Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач з 30.01.2014 року по 21.08.2015 року працювала продавцем в належному йому магазині, що в с.Краснолука Лановецького району Тернопільської області. 16 червня 2015 року та 20 серпня 2015 року у вказаному магазині було проведено інвентаризацію та виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму відповідно 2284, 69 грн. та 10392,45 грн.. На даний час [PERSON] допущену нею суму недостачі погасила частково в розмірі 5375,15 грн. і станом на даний час має непогашену недостачу в сумі 7301,99 грн.. Враховуючи те, що з відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а також те, що іншу частину недостачі відповідач в добровільному порядку погасити відмовляється, тому позивач просить суд стягнути з відповідача непогашену частину недостачі, а також судові витрати, понесені ним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги і просив суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила суд в задоволенні позову відмовити. При цьому представник позивача пояснила, що її довірителькою не було допущено жодних недостач, вона була не згідна з актами інвентаризації і тому їх не підписувала. Крім того, в підприємця належним чином не ведеться облік зданої готівки, що унеможливлює подальший її контроль і відповідно проведення звірки. Також, на накладних на видачу товару відсутні підписи продавця про його отримання і дані накладні не можуть свідчити, що продавець отримувала вказані товарно-матеріальні цінності. Крім того, в період, за який було проведено другу ревізію [PERSON] перебувала за межами України, подавши заяву про звільнення і віддавши ключі від магазину, а тому вона не могла допустити даної недостачі. Той факт, що з заробітної плати відповідача та відпускних було частково погашено недостачу не може свідчити про те, що відповідач її визнала, оскільки дані відрахування відбувалися без її згоди за особистої ініціативи бухгалтерів підприємця, а тому представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд встановив наступні факти: 30 січня 2014 року [PERSON] була прийнята на роботу до приватного підприємця [PERSON] продавцем продовольчих товарів магазину с.Краснолука, відповідно до копії Трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю від 30 січня 2014 року. В цей же день між приватним підприємцем [PERSON] та працівником [PERSON] було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з умовами якого працівник, який займає посаду продавця, безпосередньо звязану із зберіганням, продажею товарів, приймає на себе відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому матеріальних цінностей, в тому числі бережливо відноситися до переданих йому для торгівлі та зберігання товарно-матеріальних цінностей підприємця і приймати заходи щодо недопущення збитків і в разі виникнення до повернення нанесених збитків. [PERSON] наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по магазину с.Краснолука від 17 квітня 2015 року до 16 червня 2015 року виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 2284, 69 грн.. На даному акті відсутній підпис продавця [PERSON] про ознайомлення з ним та одержання його копії. Разом з тим, на доданому до [PERSON] інвентаризаційному описі товарів, які наявні на день ревізії, наявна розписка продавця [PERSON] про те, що всі товари, які знаходяться на її відповідальності предявлені інвентаризаційній комісії і включені в інвентаризаційний акт, претензій до інвентаризаційної комісії вона не має. 20 серпня 2015 року було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей по магазину с.Краснолука за період з 16.06.2015 року до 20.08.2015 року в ході якої виявлено недостачу в сумі 10392,45 грн., що підтверджується відповідним [PERSON] наслідків інвентаризації. На даному акті відсутній підпис продавця [PERSON] про ознайомлення з ним та одержання його копії. [PERSON] копії наказу №32 від 21 серпня 2015 року, виданого приватним підприємцем [PERSON], [PERSON] звільнено з роботи продавця магазину с.Краснолука згідно за ст.36 п.1 КЗпП та видано їй компенсацію за невикористану відпустку за 39 календарних днів. Відповідно до довідки, наданої приватним підприємцем [PERSON], недостачі створені продавцем [PERSON] по акту інвентаризації від 16.06.2015 року в сумі 2284,69 грн. та по акту від 20.08.2015 року в сумі 10392,45 грн. частково погашені заробітною платою та компенсацією за невикористані відпустки в сумі 5375,15 грн.. Остаточно непогашеною залишилася сума 7301,99 грн.. Разом з тим позивачем та його представником суду не надано та в судовому засіданні не здобуто доказів того, що часткове погашення даної недостачі заробітною платою та компенсацією за невикористані відпустки відбувалося з добровільної волі відповідача чи за її заявами. Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] показала, що вона працювала продавцем в магазині с.Краснолука Лановецького району Тернопільської області, який належить приватному підприємцю [PERSON]. В квітні 2015 року вона не отримувала заробітну плату, а тому брала продукти в рахунок авансу. Після проведеної в червні 2015 року ревізії вона написала заяву на звільнення, віддала ключі від магазину власникам і поїхала на заробітки в Росію. Хто здійснював торгівлю в магазині с.Краснолука в червні-серпні 2015 року вона не знає і жодного відношення до даної торгівлі вона не має. По її приїзді в кінці серпня 2015 року в магазині було проведено ревізію, після якої її було викликано в бухгалтерію, де сказали, що їй було нараховано заробітну плату та відпускні, які підуть в рахунок погашення заборгованості. Жодних заяв про добровільну сплату недостачі чи про її вирахування з заробітної плати вона не писала. Під час її роботи в магазині здану виручку приїжджали забирати водії або бухгалтера, дана виручка жодними документами не оформлялася. Недостача за період з квітня по червень 2015 року виникла, бо їй не платили заробітну плату і вона брала продукти харчування з магазину. З актом ревізії за червень-серпень вона не згідна, бо в цей період перебувала на заробітках в м.Москва, про що добре знали власники магазину, оскільки вона віддала їм ключі від магазину та написала заяву про звільнення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює бухгалтером в приватного підприємця [PERSON] і була присутня на ревізії в магазині с.Краснолука, яка проводилася 20 серпня 2015 року і в ході якої було виявлено значну недостачу товарно-матеріальних цінностей. Наступного дня продавець [PERSON] зявилася в бухгалтерію, де було проведено звірку наслідків ревізії, в результаті чого відповідач забрала з собою накладні на видачу товару для звірки, які станом на даний час не повернула. Після цього продавець перестала відповідати на дзвінки та всіляко уникала зустрічей з даного приводу, в результаті чого їй було направлено претензійний лист. Частково недостачу було погашено за рахунок нарахованої заробітної плати та відпускних. При цьому, [PERSON] заяви про дозвіл на відрахування із заробітної плати не подавала, а лише розписалася в відомостях про одержання заробітної плати. Виручка, яка віддавалася продавцем, обліковувалася в робочому зошиті продавця, видаткові касові ордери при цьому не видавалися. З показів свідка [PERSON] вбачається, що вона працює бухгалтером в приватного підприємця [PERSON] і входила до складу інвентаризаційної комісії по магазину с.Краснолука, яка проводилася 16.06.2015 року та 20.08.2015 року. В ході проведення даної інвентаризації було виявлено недостачу товарно-матеріальних цінностей. Продавець [PERSON] була присутня під час проведення даних ревізій і погодилася, що весь товар, який наявний в інвентаризаційному описі товарів відповідає дійсності. Під час проведення ревізії продавець зізналася, що в неї є борги, які вона мала забрати по людях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює комерційним директором в приватного підприємця [PERSON]. В ході проведення ревізій магазину в с.Краснолука, які відбувалися 16.06.2015 року та 20.08.2015 року і де продавцем працювала [PERSON] було виявлено недостачі товарно-матеріальних цінностей. Хто працював продавцем в даному магазині в період з червня по серпень 2015 року вона не знає, однак договір з [PERSON] в цей період розірвано не було, їй нараховувалася заробітна плата та видавалися довідки. [PERSON] ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] завданої матеріальної шкоди в період з 17.04.2015 року по 16.06.2015 року в сумі 2284,69 грн. суд вважає доведеним факт спричинення відповідачем даної шкоди позивачу. При цьому, суд враховує, що сума недостачі повністю підтверджується [PERSON] наслідків інвентаризації товарно-матеріальних цінностей по магазину с.Краснолука від 17 квітня 2015 року до 16 червня 2015 року та інвентаризаційним описом товарів, які наявні на день ревізії, а також показами відповідача [PERSON], яка будучи допитаною в якості свідка, в судовому засіданні визнала, що брала продукти з магазину в рахунок заборгованої заробітної плати, що і спричинило недостачу. Разом з тим, враховуючи той факт, що з заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку [PERSON] позивачем стягнуто 5375,15 грн., тому сума даної шкоди є відшкодована і повторному стягненню не підлягає. При вирішенні питання про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] завданої матеріальної шкоди в період з 16.06.2015 року по 20.08.2015 року суд приходить до наступного. [PERSON] ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених\~статтею 130\~цього Кодексу. [PERSON] ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Як вбачається з повідомлення головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 21.04.2016 року №0.64-7898/0/15-16, [PERSON], [INFO], 18 червня 2015 року перетнула Державний кордон України в напрямку виїзду і 18 серпня 2015 року заїхала на територію України. Таким чином, відповідач [PERSON] в період з 18 червня 2015 року по 18 серпня 2015 року перебувала за межами території України, а отже не могла фізично виконувати обовязки продавця в магазині с.Краснолука Лановецького району Тернопільської області. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди по акту ревізії за період з 16.06.2015 року по 20.08.2015 року, оскільки відповідач [PERSON] в цей час перебувала за межами України, фізично не могла виконувати обовязки продавця, а тому відсутня головна підстава для відшкодування шкоди, а саме особисте завдання шкоди відповідачем. Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача та покази свідків щодо того, що відповідач визнала дану недостачу, як особисту, оскільки підписала та погодилася з інвентаризаційним описом товарів, які були наявні на момент ревізії, так як даний інвентаризаційний опис не підтверджує того, що відповідач [PERSON] у вказаний період здійснювала обовязки продавця, що призвело до виникнення вказаної недостачі, а лише фіксує товари, які знаходилися в приміщенні магазину станом на 20 серпня 2015 року. Також, представник позивача та свідки в судовому засіданні не могли чітко пояснити про те, хто здійснював торгівлю в магазині с.Краснолука в період з 16.06.2015 року по 20.08.2015 року, постійно путаючись в своїх показах та називаючи різних людей. [PERSON]\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК.\~\~Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] завдано позивачу [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 2284,69 грн., яка станом на даний час відшкодована в звязку із відрахування із її заробітної плати та відпускних, підстав для повторного стягнення з відповідача даної суми не має, доказів завдання відповідачем позивачу іншої матеріальної шкоди суду не надано та судом в судовому засіданні не здобуто, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Витрати у справі слід віднести за рахунок позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed