Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] протягом 10-ти днів з дня вступу рішення в законну силу зареєструвати його в секторі міграційної служби Коростишівського району Житомирської області, за постійним місцем проживання за адресою, по [ADDRESS], для чого надати в сектор міграційної служби Коростишівського району Житомирської області будинкову книгу та внести в неї відповідну відмітку про його реєстрацію. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 02 серпня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду. Із зустрічним позовом звернулася [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує, що 13 листопада 2013 року стала власником ? частини житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору дарування частини житлового будинку. За даним домоволодінням був зареєстрований і [PERSON], який фактично не проживає і не користується житловим будинком з липня 2011 року. [PERSON] ще до того часу як [PERSON] стала власником будинку залишив його та з того часу не вселявся, речей своїх у ньому не залишав. Як новий власник домоволодіння, не давала дозволу на вселення відповідача в будинок та заперечує проти цього й на час пред'явлення зустрічного позову. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, Судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] та останнього визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Житомирської області дане рішення Коростишівського районного суду Житомирської області скасоване та ухвалено нову, яким у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити за безпідставністю. [PERSON] на праві приватної власності належиться ? житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Житомирська область, [ADDRESS], що підтверджується копіями договору дарування від 13 листопада 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 13 листопада 2013 року. З копії акту депутата місцевої ради №270 від 10 квітня 2015 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], виник конфлікт між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON], що зареєстрований за даною адресою, але зі слів свідків з 2012 року він тут не проживає, тому що колишня дружина до помешкання його не допускає і речей не віддає. Зі слів свідків 20 лютого 2015 року між даними громадянами виник конфлікт, який полягає у тому, що [PERSON] прийшов до свого помешкання за адресою: [ADDRESS], щоб забрати свій ноутбук, за який і сам виплатив кредитні кошти, але колишня дружина в помешкання не впустила, лаялася. Свідки підтвердили, що [PERSON] неодноразово починала сварки та лаялася. Положеннями статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причини особи більше року у будинку вона може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі цієї статті. Позивач у своєму позові посилається на те, що реєстрації відповідача у житловому будинку не давала, а також те, що останній відсутній за місцем реєстрації понад один рік. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 34 своєї постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Суд не знаходить можливим задовольнити позовні вимоги, виходячи з того, що позивач не давала згоди на реєстрацію місця проживання відповідача як новий власник, оскільки відповідач є членом сім'ї позивача у розумінні статті 64 Житлового кодексу Української РСР, а саме батьком позивачки. Отже, визначальним для вирішення заявленого позову є встановлення обставини, з якою позивач поєднував позовні вимоги, - факт відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у житловому приміщенні, у якому він має право проживати. Наявні у матеріалах справи докази не дають можливості з'ясувати дійсного періоду відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні, визначитися з причинами такої відсутності, та чи не була відсутність відповідача викликана неправомірними діями позивача. Відповідачем [PERSON] не порушено прав, передбачених статтею 391 Цивільного кодексу України. Тому, суд не знаходить можливим задовольнити позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: dismissed