Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернувся виконуючий обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] та просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 33 179 гривень 91 копійку. Позов обґрунтований тими обставинами, що внаслідок дій відповідачів, повязаних із незаконним звільненням [PERSON] з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, позивач поніс збитки в розмірі 33 179 гривень 91 копійки. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, про що надав письмову заяву (а.с. 59-60). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно на судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, зважаючи на наступне. В судовому засіданні встановлено, що наказом начальника управління ветеринарної медицини в Миронівському районі Київської області від 15 січня 2015 року № 3 відповідача [PERSON] було призначено виконуючим обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини з 16 січня 2015 року (а.с. 14). Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року (ЄУН 371/815/15-ц) встановлено, що виконуючий обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] своїм наказом від 06 квітня 2015 року № 69 звільнив [PERSON] з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини (а. с. 24-29). Цим же рішенням, Миронівський районний суд Київської області визнав наказ виконуючого обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] від 06 квітня 2015 року № 69 про звільнення [PERSON] з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини незаконним та поновив його на цій посаді, при цьому стягнувши з Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 22509 гривень 10 копійок, судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок та 2500 гривень судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили 27 листопада 2015 року. Зазначеним рішенням встановлено факт незаконного звільнення виконуючим обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON] завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини[PERSON]. Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до відомості Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини про заробітну плату поновленого на роботі [PERSON], йому в грудні 2015 року нараховано 22509 гривень 10 копійок, з яких без урахування податків, зборів та обовязкових платежів виплачено 16796 гривень 30 копійок (а.с. 32). В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, згідно рішення суду. Платіжним дорученням від 05 вересня 2016 року за № 288 Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини виплатила [PERSON] згідно вищезазначеного рішення суду 2500 гривень понесених ним судових витрат (а.с. 33). Платіжним дорученням від 04 серпня 2016 року за № 253 Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини виплатила [PERSON] згідно вищезазначеного рішення суду 243 гривні 60 копійок сплаченого ним судового збору (а.с. 35). Платіжним дорученням від 28 грудня 2015 року за № 41 Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини сплатила до податкових органів Київської області за компенсацію заробітної плати [PERSON] за 2015 рік в розмірі 8170 гривень 81 копійку (а.с. 34). Таким чином судом встановлено, що внаслідок протиправних винних дій [PERSON], який використовуючи своє службове становище, будучи виконуючим обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини 06 квітня 2015 року незаконно звільнив [PERSON] з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, чим спричинив Миронівській районній державній лікарні ветеринарної медицини шкоду в загальному розмірі 33 423 гривні 51 копійку (22509,10+2500+8170,81+243,60=33423,51). Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України встановлено, що службова особа винна в незаконному звільненні працівника несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Зважаючи на вказані норми законодавства, [PERSON] несе повну матеріальну відповідальність перед Миронівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини за незаконне звільнення [PERSON], яке сталося у звязку із виконанням відповідачем обовязків начальника цієї лікарні. Оскільки позивач має право на відшкодування йому відповідачем шкоди в розмірі 33 423 гривні 51 копійку, але звернувся до суду з позовом про стягнення цієї шкоди лише у розмірі 33 179 гривень 91 копійки (тобто меншому розмірі), то суд, з огляду на принцип диспозитивності, передбачений ст. 11 ЦПК України, вважає, що позов підлягає задоволенню саме в заявленому розмірі. Таким чином, позов в частині стягнення з [PERSON] на користь Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини шкоди, завданої його неправомірними діями, в розмірі 33179 гривень 91 копійки є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Позов в частині стягнення з [PERSON] солідарно з [PERSON] на користь Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини шкоди, завданої позивачу неправомірними діями задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Статтею 134 КЗпП України передбачено відповідальність службової особи винної в незаконному звільненні працівника, перед підприємством, установою, організацією в якій вона працює (працювала). Пленум Верховного Суду України в п. 3 постанови від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» звернув увагу судів, що суд у кожному випадку зобовязаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, зясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обовязки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина. За шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обовязків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. Аналізуючи норми ст. ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. ст. 134, 237 КЗпП України суд приходить до висновку, що ними встановлено відповідальність працівників перед підприємством, установою чи організацією, у якій він працює (працював) за шкоду, заподіяну цьому підприємству, установі чи організації винними протиправними діями, які сталися під час виконання ним своїх трудових обовязків перед цим підприємством, установою, організацією. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать, що [PERSON] був працівником Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які вказують, що [PERSON], як начальник управління ветеринарної медицини в Миронівському районі Київської області мав повноваження на звільненні завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, чи якимось чином впливати на цей процес. Положення про управління ветеринарної медицини в Миронівському районі, затверджене наказом Державної ветеринарної та фітосанітарної служби України від 10 липня 2012 року № 222, яке одночасно є посадовою інструкцією начальника цього управління, не передбачає його повноважень на прийняття рішень про звільнення (притягненні до дисциплінарної відповідальності) завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, чи інших рядових працівників (а.с. 80-86). Відповідно до виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Миронівська районна державна лікарня ветеринарної медицини є окремою юридичною особою (а.с. 94). Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом. Трудовий договір свідка [PERSON] з Миронівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини був розірваний виконуючим обовязки начальника цієї лікарні [PERSON] за ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ч. 5 ст. 65 Господарського кодексу України керівник підприємства формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. За ст. 40 КЗпП України лише власник або уповноваженим ним органом може розірвати трудову угоду з працівником. [PERSON] не був власником Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини або особою, до повноважень якої входило право на звільнення завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, чи інших рядових працівників цієї лікарні, а тому суд не може погодитись із доводами представника позивача про те, що він повинен нести солідарну відповідальність перед Миронівською районною державною лікарнею ветеринарної медицини за видачу виконуючим обовязки начальника цієї лікарні [PERSON] незаконного наказу про звільнення [PERSON] з роботи в лікарні. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року (ЄУН 371/815/15-ц) встановлено факт незаконності видачі наказу про звільнення [PERSON] з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини, який виданий виконуючим обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON]. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав той факт, що саме до його повноважень входило звільнення з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини. Суд відхиляє доводи сторони позивача та відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] звільнено з посади завідувача лікарні-лікаря по хворобам молодняка та неплідності Карапишівської державної дільничної лікарні ветеринарної медицини під тиском [PERSON], який в той час займав посаду начальника управління ветеринарної медицини в Миронівському районі Київської області, оскільки в матеріалах справи відсутні докази цього. До матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів, які безапеляційно свідчать, що [PERSON] вчиняв тиск на [PERSON] під час видачі останнім наказу про звільнення [PERSON]. Статтею 60 Конституції України передбачено, що ніхто не зобовязаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. За віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність. В рішеннях Миронівського районного суду Київської області від 24 червня 2015 року (а.с. 16-20) та від 16 листопада 2015 року (а.с. 24-29) не встановлено факту здійснення начальником управління ветеринарної медицини в Миронівському районі Київської області [PERSON] тиску на виконуючим обовязки начальника Миронівської районної державної лікарні ветеринарної медицини [PERSON], з метою змушування його до звільнення [PERSON] (в них лише зафіксовано думку представника позивача). [PERSON] не був учасником в розгляді цих справ (не був ні стороною, ні третьою особою). Таким чином, суд вважає, що відповідальність за заподіяння Миронівській районній державній лікарні ветеринарної медицини шкоди в розмірі 33 179 гривень 91 копійки, що сталася внаслідок прийняття виконуючим обовязки начальника цієї лікарні [PERSON] незаконного наказу про звільнення [PERSON] повинен нести [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. При зверненні до суду позивач поніс наступні судові витрати: сплатив судовий збір в сумі 1378 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 311 від 26 вересня 2016 року, оплатив правові послуги адвоката [PERSON] в розмір 3000 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 348 від 26 жовтня 2016 року. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 21, 40, 134, 237 КЗпП України, ст. 65 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 16, 1191 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial