Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом в інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» страхове відшкодування утриманцю в сумі 92 333 грн 64 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України в сумі 3 430 грн 98 коп, три відсотки річних у сумі 789 грн 26 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась [INFO] померла її донька та матір її неповнолітньої онуки [PERSON] , [INFO] - [PERSON] . Відповідальність водія транспортного засобу, внаслідок зіткнення з яким померла [PERSON] на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Звернувшись до ПАТ «HACK «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування у своїх інтересах, як матері загиблої та її дітей, у тому числі і неповнолітньої [PERSON] , позивач отримала страхове відшкодування на свою користь та часткове виплату страхового відшкодування на користь неповнолітньої онуки. Листом від 26.06.2020 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомило позивача, що страхове відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблої страхова компанія розстрочила на щомісячні платежі, які будуть сплачуватись у період з травня 2020 року по травень 2022 року. Вважаючи, що рішення страхової компанії щодо розтермінування виплати страхового відшкодування на утримання неповнолітньої дитини загиблої суперечить закону та порушує права неповнолітньої [PERSON] , позивач звернулась до суд з даним позовом. Ухвалою суду від 16.10.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання з розгляду справи. Заперечуючи проти задоволення позову, 06.11.2020 відповідачем подано до суду відзив, в якому відповідач вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати. 24 листопада 2020 року позивачам подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач посилається на обставини, викладені у позовній заяві та зазначає, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, яким визначено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його у перебачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Також вказаний закон не містить норми щодо розтермінування або відтермінування виплати у зв`язку зі смертю потерпілого, тому з урахуванням пункту 27.4 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 цього закону відповідач повинен виплатити страхове відшкодування одноразовою виплатою. Ухвалою від 25.02.2021 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. 09 червня 2021 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою, у зв`язку із збільшенням кількості днів прострочення виплати страхової виплати з дня звернення з даним позовом до суду та частковим зменшенням розміру заявлених вимог в частині суми страхового відшкодування, просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» страхове відшкодування утриманцю в сумі 43 328 грн 31 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України в сумі 9 078 грн 65 коп, три відсотки річних у сумі 2 098 грн 12 коп, інфляційні втрати у сумі 6 348 грн 25 коп. Ухвалою суду від 17.09.2021 залишено без розгляду вказану заяву позивача. У судове засідання з розгляду справи, що призначене на 17.09.2021 об 11 год 00 хв позивач не прибула, явку свого представника не забезпечила. Відповідно до поданого до початку судового засідання клопотання представник позивача просить суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просить задовольнити повністю. Відповідач явку свого представника також не забезпечив. Згідно з наданим суду до початку судового засідання клопотанням представник відповідача просить суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує повністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що 24.08.2019 приблизно о 23 год 35 хв, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген-Джетта», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по Харківському шосе, зі сторони вул. Російська в напрямку вул. Тростянецька, де навпроти будівлі № 144 по Харківському шосе у м. Києві, скоїв наїзд на пішохода [PERSON] [INFO] , яка перетинала проїзну частину в недозволеному для пішоходів місці. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] загинула на місці пригоди. Судом також встановлено, що позивач у справ - [PERSON] є матір`ю [PERSON] та бабусею неповнолітньої [PERSON] , що також підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 24.02.1979, свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] від 24.06.1982, свідоцтвом про шлюб [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] від 23.12.1989, свідоцтвом про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 29.07.2009. Також [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 05.09.2019 № 321 надано малолітній [PERSON] статус дитини-сироти. Згідно з рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 27.09.2019 № 333 над малолітньою [PERSON] встановлено опіку, призначено [PERSON] її опікуном, надавши їй право вирішувати всі питання, що стосуються захисту прав та інтересів малолітньої відповідно до законодавства. Відповідно до полісу №АМ7656006 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Фольксваген-Джетта», реєстраційний номер [NUMBER] станом на дату дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої загинула [PERSON] була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 16 вересня 2019 року представник позивача звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою щодо виплати страхового відшкодування, у тому числі для матері потерпілої - [PERSON] моральної шкоди в сумі 16 692 грн 00 коп, для сина потерпілої - [PERSON] моральної шкоди в сумі 16 692 грн 00 коп, для доньки потерпілої - [PERSON] моральної шкоди в сумі 16 692 грн 00 коп, та страхового відшкодування утриманцю в сумі 75 114 грн 00 коп. Листом від 26.06.2020 № 09-02-16/5928 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» повідомило позивача про виплату страхового відшкодування позивачу та [PERSON] страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Щодо виплати страхового відшкодування у сумі 145 794 грн 00 коп (на утримання) зазначено, що таке відшкодування буде виплачуватись щомісячно у період з травня 2020 року по травень 2022 року згідно з доданим графіком. Відповідно до графіка виплат сума чергової частини страхового відшкодування у травні 2020 року становить 40 095 грн 27 коп, у період з червня 2020 року по квітень 2020 року щомісячно у сумі 4 455 грн 03 коп, у травні 2022 року - 3233 грн 04 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зауважує, що позивач визнаючи визначену відповідачем суму страхового відшкодування, звернулась до суду з даним позовом, вказуючи, що розтермінування виплат порушує матеріальне право малолітньої дитини, яка втратила годувальника. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зауважує, що згідно з наявними матеріалами справи загальна сума виплаченого страхового відшкодування на утримання неповнолітньої [PERSON] станом на день ухвалення рішення у справі становить 111 375 грн 75 коп, залишок становить 34 418 грн 25 коп. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відповідно до ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Згідно з ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 8 цього ж Закону, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст.20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Пунктом 41.1 статті 41 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. У цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові у справі № 440/510/19 від 09.06.2021, у постанові від 25.11.2020 у справі № 747/522/19. Враховуючи вищевикладене, безпідставним є твердження відповідача, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страховика, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами, не передбачена. При цьому суд зауважує, що посилання відповідача на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 05.02.2020 у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19) є помилковими, оскільки у вказаній справі встановлені не подібні фактичні обставини. Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідач усупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. Водночас згідно з наявними матеріалами справи загальна сума виплаченого страховиком страхового відшкодування на утримання неповнолітньої [PERSON] станом на день вирішення даної справи становить 111 375 грн 75 коп, залишок становить 34 418 грн 25 коп. Відтак, належна до стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» сума страхового відшкодування утриманцю становить 34 418 грн 25 коп, а тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та три проценти річних, суд зазначає про таке. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому суд зауважує, що відповідачем на підставі належних та достатніх доказів не було спростовано заявлений позивачем у позовній заяві розрахунок пені та трьох відсотків річних, чи період за який його було здійснено. Відтак, враховуючи, що страховик на підставі пункту 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний сплатити потерпілим пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ відповідно до розрахунку заборгованості, долученого до позовної заяви, який не був спростований відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у сумі 3 430 грн 98 коп, та трьох процентів річних у сумі 789 грн 26 коп. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про таке. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Заявлені стороною позивача до стягнення з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 9 000 гривень підлягають до задоволення, оскільки позивачем надані докази, передбачені ч.2,3 ст.137 ЦПК України для підтвердження і обґрунтування таких судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840 грн 80 підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Outcome: partial