Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

До суду 14.09.2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обгрунтування позову позивач зазначила, що 19.08.1995 року Просянська сільська рада Марківського району Луганської області зареєструвала шлюб між нею та відповідачем. У них [INFO] народився син [PERSON] , [INFO] син [PERSON] , [INFO] син [PERSON] , [INFO] син [PERSON] . Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо виховання дітей і ведення спільного господарства. [PERSON] постійно влаштовує сварки в присутності дітей, через що погіршилось самопочуття позивачки. Крім того, відповідач добровільно не виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітніх дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, тому [PERSON] просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, та стягнути з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі ј частини усіх видів його заробітку, доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини у віці від 6 років, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття старшою дитиною. Ухвалою суду від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі № 141/996/18 відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач копію ухвали отримав 24.09.2020 року, відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марківського районного управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 19.08.1995 року зареєстрували шлюб в Просянській сільській раді Марківського району Луганської області, актовий запис № 6. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.10.2006 року, виданого виконкомом Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] народився [INFO] в с. Мервин Оратівського району Вінницької області, батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.05.2014 року, виданого виконавчим комітетом Чагівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] народився [INFO] в с. Мервин Оратівського району Вінницької області, батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою № 554 від 10.09.2020 року, виданою Чагівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, разом з [PERSON] проживають її діти [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2014 року народження. В статті 51 Конституції України зазначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч. 1ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння та бажання зберегти сімейні відносини, суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, що має істотне значення, тому шлюб підлягає розірванню. Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. В статті 180 СК України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд критично відноситься до формулювання про стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує майновий стан відповідача, те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано), відповідач позов визнав, а діти, проживаючи з матір`ю, потребують такої допомоги, а тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, викладені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим стягнення аліментів на дітей в розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави 704,80 грн. судового збору, від сплати якого звільнено позивача за подання позову про стягнення аліментів, а також на користь позивача 704,80 грн. судового збору за подання позову про розірвання шлюбу. На підставі\~викладеного та\~ст.ст.\~24,\~105,\~110,\~112,\~141,\~180,\~181,\~182,\~183\~СК України,\~

Outcome: partial