Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] , росила суд зобов`язати ТОВ ТД «Одеський Коровай» або його правонаступника внести запис до трудової книжки про звільнення за власним бажанням [PERSON] , обґрунтовуючи свою вимогу таким. [PERSON] працювала у ТОВ ТД « Одеський Коровай» з червня 2012 року на посаді торгового представника із «vip-покупцями» відділу продажу з серпня 2012 року, а у квітні 2013 року була переведена на посаду комерційного директору на посаду торгового представника по «vip- покупцям». З травня 2014 року позивач перебувала у декретній відпустці. Як їй стало відомо, коли позивач вийшла із декретної відпустки, 11 серпня 2019 року відповідач припинив свою діяльність, керівництво відсутнє, відповідний запис про звільнення у трудовій книжці ставити нікому, тому позивач не може довести юридичний факт свого звільнення з товариства та в подальшому влаштуватися на роботу. На теперішній час через відсутність запису про звільнення позивач не має можливості отримувати соціальну допомогу на дитину, яка є інвалідом. В судовому засіданні позивач та її представник наполягали на задоволенні позову, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явивсь, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не надав. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ТОВ ТД «Одеський Коровай» з червня 2012 року на посаді торгового представника із «vip-покупцями» відділу продажу з серпня 2012 року, а у квітні 2013 року була переведена на посаду комерційного директору на посаду торгового представника по «vip- покупцям» згідно наданої копії трудової книжки [NUMBER] . З травня 2014 року позивач перебувала у декретній відпустці згідно довідки ПАО «Одеський Коровай» № 12 від 26 квітня 2019 року. Як їй стало відомо, коли позивач вийшла із декретної відпустки, 11 серпня 2019 року відповідач припинив свою діяльність, керівництво відсутнє, після видачі працівником відповідача позивачу трудової книжки з`ясувалося, що відповідний запис про звільнення у трудовій книжці відсутній, проставити нікому, тому позивач не може довести юридичний факт свого звільнення з товариства та в подальшому влаштуватися на роботу. На теперішній час через відсутність запису про звільнення позивач не має можливості отримувати соціальну допомогу на дитину, яка є інвалідом. Згідно ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2- рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України - право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Згідно ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов`язкову працю. У відповідності до ст. 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників. Згідно положень ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 3 ст. 24 КЗпП України зокрема передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відносно Товариство з обмеженою відповідальністю ТД «Одеський Коровай» відомості про припинення юридичної особи - відсутні. Проте, як вбачається з листа Головного управління державної праці в Одеській області від 08 жовтня 2010 року № 15-я-1507/0313-9058 при виході фахівцями Головного управління за вказаною адресою дані ТД « Одеський Коровай» - відсутні. На теперішній час за зазначеною адресою здійснює діяльність ТОВ «Черкасхліб ЛТД» ( ЄДРПОУ 41742207). У відповідності до п. 4 ч. 1ст. 36 КЗпП України підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, до трудової книжки заносяться зокрема відомості по роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом міністрів України. Так. на підставі п. 3-4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. За п.п. 4.1 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крімвипадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На теперішній час достеменних доказів щодо припинення господарської діяльності ТОВ ТД «Одеський Коровай» немає. Позивач фактично не працює, але у трудовій книжці належного запису про звільнення не існує. Тому, на підставі ст. 38 КЗпП України, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved