Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області звернувся із вищевказаним позовом голова правління приватного акціонерного товариства «Миронівське хлібоприймальне підприємство» [PERSON] та просив суд стягнути із [PERSON] на користь приватного акціонерного товариства «Миронівське хлібоприймальне підприємство» заборгованість за договором позики від 19 січня 2015 року в розмірі 2753 гривні 03 копійки. Позов обґрунтований тим, що 19 січня 2015 року до приватного акціонерного товариства «Миронівське хлібоприймальне підприємство» звернувся працівник цього підприємства [PERSON] із заявою, в якій просив надати безвідсоткову позику в сумі 7000 гривень, і зобовязався здійснювати погашення позики щомісячно рівними частинами, шляхом утримання із заробітної плати. До даного часу борг відповідачем не повернуто. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, у якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом оголошення у пресі в офіційному печатному органі газети «Урядовий курєр». Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання не зявився відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, представник позивача в заяві про розгляд справи за його відсутності не заперечував проти заочного розгляду справи, тому суд на підставі ст. ст. 224 - 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. 19 січня 2015 року до приватного акціонерного товариства «Миронівське хлібоприймальне підприємство» звернувся працівник цього підприємства [PERSON] із заявою, в якій просив надати безвідсоткову позику в сумі 7000 гривень, і зобовязався здійснювати погашення позики щомісячно рівними частинами, шляхом утримання із заробітної плати (а.с. 10). Засіданням правління ПрАТ «Миронівське ХПП» було розглянуто заяву [PERSON] та вирішено надати йому безвідсоткову позику в розмірі 7000 гривень з терміном погашення 18 місяців (а.с. 11). 19 січня 2015 року між ПрАТ «Миронівське ХПП» та [PERSON] укладено договір позики (а.с. 12). Відповідно до видаткового касового ордеру від 22 січня 2015 року [PERSON] було видано позику в сумі 7000 гривень (а.с. 13). Згідно з довідкою ПрАТ «Миронівське ХПП» від 03 листопада 2016 року № 343, із заробітної плати відповідача в рахунок погашення позики утримано 3486 гривень 97 копійок (а.с. 9). Пунктом 7 Договору позики передбачено, що «у випадку, якщо трудовий договір позичальника з ПАТ «Миронівське ХПП» буде припинений (розірваний), незалежно від причини розірвання, Позикодавець утримує непогашену частину позики із заробітку, що видається Позичальнику в остаточний розрахунок. У разі нестачі коштів, належних до виплати в остаточний розрахунок для погашення позики, залишок непогашеної позики позичальник зобовязується внести в касу підприємства до дати припинення трудових правовідносин.». 30 вересня 2015 року за заявою [PERSON] між позивачем та відповідачем було розірвано трудовий договір за угодою сторін (а.с. 15). 30 вересня 2015 року [PERSON] подав заяву, у якій просив розстрочити платежі з погашення позики до серпня 2016 року. Зобовязувався щомісячно до 30 числа, вносити готівкою в касу ПАТ «Миронівське ХПП» кошти в сумі 357 гривень. При наявності фінансових можливостей зобовязувався погасити позику достроково (а.с. 16). Листом за № 265 від 25 листопада 2015 року позивач повідомив відповідача про те, що він повинен в строк до 30 числа кожного місяця вносити в касу підприємства кошти в сумі 357 гривень. В разі непогашений щомісячного платежу до 30 листопада 2015 року, позивач буде змушений звернутися до суду з вимогою примусового стягнення боргу (а.с. 17). Відповідачем 09 грудня 2015 року згідно прибуткового касового ордеру № 5639 було внесено в касу позивача 760 гривень (а.с. 18). 07 червня 2016 року листом № 152 позивач повідомив відповідача про необхідність погашення залишку позики в сумі 2753 гривні 03 копійки до \-19 серпня 2016 року (а.с.19), однак цього зроблено не було. За таких обставин, із матеріалів справи вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем за договором позики від 19 січня 2015 року в розмірі 2753 гривні 03 копійки. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобовязання. У цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України під час заочного розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Розрахунки заборгованості відповідача перед позивачем, підтверджені матеріалами справи. Таким чином, відповідач допустив неналежне виконання умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач у судове засідання не зявився, заперечень на позов та доказів, що спростовують зазначені у позовній заяві обставини, не подав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, він має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1378 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 1543 від 03 листопада 2016 року. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 526, 610, 625, 1046, 1047 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved