Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою у якій просить визнати дійсним правочин, а саме усний договір позики грошових коштів у сумі 300 000 російських рублів, що на той час було еквівалентно 55170 гривень, укладений 15 травня 2006 року між ним та [PERSON] та стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за отриманою від нього позикою у сумі 107106 гривень, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 2 листопада 2015 року еквівалентно боргу в сумі 300 00 російських рублів. Стягнути з відповідачки [PERSON] понесені витрати при подачі позовної заяви як судового збору у сумі 1071 гривень 60 копійок. Свої вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2006 року за усним договором позики він запозичив відповідачці [PERSON] за її проханням грошові кошти у сумі 300 000 російських ру3блів, що на той час було еквівалентно 55170 гривень за офіційним курсом Національного банку України. Строк повернення нею боргу ми не обумовлювали, однак домовились, що вона повинна буде їх повернути за його вимогою у визначений строк. Запропонований факт укладення усного договору позики і отримання відповідачкою грошей був зафіксований власноручно написаною відповідачкою розпискою . З 2014 року він став вимагати з відповідачки і по теперішній час повернення боргу, однак вона постійно під різними приводами лише обіцяла повернути борг, що і спонукало його звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні та його представник [PERSON] зв'ялені позовні вимоги підтримали, послалися на вище означені обставини. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та довела, що повернула борг позивачу який часткова віддавала сама, через невістку та водія який працював на неї . Свідок [PERSON] показала, що дійсно вона передавала грошові кошти позивачу де кілька раз які конкретно суми не пам'ятає . Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки: Як слід з ст. 218 ЦК України про, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Відповідачка [PERSON] не заперечує тому, що дійсно займала гроші у позивача [PERSON] писала розписку і не заперечує цієї угоді. Однак посилається на те, що повертала гроші через свідків та особово. Письмових доказів про повернення боргу надати не може оскільки їх не існує. Відповідно до ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як слід з ст.1047 ЦК України , що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За ст. 1049 ЦК України слід, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як позивач [PERSON] так і відповідачка [PERSON] не заперечують тому, що гроші передавались із рук в руки , та відповідачка зобов'язувалась повернути гроші, склав при цьому розписку і слід вважати, що договір позики був укладений. З розписки слід, що відповідачка [PERSON] отримала у борг 300 000 російських рублів у відповідача [PERSON] та зобов'язується повернути. (а.с.66) Надану до суду нотаріально завірену заяву від свідка [PERSON] на якого посилалась відповідачка [PERSON] суд оцінює критично і не може визнати її як докази, оскільки він не приносив присягу суду , не попереджався про кримінальну відповідальність відповідно до ст.ст.384,385 КК України. Крім того суд не може прийняти як докази пояснення свідка [PERSON] оскільки рішення суду про повернення боргу не може ґрунтуватися на свідченнях свідків а може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Таким чином вимоги позивача [PERSON] є законними та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved