Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

До суду 17.11.2015 р. звернувся ПАТ «ПРИВАТБАНК» із позовом про стягнення 2497,18 доларів США, що складає 56436,27 грн. до [PERSON] Посилається на таке. Відповідно до договору ZPS0AK11010069 від 20.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13001,86 доларів на термін до 20.06.2012 року зі сплатою відсотків. Банк свої зобовязання за договором виконав, але відповідач станом на 22.10.2015 р. не виконує свої зобовязання внаслідок чого виникла заборгованість на суму 5395,76 доларів США, яка складається з наступного: 1713,50 доларів США заборгованість за кредитом; 566,59 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 1023,70 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 2091,97 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 р. з [PERSON] було стягнуто 2898,58 доларів США, різниця становить 2497,18 доларів США, саме її просить стягнути позивач В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, його інтереси представляв за довіреністю [PERSON], який позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно яких в липні 2009 року позивач реалізував заставлене майно автомобіль ВАЗ 21124, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] за ціною, нижче вартості предмета застави, хоча відповідачем був переданий позивачеві предмет застави автомобіль для реалізації в рахунок погашення всієї суми заборгованості, що склалася. Про недостатність суми, вирученої від продажу предмета застави для повного задоволення вимог заставодержателя відповідача повідомлено не було. Строк дії договору закінчився 20.06.2012 року, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року вже розглянуто справу з того ж самого предмету між тими ж сторонами та аналогічний позов вже був задоволений. Строк позовної давності позивачем пропущений, тому позов задоволенню не підлягає. Заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Судом встановлено, що 20.06.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір ZPS0AK11010069.Відповідно до цього договору ZPS0AK11010069 від 20.06.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 13001,86 доларів на термін до 20.06.2012 року зі сплатою відсотків. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). За положеннями\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Абзац 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК України передбачає, що у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В п. 3.4 укладеного сторонами по справі договоріZPS0AK11010069 від 20.06.2007 року зазначено, що нарахування відсотків здійснюється на фактичний залишок заборгованості. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше для повного погашення суми кредиту. Тому відповідач має сплачувати ПАТ КБ «ПриватБанк» проценти за користування несплаченою частиною кредиту, за період до дати фактичного повернення цієї частини кредиту. Позивач, звертаючись до суду із справжнім позовом, просив стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 2497,18 доларів США, не вказавши з чого складається ця заборгованість, лише пояснивши, що це різниця між нарахованою заборгованістю за кредитним договором станом на 22.10.2015 р. в сумі 5395,76 доларів США та заборгованістю стягнутою з відповідача за рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року в сумі 2898,58 доларів США. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 13.11.2012 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з [PERSON] за кредитним договором ZPS0AK11010069 від 20.06.2007 року заборгованість в сумі 23104,29 грн. з цього рішення вбачається, що в забезпечення виконання зобовязання укладений договір застави автомобіля [NUMBER]. Після реалізації предмету застави третіми особами на підставі довіреності в рахунок погашення заборгованості за договором покупцем предмету застави перераховано, а позивачем зараховано 6079,41 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою про розподіл коштів, проте заборгованість повністю погашена не була. Станом на 11.08.2011 року заборгованість за кредитом складає 2898,58 доларів США, а саме: 1713,50 доларів США заборгованість за кредитом; 334,17 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; 215,51 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом. Тобто, як вбачається з вищенаведеного рішення Апеляційного суду Запорізької області, ця сума простроченої заборгованості за тілом кредиту вже була предметом розгляду та рішення по ній прийнято, а саме: стягнуто з відповідача на користь позивача суму залишку за прострочене тіло кредиту в сумі 1713,50 доларів США. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем станом на 21.06.2012 р. залишок простроченої заборгованості складає 1713,50 доларів США; залишок заборгованості по процентам станом на 28.09.2012 р. становить 566,59 доларів США. Після цього періоду залишок простроченої заборгованості до 22.10.2015 р. не змінювався та залишився таким же. Різниця між стягнутими за рішенням Апелляційного суду Запорізької області та нарахованими станом на 22.10.2015 р. простроченими відсотками за користування кредитом становить 351,08 доларів США (566,59-215,51), різниця між пенею становить 1757,8 доларів США (2091,97-334,17). Заборгованість за простроченим тілом кредиту не змінилась, враховуючи, що вона була стягнута за рішенням суду, суд не може її стягувати ще раз. Але, суд вважає, що прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 351,08 доларів США та пеня в сумі 1757,8 доларів США стягненню з відповідача не підлягають, у звязку з пропуском строку позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1054 ЦК України\~та частини другої\~статті 1050 ЦК України\~у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Крім того, стягнення в іноземній валюті пені та штрафних санкцій, які є фінансовими санкціями за порушення умов договору, не передбачено чинним законодавством. Також, суд виходив із того, що стягнення неустойки пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Отже, суд приходить до висновку, що право вимоги банку до відповідача про стягнення заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 351,08 доларів США та пені в сумі 1757,8 доларів США виникло з 28.09.2012 року, саме з цього часу повинний розраховуватись строк позовної давності для звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 351,08 доларів США та пені в сумі 1757,8 доларів США. Згідно зі ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. ст.\~266,\~267 ЦК України\~\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається, позивач звернувся до суду із позовом 17.11.2015 року, пропустивши при цьому трирічний строк звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по процентам, пені. Позовні вимоги про стягнення комісії в сумі 1023,70 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки стягнення цієї комісії не передбачено вимогами кредитного договору ZPS0AK11010069 від 20.06.2007 року. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач, зокрема, посилалася на те, що позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed