Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 03.05.2019 року, надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , відповідно якого позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та встановити опіку над малолітньою [PERSON] [INFO] та призначити її опікуном [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивачка [PERSON] є бабусею малолітньої [PERSON] . З народження малолітня дитина проживає разом із позивачем та її чоловіком, відповідачка не проживає разом з ними, не виконує батьківські обов`язки, фактичне місце проживання невідоме. Позивач і Відповідач спілкуються тільки за допомогою телефонного зв`язку. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, позивачка вважає, що створились умови, які шкодять інтересам дитини. Всі питання щодо виховання та утримання малолітньої [PERSON] вирішуються Позивачем та її чоловіком самостійно без участі та підтримки з боку Відповідачки. Позивач прикладає всі зусилля та можливості для всебічного розвитку дитини: [PERSON] займається в дитячій хореографічній школі, відвідує дошкільний навчальний заклад, а також Позивачка займається її здоров`ям та возить дитину на відпочинок. Позивачка має бажання та можливість бути опікуном своєї онуки. Враховуючи, що позивачка займається вихованням дитини та забезпечує всім необхідним для ї розвитку, а відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, звернулась до суду із зазначеним позовом. Ухвалою суду від 17.05.2019 року відкрито провадження по цивільній справі за зазначеним позовом. В підготовче засідання 19.11.2019 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. Представник позивача та 3 особи подали до суду заяву про закриття підготовчого засідання, причини неявки відповідачки суду не відомі, вона належним чином була сповіщена про день, час та місце засідання по справі. Ухвалою суду від 19.11.2019 року задоволено клопотання про виклик та допита в якості свідків по справі: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті. 18.10.2019 року до суд було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 05.02.2020 року позивачка та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву з підстав викладених в ній, допитані свідків [PERSON] та [PERSON] дитини, отже обставини викладенні в позовні в заяві підтверджуються показаннями свідка. 13.04.2020 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, просила задовольнити позовну заяву. Також представником позивача надано суду Висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] та відповідність такого влаштування інтересам дитини. Представник третьої особи 14.05.2020 року надала заяву про розгляд справи без участі представника, просила при винесенні рішення врахувати висновки органу опіки та піклування та інтереси дитини. В судове засідання 14.04.2020 року сторони по справі не з`явились. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 17.04.2020 року. Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, що були присутні в судовому засіданні та показання свідків, проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , мати дитини є відповідачка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відомості про батька дитини записано відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю відповідачки [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , яка згодом змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Позивачка зазначає, що є бабусею малолітньої дитини [PERSON] та займається піклуванням та вихованням дитини, яка проживає разом з нею та чоловіком позивачки за адресою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що відповідачка є її двоюрідною сестрою, її донька [PERSON] є племінницею та хресницею свідка. Свідок пояснила, що була присутня при родах дитини, оскільки була в дружніх стосунках з мамою дитини, та обізнана про життя дитини з самого народження, підтвердила обставини викладенні у позовній заяві, вважає, що дійсно відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, та тільки позивачка- бабуся дитини займається вихованням та забезпечує всім необхідним, дитина росте і виховується у гідних умовах Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою сім`ї та пояснила, що вихованням дитини займається позивачка, деякий час відповідачка також проживала з сім`єю але не постійно, однак з весни 2019 року взагалі не проживає та не приймає будь-якої участі у вихованні і утриманні дитини, свідок зазначила, що буває в гостях у позивачки, яка виховує дитину та проживає разом з чоловіком та в квартирі є всі умови для виховання. Також своє підтвердження знайшли обставини викладенні у позовній заяви показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. Зазначена квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.2000 року, який посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №3-2714. Відповідно Довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та прописку) від 15.04.2019 року вих. №382 за адресою [ADDRESS] проживають та прописані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно Акту сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого начальником дільниці №14 КП «ЖКС Фонтанський» від 14.03.2019 року, [PERSON] та його син [PERSON] не проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] . Відповідно Акту сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідченого начальником дільниці №14 КП «ЖКС Фонтанський» від 14.03.2019 року, [PERSON] не проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] з серпня 2014 року . Згідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.09.2019 року №01-11/1531/1вих. вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав гр.. [PERSON] у відношенні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що займається вихованням дитини, забезпечує всім необхідним, стан здоров`я дозволяє піклуватись про онуку, що підтверджується довідкою КУ «Міський психіатричний диспансер» від 03.04.2019 року №326, відповідно якої [PERSON] за даними архіву, реєстратури та картотеки в диспансері не значиться. Також відповідно довідки КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 03.04.2019 №000380 [PERSON] , згідно з даними архіву, реєстратури та картотеки Центру на наркологічному обліку не значиться. Згідно Довідки КУ «Міський протитуберкульозний диспансер» від 04.04.2019 року [PERSON] , на диспансерному обліку не значиться, протитуберкульозного лікування не потребує. Позивачка проживає також з своїм чоловіком [PERSON] (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] ), відповідно довідки серії [NUMBER] за обліками МВС гр. [PERSON] на території України станом на 05.04.2019 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно Довідки серії ААА №0592573 за обліками МВС гр. [PERSON] на території України станом на 04.04.2019 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.03.2020 №01-11/395/1вих. вирішено вважати доцільним призначення гр. [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Також своє підтвердження знайшли обставини викладенні у позовній заяви показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Вважають, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення відповідачки від виховання дитини та свідомого нехтування матір`ю своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Обов`язок виховувати, ростити дитину - найважливіший обов`язок матері та батька. Відповідно до ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Таким чином судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] [INFO] , вихованням та утриманням своєї доньки не займається, життям та здоров`ям неповнолітньої не цікавиться, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та не створює їй належні умови для її розвитку, а також не спілкується з дитиною. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків без поважних причин. У зв`язку з викладеним, суд вважає за доцільне, задовольнити позов [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідно до правил ст.167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 13.03.2020 №01-11/395/1вих. визначено доцільним призначення гр. [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що матеріальним утриманням, вихованням та розвитком дитини з дня її народження, займається виключно позивачка, яка є бабусею дитини, оскільки відповідачка добровільно не виконує свої батьківські обов`язки по утриманню дитини та надала суду довідки про те що вона може бути її опікуном, протипоказань не має. Суду надано достатньо доказів того, що дитина позбавлена батьківського піклування з боку матері, а батьком записана особа в свідоцтвах про народження зі слів матері. Позивачка [PERSON] здійснює догляд та займаються вихованням дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо призначення опікуном [PERSON] . Відповідно до ст.1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримані в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе встановити стягнення однієї четвертої частини від усіх заробітку (доходу) платника аліментів, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5Закону України «Про судовий збір», звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивач у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає за доцільне та справедливе покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 840,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved