Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області 22.01.2021 надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором від 22.12.2014 в розмірі 10672,09 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі заяви б/н від 22.12.2014 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 30.11.2020 виникла заборгованість у розмірі 14507,41 грн., з яких: 10672,09 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3835,32 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит. Позивач зазначає, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника сплати будь якої частини суми заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим просить стягнути лише заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10672,09 грн. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про здійснення розгляду справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання з`явилася та зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Указала, що дійсно отримала від АТ КБ «Приватбанк» кредитну банківську картку та користувалась кредитними коштами до 2018 року, поки строк дії картки не закінчився. Визнала, що дійсно мала прострочку з повернення використаних кредитних коштів, проте вона регулярно щомісяця перераховувала приблизно по 500,00 грн. у відшкодування суми боргу. Проте позивач вказані суми не направляв на погашення тіла кредиту, а на сплату штрафів та процентів. [PERSON] пояснила, що вона за весь час користування фактично взяла біля 12 тисяч грн., а повернула банку біля 21 тисячі грн. Зазначила, що визнає борг десь у 5-6 тисяч грн. та повідомила, що отримує заробітну плату біля 3.5 тис. грн.. на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Саме тому вона не може погасити суму заборгованості. [PERSON] заявила, що хотіла б укласти мирову угоду з позивачем. У зв`язку з цим у судовому засіданні була оголошена перерва та надано строк для можливого примирення сторін. Після перерви [PERSON] пояснила, що телефонувала представнику банка, контакти якого зазначено у матеріалах позовної заяви. Цей представник порекомендував їй для вирішення питання телефонувати на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк». Проте [PERSON] цієї рекомендації не дотрималася. У відділення АТ КБ «ПриватБанк» також не зверталася. У судовому засіданні відповідач щодо застосування строків позовної давності клопотань не заявляла. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача [PERSON] , судом встановлено наступне. Між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22.12.2014 було укладено договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Договір складається із Анкети-заяви, Пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Про згоду відповідача на укладення договору свідчить підпис [PERSON] в Анкеті-заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду. Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 30.11.2020 у розмірі 14507,41 грн., з яких: 10672,09 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3835,32 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Водночас, відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. На обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами банківських послуг та Тарифами банку складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Окрім того, вказував, що заявою відповідача підтверджується і той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були йому надані для ознайомлення в письмовій формі. На підтвердження додано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» від 22.12.2014 року, яка підписана сторонами. Разом з тим, при дослідженні вказаної Заяви встановлено, що остання не містить даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про вид, номер та строк дії кредитної картки. Вказана Заява містить підпис [PERSON] в графі про отримання та ознайомлення з Пам`яткою клієнта, Тарифами і основними умовами обслуговування і кредитування. У анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] згодна отримати договір про надання банківських послуг шляхом його роздруківки з офіційного сайту позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладання договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно яких обслуговується відповідач. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Частиною другою ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за договором № б/н від 22.12.2014, наданого Банком (а.с. 19-20), заборгованість позичальника по тілу кредиту (поточне тіло - 0,00 грн., + прострочене тіло - 10672,09 грн.) становить 10672,09 грн. Така заборгованість відповідачем не спростована, підтверджена розрахунками, наданими позивачем, де відображено рух коштів з використанням кредиту та його погашенням, і відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а тому підлягає до стягнення. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.12.2014 в частині тіла кредиту на суму 10672,09 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, у сумі 2270,00 грн. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: approved