Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач,\~\~[PERSON],\~ із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що вона та відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Мають спільну неповнолітню дитину. З відповідачем проживають окремо. Добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. У звязку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення кожною дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] та\~ представник позивача [PERSON], в судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача. [PERSON] підтримав. Відповідач -[PERSON], в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений\~ належним чином, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно копії рішення Лисичанського міського суду Луганської області № 415/4883/13-ц, № 2/415/1632/13 від 12.08.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про шлюб І-БК № 307573 від 29 грудня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 грудня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис\~ №2697 після укладення шлюб присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON] (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-БК №181315 від 09.12.2016 року, виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії І-ЕД, виданого 19 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилась 16 квітня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 270. Батьком записаний [PERSON], а матірю [PERSON]. Як вбачається з позовної заяви, відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено протягом судового засідання, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved