Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка зазначає, що перебувала шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачем не склалося. Відповідач ображає та принижує її та дітей, застосовує моральне насильство, влаштовує скандали та сварки. Діти перебувають на моєму утриманні, матеріальної допомоги на утримання синів відповідач не надає. Всі питання щодо утримання, навчання та виховання дітей вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі - 5000грн. на кожну дитину окремо, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня набрання рішенням законної сили і до досягнення кожною дитиною повноліття, з проведенням індексації відповідно до закону. Відповідачем [PERSON] на позов про стягнення аліментів подано відзив. В якому зазначає, що частково визнає позовні вимоги. Від шлюбу з позивачем дійсно має двоє неповнолітніх синів. Однак щодо розміру аліментів просить стягувати з нього на утримання дітей аліменти в розмірі 3 000,00грн щомісячно, по 1 500,00грн на кожну дитину, оскільки не має постійної роботи. Він не ухиляється від своїх батьківських обов`язків та допомагає утримувати дітей, тому крім аліментів буде нести і додаткові витрати на утримання дітей для їхнього фізичного та духовного зростання тощо. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву про слухання справи за її відсутності, просила задовольнити вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 3 000,00 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК Украни визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на 12.07.2021 року прожитковий мінімум для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 2 395,00грн. Судом встановлено, що відповідач має двоє неповнолітніх дітей, працездатний, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини, інших утриманців не має. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. З урахуванням інтересів неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд, враховуючи рекомендований розмір аліментів, який становить на одну дитину розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 08.05.2020 року і до досягнення дітьми повноліття, а саме до [INFO] та [INFO] відповідно, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, суд зауважує, що розмір аліментів на якому наполягала позивач є необґрунтовано завищеним, виходячи з вимог розумності та справедливості позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що відповідач не надає фінансової допомоги на утримання дітей, що відповідач застосовував моральне, психологічне та фізичне насильство як до позивача так і до дітей, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження даних обставин. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Outcome: partial