Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 08 травня 2007\~року. 03 січня 2020 року позивач звернувся до Маріупольського центру соціального захисту населення з питання отримання субсидії, але йому відмовлено у зв`язку з тим, що у будинку зареєстрована [PERSON] , яка зареєстрована з 11 серпня 2005 року. Вказує, що при купівлі будинку у [PERSON] , крім власника у будинку нікого зареєстровано не було. Із [PERSON] він не знайомий, ніколи її не бачив, після придбання будинку остання у ньому не проживала, вона не є членом його сім`ї, скоріш за все є членом родини попереднього власника. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. У судові засідання, призначені на 29 січня 2020 року, 20 лютого 2020 року відповідач не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки не повідомила. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 лютого 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Від [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 08 травня 2007\~року належить домоволодінням [ADDRESS] . Згідно з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 травня 2007 року №\~14590396, [PERSON] на праві приватної власності належить домоволодінням [ADDRESS] . Відповідно до копії домової книги у домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] . З інформації про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 03 січня 2020\~року № 01-1307-0006, наданої Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, у домоволодінні [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Згідно з актом про фактичне проживання, складеного КСН «Новоселівка» 08 січня 2020 року, у домоволодінні [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із дружиною [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. [PERSON] у позові посилається на ст. 391 ЦК України як правове обґрунтування, з чим суд погоджується з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням, що відповідає змісту позову та буде належним способом захисту порушених прав позивача. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є членом родини попереднього власника. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Чинним законодавством України не передбачено збереження права користування житлом за попереднім власником у випадку зміни власника. Право відповідача на користування спірним житлом є похідними від його права власності на житло або членів родини, а з припиненням права власності, припинилося й право на користування житлом. На підставі викладеного, враховуючи, що власник житла змінився, відповідач не є власником указаного домоволодіння, а також судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б указували на право останньої на користування житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Outcome: approved