Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що є власником будинку № 25 по вулиці Пінчука в смт. Калита, Броварського р-ну Київської обл. У спірному будинку зареєстровані та проживають: позивач, його донька [PERSON], зять - [PERSON], внук - [PERSON], правнук - [PERSON]. Відповідач по справі - [PERSON] є колишнім чоловіком дочки, з яким шлюб розірвано, прописаний в будинку, але за вище вказаною адресою з 25.05.2014 року не проживає. Сімейне життя дочки з відповідачем не склалося. Це призвело до того, що він добровільно, без поважних причин забрав свої особисті речі та залишив будинок. У користуванні житловим приміщенням відповідачу позивач та інші члени сімї не відмовляли та опору в користуванні будинком не чинили. Через те, що відповідач залишається зареєстрованим у будинку, позивач не може оформити належну йому субсидію. Також відповідач не здійснює ніяких витрат щодо утримання будинку, всі ці обставини свідчать про порушення прав позивача щодо користування та володіння будинком. На підставі викладеного, просив визнати [PERSON], 16.02.1982 р.н, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком № 25 по вулиці Пінчука в смт. Калита, Броварського р-ну Київської області. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні доводи позову підтримали та просили позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Також пояснив, що позивач та її дочка перешкоджають вільно користуватись жилим приміщенням будинку, тому на даний час він не проживає у будинку, однак, вважає, що за таких обставин не втратив право користування житлом. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27 липня 1979 року власником житлового будинку №25 по вул. Пінчука в смт. Калита Броварського району Київської області є [PERSON]. ( а.с. 10) Із довідки, виданої 30.07.2014 року Калитянською селищною радою Броварського району Київської області, вбачається, що у будинку №25 по вул. Пінчука в смт. Калита Броварського району Київської області зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. ( а.с. 11) Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] У вказаному рішенні судом встановлено, що між сторонами припинені шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, відповідач проживає окремо. ( а.с. 12 ) З пояснень сторін встановлено, що відповідач у травні 2014 року пішов із спірного будинку добровільно, однак, [PERSON] пояснює, що пішов переночувати до друзів лише на декілька днів та після того у будинок його вже не впускали. На підтвердження доводів непроживання [PERSON] у спірному житловому будинку понад один рік стороною позивача надано «[PERSON] про фактичне проживання», складені 30 липня 2014 року та 02 червня 2015 року депутатом Калитянської селищної ради [PERSON] ( а.с. 9, 13) Допитаний у судовому за сіданні свідок [PERSON], який є депутатом від вул.. Пінчука, пояснив, що на даній вулиці проживають його батьки, тому він часто буває на ній. Під час складання актів йому було відомо зі слів сусідів про те, що [PERSON] не проживає із дружиною у будинку №25 по вул. Пінчука. Свідок [PERSON], був присутнім при складанні [PERSON] про не проживання, пояснив, що йому відомо було про те, що [PERSON] розлучився із [PERSON] та не проживає у будинку №25. Зокрема, свідок неодноразово бачив авто відповідача біля будинку №31. Свідок [PERSON], яка є дружиною брата [PERSON], пояснила, що у травні зателефонувала Тоня і сказала, що [PERSON] збирає речі та хоче її покинути. Свідок неодноразово розмовляла із [PERSON] та переконувала, що речі необхідно забирати після того, як буде поділене спільне майно подружжя. Також пояснила, що [PERSON] не живе у будинку №25. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винною у предявленому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України ( ред.. 2001 р.) та призначено покарання у вигляд штрафу. Даним вироком встановлено, що [PERSON] прибув до домоволодіння №25 по вул. Пінчука з метою забрати свої речі, де [PERSON] на ґрунті неприязних відносин у звязку із розірванням шлюбу та поділу спільного майна подружжя, нанесла тілесні ушкодження потерпілому. ( а.с. 35-36) Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Зазначене рішення набрало законної сили. ( а.с. 38-39) Із висновку за результатами перевірки по заяві гр. [PERSON] від 09 лютого 2015 року, вбачається, що 02.02.2015 року до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою звернувся [PERSON], житель с. Семиполки, де повідомив про те, що його колишня дружина [PERSON] не впускає його до будинку, що розташований №25 по вул. Пінчука та не дає йому забрати його особисті речі.( а.с. 37) З огляду на викладені обставини вбачається, що між [PERSON] та дочкою позивача [PERSON] виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя, який триває і після ухвалення судового рішення 28 жовтня 2014 року. Разом з тим, до матеріалів справи не додано жодних доказів, які б свідчили про те, що позивач [PERSON], який є власником будинку, чинить перешкоди відповідачу щодо проживання у спірному будинку чи існують інші поважні причини не проживання відповідача у спірному будинку. Більше того, відповідач добровільно у травні 2014 року пішов із будинку, і після того зявлявся туди лише з метою забрати свої речі, а не для проживання. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2015 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у п. 39 розяснено: «Члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають». Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, враховуючи те, що відповідач у травні 2014 року добровільно пішов із спірного будинку та не проживав у ньому понад 1 рік, належних та допустимих доказів відсутності відповідача з поважних причин у спірному житлі до суду не надано, суд дійшов висновку про те, що відповідач втратив право користування спірним будинком, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved