Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому просить припинити право власності [PERSON] , на належну йому частку у спільній власності, а саме на 7/12 частки квартири [ADDRESS] ; визнати за ним, [PERSON] , право власності на 7/12 частки квартири [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 7/12 частки квартири [ADDRESS] перейменоване [ADDRESS] , шляхом отримання [PERSON] грошових коштів в розмірі 538767,00 грн., які знаходяться на депозитному рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області. Окрім цього позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в сумі 6797,28 грн. (а.с.4-7). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому та відповідачу на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , а саме позивачу належить 5/12 частки, а відповідачу 7/12 частки вказаної квартири. В квартирі ні позивач, ні відповідач постійно не проживають, між ними склались ворожі відносини. Відповідач перешкоджає позивачу користуватись своєю часткою в квартирі, змінює замки, погрожує життю та здоров`ю позивача, через що останній неодноразово звертався до правоохоронних органів. Відповідач відмовляється від будь-яких пропозицій, щодо спільного володіння, користування та розпорядження спірною квартирою. Позивач неодноразово намагався врегулювати з відповідачем спір відносно спірної квартири в позасудовому порядку, однак досягти домовленості не вдалось. Виділ в натурі технічно є неможливим, а тому позивач за захистом свого права був змушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, при цьому пояснив, що він дійсно отримав у спадщину 7/12 частки спірної квартири. Інша частка (5/12) належить позивачу. Сторони зареєстровані в даній квартирі. Крім квартири ними отримано у спадок будинок за адресою: [ADDRESS] , де відповідачу належить 7/12 частки, а позивачу 5/12 частки будинку, та земельної ділянки. Відповідач право позивача на частку в даному будинку не визнає. Вважає успадкований ними будинок своїм. Посилається на те, що позивач мешкає за межами України, приїжджає декілька разів на рік і має доступ до квартири. Заборгованість по комунальним платежам час від часу сплачується. Проти існування між сторонами конфлікту з приводу володіння користування та розпорядження спадковим майном не заперечував. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що 7/12 частки спірної квартири є значною. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши наявні докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст.41 Конституції України Кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше сторін із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить 5/12 частки квартири [ADDRESS] . Вищевказана частка квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 квітня 2017 року, зареєстровано в реєстрі за №5169 (а.с.8). Відповідачу належить 7/12 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27 грудня 2016 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №117626021 від 20.03.2018 року (а.с.9-12). Згідно довідки про склад зареєстрованих (а.с.149), за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] та [PERSON] . Факт існуючих неприязних стосунків між позивачем та відповідачем, сварок щодо спільного володіння та користування спірною квартирою підтверджується неодноразовими зверненнями позивача до правоохоронних органів, а саме: заявами [PERSON] до Чорноморського відділення поліції від 15.10.2016, 16.10.2016, 12.11.2016 а також талонами-повідомленнями Чорноморського відділення поліції №8967, №8968, №8985, №9690 щодо прийняття заяв (а.с.14-22,25-26). Згідно відповіді Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області №5903 від 14.11.16 (а.с.23), [PERSON] винесено протокол офіційного попередження. Однак, відповідач продовжує перешкоджати позивачу в користуванні спірною квартирою, позивач не має можливості вільно потрапити до квартири, що підтверджується завою [PERSON] до Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області від 17.03.2018 року (а.с.26), талоном повідомленням від 17.03.2018 щодо прийняття заяви (а.с.25), а також актом ЖЕУ-4 м.Чорноморська, від 28.07.2018 (а.с.69). Сторони не можуть домовитись щодо оплати комунальних послуг та розподілу особового рахунку, що підтверджується довідкою міського управління житлово-комунального господарства №317 від 12.03.2019 в якій позивачу відмовлено у розподілі рахунку (а.с.165), рахунками на оплату комунальних послуг та випискою з особового рахунку, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON] (а.с.28, 29, 70, 71, 92, 167). Згідно наданого висновку КП «Бюро технічної інвентаризації» Чорноморської міської ради Одеської області від 22.03.2018 №299 (а.с.30) встановлено, що жодна із житлових кімнат в квартирі [ADDRESS] , за квадратурою не відповідає частці співвласників для виділу в натурі. Виходячи з планування квартири (наявності тільки одного коридору, туалету, ванної, кухні, загального входу), а також проведення розрахунку часток житлової та допоміжної площі, виділення часток (5/12 і 7/12) співвласників квартири [ADDRESS] , в натурі технічно є неможливим. Звітом про оцінку від 19 березня 2018 року визначено вартість 7/12 частки спірної квартири, розмір якої складає 538767,00 гривень (а.с.33). Відповідач не бажає вирішити даний спір в позасудовому порядку, що підтверджується заявою [PERSON] на ім`я відповідача від 22.03.2018 направленою приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу одеської області Слаєвою Р.К. (а.с.54). Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України спірна квартира, яка належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною. Згідно ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Позивачем, згідно наданих квитанцій №64004863 від 05.12.2018 та №0.0.1203682379.1 від 05.12.2018 року, внесено на депозитний рахунок ТУДСА України в Одеській області 538767,00 гривень (а.с.106,107). Отже, аналізуючи вказану вище норму, суд приходить до висновку, що положеннями ст.365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та з умовою попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Такі правові позиції було визначено у Постановах Верховного Суду України від 15.05.2013 (справа №6-37цс13), від 24.02.2016 у справі №6-2784цс15, справа №6-1943цс16 від 23.11.2016, №6-068цс14 від 02.07.2014. Більш того, згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ (з п.42 Рішення ЄСПЛ в справі «Андрій Руденко проти України) слідує, що внесення вартості частки у власності на депозитний рахунок суду першої інстанції було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Як роз`яснено в п.1 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Такі ж по суті висновки містяться в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2012 року, 02 липня 2014 року, та в постанові Верховного суду від 15 березня 2018 року справа №345/2723/17. Окрім іншого, судом встановлено та сторонами не заперечується той факт, що крім спірної квартири, як у позивача так і у відповідача є інше нерухоме майно. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.10, 199); у спільній частковій власності позивача та відповідача знаходиться житловий будинок з господарчими спорудами та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22.04.2019 року (а.с.11, 172, 222-223). Суд критично ставиться до пояснень відповідача щодо його необхідності мешкання у спірній кватирі та безперешкодного доступу [PERSON] до спірної квартири, так як згідно відповідей Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області №48/1-Адв-83 від 01.07.2019 року, спірна квартира не є місцем постійного проживання сторін, відповідач дану квартиру здає в оренду, а сам мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.230). Допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] пояснили, що між сторонами постійно виникають сварки і відповідач неодноразово погрожував позивачу. Його погрози сприймаються як реальні, так як відповідач має агресивний, запальний характер, непередбачувану поведінку. Позивач не може з відповідачем знайти домовленість щодо користування спільною власністю. До квартири вільно потрапити не може, то відповідач міняє замки, то поселяє квартирантів. Позивач вимушений наймати житло. Свідок [PERSON] , [PERSON] , пояснили, що їм відомо що між братами існує конфлікт з приводу користування спірним майном. Зазначили, що позивач має доступ до квартири, однак свідками перешкод зі сторони [PERSON] вони не були і нічого з цього приводу пояснити не змогли. Втручання у право власності може бути виправданим згідно з ст.1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати установленій прецедентній практиці ЄСПЛ (рішення від 23 вересня 1982, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 р., в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства), якщо воно здійснено :1) з метою урегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); 2) на підставі закону; 3) з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Суд погоджується з доводами позивача на які він посилається, а саме те, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим; співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно, дійсно є неможливість виділу належної частки квартири позивачу в натурі, і такий виділ не допускається згідно із законом; у відповідача, крім даної спірної квартири у власності є інше нерухоме майно, відповідач не бажає компенсувати позивачу його частку в рахунок визнання за ним права власності на спільне майно. Відповідач в спірній квартирі не проживає, внесена позивачем сума коштів на депозитний рахунок за частку в спірній квартирі є достатньою для придбання окремого житла в даному регіоні, а тому припинення права на частку відповідача не завдасть істотної шкоди його інтересам в даному випадку. Аналогічну правову позицію з цього приводу висловив Верховний суд України в своїй ухвалі від 19.07.2017 року у справі №487/8899/15-ц. Посилання відповідача на те, що позивач працює за межами України не є підставою для відмови у задоволені позову. Так, як реалізація права на свободу пересування жодним чином не впливає на обсяг права власності особи, на її повноваження як власника майна, не може бути підставою для обмеження особи у праві користування власним майном, у здійсненні права власності, тим більше підставою для позбавлення відповідного права. Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги, що належна частка [PERSON] не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування квартирою є неможливим, припинення права власності [PERSON] не завдасть йому істотної шкоди, з урахуванням того, що позивачем внесені кошти на депозитний рахунок суду як компенсація за частку в спірній квартирі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем згідно наданих квитанцій (а.с.1,2,3) сплачено судовий збір в розмір 6797,27 гривень. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню то з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved