Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 13.11.2014 р. гр. [PERSON] взяв у нього борг в розмірі 8\~000,00 грн., які зобовязався повернути до 13.12.2014 р. 1\~500,00 грн., до 13.01.2015 р. 1\~500,00 грн., до 13.02.2015 р. 1\~500,00 грн., до 13.03.2015 р. 2\~000,00 грн., та 1\~500,00 грн. додатково узгоджений термін. Вказує, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань, тому позивачем була направлена вимога про негайне повернення боргу до 30.01.2015 р. Тому просить стягнути із відповідача суми основного боргу в розмірі 8\~000,00 грн., пеню за прострочення сплати боргу в розмірі 5\~355,00 грн., 3% річних в розмірі 108,49 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1\~928,00 грн., що разом складає 15\~391,49 грн. Позивач в судове засідання зявився, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання зявився, заперечував щодо позовних вимог. Заслухавши доводи і заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 13.11.2014 р. [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 8\~000,00 грн., про що свідчить розписка написана відповідачем. Згідно зазначеної розписки [PERSON] вказав, що у випадку затримки зобовязується сплатити 1% за кожен день прострочки. Також судом встановлено, що 23.01.2015 р. [PERSON] направив [PERSON] вимогу про негайне повернення боргу до 30.01.2015 р. Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються нормами Цивільного кодексу України (надалі ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи встановлені судом обставини та вищезазначені норми Закону, оскільки відповідач не виконав своїх зобовязань щодо повернення грошових коштів, отриманих від позивача за договором позики від 13.11.2014 р., тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] суми основного боргу в розмірі 8\~000,00 грн., пеню за прострочення сплати боргу в розмірі 5\~355,00 грн., 3% річних в розмірі 108,49 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1\~928,00 грн., що разом складає 15\~391,49 грн. Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що під час укладання договору позики від 13.11.2014 р., на нього з боку позивача чинився психологічний тиск, оскільки відповідачем не було надано суду будь-яких фактичних доказів на підтвердження таких обставин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому у звязку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що із відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved