Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. З заяви вбачається, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] . Позивач спільно проживала з померлою однією сім`єю, мала спільний бюджет, вела спільне господарство, вони разом спільно користувалися майном. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла своїй онучці [PERSON] все майно, що належить спадкодавцю на день смерті. Спадщину позивач прийняла, оскільки проживала з померлою на день її смерті. До складу спадщини також входить нерухоме майно, а саме земельна ділянка. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернулася до приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки в державному акті на право власності на землю у графі власник земельної ділянки зазначено « [PERSON] », що не є доказом належності померлій земельної ділянки,. З огляду на викладене заявник просить: 1. Встановити та визнати факт того, що державний акт серії ЯА № 706652 виданий 25.07.2005 на підставі розпорядження Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації від 28.09.2004 № 302, на право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Драбівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, площею 2.0230 га, кадастровий номер 7122582000:01006:0048, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, дійсно належав [PERSON] , яка померла [INFO] . 2. Визнати за [PERSON] , як за спадкоємцем за заповітом, право власності на вищевказану земельну ділянку. Учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду. Позивач [PERSON] та представник позивача - адвокат Костюк І.В. у судове засідання з`явились. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, питання щодо задоволення чи відмову у задоволенні позову просив вирішувати на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників засідання та здійснивши допит свідків, судом установлено наступне. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Драбівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Спадкоємицею за заповітом [PERSON] від 27.11.2007, посвідченого секретарем Драбівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області та зареєстрованого у реєстрі за № 101, є її онучка [PERSON] . Так, відповідно до заповіту, [PERSON] заповідає онучці [PERSON] усе майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право. Вказаний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 43899158, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 12763244 від 29.01.2008. Відповідно до довідки виконавчого комітету Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 10.10.2018 № 706, покійна [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала разом із [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Набутівської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області від 10.10.2018 № 707, [PERSON] після смерті [PERSON] доглядала за її домоволодінням, зробила ремонт огорожі, доглядала за будинком. [PERSON] 29.10.2020 звернулася до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . Приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Грищенко С.Г. у своїй постанові від 07.12.2020 зазначила, що [PERSON] спадщину після смерті баби [PERSON] прийняла, інших спадкоємців у покійної немає. Поте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку нотаріус відмовила у зв`язку із неналежністю покійній бабі правового документа, оскільки у державному акті на земельну ділянку ПІБ власника зазначено « [PERSON] ». З державного акта серії ЯА № 706652, виданого на підставі розпорядження Корсунь-Шевченківської районної державної адміністрації від 28.09.2004 № 302, дійсно вбачається, що власником земельної ділянки площею 2,0230 га, розташованої у с. Драбівка, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є [PERSON] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що знали померлу [PERSON] . У селі її називали «баба [PERSON] ». Перед смертю [PERSON] разом з нею проживала онука [PERSON] . Інших живих родичів у [PERSON] не було. Свідкам відомо, що за життя [PERSON] працювала у колгоспі, звідки вийшла на пенсію. Як пенсіонерці [PERSON] було виділено сертифікат про право на земельну ділянку (пай), який потім було замінено на державний акт. Як правильно було по батькові [PERSON] свідки не знають, оскільки жителі села часто допускають і різне вимовляння, і різне написання імен та по батькові. Сумнівів у тому, що [PERSON] є власницею державного акта, виданого на ім`я [PERSON] , свідки не мають. У селі інших осіб зі схожими ПІБ не проживало і не проживає. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в спірному державному акті на право власності на земельну допущена помилка у написанні по батькові власника земельної ділянки, а саме замість правильного по батькові « [PERSON] » написано помилково « [PERSON] ». Указана помилка позбавляє позивача права оформити свої спадкові права на спірну земельну ділянку. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5«Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Виправлення у вказаний документ внести не надається можливим не тільки через те, що власниця документа померла у 2008 році, а й тому, що чинним законодавством наразі така можливість не передбачена. Внести виправлення до вищевказаного Державного акта на право приватної власності на землю органом, який видав цей акт, чи отримати новий правовстановлюючий документ на земельну ділянку, у якому б по батькові було вказано правильно, неможливо, оскільки відповідно до Законів України\~«Про державний\~земельний кадастр» та «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» з 01.01.2013 державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документа (державного акта на право власності на земельну ділянку) [PERSON] підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо задоволення позовної вимоги про визнати за [PERSON] , як за спадкоємцем за заповітом, права власності на вищевказану земельну ділянку, суд зазначає наступне. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з приписами пунктів 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні було встановлено, що приватний нотаріус визнав факт прийняття [PERSON] спадщини у встановленому порядку, проте відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину виключно з підстави неналежності правовстановлюючого документа спадкодавцеві. Оригінал спірного державного акта знаходиться у позивача та надавався для огляду суду під час розгляду справи по суті. У разі набрання законної сили рішенням суду щодо встановлення факту належності спадкодавцеві [PERSON] спірного земельного акта, у нотаріуса будуть відсутні підстави для відмови у видачі позивачу відповідного свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Виходячи зі змісту положень чинного законодавства щодо компетенції суду, останній при здійсненні правосуддя не може підміняти інший орган чи установу та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього іншого органу. Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав. Ураховуючи висновок суду щодо необхідності встановлення належності спадкодавцю правовстановлюючого документа, суд не вбачає підстав для судового захисту прав позивача щодо визнання права власності на спадкове майно. З огляду на викладене у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial