Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що позивачеві на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані донька позивача [PERSON], та онуки позивача, [PERSON] та [PERSON], які фактично не проживають в спірному будинку з 2014 року. Рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням необхідне для зняття відповідача з дітьми з реєстрації в зазначеному будинку. У зв'язку з чим просить суд визнати [PERSON], та її дітей [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON], та його представник, [PERSON], не з'явилися, однак до суду надали заяви, в яких просили справу слухати за їх відсутності, просили суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Третя особа, Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області, просить розглянути справу без свого представника, з метою захисту житлових прав дитини позовні вимоги в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням дітей, [PERSON], 2007 року народження, та [PERSON], 2009 року народження, не підтримують. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.12.2008 року належить право власності на житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.12.2017 року. Згідно з довідкою Слов'янської міської ради від 28.08.2017 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], 1988 р.н., [PERSON], 2007 р.н., [PERSON], 2009 р.н. Відповідно до акту комітету мікрорайону Черевківка м. Слов'янська від 25.07.2017 року [PERSON], 1988 р.н., [PERSON], 2007 р.н., [PERSON], 2009 р.н., не проживають за адресою: [ADDRESS], з 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], тому має право вільно розпоряджатися належною йому власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. В судовому засіданні встановлено, що в будинку, власником якого є [PERSON] зареєстровані відповідач [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми, [PERSON] та [PERSON], але фактично вони за цією адресою не проживають з 2014 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] Крім того, відповідно зі ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 640,00 грн. сплачена при подачі позовної заяви до суду, що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved