Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання біржових угод недійсними. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, що [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення суду належала квартира [ADDRESS]. 10 березня 2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав у [PERSON] вказану квартиру. [PERSON] стало відомо, що [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу та довіреності недійсними, з якого він дізнався, що між відповідачами укладались договори купівлі-продажу вказаної квартири у відповідності до яких [PERSON] стверджує, що саме він є власником квартири. Позивач вважає, що вказані договори купівлі-продажу, зареєстровані в товарній біржі «Феміда» були укладені з порушення вимог законодавства і просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 04 грудня 1997 р., зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за реєстраційним №\~173, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23 жовтня 1997 р., зареєстрований на товарній біржі «Феміда» за реєстраційним № 85 (а.с.2-3, 138-140, 149-153). В судовому засіданні представник позивачів обставини викладені в позовній заяві підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Вказував, що на момент вчинення оспорюваних правочинів, договори щодо придбання на біржових торгах обєктів нерухомого майна вимагали оформлення в письмовій формі та підлягали нотаріальному посвідченню. Пояснював, що строк позовної давності для предявлення позову про визнання угод недійсним слід обчислювати з моменту, коли позивачі дізнались про їх існування. Представник позивачів також звертав увагу суду на те, що відомостей щодо третьої особи в Єдиному державному реєстрі не містяться. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вказував, що [PERSON] є власником вказаної вище квартири на підставі договорів купівлі продажу, посвідчений на товарній біржі «Феміда» та зареєстрованих у встановленому порядку у Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації. Відповідно до Закону України «Про товарну біржу» угоди укладені на біржі, не потребують нотаріального посвідчення. Чинний на момент укладання спірних договорів Цивільний кодекс України 1963 року містив вимогу про обовязкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу житлових будинків, а не квартир. Крім того, спірні угоди не порушують права і законні інтересі позивачів, відповідач ніяких правочинів щодо відчуження спірного майна не вчиняв, майно вибуло з його володіння поза волею відповідача, на цей час в Кіровському районному суді м.\~Дніпропетровська розглядається цивільна справа за позовом [PERSON]П про витребування спірних квартир з чужого незаконного володіння та визнання недійсним правочинів щодо їх відчуження. Інші відповідачі в судові засідання не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі. В судовому засіданні 02 лютого 2017 року ухвалою суду в залученні Товарної біржи «Феміда» до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було відмовлено, оскільки згідно відкритих відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні відомості про юридичну особу з відповідним кодом ЄДРПОУ (а.с.170). Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, [PERSON] та [PERSON] на праві особистої спільної часткової сумісної власності належали 55/100 квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 05 червня 1995 року (а.с.60). Інша частина квартири, яка складається з 45/100 частини квартири на праві приватної часткової власності належала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 травня 1995 року (а.с.61). Дана квартира є квартирою спільного заселення (а.с.63). 22 грудня 1995 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, який був посвідчений 22 грудня 1995 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5784, за умовами якого [PERSON] прийняв у дар від вказаних осіб 55/100 частини квартир № 2 в будинку № 4 по вул. Сєрова у м. Дніпропетровську (а.с.69) Розпорядженням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів управління житлового господарства від березня 1997 року № 68 на виконання рішення Кіровського районного суду від 01 квітня 1996 року було вирішено вважати анульованим розпорядження органу приватизації про передачу у власність [PERSON]В-І. частини комунальної власності квартири [ADDRESS], вважати недійсним свідоцтво про право власності на імя [PERSON]В-І., вказану частину квартири прийняти на баланс державного житлового фонду (а.с.74) З 13 жовтня 1997 року власником 45/100 частини квартири стала [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13 жовтня 1997 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів у відповідності до розпорядження від 13 жовтня 1997 року №\~5/1319-97 (а.с.75) 23 жовтня 1997 року між [PERSON] (надалі продавець) та [PERSON], який діє по дорученню, посвідченому приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 22 жовтня 1997 року за реєстром № 2654 від імені [PERSON] (надалі покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був укладений в виконання біржової угоди зареєстрованій в товарній біржі «Феміда» 23 жовтня 1997 року за № 85, у відповідності до якого покупець придбав у продавця 55/100 частини квартири №\~2 за адресою м.\~Дніпропетровськ, вул. Сєрова, будинок 4 (а.с.4-5). 04 грудня 1997 року між [PERSON], [PERSON], який діє за себе та як законний представник неповнолітнього сина [PERSON] (надалі продавці) та [PERSON], який діє по дорученню, посвідченому приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 22 жовтня 1997 року за реєстром №\~2654 від імені [PERSON] (надалі покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири, який був укладений в виконання біржової угоди зареєстрованій в товарній біржі «Феміда» 04 грудня 1997 року за № 173, у відповідності до якого покупець придбав у продавців 45/100 частини квартири № 2 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Сєрова, буд. 4 (а.с.6-7) Договори купівлі-продажу від 23 жовтня 1997 року та від 04 грудня 1997 року були зареєстровані у Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації 16 лютого 1998 року (а.с. а.с. 5, 7) Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 лютого 2007 року власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу р. № 173 від 04 грудня 1997 р. та договору купівлі-продажу р. № 85 від 23 жовтня 1997 р. зареєстрованих на товарній біржі «Феміда» є [PERSON] (а.с.83) Як видно за наданих до суду копій документів, 03 квітня 2015 року між [PERSON], від імені якого, по довіреності, посвідченої 02 квітня 2015 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим № 288 діяв представник та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], у відповідності до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с.107-108). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 03 квітня 2015 року, власником вказаної квартири є [PERSON] (а.с.109). Представник відповідача [PERSON] факт укладання вказаного договору заперечує, стверджує, що правочин вчинений за підробленими документами, з приводу чого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні. Крім того, до [PERSON] суду предявлений позов про визнання вказаного договору недійсним та витребування квартири з чужого незаконного володіння. Крім того, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2016 року у цивільній справі № 203/5308/15-ц позов [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позички, звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. Вирішено в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики звернути стягнення на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], шляхом визнання права власності на цю квартиру за [PERSON] (а.с.117-120) 22 січня 2016 року рішення набрало законної сили (а.с.120) 10 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за реєстровим № 377, у відповідності до якого [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (Сєрова) в м. Дніпропетровську (а.с.165). Наразі, спір про право власності на квартиру [ADDRESS] (Сєрова) в м. Дніпрі перебуває на розгляді у Кіровському районному суді м.\~Дніпропетровську. Разом з тим, вказана обставина не перешкоджає вирішенню по суті цивільної справи, яка розглядається з наступних причин. Згідно ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу 1963 року (чинного в момент виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Відповідно до ст.\~47 Цивільного кодексу України 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.\~227 Цивільного кодексу 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.\~3 ст.\~13 Закону України «Про власність» (чинного в момент виникнення спірних правовідносин) об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до ч. 2 ст.\~15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.\~1,2 ст. 2 Закону України «Про власність» право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №\~56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 19 січня 1996 року №\~31/1056 затверджено Правила державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб (чинні в момент виникнення спірних правовідносин). Згідно п.\~6 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, який є додатком №\~1 до вказаного наказу, передбачено, що до таких документів належать договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею Згідно ч.\~1 ст.\~1 Першого протоколу №\~1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, тобто була чинною на момент укладання спірних договорів, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином суд приходить до висновку, що оцінка правомірності угод, за якими особа набула права власності на нерухоме майно, що було у встановленому порядку зареєстровано в органі державної реєстрації на той час бюро технічної інвентаризації, може бути здійснена лише за наявності для цього відповідних підстав. Слід відзначити, що позивачі не були учасниками спірних правовідносин і обґрунтовують належність їм цього майна на підставі лише з 2015 року. Згідно ст.\~4 Цивільного кодексу 1963 року цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Відповідно до цього цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання цивільно-правових наслідків. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що незалежно від правомірності чи неправомірності набуття позивачами прав власності на квартиру [ADDRESS], ними не доведено, що спірні угоди між відповідачами порушують права чи законні інтереси позивачів. Позивачами також не надано доказів на підтвердження прав чи взагалі будь-яких майнових інтересів щодо вказаної квартири у 1997 році. Слід окремо зауважити, що свої права на майно позивачі навпаки обґрунтовують послідовним переходом права власності від одних власників до інших, у тому числі й за оспорюваними договорами. Суд також виходить з того, що намагання позивачів визнати недійсними спірні угоди з метою позбавлення відповідача [PERSON] матеріально-правової підстави для звернення до суду з позовом про витребування квартири з чужого володіння за подіями, що мали місце в 2015 2016 роках, не може розглядатись як законний інтерес оспорювання угод, вчинених у 1997 році. При таких обставинах позов задоволенню не підлягає. У звязку з відмовою в позові, на підставі ст.\~88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed