Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 11 вересня 2014 року звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому зазначено, що сторони уклали договір б/н від 02.04.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між ним та Банком договір. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто не виконав зобов'язання належним чином. У зв'язку з цим, відповідач станом на 31.07.2014 року має заборгованість в сумі 8034,57 гривень. Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». У поданому позові, ПАТ КБ «Приватбанк», на підставі ст.ст. 526,527,530, 1050,1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 8034,57 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача звернувся до суду 09 жовтня 2014 року із заявою про розгляд справи без участі представника позивача, за якою він позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки сплинув строк позовної давності. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 02 квітня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізична особа - [PERSON] уклали договір б/н від 02.04.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Пам'яткою клієнта складають кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11). Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір б/н від 02.04.2007 року, який по своїй суті є договором приєднання, згідно із ст.634 ЦК України. Свої зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] платіжну картку із встановленим кредитним лімітом, що не заперечується відповідачем. За умовами кредитного договору [PERSON] отримав кредитні гроші на умовах платності та зворотності, і зобов'язався погашати заборгованість щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконав, щомісячні платежі не здійснював, кредит не повернув, у зв'язку з чим ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, 13 травня 2008 року Куйбишевським районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 02.04.2007 року станом на 09.04.2008 рік в сумі 2415,92 гривень (справа №2н-118 від 12.05.2008 року). Відповідач [PERSON] продовжив невиконання умов кредитного договору і станом на 31.07.2014 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 7175,78 гривень., яка складається з: - заборгованості по процентам за користування кредитом - 3940,85 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 3234,93 грн.; Судом у заборгованість не враховуються штрафи за п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки долучена позивачем до позову редакція Правил не відповідає тій редакції, яка діяла на момент укладання кредитного договору. У цивільній справі за заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 02.04.2007 року (справа №2н-118 від 12.05.2008 року) міститься інша редакція Умов та правил надання банківських послуг, яка взагалі не містить пункту 8.6. Зазначена редакція Правил враховується судом при розгляді зазначеної справи. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599- 601, 604- 609 ЦК України. Суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання (сплати процентів, штрафних санкцій) , оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Оцінивши в сукупності докази у справі, суд дійшов висновку про те, що відповідач не виконав грошового зобов'язання за кредитним договором, чим прострочив грошове зобов'язання, що спричинило виникнення простроченої заборгованості перед позивачем. Відповідач [PERSON] у поданій письмовій заяві повідомив суд про те, що ним визнається факт неповернення банку грошових коштів за кредитним договором, однак ним заявлено клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності (а.с.36). Крім того, відповідач повідомив суд, що 02.04.2007 році він отримав кредитні кошти, а наприкінці 2007 року кредитну картка була заблокована банкоматом. Нову кредитну картку він не отримував (а.с.44). У письмових поясненнях ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.11.2014 року, позивач вважає, що позов поданий в межах строку позовної давності. Відповідно до п.1.1 договору, строк дії картки - два роки, а відповідно до п.3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки відповідача продовжувався кожні два роки, і на теперішній час діє до 14.10.2015 року, оскільки відповідачем не була подана заява про закриття картрахунку. Із зазначеним твердженням позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до умов укладеного кредитного договору, строк його дії відповідає строку дії картки (заява клієнта від 02.04.2007 року). Пункт 1.1 Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, не місить встановленого строку дії платіжної картки - два роки, зазначені положення у договору відсутні. Відповідно до п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг (справа №2н-118 від 12.05.2008 року) строк дії картки, виданої клієнту, встановлений у Заяві та в Пам'яткі клієнта. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, що зазначена в Заяві. Як вбачається з заяви клієнта строк дії картки в ній не зазначений, а Пам'ятки клієнта матеріали справи не містять. До того, згідно із заявою позичальника (примітка *) та пункту 1.1 Умов та правил надання банківських послуг, в разі оформлення та видачі платіжної карти по кредитній схемі, пам'ятка клієнта оформлюється і є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п.2 Умов та правил надання банківських послуг, договір про надання банківських послуг - форма договору, яка укладається між Банком та Користувачем платіжної картки. Договір складається з заяви, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів. Позивачем, на обґрунтування свого позову, Пам'ятка клієнта та Тарифи банку суду не надані. Відповідно до п.3.1 Правил користування платіжною картою, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Безпосередньо дослідити платіжну картку в суді не передбачається можливим, оскільки за повідомленням відповідача платіжна картка у наприкінці 2007 року була заблокована банкоматом, а інформація про платіжну картку ПАТ КБ «Приватбанк» не надана. Враховуючи те, що між сторонами дійсно 02.04.2007 року був укладений кредитний договір, строк дії якого із наданих позивачем документів встановити неможливо, оскільки позивачем не підтверджена належними доказами строк дії платіжної картки, виданої відповідачу. Отже з наданих документів неможливо встановити строк повернення кредиту. Згідно із п. 3.1.3 Правил користування платіжною картою, по закінченню терміну дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії) не надійшла письмова заява про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку і при дотриманні інших умов продовження, передбачених Договором. Відповідно до інших умов договору, а саме п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, у випадках порушення користувачем чи довіреною особою вимог діючого законодавства України та/чи умов даного Договору та/чи у випадку виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по Карті (заблокувати Карту) та/чи визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частці у випадку невиконання Користувачем та/чи Довіреною особою Користувача своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань по цьому Договору. Згідно із п. 9.4 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку наявності перевитрат Платіжного ліміту по карті та непогашення його Клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається, подальше відновлення дії карти можливе лише після повного погашення заборгованості Клієнтом. Відповідно до п. 9.6 Умов та правил надання банківських послуг, при нульовому залишку коштів на неактивному Картрахунку карти останній закривається. Позивач не надав суду доказів продовження терміну дії платіжної картки відповідача, який здійснюється шляхом надання клієнту нової картки (п.3.1 Правил), яка надається за умови наявності грошових коштів на рахунку і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором, отже за іншими умовами договору (п.п.5.2,9.4,9.6) платіжна карта повинна була бути закрита або заблокована, оскільки відповідач припинив погашення заборгованості по кредиту з 12.03.2008 року, систематично порушував умови кредитного договору, допускав виникнення Овердафту, перевищував кредитний ліміт, що підтверджено випискою по картрахунку (а.с.65-76). Відповідно до п.2 Умов та правил надання банківських послуг, мінімальний обов'язків платіж є розмір боргових зобов'язань, які щомісячно підлягають сплаті Держателем протягом терміну дії картки. Залежно від виду платіжної картки, розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу вказано в заяві та в пам'ятці клієнта і виражений в відсотковому співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карт. Є обов'язковим для власників платіжних карток, які здійснюють операції з кредитною схемою. Згідно із п.5.3 Правил користування платіжною картою строки та порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам зі встановленим Мінімальним обов'язковим платежем наведені в Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по Кредиту. Як вбачається з заяви клієнта від 02.04.2007 року, мінімальний обов'язковий платіж відповідача складає платіж в розмірі 7 % від суми заборгованості, який здійснюється щомісячно. Згідно із ч. 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту - строк дії платіжної картки, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - 7 % від суми заборгованості. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до положень стст.256,257,259 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У зв'язку з наведеним, суд не погоджується з посиланнями позивача на те, що строк позовної давності за спірними правовідносинами не сплив. Як вбачається з наданих позивачем виписок по картрахунку та інших доказів у справі, відповідач [PERSON] отримував та користувався кредитними коштами з 29.03.2007 року по 17.05.2007 року, а починаючи з 01.07.2007 року у відповідача виникла прострочена заборгованість, яка відповідачем не була погашена. Останній платіж в сумі 100 гривень на погашення заборгованості за кредитом [PERSON] здійснив 11.03.2008 року, після чого перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом. Враховуючи виникнення простроченого заборгованості за кредитом ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу. 13 травня 2008 Куйбишевським районним судом Запорізької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON], на користь позивача заборгованості за спірним кредитним договором б/н від 02.04.2007 року в сумі 2415,92 гривень станом на 09.04.2008 року, в тому числі тіла кредиту (а.с.6), чим відповідно до ст.264 ЦК України перервано перебіг позовної давності. Копія судового наказу отримана позивачем 23.05.2008 року (справа №2н-118 від 12.05.2008 року), відповідно до поштового повідомлення, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.54). Заборгованість в сумі 2415,92 гривень за судовим наказом відповідачем на теперішній час не сплачена, відповідно до постанови державного виконавця від 27.11.2014 року за судовим наказом 2н-118 від 13.05.2008 року відкрите виконавче провадження. Після прийняття судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідач продовжив невиконання обов'язку щодо сплати заборгованості за кредитом (плати за користування кредитом п.5.3 Правил користування платіжною карткою) у розмірі 7 % від суми заборгованості щомісячно. Отже, суд приходить до висновку, що починаючи з 02 червня 2008 року, після повторної прострочки виконання грошового зобов'язання, розпочався строк позовної давності для пред'явлення позивачем позову до суду з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів: стягнення заборгованості за процентами, комісією, штрафними санкціями, оскільки основне зобов'язання залишилось не виконаним. Позивач, при наявності кредитного договору, знав про порушення відповідачем умов цього договору, при цьому ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжував нараховувати проценти за користування кредитом, комісію та штрафні санкції протягом 6 років починаючи з 01 червня 2008 року по 31 липня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-10). Поважні причини, в наслідок яких позивач був позбавлений можливості звернутись до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором після 02 червня 2008 року з метою стягнення заборгованості, що утворилась після 09.04.2008 року, відсутні та позивачем не зазначені. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до суду лише 11 вересня 2014 року (а.с.2), тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого законом. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, з урахуванням фактичних обставин справи, наданих доказів, суд вважає, що у задоволенні ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed