Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулись [PERSON], [PERSON] із уточненим в ході судового розгляду позовом до Миколаївської міської ради Миколаївської міської територіальної громади, за участю третіх осіб Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку, про визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою та права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивачі є спадкоємцями за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO]. Батько позивачів за життя прийняв, але не оформив спадщину після смерті свого батька - [PERSON], померлого [INFO]. Зазначена спадщина складається з: -житлового будинку [ADDRESS] -земельної ділянки загальною площею 0,5559 га, розташованої під [ADDRESS] -земельної ділянки загальною площею 39,300 га, що надана в постійне користування [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею [NUMBER] від 1992 року; -земельної ділянки загальною площею 10,800 га, що надана в постійне користування [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 20 жовтня 1993 року; -земельної ділянки загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] на підставі рішення Слов'янської районної ради; -земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 38,1 га, що надавалася в постійне спадкове володіння [PERSON]; -земельної ділянки загальною площею 11,00 га, що надавалася в користування [PERSON]; -земельної ділянки загальною площею 0,9 га, що надавалася в користування [PERSON]; -земельної ділянки загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] на підставі рішення Слов'янської районної ради. Позивачі прийняли спадщину після померлого [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк та звернулись до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що спадкоємцями не надано правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказану спадкову масу. Позивачі зазначають, що правовстановлююча документація на житловий будинок не була отримана, оскільки він будувався у 1960-х роках у сільській місцевості. Згідно з експлікацією від 22 серпня 1983 року вищевказаний житловий будинок складається з літ. А-житлового будинку, літ. Б-літньої кухні та літ. В-гаражу. Літ. В-гараж був знищений пожежею у 1997 році. Вищевказаний житловий будинок було збудовано на земельній ділянці загальною площею 0,5559 га, розташованої під [ADDRESS] яка була надана в приватну власність на підставі рішення Малинівської сільської ради народних депутатів від 30 листопада 1994 року, на яку в подальшому було отримано Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року. Виходячи з викладеного виникла ситуація, за якої позивачі не мають можливості оформити свої спадкові права на вказане майно. У зв'язку із вищевказаними обставинами та для захисту своїх прав позивачі вимушені звернутися до суду та просять визнати за ними: Право власності на: -житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельну ділянку загальною площею 0,5559 га, розташовану під [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельну ділянку загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельну ділянку загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] в порядку спадкування за законом; Право довічного успадковуваного володіння: -земельною ділянкою загальною площею 39,300 га, що надана в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 38,1 га, що надавалася в постійне спадкове володіння [PERSON] в порядку спадкування за законом; Право постійного користування: -земельною ділянкою загальною площею 10,800 га, що надана в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельною ділянкою загальною площею 11,00 га, що надавалася в постійне користування [PERSON] в порядку спадкування за законом; -земельної ділянки загальною площею 0,9 га, що надавалася в постійне користування [PERSON] в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Додатково зазначила, що спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS], земельна ділянка загальною площею 0,5559 га, розташована під [ADDRESS] земельна ділянка загальною площею 10,800 га, земельна ділянка загальною площею 39,300 га, земельна ділянка загальною площею 5,900 га належало померлому [INFO] дідусю позивачів - [PERSON], яке було успадковане його сином та батьком позивачів - [PERSON]. Крім того, батькові позивачів [PERSON] належало спадкове майно, а саме: земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 38,1 га, земельна ділянка загальною площею 5,900 га, земельна ділянка загальною площею 11,00 га та земельна ділянка загальною площею 0,9 га, яке позивачі прийняли у встановленому законом порядку. Вказала, що оскільки батько прийняв спадщину після дідуся, що підтверджується довідкою Другою слов'янської державної нотаріальної контори, позивачі мають право на спадкування належного дідусю та батькові майна після смерті останнього. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав думку позивача та просив задовольнити позов у повному обсязі. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та справу розглянути без його участі (а.с.201 т.1). Представник Миколаївської міської ради Сухоруков В.Г. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав заяву (а.с.129-130 т.2), в якій вказав, що не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,5559 га, розташовану в с. Малинівка Слов'янського району Донецької області. Крім того, просив справу розглянути без його участі, посилаючись на відзив. У судових засіданнях, в яких представник відповідача приймав участь надав пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві. За змістом відзиву представник відповідача заперечує щодо позовних вимог про: Визнання права власності на: -земельну ділянку загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельну ділянку загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] в порядку спадкування за законом; Визнання права довічного успадковуваного володіння: -земельною ділянкою загальною площею 39,300 га, що надана в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 38,1 га, що надавалася в постійне спадкове володіння [PERSON] в порядку спадкування за законом; Визнання права постійного користування: -земельною ділянкою загальною площею 10,800 га, що надана в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; -земельною ділянкою загальною площею 11,00 га, що надавалася в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом; -земельної ділянки загальною площею 0,9 га, що надавалася в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом. Відзив на позовну заяву представник обґрунтовує тим, що земельні ділянки: кадастровий номер [NUMBER] площею 10,7768 га; кадастровий номер [NUMBER] площею 16,7177 га; кадастровий номер [NUMBER] площею 22,0278 га були передані із державної до комунальної власності Миколаївської міської ради у відповідності до ст. 15-1, 117, 122 ЗК України, на підставі наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та Акту приймання-передачі від 06 червня 2018 року. Після прийняття Миколаївською міською радою вищевказаних земельних ділянок у відповідності до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» 25 липня 2018 року була проведена державна реєстрація і визнано право комунальної власності за Миколаївською міською радою. Згідно наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, Акту приймання-передачі від 06 червня 2018 року та витягів з Державного реєстру речових прав до комунальної власності Миколаївської міської ради за вказаними кадастровими номерами була передана земельна ділянка загальною площею 49,5223 га. Земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 46,4 га та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 21,73 га були передані із державної до комунальної власності Миколаївської міської ради у відповідності до ст. 15-1, 117, 122 ЗК України, на підставі наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та Акту приймання-передачі від 06 червня 2018 року. Згідно листа Голови Слов'янської районної державної адміністрації від 22 жовтня 2018 року № 01-2581-54 земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 46,4 га та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 21,73 га з 13 грудня 2010 року передані в оренду до 12 грудня 2059 року. У відповідності до ст. 19 ЗУ «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити, зокрема, право користування землею. У зв'язку із чим право користування земельною ділянкою, що виникло на підставі державного акту на право постійного користування землею, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи. Крім того, ст. 407 ЦК України встановлює підстави виникнення права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Частина 2 цієї статті встановлює, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених ч. 3 цієї статті. Частина 3 цієї статті зазначає, що право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу (а.с.203-205 т.1). Відповідно до заяви, долученої до матеріалів справи, представник відповідача додав, що в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15 викладена правова позиція про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло у особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Крім того, в постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15 зазначається, що згідно з ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Згідно Ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року по справі № 200/12168/18-а про закриття провадження по справі, яка набула законної сили 04 лютого 2019 року, судом було встановлено, що померлим [PERSON], не спадкувалось право постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. А також, що за заявою померлого [PERSON] розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] не приймав і не збирався приймати спадщину на право користування земельними ділянками: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], а за життя здійснював оформлення права оренди на зазначені земельні ділянки. Встановлена судом ця обставина свідчить також про те, що земельні ділянки які надані в користування не підлягають спадкуванню. Крім того, Донецьким окружним адміністративним судом 04 лютого 2019 року по справі № 200/12166/18-а за позовом [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Миколаївської міської ради Донецької області про визнання протиправним та скасування наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності за к/н [NUMBER] площею 20,028 га; к/н [NUMBER] площею 10,7768 га; к/н [NUMBER] площею 16,7177 га; к/н [NUMBER] площею 21,73 га; к/н [NUMBER] площею 46,4 га що розташовані на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади Слов'янського району Донецької області за межами населених пунктів та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, було винесено рішення, що набрало законної сили 18 березня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено повністю з огляду на дотримання законності прийняття даного Наказу (а.с.129-130 т.2). Третя особа [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи провести без її участі (а.с.6 т.2). Третя особа [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи провести без її участі (а.с.3-4 т.2). Представник Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав суду письмові пояснення та клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності (а.с.124 а т.2). У письмових поясненнях вказав, що відповідно до п. 13 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17 листопада 2016 року № 308 ГУ відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку визначеному чинним законодавством на території Донецької області. Право постійного користування не успадковується, відповідно до ст. 23 ЗУ «Про фермерське господарство», успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. До складу фермерського господарства можуть входити, зокрема, право користування землею. Відповідно до ст. 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту ст. 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 рокуу справі № 6-3113цс15. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р ГУ Держгеокадастру у Донецькій області сформувало земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності в межах, визначених перспективним планом формування територій громад, шляхом проведення інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності та в подальшому передало у комунальну власність Миколаївської об'єднаної територіальної громади згідно зі ст. 117 ЗК України. Земельні ділянки з к/н [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER],[NUMBER] співпадають з місцем розташування земельних ділянок, які зазначені в спірних державних актах по даній справі (а.с.127-128 т.2). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши в сукупності зібрані та наявні у справі докази та письмові матеріали, надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26 грудня 1961 року, виданим Малинівською сільською радою Слов'янського району (а.с.105 т.1). Згідно інвентаризаційної справи від 20 липня 1983 року, житловий будинок [ADDRESS] складається з літ. А-житлового будинку, літ. Б-літньої кухні та літ. В-гаражу. Користувачем даного житлового будинку вказано [PERSON] (а.с.26-27 т.1). Відповідно до проекту газопостачання житлового будинку [ADDRESS], що був розроблений Проектним інститутом «Укржилремпроект» Єнакіївським відділом Донецького філіалу від 1987 року, замовником даного проекту є [PERSON] (а.с.29-31 т.2). На підставі Договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 18 березня 1992 року, укладеного між районною Радою народних депутатів Слов'янського району Донецької області Української РСР та [PERSON] останньому була надана в тимчасове користування земельна ділянка загальною площею 10,6 га до видання Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею строком на 1 рік для сільськогосподарського використання (а.с.20 т.1). [PERSON] на підставі Державного акту на право постійного користування землею, реєстраційний № 198, який було видано на підставі рішення Слов'янської районної ради від 20 жовтня 1993 року, було надано земельну ділянку загальною площею 10,800 га, що була надана для організації селянського (фермерського) господарства (а.с.19 т.1). [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року, який було видано на підставі рішення Малинівської сільської Ради народних депутатів від 30 листопада 1994 року належала земельна ділянка загальною площею 0,5558 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, розташована під [ADDRESS] (а.с.18 т.1). Згідно Державного акту на право користування землею [NUMBER] від 1992 року на підставі рішення Слов'янської районної Ради народних депутатів від 17 квітня 1991 року за [PERSON] було закріплено в безстрокове та безоплатне користування земельна ділянка загальною площею 39,3 га, що надавалася в постійне спадкове володіння для розміщення фермерського господарства (а.с.22 т.1). Згідно рішення Слов'янської районної ради № 23/17-303 від 26 вересня 2001 року [PERSON] було передано у приватну власність безкоштовно в розмірі середньої земельної долі земельна ділянка загальною площею 5,9 га (а.с.25 т.1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15 лютого 2010 року, виданим Виконавчим комітетом Малинівської сільської ради Слов'янського району Донецької області та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку [ADDRESS] земельної ділянки загальною площею 0,5559 га, розташованої під [ADDRESS] земельної ділянки загальною площею 39,300 га; земельної ділянки загальною площею 10,800 га; земельної ділянки загальною площею 5,900 га (а.с.224 т.1). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли, подавши заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний термін [PERSON] та [PERSON], проте свідоцтва про право на спадщину не видавалися, що підтверджується довідкою Другою слов'янської державної нотаріальної контори № 1259/02-14 від 20 грудня 2018 року та заявами про прийняття спадщини (а.с.226,234,235 т.1). Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] від 07 червня 1984 року, виданого бюро ЗАГС Малинівської сільської ради Слов'янського районного виконавчого комітету Донецької області та свідоцтва про народження [NUMBER] від 08 лютого 1988 року, виданого Малинівською сільською радою Слов'янського району Донецької області УССР, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10,15 т.1). Як вбачається з Акту від 27 січня 1992 року про встановлення меж ділянки в натурі, що був виданий фермеру [PERSON] на підставі рішення Слов'янської районної Ради народних депутатів від 17 квітня 1991 року, останньому було надано земельну ділянку загальною площею 38,1 га для розміщення фермерського господарства у довічне успадковане володіння (а.с.49 т.2). Згідно Державного акту на право користування землею [NUMBER] від 1992 року на підставі рішення Слов'янської районної Ради народних депутатів від 17 квітня 1991 року за [PERSON] було закріплено в безстрокове та безоплатне користування земельна ділянка загальною площею 38,1 га, що була надана для розміщення фермерського господарства (а.с.161 т.1). Згідно рішення Слов'янської районної ради № 23/17-303 від 26 вересня 2001 року [PERSON] було передано у приватну власність безкоштовно в розмірі середньої земельної долі земельна ділянка загальною площею 5,9 га (а.с.25 т.1). Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею, реєстраційний № 199, який було видано на підставі рішення Слов'янської районної ради від 20 жовтня 1993 року, [PERSON] було надано земельну ділянку загальною площею 11,0 га, що була надана для організації селянського (фермерського) господарства (а.с.164 т.1). Згідно Державного акту на право постійного користування землею, реєстраційний № 150, який було видано на підставі рішення Слов'янської районної ради від 15 березня 1995 року, [PERSON] було надано земельну ділянку загальною площею 0,9 га, що була надана для організації селянського (фермерського) господарства (а.с.164 т.1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 22 січня 2018 року, виданим Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради Слов'янського району Донецької області та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді успадкованого ним після смерті батька - [PERSON] вищевказаного майна, а також земельних ділянок загальною площею 38,1 га, загальною площею 5,9 га, загальною площею 11,0 га, загальною площею 0,9 га (а.с.17 т.1). Згідно свідоцтва про зміну імені [NUMBER] від 21 вересня 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області [PERSON] було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.11 т.1). Після смерті [PERSON] спадщину прийняли [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк та [PERSON] разом із [PERSON], які прийняли спадщину, будучі зареєстрованими разом із померлим батьком, проте свідоцтва про спадщину не видавалися, що підтверджується довідкою Другою слов'янської державної нотаріальної контори від 20 грудня 2018 року (а.с.226 т.1). Згідно відповіді Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області від 14 вересня 2018 року, після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON], про що було заведено спадкову справу. Крім [PERSON] іншими спадкоємцями за законом є син померлого - [PERSON] та донька померлого - [PERSON] (а.с.94-113 т.1). Постановою державного нотаріуса Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області Грецької Т.П. від 31 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS], земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], земельну ділянку, надану в постійне користування було відмовлено у зв'язку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на вказаний житловий будинок та земельні ділянки на ім'я спадкодавця (а.с.16 т.1). Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» № 2086-3/0.45/01 від 24 липня 2018 року, право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 01 січня 2013 року в КП «БТІ» не зареєстроване. Технічна інвентаризація за даною адресою не проводилася (а.с.109 т.1). Відповідно до листа Міськрайонного управління у Слов'янському районі та м. Слов'янську ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 1039/116-18 від 24 липня 2018 року, станом на 01 січня 2013 року земельна ділянка, загальною площею 0,5558 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства (а.с.108 т.1). Як вбачається з відповіді ГУ Держгеокадастру у Донецькій області № 9-5-0.222-5254/2-18 від 06 вересня 2018 року, за [PERSON] зареєстровано наступні земельні ділянки: земельна ділянка, загальною площею 0,5558 га, що належить на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року; земельна ділянка загальною площею 10,800 га, що була надана на праві постійного користування на підставі Державного акту на право постійного користування землею, реєстраційний № 198; земельна ділянка загальною площею 39,3 га, що була надана на праві користування на підставі Державного акту на право користування землею [NUMBER] від 1992 року. Інформація щодо земельної ділянки загальною площею 5,9 га та зареєстрованих прав на цю земельну ділянку на ім'я [PERSON] відсутня (а.с.144-145 т.1). Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 липня 2018 року, [PERSON] є засновником фермерського господарства «Ніка», діяльність якого становить розведення великої рогатої худоби, оптова торгівля зерном, насінням та кормами для тварин. Відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду по справі № 805/10156/13-а дана юридична особа перебуває у стані припинення (а.с.75-77 т.2). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14 липня 2018 року, [PERSON] є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Малинівчанка», діяльність якого становить вирощування зернових та технічних культур. Відповідно до рішення Господарського суду Донецької області від 02 жовтня 2007 року дану юридичну особу було припинено у зв'язку із визнанням її банкрутом. Крум того, [PERSON] є одним із засновників (учасників) фермерського господарства «Ніва», діяльність якого становить вирощування зернових та технічних культур. 08 травня 2008 року дану юридичну особу було припинено у зв'язку із визнанням її банкрутом (а.с.78-82 т.2). Відповідно до технічного звіту Відділу по відводам земель Донецького філіалу Українського науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту із землеустрою № 23-6383 від 1992 року по встановленню в натурі меж земельної ділянки, що відводиться [PERSON] для ведення фермерського господарства із земель запасу Слов'янського району, було встановлено в натурі межі земельної ділянки загальною площею 115,8 га та на підставі матеріалів встановлення меж в натурі, виготовлені державні акти на право довічного успадкованого володіння землею, а саме: [PERSON] - [NUMBER] загальна площа 39,3 га; [PERSON] - [NUMBER] загальна площа 38,4 га; [PERSON] - [NUMBER] загальна площа 38,1 га (а.с.42-48,53 т.2). Рішенням Миколаївської міської ради № 07-ХХІ-8 від 11 травня 2018 року було надано згоду ГУ Держеокадастру У Донецькій області на включення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (к/н [NUMBER] площею 20,0278 га; к/н [NUMBER] площею 10,7768 га; к/н [NUMBER] площею 16,7177 га які розташовані на території Миколаївської міської ОТГ), до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, підготовку лотів для проведення земельних торгів та реалізацію земельних торгів з продажу права оренди на земельні ділянки (а.с.41 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-20 було вирішено включити земельні ділянки, що розташовані на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади, із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності за кадастровим номером [NUMBER] площею 20,0278 га, кадастровим номером [NUMBER] площею 10,7768 га, до переліку земельних ділянок, для продажу прав на них на земельних торгах, після проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно (а.с.42 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-28 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.43 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-29 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.44 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-30 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, що знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.45 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-31 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.46 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-32 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовної площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.47 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-33 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.48 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-34 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,7177 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.49 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-35 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.50 т.1). Згідно проекту рішення Миколаївської міської ради № 25-36 було вирішено надати дозвіл [PERSON], на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка знаходиться на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади (колишня Малинівська сільська рада) Слов'янського району Донецької області та є частиною земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Миколаївської міської ради. Рекомендовано [PERSON] укласти договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність з суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із чинним законодавством України (а.с.51 т.1). Як вбачається з оголошення, що міститься на офіційному сайті Миколаївської міської ради, 27 серпня 2018 року о 14 годині 00 хвилин було призначено проведення Дня депутата з підготовки матеріалів проектів рішень ХХV сесії Миколаївської міської ради 8 скликання. 29 серпня 2018 року о 14 годині 00 хвилин було призначено ХХV сесію Миколаївської міської ради 8 скликання (а.с.52 т.1). Як слідує з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 липня 2018 року, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 16,7177 га, цільове призначення - для ведення фермерського господарства перебувала у державній власності (а.с.53 т.1). На підставі наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року виданого Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та Акту приймання-передачі від 06 червня 2018 року передано Миколаївській міській об'єднаній територіальні громаді земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2532,9988 га, що розташовані на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади Слов'янського району Донецької області за межами населених пунктів. Згідно додатку до акту приймання-передачі, крім інших, до комунальної власності були передані земельні ділянки: кадастровий номер [NUMBER] площею 10,7768 га; кадастровий номер [NUMBER] площею 16,7177 га; кадастровий номер [NUMBER] площею 22,0278 га; кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 46,4 га; кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 21,73 га (а.с.62-68 т.1). На підтвердження вказаних вище обставин Слов'янською районною державною адміністрацією Донецької області до Миколаївської міської ради надіслано лист № 01-2581-54 від 22 жовтня 2018 року, з якого вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 46,4 га та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] загальною площею 21,73 га з 13 грудня 2010 року передані в оренду до 12 грудня 2059 року (а.с.206-208 т.1). Згідно Ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року по справі № 200/12168/18-а про закриття провадження по справі, яка набула законної сили 04 лютого 2019 року, судом було встановлено, що померлим [PERSON] не спадкувалось право постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]. А також, що за заявою померлого [PERSON] розроблявся проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду. Суд прийшов до висновку, що [PERSON] не приймав і не збирався приймати спадщину на право користування земельними ділянками: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], а за життя здійснював оформлення права оренди на зазначені земельні ділянки. Встановлена судом ця обставина свідчить також про те, що земельні ділянки, які надані в користування, не підлягають спадкуванню (а.с.16-18 т.2). Згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року по справі № 200/12166/18-а у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, за участю третьої особи Миколаївської міської ради про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено повністю. Предметом даного позову було скасування наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» в частині передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності за к/н [NUMBER] площею 22,0278 га; к/н [NUMBER] площею 10,7768 га; к/н [NUMBER] площею 16,7177 га; к/н [NUMBER] загальною площею 46,4 га; к/н [NUMBER] загальною площею 21,73 га; к/н [NUMBER] площею 23,27 га, що розташовані на території Миколаївської міської об'єднаної територіальної громади Слов'янського району Донецької області за межами населених пунктів; скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки за к/н [NUMBER] площею 16,7177 га; к/н [NUMBER] площею 10,7768 га; к/н [NUMBER] площею 22,028 га. Суд при ухваленні даного рішення дійшов до висновку, що ГУ Держгеокадастру в Донецькій області під час вчинення дій, що оскаржуються, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України (а.с.131-133 т.2). Згідно відповіді Архівного відділу Слов'янської районної державної адміністрації Донецької області від 10 квітня 2019 року, документи фондів № 1 Слов'янської районної ради та № 165 Слов'янської райдержадміністрації по 1991 рік включно передані на державне зберігання до державного архіву Донецької області. Державних актів на право постійного користування землею та договорів на право користування земельними ділянками на зберіганні в архівному відділі Слов'янської районної державної адміністрації не має (а.с.122 т.1). Як вбачається з відповіді Державного архіву Донецької області № 01-01/910/221-19 від 01 квітня 2019 року, до Державного архіву Донецької області документи Держземагентства у Слов'янському районі Донецької області за 1992-1993 роки не надходили. У документах за 2001 рік, що знаходяться на державному зберіганні відомостей, зазначених в ухвалі суду немає (а.с.119 т.1). Суд, при вирішенні даного спору щодо визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,5558 га, як зазначено у Державному акті, розташовану по [ADDRESS] керується наступним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо в складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Судом встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 0,5558 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована по [ADDRESS] належала на праві приватної власності померлому [INFO] дідусю позивачів - [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року. Після смерті діда спадщину прийняли, але належним чином не оформили свої спадкові права - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заявами про прийняття спадщини та довідкою Другою слов'янської державної нотаріальної контори № 1259/02-14 від 20 грудня 2018 року. Позивачі у даному позові не ставлять питання щодо усунення від права на спадкування [PERSON] Матеріали даної справи не містять доказів відмови [PERSON] від спадщини, у зв'язку із чим остання спадкує вищевказане майно після померлого [PERSON] на загальних підставах та в межах, передбачених чинним законодавством. Так, [PERSON] у письмових поясненнях зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] успадкували за своїм батьком [PERSON] по Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 0,5558 гектарів (а.с.10 т.2). Таким чином, [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, як син померлого і згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли - [PERSON] та [PERSON], які мешкали разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Окрім цих спадкоємців до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON], що підтверджується відповіддю Другої слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області від 14 вересня 2018 року, про що було заведено спадкову справу. У зв'язку із тим, що після смерті батька позивачів спадщину прийняли три спадкоємці, у відповідності до чинного законодавства (ч. 1 ст. 1267 ЦК України) кожному зі спадкоємців належить по 1/3 частці від належної [PERSON] Ѕ частки земельної ділянки загальною площею 0,5558 гектарів, успадкованої після [PERSON]. Таким чином, на час відкриття спадщини [INFO] після батька [PERSON], його син [PERSON] реалізував свої права про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини зазначеного майна, але не встиг належним чином оформити право власності в порядку спадкування у зв'язку зі смертю. Згідно ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що право на прийняття спадщини у вигляді зазначеної земельної ділянки переходить до позивачів у відповідності до ч. 1 ст. 1276 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку, загальною площею 0,5558 га, розташовану по [ADDRESS] ґрунтуються на законі та обставинах справи та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, що є підставою для задоволення позову в цій частині та визнання за кожним з позивачів права власності на 1/6 частку земельної ділянки загальною площею 0,5558 гектарів, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. Щодо позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд керується наступним. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Позивачі зазначають, що у зв'язку із тим, що житловий будинок [ADDRESS] було побудовано у 1960-х роках у сільській місцевості правовстановлююча документація не була отримана. Згідно Розділу І Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року (чинної на момент побудови вказаного житлового будинку), реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Розділом ІІ Інструкції передбачено, що об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Інструкції, реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. До реєстрації повинні бути подані оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишаються в справах бюро технічної інвентаризації. Згідно Додатку № 1 до Інструкції правовстановлюючими документами, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР є: 1. Реєстри муніципалізованих будівель, складені у порядку робіт по розподілу націоналізованих і муніципалізованих будівель; 2. Акти про денаціоналізацію (демуніципалізацію) будівель; 3. Урядові і відомчі акти (постанови і розпорядження) про передачу будівель і споруд, передбачені постановою РНК СРСР від 15 лютого 1936 року «Про порядок передачі державних підприємств, будівель і споруд» (ЗЗ СРСР, 1936 р., № 11, ст. 98); 4. Договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для відбудови і експлуатації будівель, передбачені постановою РНК УРСР і ЦК КП(б)У від 10 листопада 1944 р. «Про впорядкування користування державними будівлями житлового і нежитлового фонду і земельними ділянками, які обслуговують їх» (ЗП УРСР, 1944 р., ст. 6); 5. Рішення суду про вилучення безгосподарно утримуваного будинку та рішення виконкому про взяття цього будинку на баланс або передачу його державній установі, підприємству чи організації; 6. Рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про перехід у власність державі безхазяйного будинку та про зарахування його на баланс або передачу державній установі, підприємству чи організації; 7. Свідоцтво про право на спадщину на будинок на ім'я держави та рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про взяття цього будинку на баланс або про передачу державній установі, підприємству чи організації; 8. Рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про взяття на баланс будинку або частини будинку, конфіскованого за вироком суду; 9. Акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю; 10. Нотаріально посвідчені договори про право забудови, складені до видання Указу Президії Верховної Ради УРСР від 14 травня 1949 року «Про внесення змін у законодавство Української РСР у зв'язку з виданням Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 р. «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних жилих будинків» («Відомості Верховної Ради УРСР» 1949 року № 3) та затверджений виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Примітка. Якщо будівля збудована до 1941 року, матеріалами, що свідчать про закінчення будівництва і введення її в експлуатацію, є інвентаризаційні документи; 11. Рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію; 12. Акт відводу установам, підприємствам і організаціям земельної ділянки для будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію. При наявності лише одного акту державної комісії про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію він може бути, як виняток, прийнятий до реєстрації; 13. Зареєстрований у виконкомі місцевої Ради депутатів трудящих статут кооперативу (для огляду), рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки та затверджений виконкомом акт про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію; 14. Нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію; 15. Нотаріально посвідчені договори про надання житлово-будівельному колективу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва жилого багатоквартирного будинку (або кількох будинків) та затверджений виконкомом акт про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію; 16. Свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів; 17. Рішення органів державного арбітражу про визнання за установами, організаціями та підприємствами права власності на будинок (домоволодіння); 18. Нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу, дарування, міни будинків (домоволодінь), договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного утримання продавця покупцем; 19. Договори купівлі-продажу, міни і дарування будинків (домоволодінь), а також договори про відчуження будинків (домоволодінь) на умовах довічного користування, посвідчені місцевими Радами депутатів трудящих в межах їх компетенції; 20. Договори купівлі-продажу, міни і дарування будинків (домоволодінь) в сільській місцевості, посвідчені сільськими Радами до видання постанови Ради Міністрів УРСР від 18 листопада 1948 року «Про обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів про відчуження будівель у сільських місцевостях» (ЗП УРСР, 1948 р., № 21 - 22, ст. 84); 21. Рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною (ст. 47 Цив. кодексу УРСР ( 1540-06 ); 22. Рішення товариського суду про розподіл майна колгоспного двору (п. 8-а «Положення про товариські суди Української РСР» в ред. Указу Президії Верховної Ради УРСР від 9 грудня 1963 року); 23. Свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріальними конторами, а також заповіти з нотаріальними написами про право на спадщину; 24. Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, видані нотаріальними конторами у відповідності з ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР; 25. Рішення товариського суду про розподіл будинку між подружжям (п. 8-а «Положення про товариські суди Української РСР» в ред. Указу Президії Верховної Ради УРСР від 9 грудня 1963 року); 26. Свідоцтва (акти) про купівлю будівель (домоволодінь) з прилюдних торгів, видані нотаріальними конторами; 27. Витяги з реєстрів нотаріальних контор, що свідчать про учинення правочинів купівлі-продажу, міни або дарування будинку (домоволодіння), про видачу свідоцтв про право на спадщину, а також про учинення інших нотаріальних дій, які встановлюють перехід права власності на будинок (домоволодіння); 28. Рішення суду про визнання за громадянином права власності на будинок (домоволодіння), що набуло законної сили, або виконавчий лист, на підставі цього рішення; 29. Ухвала народного суду про встановлення факту володіння будівлею на праві особистої власності, що була винесена в порядку окремого судочинства, до видання постанови Пленуму Верховного суду СРСР від 10 квітня 1957 р. № 6; 30. Мирова угода, затверджена ухвалою суду; 31. Нотаріально посвідчені договори між радгоспами і робітниками та службовцями радгоспів про індивідуальне житлове будівництво, крім зернових, хлопкових та бурякосійних радгоспів, договори з робітниками яких про індивідуальне житлове будівництво нотаріально не посвідчуються, та акт про закінчення будівництва і введення будівлі в експлуатацію. Позивачами на підтвердження права власності дідуся було надано інвентаризаційну справу від 20 липня 1983 року, відповідно до якої житловий будинок [ADDRESS] складається з літ. А-житлового будинку, літ. Б-літньої кухні та літ. В-гаражу. Однак, [PERSON] вказано користувачем, а не власником даного житлового будинку. Крім того, долучено проект газопостачання вищезазначеного житлового будинку, замовником якого був [PERSON]. Проте, ані інвентаризаційна справа, ані проект газопостачання вищезазначеного житлового будинку не є правовстановлюючими документами. Таким чином, в матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на ім'я [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Крім того, [PERSON] та [PERSON] вказують, що зазначений житловий будинок було побудовано на земельній ділянці загальною площею 0,5558 га, яка була надана [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Отже, чинним на час будівництва даного будинку законодавством не було передбачено виникнення права власності на нерухоме (збудоване) майно при отриманні земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Окрім цього, згідно довідки КП «БТІ» право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] станом на 01 січня 2013 року в КП «БТІ» не зареєстроване. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачами права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] у зв'язку із недоведеністю права власності дідуся на зазначене нерухоме майно та належним чином прийнятої та оформленої спадщини [PERSON], після якого мають право на спадкування позивачі. Щодо позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та земельну ділянку загальною площею 5,900 га, що надана безоплатно в приватну власність [PERSON] в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Законодавство у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачає обов'язкове подання для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення таких прав, та визначає приблизний (майже виключний) перелік таких документів. Водночас при розгляді питання стосовно визначення документів, якими посвідчуються речові права на земельні ділянки, поряд із законодавством з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно слід керуватися положеннями спеціального законодавства у сфері земельних відносин. Так, ст. 1 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII (який був чинний на момент ухвалення рішення Слов'янської районної ради Донецької області № 23/17-303 від 26 вересня 2001 року) визначено, що земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підставами виникнення і припинення прав на земельні ділянки, як і прав на інші об'єкти нерухомого майна, розташовані на них, є передбачені законом юридичні факти, що підтверджуються відповідними документами. Загальні положення щодо документів, які підтверджують виникнення та існування того чи іншого речового права на землю, та їх перелік визначалися у відповідному кодифікованому законодавчому акті з питань земельних відносин, чинному у відповідний період, а вимоги щодо цих документів (оформлення, державна реєстрація, органи, уповноважені на видачу документа, тощо) встановлювалися актами законодавства, прийнятими на його виконання. Законом України «Про форми власності на землю» з 30 січня 1992 року (чинного на час ухвалення вищевказаного рішення) запроваджено в Україні поряд з державною - колективну і приватну форми власності на землю. Статтею 3 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року визначено, що власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Як передбачено ст. 6 Закону України «Про форми власності на землю», громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею. Згідно ст. 22 Закону, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст. 23 Закону, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13 березня 1992 року № 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» (чинної на час ухвалення Рішення) було затверджено форми державних актів, зокрема, на право приватної власності на землю. Як передбачено п. 1.1 Розділу 1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року № 43 (чинного на момент ухвалення рішення Слов'янської районної ради Донецької області № 23/17-303 від 26 вересня 2001 року) право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку; на право постійного користування земельною ділянкою. Статтею 51 Закону України «Про форми власності на землю» визначено, що членам колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, працівникам сільськогосподарських підприємств (крім дослідних господарств), які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, за рішенням сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування ділянки із земель запасу, а в разі їх відсутності - із придатних для сільськогосподарського виробництва земель зазначених підприємств без порушення цілісності інших господарств. Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) (чинного на час ухвалення Рішення) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ № 2201 (з 23 червня 1992 року по 08 січня 2004 року), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, підписувався Головою відповідної Ради народних депутатів, а також реєструвався відповідною радою за місцем розташування земельної ділянки в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю. З вищевикладеного слідує, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,9 га [PERSON] отримано не було. За таких обставин можна дійти висновку, що земельна ділянка площею 5,9 га після смерті батька [PERSON] перебувала у користуванні його сина [PERSON], який не оформив спадкові права на вказану земельну ділянку. Крім того, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 5,9 га не було отримано і [PERSON], що унеможливлює спадкування цієї земельної ділянки позивачами. Таким чином, оскільки право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки площами 5,9 га кожна не доведено у судовому засіданні та не підтверджується доказами, що містяться в матеріалах даної справи, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про визнання права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 10,800 га, що надавалася в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; земельною ділянкою загальною площею 11,00 га, що надавалася в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом; земельною ділянкою загальною площею 0,9 га, що надавалася в користування [PERSON] в порядку спадкування за законом, а також визнання права довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою загальною площею 39,300 га, що надавалася в постійне спадкове володіння [PERSON] та земельною ділянкою сільськогосподарського призначення загальною площею 38,1 га, що надавалася в постійне спадкове володіння [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд керується наступним. Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» (чинного на момент видачі Державних актів на право постійного користування земельними ділянками) на ім'я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право постійного користування землею. З ним укладається договір на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди. Згідно ст. 19 вищевказаного Закону, успадкування землі і майна селянського (фермерського) господарства здійснюється відповідно до земельного та цивільного законодавства України. За змістом ч. 1 ст. 14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину. Статтею 23 цього Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство»). Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю. Права на земельну ділянку та інші об'єкти нерухомого майна, які входять до складу єдиного майнового комплексу підприємства, підлягають державній реєстрації в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За змістом положень статті 182 ЦК України до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Таким чином, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час видачі Державних актів) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 ЗК України право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що у відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 27 даного Закону здійснюється на підставі державного акту на право постійного користування землею, виданого до 1 січня 2013 року. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року по справі № 6-3113цс15, від 05 жовтня 2016 року по справі № 6-2329 цс16. Крім того, подібний висновок міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 листопада 2017 року по справі № 686/2333/16-ц. Таким чином, з вищевикладеного слідує, що законом передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису, проте такий договір між районною радою та [PERSON], [PERSON] не було укладено, останні за життя не переоформили у встановленому законом порядку надане їм право постійного користування земельними ділянками. Судом не приймаються до уваги твердження позивача [PERSON] щодо того, що видачі Державного акту на право постійного користування землею, реєстраційний № 198 від 20 жовтня 1993 року передував Договір на право тимчасового користування землею від 18 березня 1992 року, який передбачав, що земельна ділянка надавалася на умовах оренди до видання державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, у зв'язку із тим, що земельна ділянка площею 10,8 га та земельна ділянка площею 10,6 га мають різну площу. Більш того, у Договорі на право тимчасового користування землею зазначено, що земельна ділянка надається на умовах оренди до видання державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, в той час, коли Державний акт, реєстраційний № 198 від 20 жовтня 1993 року, був виданий на право постійного користування землею. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вищевказаним рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2019 року було встановлено, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області під час видання спірного наказу № 1466-СГ від 06 червня 2018 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, з огляду на що передача земельних ділянок к/н [NUMBER] площею 10,7768 га; к/н [NUMBER] площею 16,7177 га; к/н [NUMBER] площею 22,0278 га до комунальної власності Миколаївської міської ради відбулася на підставах та в межах діючого законодавства України. Таким чином, суд приходить до висновку, що право користування земельними ділянками площами - 10,800 га, 11,00 га, 0,9 га 39,300 га та 38,1 га припинилося зі смертю [PERSON] та [PERSON], а тому не підлягає спадкуванню, з огляду на що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання права постійного користування вказаними земельними ділянками та права довічного успадковуваного володіння земельними ділянками за позивачами. Аналізуючи встановлені вище фактичні обставини у справі суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачами права власності на 1/6 частку земельної ділянки загальною площею 0,5558 гектарів, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належала померлому [INFO] [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 06 травня 1998 року в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду та підлягають задоволенню. Інші позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду. Стосовно заходів забезпечення позову, що були вжиті щодо забезпечення даного цивільного позову суд зазначає наступне. Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено та заборонено Миколаївській міській раді Донецької області Миколаївської міської територіальної громади вчиняти будь - які дії щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення (к/н [NUMBER] площею 20,0278 га; к/н [NUMBER] площею 10,7768 га; к/н [NUMBER] площею 16,7177 га які розташовані на території Миколаївської міської ОТГ), у тому числі: заборонено надання будь - яких дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для передачі безоплатно у приватну власність; заборонено внесення земельних ділянок до переліку земельних ділянок, для продажу прав на них на земельних торгах; заборонено затвердження будь-якої проектної документації, щодо вище перелічених земельних ділянок. Крім того, ухвалою суду від 14 листопада 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено та заборонено Миколаївській міській раді Миколаївської міської територіальної громади вчиняти будь - які дії щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, а саме (земельною ділянкою площею 38,1 га, яка є частиною земельної ділянки к/н [NUMBER]; земельною ділянкою загальною площею 11,0 га, яка є частиною земельної ділянки к/н [NUMBER]; земельною ділянкою загальною площею 0,9 га, яка є частиною земельної ділянки к/н [NUMBER], які розташовані на території Миколаївської міської ОТГ), у тому числі: заборонено надання будь - яких дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення даних земельних ділянок для передачі безоплатно у приватну власність; заборонено внесення вказаних земельних ділянок до переліку земельних ділянок, для продажу прав на них на земельних торгах; заборонено затвердження будь-якої проектної документації, заборонити проводити державну реєстрацію щодо вище перелічених земельних ділянок. Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 9 вищевказаної статті передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 10 ст. 158 ЦПК України у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про скасування заходів забезпечення даного позову, що були вжиті ухвалами від 28 серпня 2018 року та 14 листопада 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: partial