Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позову зазначав, що йому на праві власності належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Маючи намір подарувати частку квартири дочці, він 10.07.2020 року звернувся до державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула В.Ю. 11.08.2020 року нотаріус відмовив йому у посвідченні договору дарування. Позивач вважає постанову нотаріуса про відмову у вчинення нотаріальної дії незаконною. Просив визнати протиправними дії державного нотаріуса Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцула Валерія Юрійовича щодо відмови у посвідченні договору дарування належної йому 1/3 частини квартири [ADDRESS] , та зобов`язати нотаріуса посвідчити вказаний договір дарування. Ухвалою судді від 22.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 22.01.2021 року підготовче провадження по справі закрито. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Суду пояснив, що документом, який встановлює право власності позивача на 1/3 часку квартири, є рішення суду. Це право також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно. На думку представника, відповідач не мав законних підстав вимагати від [PERSON] свідоцтво про право власності на житло, видане 20.01.1997 року, яке лише засвідчує підстави виникнення цього права. Відповідач Піцул В.Ю. позовні вимоги не визнав. Пояснив, що оспорюване рішення є таким, що прийняте на законних підставах. Так, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, отриманої Четвертою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру 10.07.2020 року за № 215821863, право власності за [PERSON] на 1/3 частку вищевказаної квартири, зареєстровано 07.04.2016 року на підставі документів, що посвідчують право власності: свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта» 20.01.1997 року та рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18.12.2014 року № 524/90006/14-ц. Отже, відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат», посвідчення договору дарування суперечить законодавству України, оскільки не надані документи, що посвідчують право власності на 1/3 частку квартири. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, підтримували аргументи, висловлені відповідачем у відзиві на позов та у судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, встановив такі фактичні обставини справи: Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 11.08.2020 року за № 1009/02-31 державний нотаріус Четвертої Кременчуцької державної нотаріальної контори Піцул В.Ю. відмовив [PERSON] та [PERSON] у посвідченні договору дарування 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 6). Причиною такої відмови стало те, що у [PERSON] був відсутній правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно - свідоцтво про право власності на житло, видане 20.01.1997 року Житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта». Ураховую такі обставини, нотаріус звернувся до співвласників вказаної квартири з листом про надання інформації щодо правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 33). Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.01.1997 року Житлово-комунальним відділом АТ «Укртатнафта», належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 18.12.2014 року визначені ідеальні частки співвласників квартири - по 1/3 частці кожному із співвласників (а.с. 7). 07.04.2016 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як співвласники вказаної квартири звернулись до Центру надання адміністративних послуг у місті Кременчуці із заявою про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру. До заяви вони долучили оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У заяві кожен із співвласників проставив свій підпис та відмітку про особисте отримання документів. Таким чином, усі співвласники квартири є заявниками державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1952-IV. 07.04.2016 року державним реєстратором внесено запис № 14131442 про державну реєстрацію права власності на квартиру. 05.08.2019 року [PERSON] звернувся до департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області із заявою про повернення йому оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру. Листом Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 17-18/6113 від 14.08.2019 року позивачу роз`яснено, що для отримання оригінальних примірників правовстановлюючих документів, до відділу слід звернутись усім співвласникам квартири або надати документи, що посвідчують його повноваження діяти від імені інших співвласників. Не погодившись з відмовою департаменту, [PERSON] оскаржив її до Полтавського окружного адміністративного суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.11.2019 року позовні вимоги [PERSON] залишено без задоволення. Рішення набрало законної сили (а.с. 36-41). Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує наступне: Відповідно до підпунктів 1.1. пункту 1 глави 2 розділу ІІ, пункту 3 глави 7 розділу І, пункту 1.2 глави 2 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МУЮ 22.02.2012 року за № 296/5, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються. Документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса., У разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням. Існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлюючих документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Відповідно до п. 1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на таке нерухоме майно: 1) житлові будинки; 2) квартири; 3) будівлі, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо; 4) споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій; 5) приміщення - частини внутрішнього об`єму житлових будинків, будівель, квартир, обмежені будівельними елементами. Реєстр прав власності на нерухоме майно є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, правовстановлювальні документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності. Проте наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5 «Про затвердження Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна» визнано такими, що втратили чинність, зокрема, наказ Міністерства юстиції України, яким було затверджено Тимчасове положення. Крім того, Законом України «Про внесення змін до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 року було внесено зміни та виключено повноваження державного реєстратора на видачу свідоцтв та їх дублікатів. Отже, позивач не надав нотаріусу свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яке є правовстановлюючим документом; нотаріус не має повноважень на видачу дубліката правовстановлюючого документу. За таких обставин відповідач діяв правомірно. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed