Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що 17 грудня 2013 року померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, площею 5,930 га, яка розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. Вказана земельна ділянка, кадастровий номер 1223282000:02:023:0378 належить померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 22 вересня 2008 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори після смерті матері [PERSON], яка померла 12 листопада 2007 року. Заповіту за життя [PERSON] не складала. Спадкоємцями першої черги за законом є він та двоє синів, які звернулись до нотаріальної контори з заявами про відмову від свого права на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на користь позивача. Інших спадкоємців першої черги не має. Постановою від 28 листопада 2014 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої 17 грудня 2013 року [PERSON], у зв'язку з тим, що в органах, що здійснюють державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за своє життя [PERSON] своє право власності на зазначену земельну ділянку не зареєструвала, державний акт на право власності на землю не отримала. Посилаючись на 328, 373, 386, 392, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, 81, 152, 153 ЗК України просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 5,930 га, яка розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1223282000:02:023:0378. Позивач позовні вимоги та викладені обставини в позовній заяви підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не зявилися, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги та викладені обставини визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії I-КИ № 541091, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] померла 17 грудня 2013 року. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], [INFO], є чоловіком померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ № 493826, виданим 16 вересня 1978 року, актовий запис № 42. Згідно матеріалів спадкової справи № 236/2014 до майна померлої 17 грудня 2013 року [PERSON], сини померлої [PERSON] та [PERSON] відмовилися від права на прийняття належної їм частки у спадщині, після смерті [PERSON], на користь позивача. Постановою від 28 листопада 2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої 17 грудня 2013 року [PERSON], а саме на земельну ділянку, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області (кадастровий номер 1223282000:02:023:0378) у зв'язку з тим, що в органах, що здійснюють державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за своє життя [PERSON] своє право власності на зазначену земельну ділянку не зареєструвала, державний акт на право власності на землю не отримала. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3971, спадкоємцем [PERSON], яка померла 12 листопада 2007 року, є [PERSON] та до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 5,930 га, кадастровий номер 1223282000:02:023:0378, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Голубівської сільської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області, належної померлій [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 007861, виданого 17 жовтня 2002 року Новомосковською райдержадміністрацією. Відповідно до ст. 1268\~\~ЦК України\~\~позивач є спадкоємцем за заповітом та вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України подав\~\~заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої\~[PERSON] Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.ст. 81, 131 ЗК України, передбачено набуття права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 2 ст. 1 Земельного кодексу України право власності на землю гарантується. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На виконання приписів Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору, утім на виконання ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved