Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 16.07.2005р. між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено більше чотирьох років тому. сторони як чоловік та дружина разом не проживають, не ведуть спільного господарства, не мають майна, яке підлягає поділу. Причиною припинення шлюбу стало несумісність характерів, непорозуміння в стосунках, небажання відповідачки рахуватись з думкою позивача при вирішенні будь-яких сімейних питань, різні погляди на життя, що породжувало сварки та скандали і що призвело до припинення шлюбних відносин. На даний час позивач зустрічається з іншою жінкою та має намір зареєструвати з нею шлюб. Крім того, відповідачка майже три роки перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком. Сторони не мають намірів відновлювати свої стосунки, та здійснювати кроків до примирення. Шлюб носить формальний характер та відсутні перешкоди щодо його розірвання. [PERSON] в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву (а. с. 16) про неможливість явки в судове засідання та розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення незгоден. [PERSON] 27.01.2014 року в судове засідання не з'явилася. Від відповідачки надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог в повному обсязі (а. с. 12), а також просила суд залишити її прізвище не змінним після розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки і відповідача, викладені ними у заявах, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення сторони не здійснюють. Причиною припинення шлюбних стосунків стали сімейні не порозуміння, що призвели до припинення усякого роду відносин між сторонами, як подружжям. Позивач зустрічається з іншою жінкою та має намір зареєструвати з нею шлюб. Відповідачка три роки співмешкає з іншим чоловіків, а тому сторони відновлювати відносини не збираються та не збираються здійснювати кроків до примирення. Шлюб носить формальний характер та порушує інтереси позивачки. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, в даний час шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного вимога [PERSON] про залишення прізвища без змін, відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Крім того, зважаючи на визнання позову відповідачкою суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], біля матері - відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved