Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулось Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 12.09.2007 року з відповідачем по справі було укладено кредитний договір №DN81AR03110179, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 59760,40грн. на термін до 11.09.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. \~\~\~\~ Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. \~\~\~\~ Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. \~\~\~\~ Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору та вимог чинного законодавства зобов'язання за договором не виконав, а тому станом на 10.09.2015 року має заборгованість у розмірі 285704 гривні 49 копійок, яка складається з наступного: - 25761,32грн. - заборгованість за кредитом; - 62844,84грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 11826,31грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 185272,02грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 285704 гривні 49 копійок та понесені позивачем судові витрати, а саме сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 4285,57 гривень та вартість оплати за оголошення в газеті. Рішенням суду (заочне) від 23.11.2015 року позовні вимоги задоволені. За заявою відповідача заочне рішення суду від 23.11.2015 року скасовано та призначено розгляд справи в загальному порядку. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги не визнали, просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 12.09.2007 року між позивачем та відповідачем по справі було укладено кредитний договір №DN81AR03110179, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 59760,40грн. на термін до 11.09.2014 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором (а.с.6-7). \~\~\~\~ Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. \~\~\~\~ Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. \~\~\~\~ Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що періодом сплати кредиту вважається період з 12 по 16 число кожного місяця. Погашення заборгованості за договором здійснюється наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 921,49 грн. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Відповідно до умов кредитного договору, п. 7.3, забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає ВАЗ 211120, ХТА 21112070274876. Відповідач стверджує, і це не оспорюється позивачем, що ним в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було передано автотранспортний засіб. Як вбачається з розрахунку заборгованості банком було зараховано вартість автомобілю в рахунок погашення заборгованості в жовтні 2012 року, а саме зазначено, що станом на 18.10.2012 залишок простроченої заборгованості складав 24995,63 грн., станом на 25.10.2012 7745,63 гривні. При цьому автомобіль був переданий відповідачем банку 15 липня 2011 року, про що відповідачем надано акт прийому автомобіля позичальника [PERSON] Про те яким чином реалізація автомобіля проводилась більше ніж рік, коли саме проведено реалізацію, та за яку ціну позивачем суду не надано жодного належного та допустимого доказу. Відповідач стверджує, що останній платіж за кредитом проводив 26 грудня 2009 року, даний факт не заперечується позивачем. Судом було надіслано запит до ПАТ КБ «Приватбанк» з проханням надати інформацію, а саме: коли утворилась заборгованість щодо кожного виду зобовязання за договором (за кредитом, за відсотками, з комісії за користування кредитом) та з якої саме дати почалося нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором. З наданих суду матеріалів вирішити питання неможливо, доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості таких даних не має. Суд просив позивача надати розрахунок заборгованості по кредитному договору з обовязковим вказанням коли утворилась заборгованість щодо кожного виду зобовязань за договором та з якої саме дати почалося нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором, в якому порядку відбувалась передача автомобіля. На запит суду представником позивача надано виписки рахунків за кредитним договором на електронному носії. Зазначили, що автомобіль був вилучений та реалізований. При цьому розподіл коштів здійснено 25.10.2012 року, але дати реалізації автомобіля не зазначено. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що \~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Письмовими доказами, відповідно до статті 64 ЦПК України, є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Саме з метою встановлення безпосереднього дослідження в судовому засідання розрахунку заборгованості відповідача судом пропонувалось позивача надати зазначену вище інформацію. Проте позивач не скористався своїм правом та обовязком довести обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги. Суд не приймає до уваги наданий оптичний диск, дослідження якого визнано судом не доцільним. За змістом статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються. В статті 599 ЦК України\~зазначено, що зобов'язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено\~статтею 1049 ЦК України. Згідно\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1\~статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1\~ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної давності суд виходить із такого. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за кредитним договором, яким встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі\~не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами в період з 12 по 16 число кожного місяця, починаючи з наступного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Верховний суд України у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність застосовується судом у зв'язку з наявністю відповідної заяви сторони у спорі зробленою до ухвалення судом рішення. Як було встановлено судом, останній платіж за зобовязанням по поверненню кредиту був зроблений відповідачем у грудні 2009 року і саме у звязку з несплатою чергового платежу в січні 2010 року у позивача КБ «Приватбанк» виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення сум за кредитом. Таким чином строк позовної давності у три роки сплив у січні 2013 року. Якщо врахувати в якості переривання перебігу строку позовної давності передання позичальником позивачу автомобілю, який відповідно до акту переданий у липні 2011 року, то трирічний строк сплинув у серпні 2014 року. Дата реалізації автомобілю не підтверджена жодним доказом по справі. Відповідач звернувся до суду з письмовою заявою про застосування строку позовної давності, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Outcome: dismissed