Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

До суду звернувся адвокат [PERSON] що діє в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] та Всеукраїнського громадського об»єднання «Комітет по захисту прав військовослужбовців та працівників МВС і СБ України «За справедливість» про захист честі, ділової репутації фізичної особи, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди в сумі 60\~000 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 08 жовтня 2014 року у м. Фастів Київської області агітаторами розповсюджувалися (безкоштовно роздавалися перехожим) випуски №45/10 за жовтень 2014 року друкованого засобу масової інформації - Газети «За правопорядок - справедливість» в якій містилися статті з негативною неправдивою інформацією, яка стосувалась особисто [PERSON], чим порушили його особисті немайнові права (честь, гідність, ділову репутацію), а тому розповсюджена недостовірна інформація підлягає спростуванню з відшкодуванням моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав пояснення щодо викладеного в позові змісту та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову категорично заперечував, суду пояснив, що кожне слово, яке було надруковано в газеті, ним особисто перевірено на відповідність Конституції та закону України «Про інформацію», вважає, що опублікована інформація про народного депутата [PERSON] є цілком достовірною і всі докази наукової достовірності цієї інформації, оприлюднені [PERSON] про [PERSON], який, на його думку, є агентом [PERSON]- [PERSON] відповідають дійсності, а тому позов є безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача [PERSON] повністю підтримав позицію свого довірителя. Представник відповідача - Всеукраїнського громадського об»єднання «Комітет по захисту прав військовослужбовців та працівників МВС і СБ України «За справедливість» в судове засідання не з»явився, проте були повідомлені про дату розгляду справи шляхом оголошення у пресі (газета «Час Київщини від 19.06.2015р.) Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення враховуючи наступне. Абзацом 1 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 (далі за текстом - ППВС № 1 від 27.02.2009), визначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до абзацу 2 п. 15 ППВС № 1 від 27.02.2009 під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до абз. 6 п. 15 ПІ ІВС № 1 від 27.02.2009, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до ст. ст. 3, 21, 28, 68 Конституції України та ст. ст. 270, 297, 299 ЦК України, людина має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які недоторканними. Згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» № 2782-ХІІ від 16.11.1992р. забороняється використання друкованих засобів масової інформації для завдання шкоди честі і гідності особи. Відповідно до ст. ст. 21, 28, 32 Конституції України, ст. ст. 272, 275, 297, 299 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про інформацію», особа має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканними, і для захисту яких має право звернутися до суду. Судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року у м. Фастів Київської області агітаторами розповсюджувалися (безкоштовно роздавалися перехожим) випуски № 45/10 за жовтень 2014 року друкованого засобу масової інформації - Газети «За правопорядок - справедливість» (свідоцтво про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації серії КВ № 10977, зареєстроване Державним комітетом телебачення і радіомовлення України 13.02.2006) в якому містяться наступні статті з наступною негативною неправдивою інформацією про позивача [PERSON]: В статті «[PERSON] - [PERSON]» (третя сторінка-а.с.18), в якій, зокрема, зазначено: «[PERSON], що балотується по Фастівському, Макарівському, Сквирському районах - 91-у виборчому округу, отримав від команди [PERSON] - [PERSON] більше як 50 мільйонів гривень на свою передвиборчу кампанію в 2012 і 2014 роках»; «Куди і як, на підкуп кого [PERSON] під час виборів 2012 року витратив 50 мільйонів гривень і витратить нові 50 мільйонів гривень у 2014 році. Ці гроші, понад 100 мільйонів гривень, [PERSON] дали агенти команди [PERSON] - [PERSON]»; «Завдяки цій виборчій системі, більшістю серед депутатів Верховної [PERSON] України ставали і знову можуть стати не захисники інтересів українського та російського народів, а захисники, агенти корисних інтересів олігархів [PERSON], [PERSON], [PERSON]...» Стаття «Моя хата з краю - я робити нічого не буду» (сторінка 4), в якій, зокрема, зазначено: «Потрібно розсекретити створену олігархами систему фальшивої багатопартійності. Ця фальшива багатопартійність дає можливість усім 8000 олігархам України, в тому числі і олігархам [PERSON], знову, потративши більше 50 мільйонів гривень на вибори, стати депутатом Верховної [PERSON] України». Стаття «[PERSON] у Фастові» (сторінка 4), в якій, зокрема, зазначено: «[PERSON] [PERSON], [PERSON] на верхньому рівні на Фастівщині призначено через злодійську систему виборів до Верховної [PERSON] України [PERSON]. Гібридний Верховний депутат України [PERSON], перестаньте брехати, тому що Ваша брехня нанесла страшну, величезну шкоду для народу України»; «Фактично цими фірмами керує до цього часу [PERSON]»; «Занепад України в цілому - з вини [PERSON] і його друзів - п'яти зернотрейдерів, що окупували ринок експертних продажів. Занепад сіл і міст та численні вбивства людей, які [PERSON] міг не допустити»; «Найбільш погану рису [PERSON] як постійна брехливість легко доводимо за допомогою його офіційних, ним підписаних документів, які він подав у 2012 році до ЦВК, що його річний прибуток складає всього 22 тисячі гривень. Тисячі громадян бачили, що виборча кампанія з підкупу виборців у 2012 році обійшлася [PERSON] більше яку 55 мільйонів гривень» Письмовий доказ, а саме газета «За правопорядок - справедливість» випуск 45/10 за жовтень 2014 року долучений до матеріалів справи (а.с.18). На думку позивача, вищевказана інформація, поширена невизначеному колу читачів у друкованому засобі масової інформації, стосується особисто [PERSON], є недостовірною та негативною, порушує йото особисті майнові права (честь, гідність, ділову репутацію), а тому підлягає спростуванню з відшкодуванням моральної шкоди з наступних причин. Абзацом 2 п. 15 ППВС № 1 від 27.02.2009 визначено, що опублікування інформації у пресі є її поширенням у розумінні ст. 277 ЦК України (абз. 2 п. 15 ППВС № 1 від 27.02.2009). Вищезазначена Інформація була поширена шляхом опублікування її в пресі, тобто, доведена до відома невизначеного кола читачів шляхом розповсюдження (безкоштовної роздачі) примірників випуску №45/10 за жовтень 2014 року друкованого засобу масової інформації - Газети «За правопорядок-справедливість». Вказане вище підтверджується, зокрема, примірником вказаного випуску, зазначенням на 4 сторінці вказаного випуску тиражу (накладу) видання -32 800шт., а також встановлено постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2014 у справі № 381/5009/14-а за позовом Кандидата у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі №91, висунутого партією «[PERSON] Порошенка» [PERSON] до Друкованого засобу масової інформації - Газети «За правопорядок - справедливість», треті особи: [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Білоцерківдрук» про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії (а.с.42-46). З урахуванням викладеного, суд вважає, що зазначена інформація стосується саме позивача з наступних підстав. У інформації [PERSON] прямо називає ім'я [PERSON], а також зазначає, що останній є депутатом Верховної [PERSON] України та кандидатом у народні депутати України по округу № 91. Судом встановлено, що дійсно, у момент поширення Інформації, [PERSON] був депутатом сьомого скликання Верховної [PERSON] України, відомості про що розміщені на офіційному сайті Верховної [PERSON] України, а також кандидатом у народні депутати України відомості про що розміщені на офіційному сайті ЦВК. Так, зокрема, постановою Центральної виборчої комісії від 27 вересня 2014 року № 1229 «Про реєстрацію кандидатів у народні депутати України, висунутих ПАРТІЄЮ «[PERSON] ПОРОШЕНКА», в одномандатних виборчих округах на позачергових виборах народних депутатів України 26 жовтня 2014 року» (Додаток №9) по одномандатному виборчому округу №91 зареєстровано кандидата у народні депутати України [PERSON]. Таким чином, інформація, яка була поширена [PERSON] у ДЗМІ стосується саме позивача- Сольвара [PERSON] цьому, даний факт є очевидним і широкому загалу людей. Під час судового розгляду, даний факт не заперечувався і самим відповідачем [PERSON] Суд, також дійшов висновку про належне обгрунтування недостовірності поширеної інформації враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України спростуванню підлягає саме недостовірна інформація. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до абз. 6 п. 15 ППВС № 1 від 27.02.2009, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як, вбачається з аналізу тексту приведених вище статей, у інформації стверджується про те, що позивач: 1.Є агентом [PERSON] - колишнього Президента України, дії якого загальновизнані протиправними та такими, що шкодять інтересам України, особи, щодо якої відкрите кримінальне провадження та яку оголошено в міжнародний розшук (про що міститься інформація на офіційному сайті МВС України. 2.Є агентом [PERSON] - Президента Російської Федерації - країни, яка з використанням збройної агресії окупувала частину території України та підтримує військову агресію на сході України (що визнано, зокрема, у ст. 2 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). 3.Отримав від команди Путіна-Януковича «більше як 50 мільйонів гривень» та/або «понад 100 мільйонів гривень» на свою передвиборчу компанію в 2012 і 2014 роках. Вказане висловлювання є твердженням про пряме порушення вимог ст. 45 Закону України «Про вибори народних депутатів України», згідно з якою виграти на підготовку і проведення виборів депутатів здійснюються виключно за рахунок коштів Державного бюджету України, виділених на підготовку та проведення виборів депутатів, та коштів виборчих фондів партій, кандидати у депутати від яких зареєстровані в загальнодержавному окрузі, кандидатів у депутати в одномандатних округах. 4.Одержані від команди Путіна-Януковича кошти витратив па підкуп, в т.ч. на підкуп виборців у 2012 році. Підкуп виборців є правопорушенням у розумінні Закону України «Про вибори народних депутатів України» (ч. 2 ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 61, 14 ст. 74), яке може бути встановлене лише судом. 5.На свою передвиборну кампанію у 2012 році витратив більше 50 мільйонів гривень, завдяки чому став народним депутатом України (що не відповідає фінансовим звітам виборчого фонду, тобто є порушенням вимог ст. 49 Закону України «Про вибори народних депутатів України»), 6.Незаконно обраний («призначений») народним депутатом України. 7.Фактично керує комерційними фірмами (які здійснюють торгівлю зерном). Вказане твердження є твердженням про порушення вимог закону про несумісність депутатського мандата з іншими видами діяльності, встановлених, зокрема, п.п. 4, 6 ч. 1 ст.3 Закону України «Про статус народного депутата України». 8.Винний у занепаді України в цілому. Допустив занепад сіл і міст та численні вбивства людей (які міг не допусти ти). 9.Вніс завідомо неправдиві відомості до декларації про доходи (що його річний прибуток складає всього 22 тисячі гривень). Вказане твердження є твердженням про вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених статтею 358 Кримінального кодексу («Підроблення офіційного документа») та статтею 212 Кримінального кодексу («Ухилення від сплати податків»). Отже, вказана вище, поширена щодо позивача [PERSON] інформація є негативною, оскільки в ній стверджується про вчинення ним злочинів і правопорушень, порушення принципів моралі, неетичну поведінку, а тому вказана інформація є недостовірною (виходячи з презумпції добропорядності). Відповідач [PERSON] не надав суду жодного документального доказу на спростування факту недостовірності опублікованої інформації. Тому, суд погоджується, що інформація є неправдивою з позицій презумпції невинуватості. Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Крім того, як було вказано вище, факт підкупу виборців може бути встановлений лише судом (п. 1 ч. 2 ст. 61 Закону України «Про вибори народних депутатів України»). Також, згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідач [PERSON] не надав суду жодного документального належного доказу на підтвердження своїх заперечень щодо позову, а тому, з урахуванням викладеного, інформація щодо позивача дійсно є неправдивою. Також слід зазначити, що, як це чітко вбачається з наведеного вище, у інформації [PERSON] оприлюднені висловлювання, які містять саме фактичні дані і про певні події та дії позивача [PERSON], отже в них викладені саме фактичні твердження, а не оціночні судження відповідача [PERSON] Щодо порушення, поширенням інформації, особистих немайнових прав [PERSON], то суд вважає, що поширення інформації, порушує особисті немайнові права, зокрема, право на повагу до честі та право на недоторканність ділової репутації, що завдає шкоди особистим немайновим благам позивача. Відповідно до ст. ст. 3, 21, 28, 68 Конституції України та ст. ст. 270, 297, 299 ЦК України, людина має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканними. При цьому, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків (абз. 2 п.4 ППВС № 1 від 27.02.2009). Отже, з урахуванням викладеного, саме поширення такої інформації, на думку суду, посягає на честь і ділову репутацію позивача. Щодо права на звернення до суду з позовом про захист честі і ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» № 2782-ХІІ від 16.11.1992 (з подальшими змінами), забороняється використання друкованих засобів масової інформації для завдання шкоди честі і гідності особи. Суд вважає, що ігноруючи вищенаведені норми, відповідачі використали друкований засіб масової інформації для поширення недостовірної інформації, яка направлена на протиправне порушення прав і свобод позивача [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, «кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням поширенням такої недостовірної інформації». Згідно з п.3 ППВС №1 від 27.02.2009, вибір способу захисту особистого майнового права, зокрема права на повагу до гідності га честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до одного із загальних способів захисту порушених особистих немайнових прав позивача відноситься відшкодування моральної шкоди. В якості спеціальних способів захисту немайнового права позивач обрав - спростування недостовірної інформації. Щодо належності відповідачів, суд вважає, що якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації. При цьому, у разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації (абз.3 п. 9 ППВС № 1 від 27.02.2009). Дослідивши матеріали справи, судом було встановлено, що відомостей про газету «За правопорядок - справедливість» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців не міститься. Випуск № 45/10 за жовтень 2014 року газети «За правопорядок - справедливість» не містить відомостей про те, що редакція вказаної газети має статус юридичної особи або є структурним підрозділом іншої юридичної особи. Засновником вказаного друкованого засобу масової інформації є Всеукраїнське громадське об'єднання комітет по захисту прав військовослужбовців та працівників МВС і СБ України За справедливість» (код ЄДРПОУ 33258061), що підтверджується інформацією про засновника у Державному реєстрі друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем (абз. 4 ст. 9 ППВС № 1 від 27.02.2009). При цьому, інформація була поширена у друкованому засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації та відповідальна за її недостовірність, а саме - на [PERSON]. Отже, відповідач [PERSON], як автор та джерело інформації, а також Всеукраїнське громадське об'єднання «Комітет по захисту прав військовослужбовців та працівників МВС і СБ України «За справедливість», як засновник друкованого засобу масової інформації, яке не має статусу юридичної особи та не є структурним підрозділом юридичної особи є належними відповідачами в даній справі. При цьому, суд погоджується з позицією позивача, і вважає, що в силу вимог п. 3 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби», а також роз'яснень п. 22 ППВС № 1 від 27.02.2009, оскільки інформація може бути розцінена, як дослівне відтворення повідомлень фізичної особи ([PERSON]О.), обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди має покладатися саме на відповідача -1, а обов'язок опублікувати спростування - на відповідача- 2. Щодо спростування недостовірної інформації, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ч. ч. 1,6 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї ... недостовірної інформації, має право на ... спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих ... засобах масової інформації, має право ... на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. При цьому, відповідно до ч. З ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» «...спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком «Спростування» на тому ж місці шпальти, де містилось повідомлення, яке спростовується...». Щодо моральної шкоди, завданої позивачу поширенням недостовірної негативної інформації, суд враховує наступне. Позивач є народним депутатом України, обраним до Верховної [PERSON] України у 2012 році. Представник позивача зазначає, що [PERSON], за час депутатства всіляко намагався докладати максимум зусиль до розвитку й поліпшення округу, допомагав вирішувати проблеми громад округу та окремих громадян. Постійно проводив зустрічі з виборцями, вносив законопроекти з найбільш болючих питань щодо захисту прав, свобод і законних інтересів людей. Проте, в цьому йому постійно заважали представники влади колишнього Президента України [PERSON] Як стверджував представник позивача в судовому засіданні, в силу займаної посади народного обранця та активної громадської позиції, позивач є особою публічною, добре знаною абсолютно всіма громадянами округу. Крім того, у момент поширення інформації позивач [PERSON] був кандидатом в народні депутати України по одномандатному виборчому округу №91, який включає Фастівський, Макарівський райони, а також частини Сквирського та Києво-Святошинського районів Київської області. Балотувався позивач від партії «[PERSON] Порошенка». Отже, враховуючи вищенаведені особливості статусу позивача [PERSON]М, поширення негативної інформації про вчинення ним злочинів, правопорушень, неетичну поведінку тощо, могло істотно підірвати позитивну соціальну оцінку позивача в очах виборців, суттєво зашкодити суспільній оцінці його ділових і професійних якостей, погіршити взаємовідносини з представниками партії, призвело до напруженості у відносинах із власною командою, загрожувало до цього очевидній перемозі на виборах. Тому, за клопотанням представника позивача, по справі було призначено судово-психологічну експертизу та отримано висновок № 636/15-32 від 19.05.2015 року (а.с.82-88). Згідно зазначеного висновку експертизи, поширення недостовірної інформації, призвело до глибоких і тривалих моральних страждань позивача [PERSON], втрати ним душевного спокою, істотної зміни звичного укладу життя, а також навіть призвело до погіршення стану його здоров'я. Отже, вищевикладена ситуація, на думку експерта, є психотравмувальною для позивача і експертом було визначено розмір грошової компенсації за моральні страждання, а саме - в розмірі 54 мінімальних заробітних плат (а.с.88). Відповідно до ст. 280 ЦК України, «якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню». Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, зокрема, полягає у: 1) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої; 2) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, заподіяна позивачу моральна школа полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього; приниженні честі позивача; приниженні ділової репутації позивача; порушенні стосунків з оточуючими людьми (колегами, виборцями, підлеглими, друзями, близькими); порушенні звичного способу життя. Згідно з абз. 2 ч. З ст. 23 УК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», «розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо). яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи характер, глибину і тривалість душевних страждань, а також заходи, яких позивачу довелося вжити для відновлення попереднього стану, враховуючи висновок експертизи, суд погоджується з визначеним позивачем розміром моральної шкоди, що підтверджується експертом, завдану позивачу внаслідок поширення інформації, в розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. Під час розгляду справи, представником позивача, було подано заяву про забезпечення позову та долучені відповідні документи. Суд, вважає, що подана заява підлягає до задоволення враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Outcome: approved