Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернувся прокурор Снятинського району в інтересах держави в особі Снятинського дитячого будинку- інтернату ІІ профілю з позовом до [PERSON] про стягнення недостачі товарно-матеріальних цінностей. В позові вказано, що відповідачка отримала від позивача товарно-матеріальні цінності під час виконання її трудових обов`язків, однак їх розтратила. Оскільки відповідачка уклала з позивачем договір про повну матеріальну відповідальність тому позивач просить стягнути з неї вартість товарних цінностей, які були передані позивачці на зберігання і, які не виявлено під час їх ревізії. Представник заявника підтримав позов з підстав, вказаних в позовній заяві. Представники позивача підтримали позов з підстав, вказаних в позовній заяві. Відповідачка повторно не з`явилась в судове засідання. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 291 від 15/09/2008 р. відповідачку прийнято на роботу у позивача на посаду старшої медичної сестри. 15/09/2008 р. відповідачка та позивач уклали договір про повну матеріальну відповідальність. 23/10/2013 р. позивач прийняв наказ № 189 про проведення інвентаризації. Відповідно до інвентаризаційного опису на 05/11/2013 р. та на підставі накладних, які надані позивачем та досліджені в судовому засіданні, встановлено відсутність матеріальних цінностей, які були передані позивачем відповідачці в сумі 1651,85 гривень. Відповідно до 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками від 29 грудня 1992 року № 14 роз`яснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. В ст. 135-1 КЗпП України вказано, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. Відповідно до п. 1 вказаного переліку договори про повну матеріальну відповідальність можуть укладатись з старшими медичними сестрами закладів охорони здоров`я. Таким чином судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю товарних цінностей, переданих відповідачці на зберігання, відповідачка несе повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачка не надала суду доказів, пояснень чи розрахунків, які б спростовували позов. Позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до зазначеного та на підставі ст. ст. 10, 60 ЦПК України, ст. 135-1 КЗпП України суд, -

Outcome: approved