Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 06 жовтня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що 10 березня 1990 року він зареєстрував шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації АГС Куйбишевського РУЮ Запорізької області, актовий запис № 12. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося через погіршення стосунків, виникнення суперечок та сварок, у зв'язку з чим між сторонами припинені шлюбні відносини. Чотири роки сторони спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Враховуючи викладене, позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду кожний окремо подали заяву про розгляд справи без його участі, позивач на позові наполягає, відповідач позов визнала повністю. Відповідачка просить залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Виходячи з наведеного, а також із положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин: Матеріалами справи встановлено, що 10 березня 1990 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у у відділі державної реєстрації АГС Куйбишевського РУЮ Запорізької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 12, що підтверджено свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Шлюбні відносини сторін припинені з 2010 року. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Неповнолітніх дітей не мають. Питання щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю подружжя, між ними не виникає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася, через відсутність порозуміння сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Як у позивача, так і відповідача по справі було достатньо часу для вирішення питання щодо збереження родини та примирення, однак сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. Питання про розподіл судових витрат позивач у позові не порушує.

Outcome: approved