Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

До Красноарійського міськрайонного суду звернувся з позовною заявою [PERSON] до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди, третя особа відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Покровськ. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі з 19 листопада 2014 року. Працював електро-слюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 14 червня 2016 року, був звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоровя . Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 21.02.2017 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, обумовленим впливом шкідливих факторів - пил, переважно фібро генної дії, важкість праці, виробничий шум. Причиною професійного захворювання є перевищення концентрації пилу повітря робочої зони з містом вільного діоксину кремнію 6,0 % - 188,1 мг/м3 (ГДК 4,0 мг/м3) протягом 90 % часу робочої зміни. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 150,4 Вт (ГДР-90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,3 Вт (ГДР-45 Вт), параметри виробничого шуму від працюючого обладнання 83 дБА при ГДР 80 дБА. Позивачу було встановлено медичний діагноз: «Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, (ІІ ст..) легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом. Захворювання професійні, встановлені вперше. 29.03.2017 року був оглянутий МСЕК і йому було встановлено 3 групу інвалідності за професійним захворюванням з 22.03.2017 року безстроково. 29.03.2017 року, згідно висновку Обласної профпатологічної медико - соціальної експертної комісії (далі МСЕК) мені було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та санаторно-курортному лікуванні, 3 групу інвалідності з 22.02.2017 року безстроково. Таким чином, у звязку із шкідливими умовами праці позивач отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Спричинена моральна шкода полягає у тому, що у звязку з професійним захворюванням він постійно змушений лікуватися, почуває себе погано, не має можливості працювати як раніше на шахті та вести звичайний спосіб життя, що у свою чергу призвело до втрати нормальних життєвих звязків, вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Періодичні дуже сильні напади кашлю, задуха,почуття нехватки повітря, болі в грудній клітці, в попереку, ногах та руках, не дають йому можливості почувати себе повноцінною людиною, заважають спілкуватися з родиною. Тривалість лікування позначилася на загальному стані, він постійно пригнічений через те, що позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обовязки по дому. Все це разом має вплив на життя позивача та стосунки із близькими, в нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. В даний час чималі кошти родини спрямовані на його лікування. Крім цього в нього значно знизився слух, постійне відчуття закладеності в вухах, через це він став відчувати себе неповноцінною людиною. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 75000 гривень та просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В запереченнях зазначила, що однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникненню профзахворювання у позивача. Згідно п. 19 акту форми П-4 від 21.02.2017 року у звязку з тим, що [PERSON]на момент розслідування не працює в шкідливих умовах, виявити осіб що порушили законодавство України з охорони праці, які привели до даного професійного захворювання, не має можливості. За період роботи [PERSON] на вугільних підприємствах України, а саме: «Трете шахтопрохідницьке будівельне управління» тресту «Донецькшахтопроходка», шахта ім.. Шевченко, шахтобудівельне управління №12 треста «Красноармійськшахтострой», шахта «Краснолиманська» п/о Красноармійськвугілля, ДВАТ ш. 1-3 «Новогродівка ДП ДХК «Селидіввугілля», ДП «ВК «Краснолиманська», ВАТ «Вугільна компанія шахта «Красноармійська Західна № 1» ВАТ «Укрвуглестрой», ВАТ Вугільна компанія шахта «Красноармійська- Західна № 1», ТОВ «Донвуглетехнік», ДП ВК «Краснолиманська», ТОВ «Ремшахтострой» ТОВ «Донвуглепоставка»0 ДП «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка» »Красноармійськвугілля», ВП шахта «Центральна»,ДП «Селідоввугілля»,ВП шахта «Росія», ДП ВК «Краснолиманська», були встановлені наступні порушення ДСПЗЗ.095-2002 «Підприємства вугільної промисловості» п.п. 1.7,1.8,1.12,5.1.1,5.2.2,5.2.3,5.2.8,5.3.7,8.1,8.2,8.4,13.4,13.12, порушення ст. 19, 22 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення. Даний випадок професійного захворювання узятий до обліку ДП «ВК «Краснолиманська» на підставі п. 63, п. 98 «Порядку проведення розслідування і ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві» ( постанова Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1232). Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз'яснено під розпис його права та обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки. Тобто за час роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» не зафіксовано випадків звернення в службу охорони праці та медично - оздоровчу службу з питань порушень технологічних регламентів виробничого процесу; порушень техніки безпеки, гігієни праці, незабезпечення засобами індивідуального захисту, відсутність або несправність підйомних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню професійного захворювання. Претензій від позивача до умов праці на ДП «ВК «Краснолиманська» за період праці не було. Згідно п. 13 акту форми П-4 від 21.02.2017 року висновок про наявність шкідливих умов праці по гігієнічній оцінці умови й характер праці гірника очисного забою, електрослюсаря підземного, механіка відноситься до 3 класу 3 ступеню шкідливих та важких умов праці. Праця позивача по гігієнічним умовам праці відносилася до 3 класу, 3 ступеня шкідливих умов праці, а це згідно ГІГІЄНІЧНІЙ КЛАСИФІКАЦІЇ ПРАЦІ Гігієнічних нормативів ГН 3.3.5-3.3.8; 6.6.1-083-2001 р. затверджених Наказом Міністерства охорони здоровя України від 27.12.2001 року № 528 (Наказ втратив чинність,згідно з наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12 травня 2014 року N 320), це, як правило, відноситься до легкого та середнього ступенів важкості (з втратою професійної працездатності в період трудової діяльності). Тобто позивач має можливість стан свого здоров'я відновити. За роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці», користався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, пільговою пенсією, оплатою праці у підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, позивач був повідомлений про ті шкідливі фактори роботи та наслідки їх впливу на його організм, але тим не менш продовжував працювати знаючи про то, що подальша трудова діяльність може призвести до погіршення здоров'я та користався тими пільгами й компенсаціями, що передбачені для тих, хто працює в таких умовах,але ще й продовжував трудову діяльність. Згідно мед. висновку ЦЛЕК від 07.06.2016 року № 21/583 вперше виявлено профзахворювання 09.06.2016 року. Згідно інформації про вимоги праці зазначено, що всі мед огляди Позивачем пройдено, зауважень на стан здоров'я не визначено «ГОДЕН». Таким чином, весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров'я Позивача не було зафіксовано. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування Позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Позивач, в предявленому позові посилається на те, що внаслідок професійного захворювання, з боку відповідача, була заподіяна моральна шкода у розмірі 75 000 грн. В обґрунтування розміру моральної шкоди, позивач в предявленому позові посилається на те, що «... .чималі кошти моєї родини спрямовані на моє лікування ...» Звертають увагу суду на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Однак відповідного висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди Позивачем суду не надано. Позивач обґрунтував заподіяну йому моральну шкоди виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 75 000 грн. відповідно. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у м. Покровськ, до судового засідання не зявився, суду надали відзив на позовну заяву в якому зазначили, що просять суд розглядати справу за їх відсутності та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював у ДП «ВК «Краснолиманська» в періоди з 8.12.1984 року по 06.06.2003 року, з 22.09.2003р. по 26.02.2004р., з 19.12.2005р. по 11.04.2007р., з 12.01.2009р. по 07.09.2009р.. з 05.10.2009р. по 23.02.2012р., з 19.11.2014р. по 14.06.2016р. В період з 19.11.2014р. працював електро-слюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті. 14 червня 2016 року, був звільнений за ст. 40 п.2 КЗпП України за станом здоровя (а.с.6-15). Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 29.03.2017 року № 0049049 [PERSON] встановлено 3 (третю) групу інвалідності, огляд проведено первинно. Ступінь втрати працездатності складає за сукупністю 65%, безстроково, потребу у медикаментозному та санаторному лікуванні (а.с.21). Відповідно до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 29.03.2017р. № 0605818 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності з 22.03.2017р., безстроково, профзахворювання, протипоказана важка фізична праця (а.с.21). Згідно повідомлення про професійне захворювання за формою П-3 від 10.06.2016 року [PERSON] встановлено діагноз: Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, (ІІ ст..) легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом. Захворювання професійні, встановлені вперше. Найменування факторів виробничого середовища та трудового процесу, що спричинили професійне захворювання: фізичне навантаження, пил, шум. Дата встановлення остаточного діагнозу 07.06.2016р. Діагноз встановлено Клінікою професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН» (а.с.23). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого 21.02.2017 року, за формою П-4, [PERSON] має хронічне професійне захворювання: Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, (ІІ ст..) легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] Хронічна радикулопатія L5S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом. Захворювання професійні, встановлені вперше. Висновок про наявність шкідливих умов праці: за гігієнічною оцінкою умови й характер праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливих та важких умов праці. Професійне захворювання виникло у звязку з подовжувальним періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України обумовлених впливом шкідливого фактору важкість праці, пил переважно фібро генної дії, виробничий шум. Причина професійного захворювання: перевищення концентрації пилу повітря робочої зони з містом вільного діоксину кремнію 6,0 % - 188,1 мг/м3 (ГДК 4,0 мг/м3) протягом 90 % часу робочої зміни. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 150,4 Вт (ГДР-90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,3 Вт (ГДР-45 Вт), параметри виробничого шуму від працюючого обладнання 83 дБА при ГДР 80 дБА. (а.с.17-20). Лікувально-профілактичним закладом, який встановив діагноз є Клініка професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці НАМН України. Обгрунтям для визначення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження, динаміка захворювань, інформація про умови праці, представлена в сан.гіг. характеристиці [PERSON] від 22.04.2016р. № 339/02.1, який підлягав дії фізичного навантаження, параметри якого перевищували допустимі величини, пилу, концентрації якого перевищували ГДК, підлягав дії шуму, рівень якого перевищував ГДР, стаж в шкідливих умовах праці 34 роки 3 місці (а.с.16, 24). Правовідносини сторін регулюються статтею 237-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно зі статтями\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані з отримання професійного захворювання позивача, оскільки це є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Суд не бере до уваги доводи представника про те, що позивач на їх підприємстві працював не тривалий час, тому не можливо встановити, що професійне захворювання отримане саме на ДП «ВК «Краснолиманська». З матеріалів справи вбачається, що загальний стаж позивача складає 36 років 5 місяців 5 днів, з них за професією електрослюсар підземний 21 рік 11 місяців 8 днів, на всіх підприємствах позивач працював на підземних роботах, з них більше 20 років саме на ДП «ВК «Краснолиманська». Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач надмірна і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень 00 копійок. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 3\~ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1\~ст.4 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial