Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 34 512,50 грн.; стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 921,00 грн. та витрати, пов`язані з професійною правовою допомогою у розмірі 5 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.08.2018 року Приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» та [PERSON] уклали договір страхування PVP.S № 1802420 майнових інтересів власника автомобіля «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] . Як зазначає позивач в місті Харкові на вулиці Григорівське шосе відбулась дорожньо-транспортна пригода. Учасниками даної пригоди були: «Opel VECTRA», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та застрахований автомобіль «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Харкова від 24.01.2019 року дорожньо-транспортна пригода 22.12.2018 року сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху [PERSON] . У результаті цієї пригоди був пошкоджений автомобіль страхувальника. Відповідно до Звіту № 1/2019 від 11.01.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 34 512,50 гривень. Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 28.01.2019 року співробітниками AT «Просто-страхування» було складено Страховий акт №133943, відповідно до якого страхове відшкодування становить 34 512,50 гривень. Відповідно до платіжного доручення AT «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування в розмірі 34 512,50 гривень. Таким чином, фактичні витрати AT «Просто-страхування». пов`язані з цим страховим випадком складають 34 512,50 гривень. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.09.2019 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди передано за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова. Відповідно до супровідного листа Дзержинського районного суду м. Харкова вказані матеріали позову направлені до Жовтневого районного суду м. Харкова та отримані останнім 25.11.2019 року. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.12.2019 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Призначено судове засідання. В судове засідання учасники справи не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.06.2020 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази в обґрунтування позовних вимог, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.08.2018 року АТ «Просто-страхування» та [PERSON] уклали договір страхування PVP.S № 1802420 майнових інтересів власника автомобіля «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5-9). 27.12.2018 року до страховика надійшло повідомлення про ДТП від [PERSON] , якому належить пошкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майно, а саме транспортний засіб автомобіль «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.10-11). Відповідно до Звіту № 1/2019 від 11.01.2019 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 34 512,50 гривень (а.с.14-39). Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.01.2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадянин, що дорівнює 340,00 гривень. Стягнуто з [PERSON] , на користь держави судовий збір в розмірі 384, 20 гривень. Як встановлено постановою суду 22 грудня 2018 року о 12 год. 18 хв. гр. [PERSON] у [ADDRESS] , керуючи транспортним засобом «OpelVectra-B 1.6» номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги п. 15.13 ПДР України, а саме - під час виходу з автомобіля, відчинив двері транспортного засобу, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «BMW 535і», номерний знак [NUMBER] , який рухався втому ж напрямку, автомобілі отримали технічні пошкодження, завдано матеріальних збитків. В судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи (а.с. 12-13). 22.01.2019 року до страховика надійшла заява про виплату страхового відшкодування від [PERSON] , якому належить пошкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майно, а саме транспортний засіб автомобіль «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.40). Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 28.01.2019 року співробітниками AT «Просто-страхування» було складено Страховий акт № 133943, відповідно до якого страхове відшкодування становить 34 512,50 гривень (а.с.42). Відповідно до платіжного доручення №1741 від 29.01.2019 року AT «Просто-страхування» виплатило страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 34 512,50 гривень (а.с.42). Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно зі ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. При цьому статтею 29 вказаного закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з підпунктом а пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Підпунктом ґ пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у випадку, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 цього Закону. В підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не; мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Таким чином, в результаті ДТП власнику пошкодженням майна - автомобіля «BMW 535і», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] спричинено матеріальну шкоду, розмір якої підтверджено наданими суду доказами і відшкодовано позивачем.Оскільки відповідачем не було письмово повідомлено страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду у строки, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до позивача Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» відповідно до закону у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] на суму 34 512,50 грн., яка була виплачена як страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів PVP.S № [NUMBER] від 20.08.2018 року. Виходячи з викладеного, а також враховуючи ненадання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Просто-страхування» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 03.01.2019 року між АТ «Просто-страхування» з одного боку та Адвокатським бюро «Синюк та Партнери» був укладений договір №23 про надання правової допомоги (а.с.48-51). Позивачем сплачено за надання правової допомоги суму у розмірі 5 000,00 грн., яка відповідає детальному розрахунку вартості правової допомоги за договором від 03.01.2019 року за актом приймання-передачі правової допомоги, підписаним клієнтом та адвокатом і наданим суду (а.с.54-55). З огляду на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 133, 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача, за відсутності заперечень останнього, витрат, пов`язаних з правничою допомогою на користь позивача у розмірі 5 000,00 гривень, які вважає співмірними з ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні з позовом відповідно до платіжного доручення №14504 від 14.08.2019 року у сумі 1 921,00 грн. (а.с. 1) На підставі викладеного,

Outcome: approved