Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп», в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 60200005617 про отримання товарів в системі «ПлатиПізніше», укладеним 13 жовтня 2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , в загальному розмірі 15588,77 грн та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування вказаних позовних вимог позивач посилався на те, що 13 жовтня 2018 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] в електронній формі був укладений договір № 60200005617 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, за умовами якого відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Металопластикова конструкція», встановленою вартістю 24494,12 грн, та на умовах лізингу встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів: платіж при отриманні товарів 2449,41 грн та щомісяця рівними частинами в розмірі 2449,42 грн до 20 числа кожного місяця, всього 9 платежів, починаючи з наступного за місяцем укладання договору. Відповідач не виконав у повному обсязі прийнятих на себе зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару, сплативши 13.10.2018 р. - 2449,41 грн (платіж при отриманні товару), 20.11.2018 р. - 2425,50 грн, 22.12.2018 р. - 2500,00 грн, 21.01.2019 р. - 2500,00 грн, 30.01.2019 - 22,00 грн, 18.02.2019 р. - 2500,00 грн, 20.03.2019 р. - 2500,00 грн, 22.04.2019 р. - 2500,00 грн, в зв`язку з чим станом на 19.06.2020 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 15588,77 грн, яка складається із суми заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості товару - 7097,21 грн; суми штрафних санкцій, нарахованих відповідно до положень п. 12.2-12.3 Договору - 8491,56 грн, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 липня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] в межах строків, передбачених п. 3 розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції чинній на час вчинення процесуальної дії), п. 2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відзив не надав. Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 02.03.2017 року № 455, яке було опубліковано на офіційному вебсайті комісії, отримало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг факторингу. 02 жовтня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» та Фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено Договір № 2018100201 про участь постачальника в системі ПлатиПізніше (факторингу), за п.п. 1.1, 1.3 якого постачальник постачає товари клієнтам (надає послуги) та відступає процесинг-центру права вимоги платежів та право власності на товари в якості забезпечення грошових вимог за Договорами з клієнтами, процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником процесинг-центру прав разом з усіма правами вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів та надання послуг. Права вимоги до клієнтів, що випливають з умов, на яких було здійснено постачання клієнтам товарів (послуг) та право власності на поставлені клієнтам товари відступаються постачальником на користь процесинг-центра в момент підписання відповідно Договору з клієнтом. 13 жовтня 2018 року між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 60200005617 про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, за умовами якого клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах цього договору та згідно з обраним клієнтом пакетом фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання цього договору всі існуючі і майбутні права постачальника за цим договором відступаються на користь Процесинг - центра, яким відповідно до умов договору є ТОВ «ФК «Фангарант Груп». Згідно з п.п. 1 - 3, 14 вказаного договору відповідачу передається у власність конструкція металопластикова за умови сплати загальної суми платежів в розмірі 24494,12 грн, яка складається з щомісячних платежів: платіж при укладанні договору 2449,41 грн та щомісяця рівними частинами в розмірі 2449,42 грн до 20 числа кожного місяця, в кількості 9 платежів (крім першого). Згідно із п. 8.2, 9.1 договору порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018, що є невід`ємною частиною цього договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті paylater.com.ua, а також з порядком укладення договору за допомогою електронного підпису, що визначено в Розділі 5 Правил. Якщо, за умовами Пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання цього договору клієнтом та постачальником. У разі, якщо момент підписання цього договору на співпадає у часі з моментом надання клієнту товарів (послуг), клієнт може отримати товари (послуги) на підставі іншого первинного документа (накладної або акту). Підпис клієнта у цьому договорі та/або накладній (акті) свідчить про отримання товарів (послуг) належної якості, кількості та комплектації. Пунктом 12.1 договору встановлено, що сторони несуть відповідальність, встановлену цим договором, правилами та чинним законодавством України. Відповідно до п.12.2, 12.3 договору у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення спати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.ч. 2, 3 ст. 692 ЦК України). Згідно з статтями 1077 - 1079, 1081 - 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Проте в порушення умов договору, ст.ст. 509, 526 ЦК України відповідач зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі не виконав, останній платіж в розмірі 2500 грн був здійснений 20.04.2019 року, у зв`язку з чим станом на 21.07.2019 р. позивачем нарахована заборгованість в розмірі 7097,21 грн. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано отримання ним товару з розстроченням платежу та наявність заборгованості в розмірі 7097,21 грн. А отже, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Проте позивачем не обґрунтовано розрахунок в частині заборгованості за пенею з таких підстав. Судом встановлено, що фактором щомісячно, починаючи з 20.06.2019 року було нараховано пеню в розмірі 10 % на суму простроченого боржником платежу на строк більше 10 днів, розмір якої передбачений в п. 12.3 договору, укладеному між продавцем та покупцем, що відповідає 120 % річних. Та за період з 20.06.2019 року по 19.06.2020 року розмір заборгованості за пенею досяг 8491,56 копійок. Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до ч. 1, 2, п. 5 ч. 3, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Судом встановлена наявність умов договору про те, що у разі прострочення спати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 10 відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. З наведеного випливає, що продавець та споживач передбачили умови договору щодо сплати споживачем у разі невиконання ним зобов`язань за договором неустойку, розмір якої нараховано позивачем в сумі понад п`ятдесят відсотків фактичної заборгованості, а не сплату процентів за користування чужими грошовими коштами, що передбачено ч. 3 ст. 692 ЦК України та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Суд, вирішуючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, виходить з того, що статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину, а саме: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, водночас відповідачем умови договору не оспорювалися. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц викладений правовий висновок, відповідно до якого кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому судами безпідставно застосовано позовну давність й до цих вимог. Водночас згідно з п. 13.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше не вказано в пакеті фінансування, цей договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо зобов`язання сторін за цим договором на кінець строку його дії не є погашеними. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 5 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно - правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що відповідач є споживачем та його участь у договорі як слабкої сторони підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, а також на те, що розмір пені значно перевищує розмір збитків, суд дійшов висновку про те, що розмір неустойки має бути зменшений за рішенням суду. Враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, суд за вказаних обставин дійшов висновку про можливість стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 3548,60 грн, що відповідає п`ятдесяти відсоткам суми фактичної заборгованості споживача за отриманий товар. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» заборгованість за договором № 60200005617 від 13.10.2018 року, укладеним між Фізичною особою - підприємцем [PERSON] та [PERSON] , станом на 19.06.2020 року, яка включає: заборгованість з оплати вартості товару в розмірі 7097,21 грн, заборгованість за пенею в розмірі 3548,60 грн, а всього в розмірі 10645,81 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 1435,49 грн.

Outcome: partial