Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.05.2019 року звернувся позивач із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що у період з 2005 року по 2019 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя сторонами було придбано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Позивач зазначає, що відповідач не визнає його права власності на квартиру та чинить перешкоди у користуванні власністю, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду із заявою про визнання квартири [ADDRESS] загальною площею 34,9 кв.м., в тому числі житловою 17,9 кв.м., спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину зазначеної квартири. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала та просила задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.02.2005 року між [PERSON] та [PERSON] дівоче прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25.02.2005 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №53, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 15.05.2015 року. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 03.05.2019 року. Згідно договору купівлі-продажу від 17.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,9 кв.м., в тому числі житловою 17,9 кв.м. Згідно п. 10 Договору правочин вчинено за згодою чоловіка покупця [PERSON] , викладеною окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., 17.06.2015 року за реєстром №2168. Згідно ч. 3\~ст. 368 ЦК України, ч.2\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1\~ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішення питання поділу майна подружжя суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16. Так, суд прийшов до висновку, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Так, судом встановлено, що квартиру придбано сторонами під час перебування у шлюбі, відповідач визнає, що зазначене майно придбано за спільні кошти подружжя та є спільною сумісною власністю подружжя, що є підставою для задоволення вимоги в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власність [PERSON] та [PERSON] , та здійснити його поділ шляхом визнання за [PERSON] та [PERSON] права спільної часткової власності по 1/2 частині квартири за кожною із сторін. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову за дві позовні вимоги згідно квитанції №0.0.1355970801.1 від 17.05.2019 року та №0.0.1355970823.1 від 17.05.2019 року в розмірі 1536,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету. Інша частина судового збору в розмірі 50 відсотків в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved