Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, [PERSON],\~ із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину. Подружні стосунки з відповідачем були припинені з жовтня 2014 року, через непорозуміння. На примирення не згодна та переконана, що подальше подружнє життя і збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю не має. Неповнолітня дитина залишається жити з позивачем. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дитини. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. Проживають з відповідачем окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Позивач - [PERSON], в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач - [PERSON], в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином на сайті http://lsm.lg.court.gov.ua/sud 415/, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, враховуючи, що позивач\~ не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. У ході судового розгляду встановлено, що згідно свідоцтва про шлюбу серії 1-ЕД № 111841, виданого 03.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.07.2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 280. Прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON], дружини - [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 331911, виданого 02.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилась 23 лютого 2011 року, про що зроблено актовий запис № 193. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON]. \~З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала втрата взаєморозуміння. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені з жовтня 2014 року, з цього часу спільне господарство сторони не ведуть. Згідно положень\~ст. 111 Сімейного кодексу України\~(далі\~СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач не виявив бажання зберегти подружні відносини. Спору про поділ спільного майна подружжя, між сторонами на час розгляду даної справи немає. Неповнолітня дитина залишається проживати з позивачем. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, як особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, у поданій суду позовній заяві просила суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Красько». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище ''Красько''. Згідно з ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості\~ потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~ Постановою ВР\~ N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено протягом судового засідання, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Щодо розподілу\~ судових витрат за звернення з вимогою про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу. Проте, оскільки позивач не зазначила про стягнення з відповідача на її користь судового збору в цій частині вимог, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача. Щодо розподілу судових витрат за звернення з вимогою про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України ''Про судовий збір'' від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., за позовні вимоги щодо стягнення аліментів. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved