Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. Позов обґрунтовано тим, що відповідачка взяла у неї в борг 100000 гривень строком на три роки, які зобовязалася повернути не пізніше 10 травня 2016 року. На підтвердження цього відповідачка написала боргову розписку. На цей час відповідачка гроші не повернула. Просить стягнути вказану суму. Позивачка в судове засіданні не заявилася. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідачка в судовому визнала позовні вимоги. Вказала, що дійсно вона позичила в травні 2013 року в позивачки гроші в сумі 100000 гривень, які зобовязалася повернути частками продовж трьох років, але не пізніше 10 травня 2016 року. На цей час вона не повернула вказані кошти через скрутне фінансове становище. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Стаття 1046 ЦК України визначає договір позики як договір, за яким одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (частина 1 статті 1047 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, якщо за договором позики передано грошові кошти, то повертаються також грошові кошти у такій самій сумі. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу (частина 2 статті 625 ЦК України). Судом встановлено, що 10 травня 2013 року позивач дала в позику відповідачці грошову суму в розмірі 100000 гривень. На підтвердження отримання позики [PERSON] власноручно склала письмову розписку, в якій зазначила, що взяла у позивача в борг 10 травня 2013 року грошові кошти в розмірі 100000 гривень, які зобовязалася повернути протягом 3 років. Належним чином написана розписка є доказом передання грошей позивачем відповідачці. Проте, взяті на себе зобовязання [PERSON] не виконала, що підтвердила особисто в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved