Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 червня 2021 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач у позовній заяві посилався на те, що 04 березня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22039000114823, згідно якого банком було надано відповідачу грошові кошти в сумі 74400 грн. строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі 0,001 % річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту. В зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 21 квітня 2021 року виникла заборгованість в сумі 112575,98 грн., з яких: 74400 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 6927,98 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 31248,00 грн. - заборгованість по простроченій комісії. Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 112575,98 грн. та судові витрати. Від [PERSON] 10 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання визнала позовні вимоги в частині стягнення з неї 60000 грн. заборгованості по простроченому кредиту та 4911,66 грн. заборгованості по прострочених процентах. В іншій частині заявлених вимог відповідач просила суд відмовити. 16 вересня 2021 року до суду від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання заперечувала проти обставин, викладених у відзиві на позовну заяву та просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 27 вересня 2021 року до суду надійшли заперечення [PERSON] , в яких остання просила суд стягнути з неї 60000 грн. заборгованості по простроченому кредиту та 4911,66 грн. заборгованості по прострочених процентах, а в задоволенні решти вимог - відмовити. 04 листопада 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява з проханням задовольнити позовні вимоги. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 04 березня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22039000114823, згідно якого банком було надано відповідачу грошові кошти в сумі 74400 грн. строком на 60 місяців, з оплатою процентів в розмірі 0,001 % річних за строкову заборгованість та в розмірі 56% річних - за прострочену заборгованість, щомісячна комісія за обслуговування кредиту в розмірі 3,5% від суми кредиту. В п.4 договору зазначено графік платежів /розрахунків загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за договором. Даний кредитний договір підписано відповідачем (а.с. 8-9). 04 березня 2019 року відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою з страховкою Промо (50-75)», в якому зазначені основні умови кредитування. Також відповідачем 04 березня 2019 року була підписана заява-згода № 1090862 на укладення Універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб, відповідно до якої вона підтвердив, що погодився отримувати банківські послуги на умовах, що зазначені в УДБО та підтвердив, що всі умови їй зрозумілі (а.с. 5-6). Згідно розрахунку заборгованості за договором, доданого позивачем до позовної заяви, станом на 21 квітня 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором складає 112575,98 грн., з яких: 74400 грн. - заборгованість по простроченому кредиту; 6927,98 грн. - заборгованість по прострочених процентах; 31248,00 грн. - заборгованість по простроченій комісії (а.с. 10-11). Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України не означає односторонню відмову від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Матеріалами справи, а саме розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідачем порушено умови кредитного договору № 22039000114823 від 04 березня 2019 року, тому позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом та відсотками в загальній сумі 81327,98 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позивачем щомісячно нараховувалася сума комісії до сплати, яка передбачена Пунктом 1.2 Кредитного договору № 22039000114823 від 04 березня 2019 року, а саме сплата щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до ч.8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. На підставі викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідача простроченої комісії у розмірі 31248,00 грн. є нікчемною та задоволенню не підлягає. Таким чином, оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом в розмірі 81327,98 грн. Крім того, суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial