Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області з Олександрівського районного суду Донецької області надійшла цивільна справа за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Дружківкатепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. Представником позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що здійснюючи свою діяльність, Виробнича одиниця «Дружківкатепломережа» в опалювальний період 2015-2018 років надала теплову енергію в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ). Представник позивача вказує, що в зазначеній квартирі зареєстровані та постійно проживають відповідачі по справі: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, і на виконання вимог вказаного Закону ОКП «Донецьктеплокомунерго» та на інформаційному стенді в абонентському відділі та пунктах прийому виробничої одиниці було розміщено (опубліковано) проект договору про надання послуг з централізованого опалення для населення. Окрім того, публікація проекту вказаного договору була здійснена в газеті «Урядовий кур`єр» та Дружківській робочій. Представник позивача зазначає, що за весь період, який підлягає стягненню, боржник на адресу позивача з письмовими заявами щодо укладення договору у письмовій формі або заявою з незгодою з деякими пунктами договору, не звертався, а таким чином, на думку позивача, боржник приєднався до Договору про надання послуг з централізованого опалення для населення. Згідно положень Житлового кодексу України, Закону України «Про теплопостачання», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. В той же час, представник позивача зауважує, що відповідачами не проводилася оплата наданих послуг з теплопостачання за період 2015-2018 років, в зв`язку з чим заборгованість за період з 01.07.2015 року по 31.05.2018 року становить 7905,31 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь. Також представник позивача просить стягнути з відповідачів на свою користь інфляційних збитків в розмірі 74,97 грн. та 3 % річних в розмірі 19,60 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою судді Олександрівського районного суду Донецької області Шинкаренко А.І. від 12.03.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В подальшому суддями Олександрівського районного суду Донецької області було заявлено самовідводи від розгляду вказаної цивільної справи, в зв`язку з чим вказану справу було направлено до Добропільського міськрайонного суду Донецької області для вирішення питання щодо її розгляду через неможливість проведення автоматизованого розподілу судової справи в зв`язку з відсутністю потрібної кількості суддів. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31.05.2021 року було прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено до розгляду по суті. В строки, встановлені судом при відкритті провадження в справі, відповідачами не було подано відзивів на позовну заяву. В той же час, від відповідачів до суду надійшли заяви з проханням застосувати до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки позовну заяву до суду позивачем, на думку відповідачів, було подано поза межами такого строку. Сторони в судове засідання 24 вересня 2021 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи містяться заяви представника позивача з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява з проханням провести розгляд справи без його участі, від [PERSON] жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. У відповідності до положень ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне: Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать відповіді Олександрівської селищної ради на запити суду від 10.03.2021 року № 509/01-44 та № 510/01-44 відповідно (а.с.23, 24). Представник позивача зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, і на виконання вимог вказаного Закону ОКП «Донецьктеплокомунерго» та на інформаційному стенді в абонентському відділі та пунктах прийому виробничої одиниці було розміщено (опубліковано) проект договору про надання послуг з централізованого опалення для населення. Окрім того, публікація проекту вказаного договору була здійснена в газеті «Урядовий кур`єр» та Дружківській робочій, на підтвердження чого до суду було надано копії відповідних роздруківок із зазначених видань (а.с.16). Представник позивача зазначає, що за весь період, за який виникла заборгованість, боржник на адресу позивача з письмовими заявами щодо укладення договору у письмовій формі або заявою з незгодою з деякими пунктами договору, не звертався, а таким чином, на думку позивача, боржник приєднався до Договору про надання послуг з централізованого опалення для населення. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, споживачі зобов`язані своєчасно, в установлений термін оплачувати надані послуги. Статтями 7, 8\~Закону України\~«Про житлово комунальні послуги»визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплата наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а обов`язком виконавця - забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготовка та укладення із споживачем договору про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Обов`язок власника та наймача (орендаря) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 572\~від 08\~жовтня 1992\~року в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45. Необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов`язок, а не право споживача таких послуг. Крім цього, відповідно до змісту зазначених положень Закону споживач може відмовитися від укладення договору на надання житлово-комунальних послуг лише в разі відмови від користування такими послугами, а не через непогодження сторонами умов такого договору. Представником позивача на підтвердження факту надання послуг теплопостачання в будинок [ADDRESS] в період, за який виникла заборгованість, було надано до суду копії актів про підключення житлового будинку до системи централізованого опалення за 2015-2018 роки (а.с.17-19). Тобто матеріалами справи підтверджено, що позивач надає житлово-комунальні послуги за централізоване опалення за місцем реєстрації та проживання та відповідачів, і зазначений факт не оскаржувався відповідачами. Тобто, правовідносини, що виникли між сторонами у справі - це правовідносини між виконавцем послуг та споживачами послуг. Таким чином, між сторонами існують фактичні правовідносини з надання житлово-комунальних послуг за централізоване опалення, а не укладення договору про надання таких послуг не є підставою для відмови у задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, що не охоплені договірними зобов`язаннями. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Судом встановлено, що відповідачем перед позивачем заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в повному обсязі не проводилася. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно ч.\~1\~ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, п. 5 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачі послуг з централізованого опалення зобов`язані своєчасно, у строки, встановлені договором або законом, вносити плату за надані послуги відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого опалення. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21липня\~2005\~року №\~630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем). Будь-яких доказів з приводу того, що відповідачі відмовлялися від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі, суду надано не було. Як зазначає представник позивача в позовній заяві, заборгованість відповідачів за надані послуги теплопостачання за період з липня 2015 року до травня 2018 року в загальному розмірі становить 7905,31 грн. В той же час, з доданого до позовної заяви представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за вказаний період згідно з графою «Нараховано» в загальному розмірі становить 16354,35 грн. (а.с.5). Проте позивачем заявлено до стягнення заборгованість в розмірі 7905,31 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Також суд вважає за необхідне зауважити, що відповідачами було подано до суду заяви з проханням застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, оскільки, на їх думку, позивач звернувся до суду поза межами такого строку. Відповідачі також просили суд врахувати при розгляд справи правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року в справі № 904/3405/19. Суд, розглянувши зазначені заяви відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За статтею 257\~ЦК України загальна\~позовна давність\~встановлюється тривалістю\~у три\~роки. Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267\~ЦК України позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення.\~Сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний\~законом\~інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.\~ Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідачів 04.03.2021 року, таким чином, зважаючи, що законодавством встановлено загальний строк позовної давності тривалістю три роки, доказів узгодження сторонами будь-якого іншого строку до суду не надано, як і не надано жодних доказів на підтвердження факту переривання вказаного строку, суд приходить до висновку, що обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідачів, починаючи з березня 2018 року, тобто за попередні три роки, які передували даті звернення до суду. Зі змісту заявлених позовних вимог вбачається, що позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період з 01.07.2015 року по 31.05.2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період з липня 2015 року по лютий 2018 року з відповідачів задоволенню не підлягають, оскільки за цими вимогами позивачем було пропущено строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості, сума нарахувань за надані послуги теплопостачання за березень 2018 року становить 1258,32 грн., за квітень 2018 року 181,83 грн., за травень 2018 року 0,00 грн. (а.с.5). Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів за період з березня 2018 року по квітень 2018 року становить 1440,15 грн. Також зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем також заявлено до стягнення суму інфляційних збитків в розмірі 74,97 грн. та 3 % річних в розмірі 19,60 грн., на підтвердження чого до позовної заяви додано відповідний розрахунок (а.с.6). У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. В даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати житлово-комунальних послуг у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність передбачена ч.2 ст. 625 ЦК України. Для стягнення індексу інфляції та 3% річних застосовується загальна позовна давність в 3 роки (ст. 257 ЦК України). Враховуючи, що судом прийнято рішення про наявність підстав для стягнення заборгованості за період з березня 2018 року по квітень 2018 року, тому і сума інфляційних збитків та 3 % річних підлягає стягненню за вказаний період. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості вказаних складових, сума інфляційних збитків за березень 2018 року становить 10,06656 грн., за квітень 2018 року 0,00 грн., сума 3 % річних за березень 2018 року становить 3,10 грн., за квітень 2018 року 0,46 грн. (а.с.6). Тобто сума інфляційних збитків за період з березня 2018 року по квітень 2018 року становить в загальному розмірі 10,07 грн., сума 3 % річних за вказаний період 3,56 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить 1453,78 грн., яка складається з: 1440,15 грн. заборгованості за період з березня 2018 року по квітень 2018 року, 10,07 грн. сума інфляційних збитків за період з березня 2018 року по квітень 2018 року, 3,56 грн. 3 % річних за період з березня 2018 року по квітень 2018 року. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Зважаючи, що судом було прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 412,52 грн., тобто по 206,26 грн. з кожного, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та

Outcome: partial