Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 29.07.2016 р. між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики №59446, на підставі якого відповідач отримав у позику 1\~201,00 грн. Вказує, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із цим, станом 12.08.2019 р. його заборгованість становить 51\~432,80 грн, з яких: основний борг 1\~201,00 грн, заборгованість по відсоткам 25\~336,27 грн, заборгованість за простроченими відсотками 24\~895,53 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 51\~432,80 грн та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 29.07.2016 р. між ТОВ «Веллфін», та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 59446, згідно якого ТОВ «Веллфін» зобов`язався надати в позику 1\~201,00 грн, а відповідач зобов`язалась повернути позику через 18 днів, тобто до 16.08.2016 р., та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30,00 грн за перший день користування позикою, та 1,9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. (а.с. 35-41). Згідно графіку розрахунку, який є невід`ємною частиною договору позики від 29.07.16 №59446, сукупна вартість позики [PERSON] складає 1\~618,00 грн, з них 1\~2010, 00 грн - сума позики, 414,92 грн проценти за користування позикою. (а.с. 42-43). Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.6, п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно- цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 УК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи, що [PERSON] не повернув отриману позику, не сплатив проценти за користування нею до 16.08.2016 р., суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з нього таких сум підлягають задоволенню. Суд враховує, що право позикодавця нараховувати проценти за позикою припинилося зі спливом 16.08.2016 року строку позики, а нарахування процентів поза межами строку дії договору суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України. Це ж стосується неустойки (штраф, пеня), під якою згідно ч.1 ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання За змістом ст.ст.546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18). Отже, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 25\~336, 27 грн., заборгованість за простроченими відсотками 24\~895,53 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через припиняння нарахування передбачених договором процентів за користування позикою після спливу визначеного цим договором строку позики. Таким чином, суд дійшов висновку, що існують підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 1\~618,92 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 60,46 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial