Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги, вихідної допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди, треті особи Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, ТОВ «Краснолиманське». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що маючи багаторічний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості України, розірвавши з власної ініціативи трудовий договір з відповідачем у зв'язку з виходом на пенсію вперше, позивач після закінчення тривалого проміжку часу досі не отримав одноразову допомогу та інші суми, що належать йому при звільнені з підприємства, тому був змушений звернутися з цим позовом до суду. Так, згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 1 ст. 48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, є трудова книжка. Відповідно до відомостей, які є у наданій суду копії трудової книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 07.04.1982, позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 02.01.1986 - зараховано на навчання до СПТУ №94 м. Димитрова до групи за професією гірник очисного вибою; 29.04.1986 - відраховано з вищезазначеного навчального закладу за закінченням терміну навчання; 06.05.1986 прийнято до шахти ім.. [PERSON] гірником очисного вибою підземним 5 розряду; 12.08.1991 звільнено за ст. 38 КЗпП УРСР, за власним бажанням; 28.08.1991 прийнято до шахти «Красноармійська-Західна № 1» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем ??у шахті; 15.11.1994 звільнено за ст. 40 п. 4 КЗпП України за пропуск без поважної причини; 25.03.2002 прийнято до шахти «Родинська» виробничого об'єднання «Красноармійськвугілля» гірником очисного вибою підземним 5 розряду; 11.10.2003 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 25.10.2003 прийнято до ВАТ «Укрвуглебуд» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті на ділянку № 1; 20.11.2005 звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 07.12.2005 прийнято до ДП «ВК «Краснолиманська» гірником очисного вибою 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 08.02.2006 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 13.02.2006 прийнято до ТОВ «Краснолиманське» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. Далі, згідно з відомостями, які відображено у трудовій книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 27.11.2014, позивач ще має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 27.11.2014 його було прийнято відповідачем гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті; 06.07.2017 позивача було звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію. Крім того, Позивач, починаючи з 01.03.2017 по день звільнення тривалий час знаходився на лікарняних, що підтверджується наданими суду копіями наступних документів: листком непрацездатності серії АГУ № 329464 за період з 01.03.2017 по 29.03.2017 включно; листком непрацездатності серії АГУ № 329794 за період з 30.03.2017 по 07.05.2017 включно; листком непрацездатності серії АГУ № 329214 за період з 08.05.2017 по 06.06.2017 включно; листком непрацездатності серії АГУ № 328547 за період з 07.06.2017 по 06.07.2017 включно. Крім цього, протягом 2016 року позивач тричі перебував на лікарняних. Листків про непрацездатність за зазначений спірний період позивач не має, тому що вони були здані позивачем співробітникам відповідача, але, згідно з виданою відповідачем довідки про нараховані суми за листками непрацездатності протягом 2016-2017 р.р., відповідач визнає факт перебування позивача на лікарняних у період: з 14.04.2016 по 25.04.2016; з 23.09.2016 по 28.09.2016; з 22.12.2016 по 30.12.2016. Згідно до пунктів 2 та 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ №1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин. Крім того, згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 5 п. 4 зазначеного Закону роботодавець (відповідач) несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом. Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а роботодавець (відповідач) надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати у розмірі 70% середньої заробітної плати. Оскільки позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у 2016 та 2017 р.р. було виплачено тільки у розмірі 70% середньої заробітної плати, то згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа (позивач) має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку. Розрахунок заборгованості по виплатах за лікарняні наступний: Відомості про нарахування заробітної плати, бралися з «Індивідуальних відомостей про застраховану особу», тобто розрахунок наступний: по лікарняному з 14.04.2016 по 25.04.2016, за яким для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, а саме: 1.Березень 2016 р.20941,31 грн; 2.Лютий 2016 року14826,17 грн; 3.Січень 2016 року24110,15 грн; 4.Грудень 2015 року23426,00 грн; 5.Листопад 2015 року19608,64 грн; 6.Жовтень 2015 року16217,23 грн; 7.Вересень 2015 року20416,24 грн; 8.Серпень 2015 року20706,00 грн; 9.Липень 2015 року18417,85 грн; 10.Червень 2015 року17178,93 грн; 11.Травень 2015 року12217,71 грн; 12.Квітень 2015 року16664,15 грн. Загальна сума якої склала 224730,38 грн. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 18727,53 грн/міс. Виходячи з представленої відповідачем довідки про середню заробітну плату перед звільненням позивача, було встановлено, що його робочі виходи у середньому в місяць становили 20 робочих днів. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 18727,53 грн: 20 дн. = 936,38 грн/дн. У результаті цього позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 12 днів на суму 11236,52 грн = 12 дн. х 936,38 грн, тобто відповідач виплативши спочатку 3694,20 грн, а потім ще 1477,68 грн, усього 5171,88 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 6064,64 грн. По лікарняному з 23.09.2016 по 28.09.2016, за яким для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, а саме: 1. Серпень 2016 року15389,31 грн; 2. Липень 2016 року16251,33 грн; 3. Червень 2016 року22174, 48 грн; 4. Травень 2016 року18392,00 грн; (далі відомості за квітень 2016 р. не враховувалися, тому що позивач був на вищезазначеному лікарняному); 5. Березень 2016 року20941,31 грн; 6. Лютий 2016 року 14826,17 грн; 7. Січень 2016 року24110,15 грн; 8. Грудень 2015 року23426,00 грн; 9. Листопад 2015 року19608,64 грн; 10. Жовтень 2015 року16217,23 грн; 11. Вересень 2015 року20416,24 грн; 12. Серпень 2015 року20706,00 грн. Загальна сума якої склала 232458,86 грн. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 19371,57 грн/міс. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 19371,57 грн: 20 дн. = 968,58 грн грн/дн. В результаті цього позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 6 днів на суму 5811,47 грн = 6 дн. х 968,548 грн., тобто Відповідач виплативши спочатку 1880,58 грн, а потім ще 752,28 грн, усього 2632,86 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 3178,61 грн По лікарняному з 22.12.2016 по 30.12.2016, за яким для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, а саме: 1. Листопад 2016 року 12750,48 грн; 2. Жовтень 2016 року14595,98 грн; (відомості за вересень 2016 р. не враховувалися, тому що Позивач був на вищезазначеному лікарняному) 3. Серпень 2016 року15389,31 грн; 4. Липень 2016 року16251,33; 5. Червень 2016 року22174,48 грн; 6. Травень 2016 року18392,00 грн; (відомості за квітень 2016 р. не враховувалися, тому що позивач був на вищезазначеному лікарняному); 7. Березень 2016 року20941,31 грн; 8. Лютий 2016 року14826,17 грн; 9. Січень 2016 року24110,15 грн; 10. Грудень 2015 року23426,00 грн; 11. Листопад 2016 року19608,64 грн; 12. Жовтень 2016 року16217,23 грн; Загальна сума якої склала 218683,08 грн. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 18223,59 грн/міс. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 18223,59 грн : 20 дн. = 911,18 грн/дн. В результаті цього позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 9 днів на суму 8200,62 грн = 9 дн. х 911, 18 грн. Тобто Відповідач виплативши спочатку 2622,06 грн, а потім ще 1048,86 грн, усього 3670,92 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 4529,70 грн. По лікарняному з 01.03.2017 по 29.03.2017, за яким для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців, а саме: 1.Лютий 2017 року13214,60 грн; 2.Січень 2017 року14921,76 грн (відомості за грудень 2016 р. не враховувалися, тому що позивач був на вищезазначеному лікарняному); 3.Листопад 2016 року12750,48 грн; 4.Жовтень 2016 року14595,98 грн (відомості за вересень 2016 р. не враховувалися, тому що Позивач був на вищезазначеному лікарняному); 5.Серпень 2016 року15389,31 грн; 6.Липень 2016 року16251,33 грн; 7.Червень 2016 року22174,48 грн; 8.Травень 2016 року18392,00 грн (відомості за квітень 2016 р. не враховувалися, тому що позивач був на вищезазначеному лікарняному); 9.Березень 2016 року20941,31 грн; 10.Лютий 2016 року14826,17 грн; 11.Січень 2016 року24110,15 грн; 12.Грудень 2015 року23426,00 грн. Загальна сума якої склала 210993,57 грн. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 17582,8 грн/міс. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 17582,8 грн : 20 дн. = 879,14 грн/дн. В результаті цього Позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за зазначений лікарняний у 9 днів на суму 7912,26 грн = 9 дн.Х879,14 грн. Тобто Відповідач виплативши спочатку 7504,04 грн, а потім ще 3001,50 грн, усього 10505,54 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 2593,28 грн. Що стосується лікарняного з 30.03.2017 по 29.03.2017, то розрахунок середньоденної заробітної плати такий самий як і по лікарняному з 01.03.2017 по 29.03.2017. В результаті цього позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за час тимчасової непрацездатності в 39 днів на суму 34286,46 грн = 39 дн. х 879,14 грн. Тобто Відповідач виплативши 14128,14 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 20158,32 грн. Що стосується лікарняного з 08.05.2017 по 06.06.2017, то розрахунок середньоденної заробітної плати теж такий самий як і по лікарняному з 01.03.2017 по 29.03.2017. В результаті цього позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за зазначений лікарняний у 30 днів на суму 26374,20 грн = 30 дн. х 879,14 грн. Тобто Відповідач виплативши 10496,40 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 15877,80 грн. Що стосується лікарняного з 07.06.2017 по 06.07.2017, то розрахунок середньоденної заробітної плати теж такий самий як і по лікарняному з 01.03.2017 по 29.03.2017. В результаті цього позивачу, виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, мало б бути нарахована і виплачена за зазначений лікарняний у 30 днів на суму 26374,20 грн = 30 дн.Х879,14 грн., тобто відповідач виплативши 10496,40 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 15877,80 грн. Таким чином, стосовно виплат по тимчасовій втраті непрацездатності, позивачу продовж 2016-2017 років було не доплачено 68280,15 грн, які повинні бути стягнуто з відповідача. Крім цього, позивач, згідно наказів Міністерства вугільної промисловості України: - за № К-103-Н від 04.08.2008 був нагороджений відзнакою «Шахтарська Слава» 3 ступеня; - за № 111-к/з від 18.07.2011 був нагороджений відзнакою «Шахтарська Слава» 2 ступеня; За № 59-к/з від 28.08.2014 був нагороджений відзнакою «Шахтарська Слава» 1 ступеня. Таким чином, з 28.08.2014 Позивач є повним кавалером знаків «Шахтарська Слава». Згідно п. 8.33. Колективного договору чинного на підприємстві Відповідача, з метою підвищення престижності шахтарської праці, адміністрація встановлює щомісячну стипендію (винагороду) у розмірі 20% від мінімальної заробітної плати повним кавалерам «Шахтарська слава», які працюють на підприємстві (дублюється в п. 12.24 «Галузевої угоди»). Однак позивач, працюючи на підприємстві відповідача у період з 27.11.2014 по 06.07.2017, будучи повним кавалером знака «Шахтарська Слава» протягом даного періоду часу жодного разу не отримав щомісячної стипендії, хоча відповідач у своєму розпорядженні мав дані про заохочення позивача, тому що тільки 24.12.2015 співробітником відповідачаЛобатою О.В. трудову книжку з відповідними записами про заохочення було повернуто позивачу під розписку, тобто відповідач маючи у своєму розпорядженні зазначену трудову книжку, повинен був знати про вказані заохочення позивача. До того ж дані про заохочення позивача є в особистих картках форми Т-2, які знаходяться в архіві Відповідача. Таким чином розрахунок по заборгованості виплат по щомісячним стипендіям наступний: розмір мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2014 р. по 31.12.2014 складав 1218 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії складало 243,60 грн Відповідно заборгованість за грудень 2014 року склала саме 243,60 грн; Далі, розмір мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2015 р. по 01.09.2015 складав 1218 грн, а за період з 01.09.2015 по 31.12.20151378 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії за перші 8 міс. 2015 р. складала по 243,6 грн, а всього1948,8 грн, а за останні 4 місяціпо 275,5 грн, а всього1102,4 грн. Таким чином заборгованість за 2015 р. склала 3051,2 грн. Розмір мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2016 р. по 01.05.2016 складав 1378 грн, а за період з 01.05.2016 по 01.12.20161450 грн; а з за період з 01.12.2016 по 31.12.20161550 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії за перші 4 міс. 2016 р. складала по 275,6 грн, а всього1102,4 грн, за наступні 7 місяцівпо 290 грн, а всього2030 грн, а за останній місяць року310 грн. Таким чином заборгованість за 2016 р. склала 3442,4 грн. Розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році склав 3200 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії за 6 міс. 2017 р. складала по 640 грн, а всього3840 грн. Таким чином загальна заборгованість по зазначеній стипендії склала 10577,2 грн. Відповідно до розділу «Спори, що виникають із трудових відносин» Висновків Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України за 2010-2011 р.р., встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не було виплачено належні йому суми в день звільнення, якщо він у цей день не був на роботінаступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справипо день ухвалення рішення. У разі не проведення відповідного розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволені позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку він мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (постанови Верховного Суду України від 24.10.2011 у справі №6-39цс11, від 21.11.2011р у справі №6-60цс11). Таким чином необхідно стягнути наступну суму за весь період затримки розрахунку: Весь час затримки всіх виплат складає період з 06.07.2017 (день звільнення) включно по 05.10.2017 включно (дата складання позову), що дорівнює 92 доби. Тому середній заробіток за весь період затримки складає: СЗП = (14921,76 +13214,60) : 2 міс. = 14068,18 грн; Середньоденна зар. пл. -- 14068,18 грн : 20 вих. = 703,41 грн. 703,41 х 92 = 64713,72 грн., які підлягають стягненню з відповідача. Крім вказаного, незаконними діями відповідача [PERSON] було спричинено моральну шкоду. Згідно до положень ст. 23 ЦК України, листа МЮУ №35-13/797 від 13.05.2004, яким встановлено методичні рекомендації «Відшкодування моральної шкоди»; практикою, встановленою постановою Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про відшкодування моральної шкоди» факт взаємовідносин Позивача з Відповідачем встановлено документально, а саме що [PERSON]Ю, працював і знаходився в трудових відносинах з відповідачем. У ст. 237-1 КЗпП України вказано, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно положень п. 12.17 зазначеної «Галузевої угоди» під моральною втратою потерпілого розуміється страждання нанесене працівнику внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Життя Позивача у результаті не отриманих ним виплат по вихідній допомозі зазнало суттєвих змін, тому що у нього не було достатньо коштів для утримання своєї сімї, і він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У Позивача є дружина [PERSON], [INFO], з якою укладено шлюб 05.09.1987, дружина ніде не працює, і раніше тривалий час не працювала, виконує сімейні обовязки у вигляді домогосподарки, залежала від оплати праці Позивача та отриманих ним прибутків. Згідно наданої суду копії довідки від 06.07.2017 позивач після курсу лікування, який тривав більш ніж чотири місяці, пройшов медичну комісію у Покровській ЦРЛ і по стану здоровя йому було протипоказано роботу в підземних умовах, тому і був змушений звільнитися з підприємства. Після чого Позивачу довелося витрачати кошти, які він отримує у вигляді пенсії, на своє лікування, щоб відновити в міру можливості своє здоров'я. При цьому, позивач, розраховував на отримання від підприємства передбачених йому виплат у вигляді одноразової грошової допомоги, але через протизаконну бездіяльність Відповідача він цю допомогу не отримав, тому позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації та врегулювання свого життя, утримання членів своєї родини. Приймаючи до уваги характер взаємовідносин вважають, що шкода немайнового характеру, яку позивач отримав не може бути йому відшкодована повністю, він не отримає будь-якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути відповідним нанесеній моральній шкоді. Законодавством України не визначено порядку чи системи підрахунку цієї компенсації, але вважаємо, що відповідним нанесеній позивачу не матеріальній шкоді буде сума у розмірі 2000 гривень за перенесені страждання від затримки виплати вихідної допомоги та інших належних позивачу як звільненому працівникові сум. Вважають, що саме ця сума є компенсацією тих побутових змін, які [PERSON] був змушений переносити зараз і розмір тих зусиль на врегулювання впливу цих змін на нього та членів його родини. Стосовно строків звернення до суду з цим позовом, то Позивач відповідно до ст. 233 КЗпП України може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до міського суду (у нашому випадку) у тримісячний термін з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач дізнався про порушення свого права 08.08.2017, коли на його адресу за вих. № 586 було направлено довідку «про суми при звільненні», в якій не було відображене нарахування одноразової допомоги у повному обсязі, а також не була зазначена у повному обсязі сума недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності. У звязку з цим та відповідно до розяснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення, або якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку (постанова Верховного Суду України від 26.12.2011 у справі №6-77цс11). Тобто Позивач у нашому випадку має право звернутися з Позовною заявою до суду до 08.11.2017, що ним і було зроблено. Крім цього, коли позивач зіткнувся зі спором з відповідачем, то потребував правової допомоги, тому звернувся до юридичної фірми «[PERSON] і право», від якої інтереси позивача представляє адвокат [PERSON]. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як роз'яснено в п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення чого надане Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката та фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Як роз'яснено у п. 48 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, тощо). ФОП [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги №441 від 15.08.2017, що підтверджується кошторисом № 441від 15.08.2017 на виконання робіт з надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг фахівця в галузі права складає 4000,00 гривень. Згідно квитанції до прибутково-касового ордеру № 397 від 15.08.2017 позивач сплатив ФОП [PERSON] 4000 гривень, що і склало таким чином судові витрати позивача. Позивач просить суд стягнути з відповідачаДержавного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь одноразову допомогу в розмірі 36439,74 грн. Стягнути суму недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 68280,15 грн. Стягнути не виплачену стипендію за період з 27.11.2014 по 06.07.2017 на загальну суму 10577,2 грн. Стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення, до дати постановлення рішення, сума якого станом на 05.10.2017 становить 64713,72 грн. Стягнути відшкодування нанесеної моральної шкоди у розмірі 2000 грн. Стягнути всі судові витрати, які на час звернення до суду становлять 4000 грн. Позивач до судового засідання не зявився, просив розглядати справи без його участі, за участю його представника, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. В запереченнях на позов зазначила, що позовні вимоги необґрунтовані та такі, що порушують його права та законі інтереси. На думку відповідача позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 7.12.2005р. [PERSON] був прийнятий гірником очисного забою 5 розряду ДП ВК «Краснолиманська» згідно наказу № 2122/к. 08.02.2006р. [PERSON] на підставі його заяви було звільнено з вищезазначеної посади за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України згідно наказу № 216/к. 27.11.2014 р. [PERSON] був прийнятий на роботу гірником очисного зибою підземним 5 розряду дільниці №10 ДП «ВК «Краснолиманська» згідно наказу №4998/к. 06.07.2017 р. [PERSON] на підставі його заяви було звільнено з вищезазначеної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію згідно норм ч.1 ст.38 КЗпП України згідно наказу №4819/к. На момент звільнення його стаж роботи на підприємстві склав 2 роки 9 місяців 12 днів. 06.07.2017р. позивач прибув на підприємство та написав заяву про звільнення його за зласним бажанням з 06.07. 2017 р. у звязку з виходом на пенсію. Дана заява позивача була задоволена підприємством. Крім того, позивачу було розяснено, що підставою для виплати вихідної допомоги у разі звільнення звязку з виходом на пенсію, передбаченої п.8.10 Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська» є наявність у працівника, що звільняється, необхідного стажу роботи у галузі. Основним документом, що підтверджує трудову діяльність працівника згідно п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Мінпраці України №58 від 29.07.1993 р. є трудова книжка працівника. Враховуючи той факт, що за наявною на підприємстві трудовою книжкою позивача (станом на 06.07.2017 р.) його стаж у галузі склав 2 ріки 6 місяці 6 дні, підстави для сплати йому вищезазначеної вихідної допомоги у підприємства на момент звільнення - відсутні. 10.07.2017р. на адресу підприємства надійшла заява позивача про розяснення йому підстав відмови сплати виплати вихідної допомоги у разі звільнення звязку з виходом на пенсію, датована 10.07.2017 р. 25.08.2017 р. позивачеві була надана довідка про суми при звільненні № 586 від 08.08. 2017 р, та довідка про середньомісячній заробітній платі при звільнені №1161 від 25.08.2017 р. Підприємством було проведено розрахунок середньоденного заробітку у відповідності до ПКМУ № 100 від 08.02.1992р. Даний факт підтверджується Довідкою № 355 від 12.10.2017 р. Таким чином, позовні вимоги щодо сплати вихідної допомоги у разі звільнення звязку з виходом на пенсію у сумі 36 439, 74 грн. є безпідставними та не відповідають нормам чинного законодавства України, оскільки за трудовою книжкою позивача стаж його роботи у галузі є недостатнім для її нарахування та сплати. Позовні вимоги щодо стягнення недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності у розмірі 68 280,15 грн. також не підлягає задоволенню у звязку з необґрунтованістю. Згідно норм ст.24 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років у розмірі 50% середньої заробітної плати (доходу). Приймаючи до уваги той факт, що позивача було прийнято на роботу 27.11.2014 р. виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності була здійснена у повній відповідності до вимог ст.24 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Стосовно позовних вимог, щодо невиплаченої стипендії кавалера знаків «Шахтарська слава» за період з 27.11.2014 по 06.07.2017 р. у розмірі 10 577, 2 грн. також не підлягає задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю. 11.07.2017 р,- після розірвання трудових відносин з відповідачем позивач подав заяву до ДП «ВК «Краснолиманська» стосовно не нарахування доплати за зазначену стипендію і надав копії документів, що він має кавалера знаків «Шахтарська слава». 18.07.2017 р. позивачу була надана довідка вих. № 01/11-124/2, що за час роботи на підприємстві відомості про нагородження позивача знаками «Шахтарська слава» до відділу кадрів ДП «ВК «Краснолиманська» - не надавались. Відповідно до Типової форми № П - 2 Затверджену «Держкомстату та Міністерством оборони України» № 459/656 від 25.12.2009, позивач не повідомляв та не надавав відомості про нагородження його знаками «Шахтарська слава». Також згідно п.8.33 Колективного договору право на щомісячну стипендію в розмірі 20 % від мінімальної заробітної плати мають право працівники, які знаходяться в трудових відносинах -з підприємством. Тому вимоги стосовно виплат стипендії кавалера знаків Шахтарська слава»- є безпідставними. У звязку з безпідставністю та необґрунтованістю вищезазначених позовних вимог підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України відсутні, Таким чином, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є безпідставними та необґрунтованими. Згідно норм ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, на думку відповідача, позивачем не було надано до суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували факт моральних та психічних страждань. Жодних медичних документів, або інших доказів, які б свідчили про глибину моральних страждань позивача до суду надано не було. Представник третьої особи Покровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, просив розглянути позовні вимоги на розсуд суду. У відзиві на позов зазначив, що відповідно до ст. 21 закону України від 23.09.1999 р. № 1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідно до пункту 2 розділу III Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) від 18.06.2014 р. № 10-1 (далі - Положення № 10-1) індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб надаються страхувальникам та/або застрахованій особі на паперових носіях за формою згідно з додатком 1 (форма ОК-5) або додатком 2 (форма ОК-7) до цього Положення № 10-1. У формі ОК-5 відображаються дані про суму заробітку для нарахування пенсії та кількість днів страхового стажу за місяцями та сплата страхових внесків на загальнодержавне обов'язкове пенсійне страхування; У формі ОК-7 наводять дані про суму заробітку,, з якої сплачено ЄСВ та кількість днів страхового стажу за місяцями та про сплату єдиного внеску. Для обчислення страхового стажу працівника роботодавцю потрібна інформація про заробіток працівника за 12 місяців перед настанням страхового стажу з якого сплаченої єдиний внесок, та кількість днів страхового стажу. Самостійно роботодавець може отримати відомості щодо застрахованої особи лише за період перебування такої особи у трудових відносинах з ним. Відомості за інші періоди йому може повідомити сам працівник. Слід зазначити, що індивідуальні відомості надаються при пред'явленні паспорта, довідки про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтва про загально-обов'язкове соціальне страхування чи пенсійного посвідчення за місцем проживання. Обчислення середньої заробітної плати для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, а також оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця здійснюється у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (зі змінами та доповненнями). Розмір призначення допомоги залежить від страхового стажу (стаття 24 Закону «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» № 1105 від 23.09.1999р.), зокрема: 1)50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 2)60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п'яти років; 3)70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від пяти до восьми років; 4)100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років. Представник третьої особи ТОВ «Краснолиманське» до судового засіданні не зявився, надав суду клопотання про розгляду справи за його відсутністю з урахуванням пояснень на позов та документів, які додані до клопотання розглянути справу на розсуд суду. З пояснення на позов вбачається, що 05.09.2014р. невідомими озброєними особами відбулося незаконне захоплення ДП «ВК «Краснолиманська» на території якого здійснювала свою господарську діяльність третя особа. Третя особа не має можливості надавати докази про наявність чи відсутність трудових відносин з позивачем. Вважає, що підтвердження наявного трудового стажу позивача може відбуватися згідно вимогам п.20 ППКМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993р., зокрема, стосовно підтвердження періоду роботи на підприємстві третьої особи у відповідності до абз. 7 п. 20 вказаного Порядку, тобто згідно даним з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування. Виходячи зі змісту наданої довідки Держреєстру ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5, за позивача, як за найманого робітника, ТОВ «Краснолиманське» вносило страхові внески в період з лютого 2006. по серпень 2014р., а з листопада 2014р. такі внески почало вносити ДП «ВК «Краснолиманська». Тобто можливо припустити, що у товаристві позивач працював з лютого 2006р. по серпень 2014р. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до відомостей, які є у наданій суду копії трудової книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 07.04.1982, позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 02.01.1986 - зараховано на навчання до СПТУ №94 м. Димитрова до групи за професією гірник очисного вибою; 29.04.1986 - відраховано з вищезазначеного навчального закладу за закінченням терміну навчання; 06.05.1986 прийнято до шахти ім.. [PERSON] гірником очисного вибою підземним 5 розряду; 12.08.1991 звільнено за ст. 38 КЗпП УРСР, за власним бажанням; 28.08.1991 прийнято до шахти «Красноармійська-Західна № 1» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем ??у шахті; 15.11.1994 звільнено за ст. 40 п. 4 КЗпП України за пропуск без поважної причини; 25.03.2002 прийнято до шахти «Родинська» виробничого об'єднання «Красноармійськвугілля» гірником очисного вибою підземним 5 розряду; 11.10.2003 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 25.10.2003 прийнято до ВАТ «Укрвуглебуд» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті на ділянку № 1; 20.11.2005 звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 07.12.2005 прийнято до ДП «ВК «Краснолиманська» гірником очисного вибою 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 08.02.2006 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 13.02.2006 прийнято до ТОВ «Краснолиманське» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті (а.с.13-17). Згідно з відомостями, які відображено у трудовій книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 27.11.2014, позивач ще має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 27.11.2014 його було прийнято відповідачем гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним робочим днем у шахті; 06.07.2017 позивача було звільнено за власним бажанням, за ст. 38 КЗпП України, у звязку з виходом на пенсію (а.с.19). Період роботи з 27.11.2014р. по 06.07.2017р. на ДП «ВК «Краснолиманська» підтверджується довідкою від 15.08.2017р. (а.с.20, 21). ДП «ВК «Краснолиманська» 15.08.2017 року надано довідку про спуски в шахту [PERSON], якою шахта підтверджує спуски в шахту за 2006р., 2007р., 2008р., 2009 р., 2010р., 2011р., 2012р., 2013р. 2014 р. Підставою для видачі довідки є контрольні табелі спусків в шахту (а.с.22). Згідно довідки управління Пенсійного фонду України в м. Димитрові від 11.07.2017р. [PERSON] перебуває на обліку в управлінні з 02.09.2013р. та отримує пенсію за віком. Стаж роботи у вугільній промисловості складає 20 років 9 місяців 6 днів (а.с.24). Таким чином, твердження відповідача про те, що у позивача відсутній необхідний стаж є помилковими. [PERSON] звернувся до генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» з заявою, в якій він просить виплатити йому допомогу у звязку з виходом на пенсію відповідно до п. 8.10 колективного договору (а.с.30). Згідно з протоколом засідання комісії по встановлення трудового стажу для призначення та виплат допомоги при звільненні на пенсію за віком, комісії вирішила не враховувати стаж роботи на ТОВ «Краснолиманске», у звязку з відсутністю в трудових книжках дати звільнення працівників (а.с.32). Згідно наказів Міністерства вугільної промисловості України: - за № К-103-Н від 04.08.2008 [PERSON] нагороджений відзнакою «Шахтарська Слава» 3 ступеня (а.с.39): - за № 111-к/з від 18.07.2011 [PERSON] нагороджений відзнакою «Шахтарська Слава» 2 ступеня (а.с.40); За № 59-к/з від 28.08.2014 [PERSON] нагороджений відзнакою «Шахтарська Слава» 1 ступеня (а.с.41). Таким чином, з 28.08.2014 [PERSON] є повним кавалером знаків «Шахтарська Слава». Згідно п. 8.33. Колективного договору чинного на підприємстві Відповідача, з метою підвищення престижності шахтарської праці, адміністрація встановлює щомісячну стипендію (винагороду) у розмірі 20% від мінімальної заробітної плати повним кавалерам «Шахтарська слава», які працюють на підприємстві (дублюється в п. 12.24 «Галузевої угоди»). Але, як вбачається з матеріалів цивільної справи, працюючи на підприємстві відповідача у період з 27.11.2014 по 06.07.2017, будучи повним кавалером знака «Шахтарська Слава» протягом даного періоду часу позивач не отримав щомісячної стипендії, хоча відповідач у своєму розпорядженні мав дані про заохочення позивача, тому що тільки 24.12.2015 співробітником відповідачаЛобатою О.В. трудову книжку з відповідними записами про заохочення було повернуто позивачу під розписку, тобто відповідач маючи у своєму розпорядженні зазначену трудову книжку, повинен був знати про вказані заохочення позивача. До того ж дані про заохочення позивача є в особистих картках форми Т-2, які знаходяться в архіві Відповідача. Таким чином розрахунок по заборгованості виплат по щомісячним стипендіям наступний: розмір мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2014 р. по 31.12.2014 складав 1218 грн, 20% щомісячної стипендії складало 243,60 грн Відповідно заборгованість за грудень 2014 року склала саме 243,60 грн; Далі, розмір мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2015 р. по 01.09.2015 складав 1218 грн, а за період з 01.09.2015 по 31.12.20151378 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії за перші 8 міс. 2015 р. складала по 243,6 грн, а всього1948,8 грн, а за останні 4 місяціпо 275,5 грн, а всього1102,4 грн. Таким чином заборгованість за 2015 р. склала 3051,2 грн. Розмір мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2016 р. по 01.05.2016 складав 1378 грн, а за період з 01.05.2016 по 01.12.20161450 грн; а з за період з 01.12.2016 по 31.12.20161550 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії за перші 4 міс. 2016 р. складала по 275,6 грн, а всього1102,4 грн, за наступні 7 місяцівпо 290 грн, а всього2030 грн, а за останній місяць року310 грн. Таким чином заборгованість за 2016 р. склала 3442,4 грн. Розмір мінімальної заробітної плати у 2017 році склав 3200 грн. Таким чином 20% щомісячної стипендії за 6 міс. 2017 р. складала по 640 грн, а всього3840 грн. Загальна заборгованість по зазначеній стипендії склала 10577,2 грн, що підлягає стягненню з відповідача. З 01.03.2017 по день звільнення [PERSON] знаходився на лікарняних, що підтверджується наданими суду копіями наступних документів: листком непрацездатності серії АГУ № 329464 за період з 01.03.2017 по 29.03.2017 включно (а.с.46); листком непрацездатності серії АГУ № 329794 за період з 30.03.2017 по 07.05.2017 включно (а.с.94); листком непрацездатності серії АГУ № 329214 за період з 08.05.2017 по 06.06.2017 включно (а.с.45); листком непрацездатності серії АГУ № 328547 за період з 07.06.2017 по 06.07.2017 включно (а.с.44). Згідно з виданою відповідачем довідки про нараховані суми за листками непрацездатності протягом 2016-2017 р.р., відповідач визнає факт перебування позивача на лікарняних у період: з 14.04.2016 по 25.04.2016; з 23.09.2016 по 28.09.2016; з 22.12.2016 по 30.12.2016 (а.с.37). Згідно до пунктів 2 та 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ №1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин. Крім того, згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 5 п. 4 зазначеного Закону роботодавець (відповідач) несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом. Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а роботодавець (відповідач) надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати у розмірі 70% середньої заробітної плати. Оскільки позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у 2016 та 2017 р.р. було виплачено тільки у розмірі 70% середньої заробітної плати, то згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа (позивач) має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку. В загальному розмірі сума недоплачених виплат по тимчасовій втраті непрацездатності, продовж 2016-2017 років склала 68280,15 гривень, які повинні бути стягнені з відповідача. Згідно до положень п. 12.15 «Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001», працівнику, який має право на пенсію за віком при звільнені з Підприємства, сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Зокрема, при стажі роботи в галузі понад 20 роківу вигляді не менше трьох середньомісячних заробітків. Вимоги зазначеного п. 12.15. «Галузевої угоди» також дублюються у п. 8.10 Колективного договору відповідача. Позивача 06.07.2017 було звільнено була нарахована одноразова допомога у сумі 5764,80 гривень. 10.07.2017 позивач звернувся з відповідною заявою до керівництва відповідача з вимогою про нарахування та виплати йому одноразової допомоги. В той же день [PERSON] отримав відповідь, що відповідно до наказу №1863 від 30.12.2016 на підприємстві відповідача була створена постійно діючу комісію «зі встановлення трудового стажу для призначення і виплат допомоги при звільненні за віком». І відповідно до п. 3 Протоколу засідання, цією комісії було прийнято рішення про те, що «відділом кадрів при визначенні трудового стажу для призначення і виплат допомоги при звільненні на пенсію за віком не повинно враховуватись стаж роботи на ТОВ «Краснолиманське», якщо в трудовій книжці відсутня дата звільнення з Товариства». І відділом кадрів було встановлено, що позивача було звільнено на пенсію за віком, коли він мав стаж у вугільній промисловості 14 років 10 місяців та 20 днів. Співробітниками підприємства було прийнято до уваги за основу тільки трудовий стаж, який відображено у другій (останній) трудовій книжці позивача, і не брався до уваги попередній його стаж, хоча в архіві відповідача є особисті картки форми Т-2, в яких було відображено значно більший і достатній для виплати повноцінної одноразової допомоги стаж роботи позивача. Згідно довідки від 08.08.2017 відповідну одноразову допомогу йому фактично не було нараховано. Згідно затвердженого 11.07.2006 генеральним директором і головою профкому ДП «ВК «Краснолиманська» «Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «ВК «Краснолиманська», у розділі 1V «Порядку встановлення безперервного стажу роботи», у п. 23 відображено, що основним документом для визначення стажу роботи є трудова книжка. Стаж роботи, який не встановлено записами у трудовій книжці, може бути підтверджено належним чином оформленими довідками, підписаними керівниками підприємств. Такі довідки видаються на підставі документів з обліку особового складу, табелів та інших документів, що підтверджують стаж роботи. Крім того, згідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993, визначено, що при відсутності відповідних записів у трудовій книжці, трудовий стаж встановлюється на підставі документів, виданих в тому числі за місцем роботи або архівними установами. А відповідно до абз. 1 п. 20 зазначеного «Порядку» в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості про трудовий стаж, то для його підтвердження приймаються уточнені довідки підприємств, установ, організацій. Згідно до п. 23 цього ж нормативного акту, документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Згідно з наданою суду копії довідки з матеріалів пенсійної справи №150728 на ім'я позивача за вих. №17 від 30.04.2013, керівництво ТОВ «Краснолиманське» підтвердило лише дату прийняття позивача на роботу 13.02.2006 з виконанням гірничих робіт по дату видачі довідки за професією гірник очисного вибою підземний 5 розряду. Крім того, згідно п. 3 вищезазначеного «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, для підтвердження трудового стажу, то приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Суду представлені копії додатків до цього реєстру у вигляді «Індивідуальних відомостей про застраховану особу», що містяться в таблицях форми ОК-5, в яких відображено, що застрахований спірний трудовий стаж позивача визначено протягом з березня 2002 року по липень 2017 року включно. Крім того, згідно до положень абз. 7 п. 20 вищевказаного «Порядку» зазначено, що у разі, коли підприємства розміщуються в районах проведення АТО (а згідно Розпорядження КМУ №1053-р від 30.10.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО», м. Родинське віднесено до даного Переліку), то спеціальний трудовий стаж підтверджується даними, які є в наявності в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (знову в нашому випадку згідно до додатків форми ОК-5). Таким чином, згідно матеріалів ОК-5 позивача вбачається, що страхові внески на Позивача проводились Товариством у період з лютого 2006 року по серпень 2014 року включно. Тобто продовж 8 років та 7 місяців. Крім цього встановлено, що коли позивач продовжував працювати на зазначеному підприємстві у період з 01 вересня по 27.11.2014, то ТОВ «Краснолиманське» вже не сплачувало страхові внески. Це сталося через те, що Товариство не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-листопад 2014 року працівники підприємства були змушені знаходиться у простої, що підтверджується наданою суду копією наказу по даному Товариству за №187-к. Оскільки співробітниками ТОВ «Краснолиманське» не було зроблено відмітку про звільнення позивача з даного підприємства в трудовій книжці, але трудові взаємовідношення фактично припинені, то визначаючи підземний стаж позивача необхідно також виходити з відомостей, що містяться у наданій суду копії довідки ДП «ВК «Краснолиманське» за вихідним №590 арх. від 15.08.2017 про спуски позивача до шахти з повним підземним робочим днем по ТОВ «Краснолиманське» за період з лютого 2006 року по вересень 2014 року включно. І згідно з відомостями, що містяться у цій довідці, значиться, що пропусків в роботі у позивача по Товариству немає. Таким чином суду надані відомості, що підземний стаж роботи позивача становить більше ніж 20 років 09 місяців та 06 днів, що підтверджується у наданих суду копіях документів (двох трудових книжок, довідки про спуски до шахти та в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу») і відповідно позивач має право на нарахування та отримання одноразової допомоги у розмірі не менш ніж від трьохмісячного середнього заробітку. Її розмір встановлюється наступним чином: згідно обчислення середньої заробітної плати (далі СЗП) для виплати цієї допомоги за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 розмір одноразової допомоги встановлюється з врахуванням виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. 3 п. 2), а час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 5 п. 2), тобто, оскільки позивача звільнено 06.07.2017, а починаючи з 01.03.2017 по день звільнення позивач знаходився на лікарняних, тому для обчислення СЗП у даному випадку бралася заробітна плата за січень та лютий 2017 року в звязку з тим, що ці два місяці передують події, а саме розрахунку та нарахуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу (лікарняних), то саме ці періоди і повинні прийматися до уваги під час підрахунку середнього заробітку, відповідно до положень Постанови КМУ №100. Оскільки розрахункові листи по запиту співробітниками відповідача не було надано, то ним бралися відомості про зарплату за спірні місяці, що містяться в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» та які склали: січень 2017 р.14921,76 грн, лютий 2017 р.13214,60 грн. СЗП = (14921,76 +13214,60) : 2 міс. = 14068,18 грн. Що стосується одноразової допомоги, виплату якої передбачено п. 12.15 вищезазначеної «Угоди» та п. 8.10 Колективного договору, Відповідач повинен був виплатити позивачу при звільнені в розмірі 42204,54 грн (розрахунок = 14068,18 (СЗП) х 3 міс). Але оскільки позивачу вже була нарахована та виплачена сума у розмірі 5764,80 грн, то відповідно відповідач ще повинен нарахувати та виплатити позивачу недоплачені 36439,74 грн. Період роботи [PERSON] у ТОВ «Краснолиманська» також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так свідок [PERSON] суду показав, що працював з [PERSON] з 2005р. по 2014р. на ТОВ «Краснолиманське». Свідок [PERSON] суду показав, що працював з [PERSON] з 2005р. по 2014р. на ТОВ «Краснолиманське». Оскільки при розгляді справи встановлено, що при звільненні працівника були порушені вимоги\~ст.116, КЗпП України, своєчасно не проведено розрахунок та відповідачем не доведено відсутність їх вини у цьому, то відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~позивач має право вимагати виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до частини 1\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічне розяснення викладено у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016р. по справі №6-788цс16, яка згідно ст. 360-7 ЦПК, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вирішуючи питання про розмір виплат передбачених\~ст.. 117 КЗпП України\~ суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100\~(далі - Порядок). Таким чином необхідно стягнути наступну суму за весь період затримки розрахунку: Весь час затримки всіх виплат складає період з 06.07.2017 (день звільнення) по 14.12.2017р. включно (дата винесення рішення), що дорівнює 162 дні. Тому середній заробіток за весь період затримки складає: 703,41 грн х 162 дн. = 113952 гривні 42 копійки., які підлягають стягненню з відповідача. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що при розгляді справи встановлено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України, є підставою для відшкодування власником або уповноважений ним органом працівнику моральної шкоди. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. За таких обставин суд, враховуючі ступінь порушень життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача, характер та тривалість моральних страждань позивача в звязку з затримкою виплати належних працівнику сум, вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Згідно з ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до розяснень викладених у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір, згідно з частиною третьою\~статті 6 Закону № 3674-VI,\~підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. На підставі ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати на надання правової допомоги, які відповідно до ст.\~79,\~84 ЦПК України\~віднесено до судових витрат. Позивач за надання правової допомоги сплачено 4000 гривень, що підтверджується матеріалами справи, та ці кошти підлягають стягненню на його користь з відповідача (а.с.55-56). Задовольняючі позовні вимоги суд з урахуванням вимог\~ст. 88 ЦПК України\~вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір не сплачений позивачем при зверненні до суду з позовних вимог майнового та немайнового характеру у сумі 3699 гривень 52 копійки. На підставі викладеного,

Outcome: approved