Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з первісним позовом до [PERSON] районної адміністрації та Одеської міської ради. Після відкриття провадження по справі, позивач надала до суду уточнену позовну заяву, в якій виключила з числа відповідачів [PERSON] районну адміністрацію і Одеську міську раду та зазначила відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Одеська товарна біржа, Сьома Одеська держнотконтора. В своїх позовних вимогах до зазначених відповідачів, позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу дійсним та встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 29 грудня 1995 року на Одеській Товарній біржі її батько - [PERSON], [INFO], за Договором купівлі-продажу нерухомого майна № 12090 придбав у [PERSON], [PERSON], діючої від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], квартиру [ADDRESS]. Договір був укладений відповідно до діючого на той час законодавства та нотаріально не посвідчувався. Біржове оформлення сторонами було вибране, оскільки така форма оформлення відповідала діючому на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. На думку позивачки, її батько та відповідачі, в повному обсязі виконали умови укладеної між ними угоди, претензій ні від однієї зі сторін не було, а тому, позивач вважає, що угода між ними відбулася в дійсності. 31 березня 2014 року батько позивачки помер, відповідно до свідоцтва про смерть, серії І-ЖД № 375094, виданого ВДРАЦС у м. Одеса, реєстраційної служби Одеського МУЮ, 01 квітня 2014 року, вказано ПІБ - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Проте, згідно Свідоцтва про смерть, серії І-ЖД № 375094, та в паспорті батька він був зазначений, як [PERSON]. Це пояснюється тим, що при перекладі з російської мови було зроблено помилку у написанні прізвища. У неї ж прізвище в паспорті, після його перекладу з російської мови було вказано, як [PERSON]. Таким чином, прізвище покійного батька при перекладі з російської мови на українську в вищевказаних документах було зазначено [PERSON], а її [PERSON]. У звязку з чим, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки в паспорті та свідоцтві про смерть, серії І-ЖД № 375094, батька, було допущено технічну помилку в написанні прізвища батька. З питання прийняття спадщини, позивач звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та після відкриття спадкової справи, їй було повідомлено про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину і рекомендовано звернутися до суду, оскільки правовстановлюючий документ на зазначену квартиру [ADDRESS], не відповідає вимогам чинного законодавства. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу був зареєстрований на біржі, а не нотаріально посвідчений, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір від 29 грудня 1995 року № 12090, купівлі-продажу квартири № 37, по вул. Академіка Філатова, 32, в місті Одеса, укладений на Одеській Товарній Біржі між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], діючою від себе особисто та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON]. Також, позивачка просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що вона, [PERSON]егівна, є рідною донькою [PERSON], який помер 31.03.2014 року. Позивач в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та справу розглянути за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи та надані до справи докази, суд прийшов до наступного. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового, або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 31 березня 2014 року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії 1-ЖД № 375094, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON], реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції - 31.03.2014 року, актовий запис № 3541 від 01.04.2014 року. (а.с. 10) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.1995 року, зареєстрованого Одеською товарною біржею у Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю, реєстраційний № 12090. Квартира загальною площею 36,5 кв.м.. (а.с. 11-13) Згідно даних, наданих КП БТІ ОМР, в матеріалах інвентаризаційної справи і записів реєстраційної книги 160 пр., р. №130, стр. 100, станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.12.1995 року, зареєстрованого Одеською товарною біржею у Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю. (а.с.112) Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори \~з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлого батька на вищевказане майно, \~але у видачі свідоцтва про право на спадщину, на квартиру [ADDRESS], що значиться за спадкодавцем, їй було відмовлено, у зв`язку тим, що видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає ще і витяг з реєстру прав власності.(а.с. 29-30) Проте, позивач, позбавлена можливості прийняти спадщину, оскільки нотаріус зазначив, що угода купівлі-продажу спадкового майна була оформлена з порушенням вимог закону,\~ в частині її нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі, вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди, дня. Угода вважається укладеною, з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з ч.ч. 2, 4\~ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Проте, [PERSON] юстиції України за № 17-2-44 від 10.04.1998 р. було надано роз'яснення, відповідно до якого, угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених та підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції 2004 року встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1995 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України, в редакції 1963 року. Згідно ст. 224\~ ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність\~ покупцю, а покупець зобовязується\~ прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Статтею 227 ЦК України, в редакції 1963 року, зазначено, що нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обовязковою. За ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди, або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Відповідно до п. 13 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді таких справ, суди повинні з'ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення. При аналізі спірного договору та наявних у справі доказів, судом встановлено, що [PERSON] виконав умови угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS], передав відповідачам оплату за майно, вселився у спірну квартиру, утримував майно. А відповідачі, в свою чергу, отримали грошові кошти за продаж квартири, відповідно до договору та виселилися з неї. (а.с. 11-12) Оскільки, згода щодо істотних умов договору між його сторонами була досягнута, суд вважає, що відповідно до\~ ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України, в редакції 1963 року, угода купівлі-продажу спірного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], зареєстрована на товарній біржі, може бути\~ визнана судом дійсною. Що стосується вимоги позивача про встановлення факту, що вона є рідною донькою [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 256 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 05 липня 1965 року, актовий запис за № 1602, батьками записані: в графі «батько» російською мовою\~ - «Младинский Олег Михайлович», «мати» - «Младинская Валентина Андреевна». (а.с. 162) Проте, в паспорті громадянина України прізвище позивачки було вказано, при перекладі з російської мови на українську: «Младинська» (а.с.6), а прізвище батька, в його паспорті, при перекладі з російської мови на українську, було вказано, як «Младінський». В Свідоцтві про смерть, серії 1-ЖД № 375094, виданому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON], реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 3541 від 01.04.2014 року, також прізвище батька вказано, як «Младінський». Отже, прізвище померлого батька позивачки відрізняється від прізвища позивачки. На підставі викладеного, суд вважає, що зазначення різних прізвищ батька заявниці: у свідоцтві про смерть «Младінський», та у паспорті [PERSON], в якому батько зазначений, як «Младинський», повязано із невірним перекладом документів з російської мови. Таким чином, суд приходить до висновку щодо необхідності встановлення факту родинних відносин, а саме,\~ що заявник [PERSON] є рідною донькою [PERSON], який помер 31.03.2014 року. Зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved