Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Кіровограда 11.10.2016 року [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Кіровоградський електрометалургійний завод» про стягнення коштів в розмірі 22 000 грн. та судових витрат в розмірі 551 грн.20 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і пояснив, що між сторонами був укладений договір № 6 купівлі-продажу від 20.06.2016 року та за актом приймання-передачі від 20.06.2016 року ТОВ «Кіровоградський електрометалургійний завод» передало позивачу у власність будівельні матеріали, що в сукупності становлять об'єкт караульного приміщення - одноповерхова будівля, прямокутної форми, (розміром 12,6 м х 6,6 м, висотою 3,3 м, площа забудови 83,2 кв м, 1991 р.б.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за які ним були сплачені грошові кошти в сумі 22 000 грн. (двадцять дві тисячі грн. 00 коп.) Позивач в позовній заяві зазначив ,що невідомі особи почали розборку об'єкта караульного приміщення по [ADDRESS], однак доводів цих обставин не привів. Крім того в позовній заяві позивач зазначив що він прийняв за договором купівлі продажу будматеріали у виді споруди. Відповідач в особі директора Качур Г.М. ТОВ «Кіровоградський електрометалургійний завод» до суду не з'явився про час розгляду справи належно повідомлявся , просив розглядати справу за його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи суд находить позов який задоволенню не підлягає. Встановлено, що між сторонами був укладений договір № 6 купівлі-продажу від 20.06.2016 року та за актом приймання-передачі від 20.06.2016 року ТОВ «Кіровоградський електрометалургійний завод» передало позивачу у власність будівельні матеріали, що в сукупності становлять об'єкт караульного приміщення - одноповерхова будівля, прямокутної форми, (розміром 12,6 м х 6,6 м, висотою 3,3 м, площа забудови 83,2 кв м, 1991 р.б.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за які ним були сплачені грошові кошти в сумі 22 000 грн. (двадцять дві тисячі грн. 00 коп.) Відповідно до акту приймання передачі будівельні матеріали 20.06.2016 року продавцем передані [PERSON] (а.п. 6 ) Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-88цс13. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що воля сторін на момент укладання договору № 6 купівлі-продажу від 20.06.2016 року була направлена саме на придбання позивачем будматеріалів. На теперішній час даний договір не визнано недійсним. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що позивач добровільно передав грошові кошти для придбання будматеріалів на користь відповідача, саме на це було направлено його дійсне і вільне волевиявлення. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Позивач стверджує, що розрахунок відбувся, але відповідач не надав можливості забрати його майно, що підтвердження в суді не знайшло. Наведене дає суду підстави вважати, що між сторонами виникли договірні правовідносини, на підставі яких відповідач отримав відповідно до договору і відповідно до домовленості зазначену суму коштів. Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової відповідно до ст.1212 ЦК України підставою має місце за наявності таких умов: Набуття або збереження майна означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. Обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). Але у вказаному випадку правочин, на підставі якого передавалася річ, не був визнаний недійсним і строк дії договору не закінчився , на підставі якого особа користувалася майном, тощо. Підставою виникнення зобов'язання із безпідставного збагачення можуть бути як дії набувача майна або потерпілого, так і події. При цьому поведінка набувача майна може бути як правомірною (коли він набуває майно внаслідок помилки, без умислу зі своєї сторони), так і неправомірною (коли набувач майна свідомо подає підроблені документи для отримання пільги або здійснює якісь інші неправомірні діяння з метою отримання безпідставного збагачення). Позивач не довів в судовому засіданні неправомірність дій відповідача щодо майна яке він у нього придбав. Отже, в цілому можна зробити висновок, що положення коментованої статті можуть застосовуватися до відносин, передбачених у частині третій, субсидіарно, якщо на підставі положень спеціальних норм потерпіла особа не в змозі захистити якесь із своїх порушених прав, але у вказаному випадку такого не встановлено. Відповідно до позиції викладеної у постанові ВСУ 6-122 цс 14, згідно змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами укладений договір купівлі продажу будматеріалів, який позивач не оспорює. А просе лише повернути кошти сплачені за ці будматеріали. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Таким чином договірні відносини між сторонами мали місце, що не заперечує представник позивача, про їх наявність. Збереження майна яке перейшло у власність позивача відповідач на себе не брав, відповідно за збереження свого майна повинен нести відповідальність сам позивач, що він не зробив. Доказів того ,що невідомі особи розбирали його будматеріали в суді позивачем не доведено, звернень до поліції не було, позову до суду про усунення перешкод в користуванні власністю ним не подавалося. Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовив судові витрати суд покладає на відповідача по фактичним затратам. На підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640, ст.ст. 657,1212, 1213 ЦК України, ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ,

Outcome: dismissed