERSON], [INFO], а мешкає в м. Вітебськ Республіка Білорусь. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає у будинку, належному на праві власності позивачу, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, чим обмежує права позивача у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319\~ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.\~\~ Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення ст.\~7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею ст.\~391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає у будинку, власником якого є позивач, понад один років, про що відповідач особисто підтвердив та підтверджено належними засобами доказування, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до п. п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1762 гривні, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму складає 704 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, на підставі ухвали суду від 17.09.2018 звільнений від сплати судового збору у розмірі 704,80 грн при подачі даного позову до суду. Згідно вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, тому з [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. на користь держави.

Outcome: approved