Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~ До суду звернувся позивач з зазначеним позовом до відповідача, згідно якого просив суд стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану позивачу внаслідок дорожно-транспортної пригоди у розмірі 29502,31 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 11.10.2010 року, приблизно об 21.15 год. на перехресті вул. Малиновського та пр-ту Оболонському в м. Києві [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , керуючи автомобілем Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу та був закріплений і переданий під звіт відповідачу, порушив п.8.7.3. «е» Правил дорожнього руху України, виїхавши на перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 24.11.2010 року [PERSON] визнано винним у вчиненні даного ДТП. Під час ДТП відповідач не виконував свої службові обов`язки, що підтверджується шляховим листом від 11.10.10 № 0011329. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 912-1 від 16.12.2010 року бюро експертиз та оцінки майна «БЮМЕКС»\~ розмір завданих збитків з урахуванням послуг експерта становить 29639,91 грн. Під час проходження військової служби відповідача, якого було звільнено на підставі наказу № 90-ст від 17.05.2011 року, з грошового забезпечення\~ [PERSON] було стягнуто 137,60 грн. Таким чином, розмір невідшкодованої шкоди становить 29502,31 грн. В судовому засіданні представник позивача обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що позивачем строки позовної давності не пропущені, оскільки перебіг позовної давності розпочався 17.05.2011 року з моменту останнього стягнення коштів з грошового забезпечення відповідача на відшкодування заподіяної шкоди, про що [PERSON] знав та дії позивача не оскаржував. ( а.с. 43-45) Відповідач та його представник в суді\~ позов не визнали, у його задоволені просили відмовити на підставі пропущення позивачем строку позовної давності, який сплив 11.10.2013 року. ( а.с. 38) Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі прийшов до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] постановою Оболонського районного суду м.Києва від 24.11.2010 року визнано винним у вчинені ДТП, що сталося 11.10.2010 року, приблизно об 21.15 год. на перехресті вул. Малиновського та пр-ту Оболонському в м.Києві, та в результаті якого було пошкоджено автомобіль Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER] , який належить військовій частині [NUMBER] на праві оперативного управління та був закріплений і переданий під звіт відповідачу наказом командира військової частини № 23 від 20.10.2010 року. ( а.с.6, 7, 19, 20) Згідно висновку № 912-1 автотоварознавчого дослідження бюро експертиз та оцінки майна «БЮМЕКС» від 16.12.2010 року матеріальна шкода завдана власнику автомобіля Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП складає 29039,91 грн. Як зазначено у висновку послуги експерта, що не враховані в розмір збитку складають 600,00 грн. (а.с.13-17) Як вбачається з витягу наказу командира військової частини [NUMBER] № 26-агд від 02.02.2011 року в результаті проведення службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля Деу Ланос, д.н.з. [NUMBER] та травмування солдата [PERSON] , відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності на загальну суму 29639,91 грн. ( а.с.8-10) Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затверджену Постановою Верховної Ради України 23.06.1995 року N 243/95-В, за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно п.2 зазначеного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна, в тому числі, пошкодженням чи незаконним використанням військового\~ майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для\~ відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне та інше майно, а також кошти. Згідно п.3 зазначеного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Згідно п.13 зазначеного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій. Протягом проходження військової служби відповідачем з нього в рахунок відшкодування завданої шкоди стягнуто 137,60 грн., що підтверджується витягом з книги стягнень та нарахувань ( а.с.59, 63, 64-65). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 29502,31 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з врахуванням вже отриманих сум. (29639,91 грн. 137,60 грн. = 29502,31 грн.) Відповідач та його представник не заперечуючи обставин та доказів по справі просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Разом з тим, згідно ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.\~ Представник позивача заявив в суді, що військовою частиною строк позовної давності не пропущений, оскільки останнє стягнення з відповідача на відшкодування шкоди було проведено 13.05.2011 року, а позов подано до суду 31.03.2014 року. Як встановлено судом відповідачу нараховувалось грошове утримання з якого щомісячно проводились відрахування на відшкодування матеріального збитку, а різниця згідно поточних роздавальних відомостей виплачувалась відповідачу під розпис. Остання виплата була проведена відповідно до роздавальної відомості № 70/2 від 13.05.2011 року, де в графі під номером 57 зазначений [PERSON] та проставлений від його імені підпис. Відповідач в суді категорично заперечив свій підпис, при цьому зазначив, що йому було невідомо про проведення відрахувань з його грошового забезпечення, просив призначити почеркознавчу експертизу, зазначивши, що гарантує оплату за її проведення. На задоволення клопотання судом ухвалою суду від 26.11.2014 року призначено почеркознавчу експертизу (а.с.80), справу направлено до експертної установи. Однак, матеріали справи були повернуті суду без виконання експертизи, оскільки відповідачем на вимогу експертів не було надано вільних зразків підпису та почерку [PERSON] , також ним не було проведено оплату експертизи. ( а.с.107-108). Як зазначив [PERSON] він не міг виконати зазначені вимоги, оскільки з 17.01.2015 року по теперішній час виконує службово-бойові завдання, на підтвердження чого надав відповідну довідку від 12.05.2015 року. Перебування ж відповідача в судовому засіданні від 14.05.2015 року свідчить про те, що відповідач періодично мав можливість залишати місце служби, та мав реальну можливість надати відповідні документи. При цьому додаткових клопотань відповідачем в судовому засіданні не заявлялось, доказів на підтвердження своїх доводів не надано. Отже, оцінюючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави для застосування судом строку позовної давності, позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 295,02 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved