Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулось ПАТ «Мелітопольський компресор», через представника за довіреністю [PERSON], з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №43 у будинку №9 по вулиці Героїв Сталінграду в місті Мелітополь Запорізької області та усунути перешкоди у користуванні цим приміщенням, шляхом виселення з гуртожитку відповідача. Позовна заява обґрунтовується тим, що ПАТ «Мелітопольський компресор» є власником гуртожитку за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, 9. У відповідному гуртожитку кімнати надавались для тимчасового мешкання працівників ПАТ «Мелітопольський компресор». Відповідач не є працівником ПАТ «Мелітопольський компресор», однак винаймав кімнату у відповідному гуртожитку за договором найму. З моменту закінчення строку договору найму відповідач повинен був звільнити займане приміщення, однак до теперішнього часу приміщення звільнено ним не було, у звязку з чим позивачем було направлено йому претензію про звільнення житлової кімнати, однак відповідачем вказана вимога виконана не була. В такому разі позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Представник позивача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою та копіями документів, направлених відповідачеві за місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «за закінченням терміну зберігання», а також на конверті маються відмітки «про відсутність адресата вдома, виписано сповіщення». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача, в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що ПАТ «Мелітопольський компресор» є власником будівлі гуртожитку за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, 9, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.3). Вказаний факт також підтверджується рішенням виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 12.12.2002 №165/2 (а.с.4). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не був працівником підприємства ПАТ «Мелітопольський компресор», про що йдеться в довідці (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно договору найму житлового приміщення від 28 грудня 2014 року відповідачу було надано у користування кімнату №43 у гуртожитку за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Героїв Сталінграду, 9, тимчасово на строк до 31 грудня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до п.4.4 договору найму житла, укладеного між сторонами, після закінчення терміну тимчасового проживання, встановленого п.1.1 договору, наймач зобовязаний звільнити надане житлове приміщення або звернутись до наймодавця з клопотанням про продовження терміну дії цього договору (а.с.5 оборотна сторона). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до позивача із клопотанням про продовження терміну дії договору найму житлової кімнати в гуртожитку не звертався. Таким чином, судом встановлено, що строки договору найму кімнати №43 в будівлі гуртожитку №9 по вул. Г.Сталінграда в м. Мелітополі [PERSON] закінчені 31 грудня 2015 року, по теперішній час кімната відповідачем не звільнена, а тому для захисту прав власника цього гуртожитку та для виконання умов договору найму у повному обсязі, суд вважає за можливе усунути перешкоди у користуванні ПАТ «Мелітопольський компресор» кімнати №43 у будинку №9 по вул. Г. Сталінграду в м. Мелітополь Запорізької області, шляхом виселення громадянина [PERSON] з вказаної кімнати, без надання іншого житла. До посилань позивача на постанову Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі №6-57цс11, як на підставі для предявлення вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, суд відноситься критично, оскільки у вказаній постанові врегульовані питання предявлення вимоги про позбавлення права користування житловим приміщенням, у разі предявлення вимоги про усунення перешкод, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. В даному випадку позивач не заявляє вимогу про усунення перешкоди у користуванні майном, шляхом зняття відповідача з реєстрації, а спосіб захисту права власника майна, позивач визначає про усунення перешкод в користування майном, шляхом виселення. Крім того, відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Жодних доказів на підтвердження того, що [PERSON] не проживає в спірному приміщенні більше шести місяців, в матеріалах справи немає, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є передчасною та не може бути задоволена судом. Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 1378,00 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи мається платіжне доручення №2956 від 05.10.2016 року (а.с.1), а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial