Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 26.05.2015 року звернулась [PERSON] із позовними вимогами ( заява про зміну позовних вимог від 13.10.2015 року (а/с 119)) до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, КП « Одеське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору дарування 1/3 частини квартири №60 по пр.. [PERSON],47 у м. Одесі, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 09.11.2010 року недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за [PERSON], прийняте від 09.03.2011 року на підставі договору дарування, та за [PERSON], [PERSON], [PERSON], прийняте від 21.12.2004 року на підставі Свідоцтва про право власності,, а також скасувати вказані записи про державну реєстрацію. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], позов підтримала у повному обсязі, та наполягала на його задоволенні, обґрунтовуючи його тим, що правовою підставою зазначеного договору дарування, а також державної реєстрації права власності було розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради від 20.10.2004 року про приватизацію квартири, яке скасовано рішенням суду, а строк позовної давності позивачкою не було порушено, так як про існування договору дарування їй стало відомо лише у 2015 році. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], у судовому засіданні заперечував проти позову та надав заяву, про застосування строків позовної давності, вважаючи, що строк позовної давності зазначених вимог виник у позивачки з 04.10.2011 року ( з досягненням повноліття), мати позивачки не була можливості звернення до суду в інтересах малолітньої дитини у передбачений законом трьохрічний термін, однак цього не зробила. Суд, проаналізувавши надані сторонами докази та пояснення учасників процесу, вважає позовні вимоги [PERSON], такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася 04 жовтня 1993 році, та була зареєстрована у [INFO]. 05.11.2002 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси [PERSON] визнано такою, що втратила право користування жилим та зобов'язано Київський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області здійснити виписку з зазначеної квартири. 01 березня 2012 року рішенням Апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2002 року скасовано. Відмовлено [PERSON] у позові до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а/с19). 21 червня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області заяву [PERSON] про поворот виконання рішення суду було задоволено, було допущено поворот виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням шляхом поновлення реєстрації [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ( а/с. 22). Таким чином, [PERSON] було відновлено порушене право користування квартирою № 60 по проспекту Маршала Жукова, 47 у м. Одесі. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.11.2012 року по справі № 1512/6571/2012 були задоволені вимоги [PERSON] та визнане недійсним і скасоване розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради №188076 від 20.10.2004 року про приватизацію квартири [ADDRESS], ум. Одесі, а також визнане незаконним та скасоване свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, видане Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради 20.10.2004 року, №19-19708 (а/с 13). У зазначену рішенні, судом, було встановлене, що визначене законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» право [PERSON] на приватизацію житла було порушено., внаслідок того, що відсутність її реєстрації призвела до приватизації зазначеної житлової площі без її участі. Також згідно рішення від 22.11.2012 року судом визнане необґрунтованою заяву представника відповідачів щодо пропуску строку звернення до суду, оскільки, в силу вимог ч. 4 ст. 261 ЦПК України, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 18/076 від 20.10.2004 року про приватизацію квартири та свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 20.10.2004 року,які в подальшому були скасовані рішенням суду, 21 грудня 2004 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав, що вбачається із інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2015 року індексний номер 35724889. За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом. Відповідно п.41 «Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» що затверджений Постановою КМУ від 26.10.2011 року за №1141 у разі коли внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється щодо державної реєстрації переходу чи припинення речових прав, державний реєстратор робить відмітку про скасування державної реєстрації прав та поновлює записи про речові права на нерухоме майно, обтяження таких прав, що існували до проведення державної реєстрації прав. Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Враховуючи, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 22 листопада 2012 року встановлена неправомірність набуття права власності за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]В, але неправомірне право власності було зареєстровано, то відповідні рішення органу реєстрації підлягають скасуванню із скасуванням і запису про державну реєстрацію права власності, у відповідності до вимог наказу Міністерства юстиції України «Про заходи щодо взаємодії органів, державної реєстрації прав та їх посадових осіб» від 02.04.2013 року № 607/5 та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» . Стосовно вимог про визнання недійсним договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 09.11.2010 року, зареєстрований в реєстрі за №6-1376, посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], судом враховується той факт, що рішенням Київського районного суду від 22.11.2012 року було скасовано розпорядження Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської Ради №188076 від 20.10.2004 року про приватизацію квартири [ADDRESS], ум. Одесі, а також визнане незаконним та скасоване свідоцтво про право власності на зазначену квартиру. Зазначеним рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] була і має залишатися у державному житловому фонді. Крім того, згідно із чинним законодавством право здійснювати розпорядження майном державної власності, у тому числі передача його у власність або користування фізичним та юридичним особам належить до виключної компетенції уповноважених органів державної влади. Тому [PERSON] не мала прав здійснювати розпорядження частиною квартири,оскільки не набула право власності на неї в установленому законом порядку. Відповідно до п. 6 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У відповідності до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Крім того суд, враховуючи той факт, що частиною другою статті 264 ЦК України передбачене переривання перебігу позовної давності у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має позивач, приходить до висновку, що [PERSON] не порушене строк позовної давності вимог стосовно визнання договору дарування від 09.11.2010 року недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію від 09.03.2011 року та 20.10.2004 року, з наступних підстав: Позивач [PERSON], яка вважала що її право на участь у приватизації квартири [ADDRESS], була порушена і його слід поновити шляхом скасування відповідних державних актів, які стосуються державної реєстрації права власності на зазначену квартиру, звернулась до суду у термін дії строку позовної давності ( що встановлене рішенням суду від 22.11.2012 року) з частиною вимог. З моменту, коли рішення суду набрало законної сили, у відповідності до ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності почався заново, та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Саме з моменту скасування свідоцтва про право власності у позивачки виникло право на звернення до суду із вимогами про визнання недійсним договору дарування, правовою підставою якого і було зазначене свідоцтво. На підставі викладеного та

Outcome: approved