Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. Дана позовна заява мотивована тим, що позивачеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.01.2017 року належить 1/2 частка будинку по вул. Миколаївська, 46, м. Миколаївка, а також земельні ділянки за зазначеною адресою площею 0,0858 га кадастровий номер 1414170300:01:003:0254 для ведення особистого селянського господарства та площею 0,1500 га кадастровий номер 1414170300:01:003:0253 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Дану спадщину позивач отримала після смерті свого батька, [PERSON], який помер 29.09.2002 року. Окрім того, спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син, [PERSON] Проте, до теперішнього часу [PERSON] свою частку у спадщині не оформив, свідоцтва про право на спадщину він не отримував, у спірному будинку не мешкає з 1998 року, а в 2003 році знятий з реєстрації. Позивач сама мешкає в спірному будинку, обробляє город, сплачує комунальні платежі, робить ремонти, тому вважає, що набула право власності на спірне майно за набувальною давністю. Просить визнати за собою право власності на 1/2 частку житлового будинку №46 по вул. Миколаївська м. Миколаївки, на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46, кадастровий номер 1414170300:01:003:0253, площею 0,1500 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на 1/2 частку земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46, кадастровий номер 1414170300:01:003:0254, площею 0,0858 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник, [PERSON], позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивача, знає її змалечку, вона доглядає за будинком біля 15 років, відповідача не бачила з 1998 року. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, позивач щодня буває в будинку, доглядає за ним, відповідача не бачила близько 20 років. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та показання свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з Свідоцтвом про народження серії VІ-УР №221310 від 29.02.1964 року, [PERSON] є батьком [PERSON]. 24.04.1982 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-НО №426883. Таким чином, позивач, [PERSON] є дочкою [PERSON]. Згідно з Свідоцтвом про смерть серії 1-НО №677931, 29.09.2002 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшли: -житловий будинок №46 по вул. Миколаївській в м. Миколаївка, який належав спадкодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого секретарем виконкому Миколаївської селищної ради 22.04.1988 року за реєстровим номером 415, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Словянська 12.05.1988 року за номером запису: 100 в книзі: 1; -земельна ділянка, розташована за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДН №039932, виданого Миколаївською селищною радою народних депутатів м. Словянськ від 10.09.1999 року за №32-ІХ-23, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №000451; -земельна ділянка, розташована за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДН №039934, виданого Миколаївською селищною радою народних депутатів 11.09.1999 року на підставі рішення Миколаївської селищної ради народних депутатів м. Словянськ від 10.09.1999 року за №33-ІХ-23, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №000452. 05.03.2003 року в Першій Слов'янській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 236/2003 до майна померлого [PERSON] Як видно з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса Першої Слов'янської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, зазначивши при цьому, що іншим спадкоємцем за законом є син [PERSON], який був зареєстрований у спадковому будинку на день відкриття спадщини та згідно з ст.549 ЦК Української РСР прийняв спадщину. 25.01.2017 року державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] позивачу [PERSON] видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельних ділянок за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46. Право власності позивача на вказану частину спадщини підтверджується Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2017 року. Відповідач до нотаріуса не звернувся та не отримав Свідоцтво про право на спадщину на свою частку у спадщині - на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельних ділянок за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги показання свідків, суд доходить до висновку, що факт добросовісного заволодіння, відкритого, безперервного володіння будинком та земельною ділянкою за адресою: м. Миколаївка, вул. Миколаївська, 46, позивачем [PERSON] в судовому засіданні повністю доведений. Відповідно до ст. 344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Крім того, як роз'яснено в п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 13 вищезазначеної постанови передбачена можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю згідно з положеннями статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Таким чином, оцінивши показання допитаних в судовому засіданні свідків та подані позивачем письмові докази та виходячи з вищенаведених законодавчих положень та роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача, якщо такі у нього малися. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved