Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл спільного сумісного майна та стягнення компенсації, в якому просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати право власності за [PERSON]: на автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з [PERSON] вони придбали два автомобілі - Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], які зареєстровані на імя відповідача. Усвідомлюючи, що майно придбане під час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка звернулась до відповідача з пропозицією про поділ майна мирним шляхом, але останній ніяких дій для врегулювання цього питання не приймав. Відповідач користувався та продовжує користуватися автомобілем КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] у своїх інтересах та цілях. Крім того, враховуючи те, що вартість вказаних автомобілів майже рівною, тому вважає доцільним просити суд здійснити розподіл спільного майна, придбаного під час перебування у шлюбі з відповідачем наступним чином: визнати за позивачкою право власності на автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], а за відповідачем визнати право власності на автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER]. У ході судового розгляду справи, позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 65 000,00 (шістдесят пять тисяч ) грн., що складає ? частини вартості автомобілю Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та грошову компенсацію в розмірі 70 000,00 ( сімдесят тисяч) грн., що складає ? частини вартості автомобілю КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], всього 135 000,00 ( сто тридцять пять тисяч) грн. посилаючись на наступні обставини. 31 серпня 2002 року позивачка одружилась з відповідачем [PERSON]. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] вони придбали два автомобілі - Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], які зареєстровані на імя відповідача. Усвідомлюючи, що майно придбане під час шлюбу, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка звернулась до відповідача з пропозицією про поділ майна мирним шляхом, але останній ніяких дій для врегулювання цього питання не приймав. Автомобілі, придбані сторонами під час перебування у шлюбі є обєктом права їхньої спільної сумісної власності, частки в вказаному майні є рівними, тому розпорядження майном повинно було відбуватися за їх взаємною згодою. Однак, порушуючи вказані правові норми, відповідач без згоди позивачки, здійснив продаж належних їм на праві спільної сумісної власності автомобілів. З відповіді Головного управління МВС України в Одеській області за № 42/1 -161 від 22.01.2015 р., вбачається, що автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований 30.07.2013 року на імя [PERSON] - 28.05.2014 року перереєстрований у Центрі № 1 надання послуг на імя [PERSON] на підставі довідки - рахунку ВІА № 493440. З вказаної довідки - рахунку вбачається, що даний автомобіль був проданий відповідачем за 130 000 грн.; автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.01.2012 року на імя [PERSON] 28.05.2014 року перереєстрований у Центрі № 1 надання послуг на імя [PERSON] на підставі довідки - рахунку ЄГП № 946998. З вказаної довідки - рахунку вбачається, що даний автомобіль був проданий відповідачем за 140 000 грн. Оскільки позивачка не надавала [PERSON] своєї згоди на продаж вказаних автомобілів, то їх продаж відповідачем здійснена з метою приховання їх від поділу, що є порушенням її майнових прав. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказавши на те, що дійсно, під час знаходження у шлюбі, вони придбали та зареєстрували на його імя два легкові автомобілі. Кошти на придбання цих автомобілів частково виділялись із сімейного бюджету та більша їх частина була отримана в борг за розписками від його імені. заборгованість за цими розписками на цей час остаточно не погашена. В травні 2014 року стосунки у сімї погіршились та сторони вирішили, для уникнення суперечок продати автомобілі та порівну розділити кошти, виручені від такого продажу. [PERSON] Ми\-хайло Васильович запропонував сторонам продати йому автомобілі за загальною вартістю 270 тис. грн.. В усній розмові, позивач погодилась продати автомобілі за вказану суму. 28.05.2014р. автомобілі були продані, в той же день були передані кошти в сумі 270 тис. грн., які вони з позивачем поділили порівну в присутності [PERSON]. Пізніше, зі своєї частки коштів, відповідач частково погасив заборгованість за розпискою, при цьому, позивачка відмовилась надати будь-які кошти для погашення заборгованості. Зазначає, що кошти у борг брались виключно в інтересах сімї, з метою придбання автомобілів, які фактично й були придбані. Будь-яких доказів витрат коштів від продажу автомобілів на особисті потреби відповідачем позивачем не надано. Позивач та його представник в судове засідання з»явилися, позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні повністю заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень позивача, відповідача, свідків, представлених письмових доказів. 31 серпня 2002 року [PERSON] одружилась з відповідачем [PERSON]. Шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис .№ 756. Від даного шлюбу 12.08.2007 у сторін народився син - [PERSON]. 3 квітня 2013 року стосунки між позивачкою та відповідачем погіршились. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.06.2014р. Перебуваючи у шлюбі, сторони придбали два автомобілі - Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], які були зареєстровані на імя відповідача. Ухвалою суду від 28 липня 2014 року накладений арешт на автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та легковий автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], які зареєстровані на імя [PERSON]. Листом УДАІ УМВС України в Одеській області від 30.09.2014р. повідомлено суд, що виконати ухвалу суду від 28.07.2014р. неможливо у зв»язку з тим, що зазначені у вказаній ухвалі суду автомобілі перереєстровані на інших громадян. З відповіді Головного управління МВС України в Одеській області за № 42/1 -161 від 22.01.2015 р., вбачається, що автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований 30.07.2013 року на імя [PERSON] - 28.05.2014 року перереєстрований у Центрі № 1 надання послуг на імя [PERSON] на підставі довідки - рахунку ВІА № 493440. З вказаної довідки - рахунку вбачається, що даний автомобіль був проданий відповідачем за 130 000 грн.; автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER], який був зареєстрований 19.01.2012 року на імя [PERSON] 28.05.2014 року перереєстрований у Центрі № 1 надання послуг на імя [PERSON] на підставі довідки - рахунку ЄГП № 946998. З вказаної довідки - рахунку вбачається, що даний автомобіль був проданий відповідачем за 140 000 грн. Вартість проданих автомобілів відповідачем не оспорювалася. В ході судового розгляду справи відповідач наголосив на тому факті, що позивачки в МРЕО під час переоформлення автомобілів не було. Також в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували згоду позивачки на продаж зазначених автомобілів та докази отримання нею коштів за продаж зазначених автомобілів. 21.05.2015 року в судовому засіданні свідки надали пояснення. Допитаний в судовому засіданні свідок позивачки [PERSON] пояснив, що в користуванні позивачки знаходився автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], а в користуванні відповідача автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER]. 16.05.2014 року йому зателефонувала позивачка (дочка) та сказала, що відповідач її лупцює, після чого вони пішли та зняли побої, що підтверджується довідкою КУ «Міська клінічна лікарня №1» та талоном - повідомленням Малиновського РВ від 17.05.2014р. Яким чином ключі від автомобіля Фольцваген Пасат, 2007 року випуску потрапили до відповідача, він не знає. Позивач пояснила, що 18.05.2014 року на вулиці вона зустріла відповідача, який їй почав погрожувати, та наголосив, що якщо вона йому не віддасть ключі від автомобіля Фольцваген, то їй не буде життя. Злякавшись таких погроз, позивачка передала ключі та технічний паспорт відповідачу, однак жодної згоди на продаж автомобілів вона не надавала. Відповідно до пояснень свідка відповідача [PERSON], який є рідним братом відповідача, йому відомо про борг брата за покупку автомобілів та вирішив допомогти та придбав у відповідача 2 автомобіля Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER]. Гроші за покупку автомобілів він передавав в себе на кухні. У той період часу, десь приблизно півтори неділі, в нього жила позивачка з її дитиною, у звязку із складною ситуацією в Одесі 02 травня 2014 року. Він поклав гроші на стіл, особисто в руки позивачки грошей він не передавав. Автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], він забрав у гаражі брата. Хто та коли передав йому ключі від автомобіля він не пом»ятає. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд критично ставиться до показань свідка відповідача, оскільки його показання щодо передачі коштів не є допустимими доказами. Позивачка зазначає, що ніякої розписки про борг чоловіка не бачила, спірні автомобілі куплялися за їх сумісно нажиті кошти, а не в борг. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку передбаченому статтями 185, 187 ЦПК України. Згідно ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям в період шлюбу, належить чоловіку й дружині на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене законом чи договором. Відповідно п.п. 24, 30 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Автомобілі Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] належали подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобілі Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] перебували у фактичному володінні та користуванні [PERSON], що не заперечується сторонами у справі. У ч. 2 ст. 364, ч. З ст. 370 ЦК України зазначено, що співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки. З вказаного випливає, що звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, є одним із способів поділу такого майна. Таким чином, той факт, що позивачка заявила вимогу про стягнення грошової компенсації вартості майна, набутого за час перебування у шлюбі, є свідченням того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна і позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, бажала виділити належну її частку у праві спільної сумісної власності подружжя і це не є виходом за межі позовних вимог, якими є поділ майна подружжя, оскільки здійснити розподіл даного майна між сторонами в натурі неможливо, так як відповідач розпорядився спірним майном на власний розсуд і право власності на спірні автомобілі зареєстровано за третіми особами. Крім того, судом встановлено, що позивачці на момент звернення до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] та визнання права власності за відповідачем та автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] не було відомо про те, що відповідач вказані автомобілі продав іншим особам і тому нею були заявлені саме такі вимоги, що також свідчить про те, що згоди позивачки на їх відчуження не було. Що стосується посилань відповідача на той факт, що спірні автомобілі були придбані за позичені кошти і позивачка відмовилася від погашення виниклого боргу, суд зазначає, що вимог щодо зазначеного відповідачем не заявлялося і рішення суду про вказаний спір відповідачем надано не було. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1350грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved