Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Дніпровська міська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лобачова Олена Вікторівна про визнання свідоцтва про право власності недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та стягнення збитків. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що згідно договору купівлі-продажу від 09.02.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лобачовою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 35, йому належить право власності на нежитлову прибудову літ. Б-1 до багатоповерхового житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 109,7 кв.м. За купівлю вищезазначеної прибудови ним було сплачено [PERSON] , грошові кошти у сумі 418 050 гривень. 08.06.2018 року він продав вищезазначену нежитлову прибудову [PERSON] , який звернувшись в ЖЕК для переоформлення особових рахунків, дізнався, що зазначене майно перебуває в комунальній власності, розпорядником якого є Дніпровська міська рада. Наголошував, що при перевірці вищезазначеної прибудови, він з`ясував, що свідоцтво про право власності від 10.06.2002 року на нежитлову прибудову літ. Б-1 в житловому будинку літ. А-10 по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , було видано незаконно на підставі неіснуючого рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 25.06.2002 року № 2281, ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.01.2017 року (справа № 200/666/17) було визнано мирову Угоду між [PERSON] та [PERSON] від 27.01.2017 року, відповідно до якої: в рахунок повного виконання зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 09.01.2014 року, укладеного між ними, [PERSON] передала у власність [PERSON] нежитлову прибудову літ. «Б-1» у житловому будинку літ. «А-10», розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на момент укладення даної мирової угоди належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 17НФ за реєстровим № 879-56 від 03 вересня 2002 року, за [PERSON] визнано право власності на нежитлову прибудову літ. «Б-1» у житловому будинку літ. «А-10», розташовану за адресою: [ADDRESS] . В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 337, [PERSON] продав нежитлову прибудову літ. Б-1 в житловому будинку літ А-10 по [ADDRESS] [PERSON] . Після чого [PERSON] , передав йому у власність вищезазначену нежитлову прибудову, а він продав вищезазначену нежитлову прибудову [PERSON] . Наголошував, що він повернув [PERSON] , грошові кошти, які отримав за продаж нежитлової прибудови та 26.02.2020 року вони уклали договір про розірвання договору купівлі-продажу від 08.06.2018 року. Просить суд визнати недійсним свідоцтво про право власності від 10.06.2002 року на нежитлову прибудову літ. Б-1 в житловому будинку літ. А-10 по [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] та застосувати наслідки нікчемності договору купівлі-продажу від 09.02.2018 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лобачовою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 35, а саме: стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) грошові кошти у розмірі 418 050 (чотириста вісімнадцять тисяч п`ятдесят) грн. Представник [PERSON] з`являвся в судові засідання, позов просила задовольнити та проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. [PERSON] , [PERSON] у судові засідання не з`являлися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. [PERSON] , [PERSON] , Дніпровська міська рада, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лобачова Олена Вікторівна у судові засідання не з`являлися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили, письмові пояснення не надавали. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що згідно ухвали Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.01.2017 року (справа № 200/666/17) було визнано Мирову Угоду між [PERSON] та [PERSON] від 27.01.2017 року, відповідно до якої: в рахунок повного виконання зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 09.01.2014 року, укладеного між ними, [PERSON] передає у власність [PERSON] нежитлову прибудову літ. «Б-1» у житловому будинку літ. «А-10», розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на момент укладення даної мирової угоди належить їй на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 17НФ за реєстровим № 879-56 від 03 вересня 2002 року; за [PERSON] визнається право власності на нежитлову прибудову літ. «Б-1» у житловому будинку літ. «А-10», розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка на момент укладення даної мирової угоди належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 17НФ за реєстровим № 879-56 від 03 вересня 2002 року. 06.05.2017 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової прибудову літ. Б-1 житлового будинку літ. А-10, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 109,7 кв.м., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Царейкіним М.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 337. 09.02.2018 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової прибудови літ. Б-1 житлового будинку літ. А-10, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 109,7 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лобачовою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 35. За купівлю вищезазначеної прибудови було сплачено продавцю, [PERSON] грошові кошти у сумі 418 050 грн. 08.06.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової прибудови літ. Б-1 житлового будинку літ. А-10, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 109,7 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лобачовою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 215. За купівлю вищезазначеної прибудови було сплачено продавцю [PERSON] грошові кошти у сумі 405\~317 грн. 26.02.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про розірвання договору купівлі-продажу від 08.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Лобачовою О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 215. В матеріалах справи наявна копія свідоцтва про право власності від 10 червня 2002 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 17НФ за реєстровим № 879-56 від 03 вересня 2002 року відповідно до якого [PERSON] належить нежитлова прибудова літ. «Б-1» у житловому будинку літ. «А-10», яка розташовану за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідно до листа № 6/5-449 від 15.06.2020 року, № 6/5-450 від 12.02.2021 року департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради рішення від 25.06.2002 року № 2281 не приймалось та свідоцтво на нежитлову прибудову літ. Б-1 в житловому будинку [ADDRESS] не видавалось. Відповідно до листа комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради № 3768 від 31.08.2020 року, № 6/5-720 від 09.09.2020 року, відповідно до листа № 6/5-839 від 06.10.2020 року департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради згідно матеріалів інвентаризаційної справи КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради на буд. [ADDRESS] , реєстрація права власності станом на 31.12.2012 року та технічна інвентаризація нежитлової прибудови літ. Б-1 за адресою: [ADDRESS] , не проводилась. Згідно із статтями\~15\~і\~16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої\~статті 16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №\~\~338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц). Згідно з частинами першою та другою\~статті 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно зі статтями\~627,\~629 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у\~статті 204 ЦК України\~та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ним за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Таким чином, цивільні правочини, які порушують публічний порядок є нікчемними, і в той же час такі правочини можуть бути визнані недійсними. У відповідності до положень\~ст. 216 ЦК України\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 10.06.2002 року на нежитлову прибудову літ. Б-1 в житловому будинку літ. А-10 по [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] підлягають задоволенню. Отже, суд вважає ефективним способом захисту в даному спорі застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 418 050 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved