Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] із позовної заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, в якій просив суд вселити його до квартири [ADDRESS] та зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що до 01.08.2002 року квартира [ADDRESS] належала йому на праві приватної власності, а 01.08.2002 року він подарував її [PERSON], при цьому мав певні домовленості з останньою, яка є його онукою, про те, що він буде мешкати в зазначеній квартирі, а вона буде доглядати його та турбуватись про нього. Однак, через деякий час після посвідчення договору дарування відповідач почала не виконувати взяті на себе зобов'язання та поводити себе агресивно, навіть почала застосовувати фізичну силу, чинили перешкоди в користуванні квартирою. З 2013 року, коли він не міг вже більше миритись з поведінкою відповідача, почав звертатись до правоохоронних органів. Після звернень відповідач й ще більше обурилась та відвезла його до обласної психіатричної лікарні в м. Дніпропетровську Після того, як його близькі родичі дізнались про цей факт, саме вони забрали його з лікарні. Наголошує, що він зареєстрований в квартирі та бажає в ній проживати, іншого житла не має, а відповідач своїми діями порушує його права як користувача квартири, та будь-якими діями робить спроби усунути його від користування квартирою. В судове засідання з'являлись позивач та його представник, підтвердили викладені в заяві обставини та просили суд позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні також зазначив, що дійсно відповідачем чиняться йому перешкоди в користуванні квартирою, йому неодноразово приходилось ночувати на вулиці, знаходитись якийсь час у сусідів, оскільки відповідач його не впускала до квартири. Зараз він проживає у своїх близьких родичів, а в квартирі останні місця взагалі проживають зовсім чужі йому люди, які орендують квартиру у відповідача. В судове засідання з'являвся представник відповідача, який заперечував щодо позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Подав суду письмові заперечення, які підтримав в судовому засіданні. В запереченнях представник відповідача зазначив, що обставини, які викладені позивачем в позовній заяві є неправдивими, так як написані під впливом сторонніх осіб, які знаючи, що [PERSON] зловживає спиртними напоями мають намір заволодіти квартирою відповідача, яку їй подарував саме позивач. Вказувала, що навпаки з боку відповідача позивачу постійно надавалась допомога, позивач знаходився на лікуванні у шостій лікарні по вул. Свердлова м. Дніпропетровська, оскільки переніс інсульт і догляд за ним здійснювала саме відповідачка. Саме лікарями з урахуванням діагнозів, похилого віку йому було запропоновано пройти курс лікування в Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні, де він знаходився до березня 2014 року. Будь-яких перешкод відповідачем в користуванні позивачем квартирою не здійснювалось. Не попередивши відповідача та його близьких родичів, [PERSON] забрали з лікарні його представник та відповідачу прийшлось докласти певних зусиль, щоб знайти його. Наголошувала, що саме представник позивача, скориставшись похилим віком позивача, його медичними діагнозами, в такий спосіб робить спроби заволодіти квартирою, яку подарував позивач відповідачу. В судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначали, що дійсно вони неодноразово бачили [PERSON] на вулиці або в під'їзді, який міг знаходитись навіть без взуття та ночувати або на вулиці або у під'їзді, оскільки [PERSON] не впускала його до квартири. Свідок [PERSON] зазначала, що вона неодноразово запрошувала [PERSON] додому, коли він опинявся в таких ситуаціях, годувала його, надавала можливість скористатись своїм помешканням для задоволення своїх потреб, поспати. Також стверджувала, що в психіатричну лікарню відвезла його саме [PERSON], хоча будь-яких підстав для цього у неї не було. [PERSON] завжди був спокійною та доброзичливою людиною. Свідок [PERSON] зазначала, що їй як представнику первинної організації ради ветеранів Індустріального району м. Дніпропетровська неодноразово телефонували сусіди [PERSON] якій їй повідомляли, про знаходження останнього на вулиці, а причиною цього були неправомірні дії зі сторони [PERSON], яка здійснювала перешкоди позивачу в користуванні квартирою. Суд, заслухавши думку позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків. Статтею 46 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. На підставі договору дарування від 01 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за № 1787 квартира [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] Згідно з довідкою № 2935 від 05.12.2014 року, виданою Комунальним підприємством житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством [PERSON], 1931 року народження, з 13 січня 1975 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено, [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] однією сім'єю, вели спільне господарство, однак між ними дійсно склались конфліктні відносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] неодноразово звертався в правоохоронні органи з приводу дій [PERSON] Постановою слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 30 березня 2013 року було закрито кримінальне провадження № 12013040660000859 за фактом отримання гр. [PERSON] тілесних ушкоджень у зв'язку з відсутністю в діях гр. [PERSON] складу кримінального правопорушення. В зазначеній постанові встановлено, що 07 лютого 2014 року з медичного закладу надійшло повідомлення, що за медичною допомогою звернувся гр. [PERSON], [INFO], з діагнозом «струс головного мозку», який був допитаний співробітками міліції та пояснив, що тілесні ушкодження йому були спричинені гр. [PERSON], його онукою, за місцем його проживання, однак останній відмовився від проходження судово-медичного обстеження для встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Згідно постанови слідчого СВ Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 18 травня 2013 року гр. [PERSON] звернувся до Індустріального РВ ДМУ ГУВС України в Дніпропетровській області та повідомив, що 04 лютого 2013 року о 04 годині 00 хвилин за адресою: [ADDRESS] йому були спричинені тілесні ушкодження та в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що [PERSON], який мешкає за вказаною адресою з онукою [PERSON], були спричинені саме [PERSON] тілесні ушкодження. Однак, [PERSON] відмовився від проходження медичного обстеження та кримінальне провадження № 12013040660000794 було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Згідно з довідкою № 9/271 від 09.10.2014 року, виданою Комунальним закладом «Дніпропетровська шоста міська клінічна лікарня» Дніпропетровської обласної ради [PERSON], 1931 року народження, проходив стаціонарне лікування з 04.02.2013 року по 16.02.2013 року у хірургічному відділенні № 2. Згідно з інформацією, наданою 09.10.2014 року Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON], знаходився на лікуванні в закладі з 27.05.2013 року по 23.12.2013 року та з 23.12.2013 року по 19.02.2014 року з діагнозом «Деменція складного генезу». [PERSON] був оглянутий комісією лікарів психіатрів за заявою онуки [PERSON] у зв'язку з неадекватною поведінкою. На фоні медикаментозного лікування та комплексу соціально-реабілітаційних заходів, стан [PERSON] поліпшився та 19.02.2014 року був виписаний додому у супроводі онуки [PERSON]. Після останньої виписки [PERSON] за стаціонарною та консультативною допомогою до Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» не звертався. Як вбачається з наданих документів закладом саме [PERSON] звернулась із проханням виписати її дідуся. Права власника житлового будинку (квартири), визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника користуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користується жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 4 даної норми передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 64 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні, враховуючи показання свідків, та досліджених інших обставин, що свідчать про існування конфліктних відносин між позивачем та відповідачем, встановлено, що зі сторони відповідача здійснюються перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, та відповідно його права підлягають захисту, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved