Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], в якому просив визнати дійсним правочин, реальним та виконаним договір міни нерухомого майна від 03.12.1998 року за № 98.12 - 648 квартири, яка знаходиться за адресою; [ADDRESS], укладений у Жовтневій філії Одеської Спеціалізованої Біржі нерухомості між [PERSON], що діяла в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON] та позивачем, посилаючись на обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 03.12.1998 р. між [PERSON], що діяла в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON] на підставі рішення Іллічівського РВК м. Одеси від 30.11.1998 р. за № 1154 та позивачем був укладений договір міни нерухомого майна № 98.12 - 648, а саме двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Квартира належала [PERSON]на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.10.1998 р. за [NUMBER], зареєстрованого в МБТІ м. Одеси за № 266 пр - стр.124 - р. 706. Договір був укладений у Жовтневій філії Одеської Спеціалізованої Біржі нерухомості. Місце розташування: м. Одеса, вул. Пушкінська, 38/40. Зареєстрований, як зазначає позивач, ним 14.01.1999 р. в МБТІ м. Одеси за № 266 пр - стр.125 - р. 706. Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Як зазначає позивач, він використовує квартиру протягом 20-ти років для постійного проживання та утримую квартиру в належному санітарно-технічному стані. Також, позивач зазначає, що на час укладення договору ані позивач, ані Відповідачі не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Крім того, позивач зазначає, що при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме обміну частини будинку на квартиру, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України у 1998 році. З метою захисту своїх законних прав та інтересів, позивач вимушений звернутися з означеним позовом до суду. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не зявилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], що діяла в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON], на підставі розпорядження Іллічівської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 30.11.1998 р. за № 1154, з другої сторони, 03 грудня 1998 року у Жовтневому Філіалі Одеської Спеціалізованої Біржи Нерухомості уклали договір № 98.12-648 міни нерухомого майна 59/100 частин будинку, які складаються з 3 кімнат, жилою площею 36,4 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в ЖФ ОСБН 05.11.98 р. за № 98.11-628, зареєстрованого в Івановському районному БТІ 06.11.98 р. під №8Р. №8 стр. 58, на квартиру загальною корисною площею 46,4 кв. м, що складається з 2 кімнат, жилою площею 26,2 кв. м, розташованою за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.10.98 р. за [NUMBER], зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 19.10.98 р. під № 266 пр. стр. 124 р.№ 706. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір міни нерухомого майна № 98.12-648 від 03 грудня 1998 року, укладений на у Жовтневому Філіалі Одеської Спеціалізованої Біржи Нерухомості без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача ініціатору угоди та учаснику угоди екземпляру договору, третій екземпляр залишений на збереження на біржі. Оскільки кожній із сторін виданий екземпляр зазначеного договору міни нерухомого майна, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» і наданий суду, 59/100 частин будинку, які складаються з 3 кімнат, жилою площею 36,4 кв. м, розташованого за адресою: [ADDRESS], що належали [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в ЖФ ОСБН 05.11.98 р. за № 98.11-628, зареєстрованого в Івановському районному БТІ 06.11.98 р. під №8Р. №8 стр. 58 передано учаснику угоди - [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітньої [PERSON], а квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], загальною корисною площею 46,4 кв. м, що складається з 2 кімнат, жилою площею 26,2 кв. м, що належала [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.10.98 р. за [NUMBER], зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 19.10.98 р. під № 266 пр. стр. 124 р.№ 706, передана ініціатору угоди - [PERSON], суд вважає, що до ініціатора угоди перейшло право власності на означену квартиру. До укладання зазначеного договору міни нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачам, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідачі, як власники майна, вправі були здійснювати її відчуження. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 241 ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Разом з тим, у відповідності з ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч.1 чт.47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору міни в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. З урахуванням наведених правових норм та фактичних обставин справи суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам, виконання договору відбулося: вони обмінялися майном, відповідачами було звільнено квартиру та передані ключі позивачу. Ані заперечень, ані зауважень сторони один одному по правочину не заявляли. Статтею 41Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При таких обставинах суд вважає, що даний договір можна визнати дійсним. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved