Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

До суду звернувся Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, що діє в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Територіальний відділ Малиновського району служби у справах дітей Одеської міської ради про невідкладне відібрання [PERSON] , [INFO] , від батьків без позбавлення батьківських прав, в якому просить відібрати [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та від батька [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини; а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на контролі органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання соціального захисту малолітнього [PERSON] , [INFO] , батьками якого являються [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло повідомлення у телефонному режимі від інспектора ювенальної превенції Хмельницького ВП Малиновського ВГІ в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в якому зазначалось, що за адресою: [ADDRESS] , малолітня дитини тривалий час перебуває без догляду дорослих. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради 02.09.2020 року здійснений вихід за адресою проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в ході перевірки встановлено, що дитина була покинута дома на самоті, батьки були відсутні. Дитина була роздягнута, брудна та недоглянута. В квартирі порушені санітарно - гігієнічні умови, розкидані речі, затхлий запах, сирість, скрізь таргани. На дитячому ліжку виявлений кухонний ніж, підлога засипана цукром. У квартирі відсутні будь-які продукти харчування. Дитину виявлено внаслідок повідомлення сусідів на лінію «102» про те, що сусіди зверху затопляють квартиру. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини малолітній [PERSON] [INFO] , має низький рівень гігієни у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, дитина голодна, поруч з дитиною відчувався неприємний запах, одяг дитини брудний та не відповідає віку та сезону. Зі слів сусідів, батьки систематично зловживають наркотичними засобами, неодноразово залишали дитину на самоті. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , було направлено в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Відповідні обставини стали підставою для звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні заперечувала проти позову та просили повернути їм дитину. Відповідач [PERSON] пояснила, що залишила дитину на свою знайому та попросила наглянути за нею, однак та покинула дитину та пішла. Представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини та ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, турбуватися про його здоров`я , фізичний, моральний та духовний розвиток. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що на контролі органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради знаходиться питання соціального захисту малолітнього [PERSON] , [INFO] . [PERSON] народився [INFO] (а/з про народження № 6812 від 11.10.2017 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області), батьками якого являються [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 21) Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради 02.09.2020 року здійснений вихід за адресою проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в ході перевірки встановлено, що дитина була покинута дома на самоті, батьки були відсутні. Дитина була роздягнута, брудна та недоглянута. В квартирі порушені санітарно - гігієнічні умови, розкидані речі, затхлий запах, сирість, крізь таргани. На дитячому ліжку виявлений кухонний ніж, підлога засипана цукром. У квартирі відсутні будь-які продукти харчування. Дитину виявлено внаслідок повідомлення сусідів на лінію «102» про те що сусіди зверху затопляють квартиру. Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини малолітній [PERSON] [INFO] , має низький рівень гігієни у зв`язку з недоглядом та занедбаністю, дитина голодна, поруч з дитиною відчувався неприємний запах, одяг дитини брудний та не відповідає віку та сезону. Зі слів сусідів, батьки систематично зловживають наркотичними засобами, неодноразово залишали дитину на самоті. Відповідно до п. 9 Порядку взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 р. № 800, 25.06.2020 року було проведено оцінку рівня безпеки дітей. 02.09.2020р. було проведено оцінку рівня безпеки дитини та зроблений відповідний акт, згідно якого було встановлено, що проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьками загрожує його життю та здоров`ю, про що також свідчать фотографії з місця проживання дитини. В результаті підтвердженого факту безпосередньої загрози життю та здоров`я малолітнього [PERSON] , [INFO] , було направлено в КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Малиновського районною адміністрацією Одеської міської ради було прийнято розпорядження «про невідкладене відібрання [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , без позбавлення батьківських прав та тимчасове влаштування дітей до державного закладу на повне державне забезпечення» від 07.09.2020 р. № 306/01-06. Протягом доби було направлено супроводжувальний лист до Одеської місцевої прокуратори №2 відповідно до вимог ст. 170 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно ч. 4 зазначеної статті, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків; у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. За змістом ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Суд вважає, що позивач довів той факт, що сім`я знаходиться у скрутному становищі, зважаючи на викладене та у найкращих інтересах дитини є забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі поки батьки не виправляться, є тимчасове відібрання дітей. За таких обставин, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до вимог ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При задоволенні позову щодо відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів. У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року). Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає, що з відповідачів необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у по розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 16.09.2020 року з перерахуванням коштів на особистий рахунок кожної дитини до моменту повернення дитини у родину. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Outcome: approved