Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначаючи, що відповідач [PERSON] виклала у листі від 18 грудня 2015 року до судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. під час розгляду цивільної справи № 522/22599/15-ц недостовірну інформацію, а саме, що з 1984-1989 р. позивач неодноразово був в ліжку зі [PERSON] та ґвалтував її; внаслідок зґвалтування [PERSON], її мати [PERSON] розірвала шлюб із позивачем; відповідачем [PERSON] не звертались до органів міліції із заявою про вчинення злочину, оскільки побоювалась погроз з боку позивача; усе, що пише [PERSON] є брехнею, [PERSON] не є психічно хворою та веде самостійне життя; притону та вживання наркотичних засобів в квартирі № 21 по провулку Красному немає. Посилаючись на те, що оскільки поширена інформації права позивача на недоторканість честі та гідності, просив спростувати поширену інформацію, стягнути з відповідача компенсацію за заподіяння моральних страждань в розмірі 64000 гривень. У судове засіданні позивач не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю. Відповідач [PERSON] зявилась до суду, позовні вимоги не визнала. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Судом встановлено, що в листі складеного [PERSON] 14.12.2015 року, викладено наступну інформацію: -Під час коли [PERSON]А, уходила на роботу, [PERSON] неодноразово намагався залізти до [PERSON] в ліжко та зґвалтувати її, внаслідок чого [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] В міліцію не писали, оскільки побоювались погроз з боку нього; -[PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, не страждає на шизофренію, веде самостійне життя; -Ніякого притону, а тим більш наркотичних речовин не було замічено жодного разу; -Я стверджую, що все що він писав в заяві брехня. Відмовляючи в задоволенні позову, суд насамперед виходить з того, що відповідач не розповсюджував вказану інформацію. Так, судом, для повного та всебічного розгляду справи, були витребувані матеріали цивільної справи № 522/22599/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. За змістом позовних вимог, позивач також просив спростувати аналогічну інформацію, викладену в запереченнях на позов під час розгляду іншої справи № 522/18024/15-ц. Під час розгляду справи № 522/22599/15-ц відповідачами надані письмові заперечення проти позову, зареєстровані канцелярією Приморського районного суду м. Одеси за № 103079, 18.12.2015 року. В якості додатків до вказаних заперечень проти позову, зазначена заява [PERSON] від 14.12.2015 року. Таким чином, інформацію, викладену в листі від 14.12.2015 року відповідачем не розповсюджено, оскільки заперечення проти позову разом із додатками подавались [PERSON], представником [PERSON] [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що відповідач не поширював вказану інформацію. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд також зазначає, що інформація викладена у листі: «[PERSON] є інвалідом першої групи з дитинства, не страждає на шизофренію, веде самостійне життя; Ніякого притону, а тим більш наркотичних речовин не було замічено жодного разу» не є негативною та не зачіпає права позивача по справі. Інформація наступного змісту: «Я стверджую, що все що він писав в заяві брехня» є оціночним судженням, а не фактичним твердженням. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оскільки відповідач, внаслідок аналізу висловлювань позивача, вважає вислови позивача неправдивими, формування та поширення власної думки з приводу цих висловлювань, є оціночним судженням та не може бути спростована в судовому порядку. Крім того, надаючи оцінку вислову «Під час коли [PERSON]А, уходила на роботу, [PERSON] неодноразово намагався залізти що [PERSON] в ліжко та зґвалтувати її, внаслідок чого [PERSON] розірвала шлюб із [PERSON] В міліцію не писали, оскільки побоювались погроз з боку нього» суд зазначає наступне. Відповідно до п. 17 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» інформація, зазначена у заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Оскільки інформація що містилась в заяві [PERSON] стосувалась предмета позову по іншій справі № 522/22599/15-ц, а саме стосувалась факту достовірності інформації, що спростовувалась позивачем, суд вважає, що вказана інформація не може бути підставою для захисту честі, гідності та ділової репутації. Крім того, вказана заява [PERSON] була подана як доказ по справі № 522/22599/15-ц, тоді як процесуальним законодавством передбачений спеціальний порядок дослідження та оцінки доказів. Задоволення позову в цієї частині, по суті означало б повторну судову оцінки доказу у раніше розглянутій справі, що є неприпустимим. Враховуючи те, що спростування вказаної інформації та відшкодування моральної шкоди у звязку з її поширенням є похідними вимогами від вимоги щодо визнання інформації такою що порушує права на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed