Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2005 року по 26.12.2008 року та мають від шлюбу спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З моменту розірвання шлюбу відповідач з сином не спілкується, не приймає участі в його вихованні. Дитина страждає рядом хронічних захворювань. Згідно з висновками медичного обстеження, син потребує регулярного оздоровлення в АРК та лікування, яке він проходить у дитячій обласній лікарні м. Донецька. Також зазначає, має на меті виїзд до РФ, оскільки є необхідність відпочинку сина та проведення його оздоровлення. Відповідач безпідставно не надає своєї згоди на виїзд дитини на відпочинок та оздоровлення. Просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд та в'їзд на територію України на період з 19.11.2018 року по 19.11.2019 року, за межі України до Російської Федерації та за межі контрольованої території Донецької та Луганської областей, малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в супроводі матері - [PERSON], без згоди та супроводу батька - [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні позовної заяви. Додатково пояснила, що у зв'язку з численними захворюваннями дитини вона має бажання вивозити його на лікування до м. Кисловодська, РФ. Крім того, вона має родичів у м. Санкт-Петербург та на тимчасово непідконтрольній території України та бажає відвідати їх разом із сином. Аліменти відповідач сплачує. Представник позивача, адвокат [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичних послуг, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково - в частині надання дозволу на виїзд до дитини за межі України до РФ. Щодо надання дозволу на виїзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію заперечував, обґрунтовуючи свою позицію тим, що в теперішній час це буде небезпечним. Наполягає на тому, що він не має можливості спілкуватися з сином через поведінку позивача. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Миколаївської міської Сухоруков В.Г. в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої суду заяви просив розглянути справу без його участі, рішення ухвалити відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконкомом Миколаївської міської ради м. Слов'янська Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року, його матір'ю є [PERSON], батьком - [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 26 грудня 2008 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], що видано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом з матір'ю - позивачем по справі [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету миколаївської міської ради Слов'янського району Донецької області № 12-19/08/82-883 від 01.10.2018 року, та не заперечується відповідачем. Згідно з довідкою Миколаївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступеня № 3 Миколаївської міської ради, [PERSON] виховується лише матрію, яка систематично відвідує батьківські збори, батько участі у вихованні сина не приймає. Згідно з актом секретаря Миколаївської міської ради від 15 листопада 2018 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], батько дитини за даною адресою не проживає десять років, не приймає участі у вихованні сина. Дитина [PERSON] має захворювання - долихоколон, субкомпенсована форма. Хронічний вторинний коліт, енкопрез, з яким проходив стаціонарне лікування в ОДКЛ м. Донецька з 03.02.2012 року по 17.02.2012 року, що підтверджується випискою з історії хвороби № 1427. Відповідно до витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 1005 [PERSON] перебував в дитячому спеціалізованому клінічному санаторії «Хаджибей» з 31.08.2017 року по 26.09.2017 року з діагнозом: «Міопія високого ступеня, амбліопія слабкого ступеня правого ока. Міопія слабкого ступеня лівого ока». Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 327 дитина [PERSON] перебував на лікуванні в травматологічному відділенні КЛПЗ МКЛ м. Слов'янська з 11.05.2016 року по 17.05.2016 року з діагнозом: «ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м'яких тканин. Міопічний астигматизм. Ентеробіоз». Також, згідно з медичним висновком № 151, 06.07.2016 року [PERSON] відвідував травматичний пункт МКЛ м. Слов'янська, де йому накладена гіпсова пов'язка. Згідно з висновком рентгенологічного дослідження від 05.07.2016 року у дитини [PERSON] був виявлений перелом локтевого суглобу справа. Відповідно до довідки КП «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Слов'янської районної ради Донецької області № 01-11/554, дитина [PERSON], знаходиться під наглядом сімейного лікаря КП «ЦПМСД» з народження, на диспансерному обліку спостерігається з 2009 року з діагнозом: «Доліхоколон». З 2012 року дитина перебуває на обліку лікаря офтальмолога з діагнозом: «Міопатичний астигматизм обох очей». У присутності матері [PERSON] проводилися чергові медичні огляди дитини, проводилися вакцинації. Виклики лікаря здійснювала мати [PERSON] Вирішуючи питання про можливість задоволення позову в частині надання дозволу позивачу на вивіз дитини за межі України без згоди батька, суд виходить з наступного. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що дитина [PERSON] фактично проживає з матр'ю - [PERSON], яка здійснює за ним догляд, відвідує батьківські збори в навчальному закладі та піклується про його стан здоров'я. Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] склалися неприязнені відносини. Відповідач надає допомогу на утримання дитини (сплачує аліменти), що сторонами в судовому засіданні визнається. Відповідач визнає позов в частині надання дозволу на виїзд дитини до Російської Федерації. Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їх супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. В п. 4 Правил зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з аналізу наведених законодавчих положень, суд доходить до висновку, що для в'їзду дитини в Україну будь-яких обмежень не існує, у зв'яжу з чим в задоволенні позову в частині надання дозволу на в'їзд в Україну [PERSON] необхідно відмовити. Також не підлягає задоволенню вимога позивача про надання дозволу на виїзд дитини до тимчасово непідконтрольної території України Донецької та Луганської областей, оскільки чинне законодавство передбачає можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Натомість, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини, без зазначення конкретної причини виїзду, необхідності проходження медичного лікування або реабілітації в певному закладі та періоду такого лікування, без згоди батька, суперечить змісту положень статей 141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. При цьому, суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, всупереч вищенаведеним вимогам процесуального права, позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що дитина потребує лікування в певному закладі охорони здоров'я на тимчасово непідконтрольній Україні території. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач визнає позов в частині надання дозволу на виїзд дитини за межі України до Російської Федерації, суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позовної заяви судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial