Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що згідно з договором міни від 06.04.1996 року та реєстраційного посвідчення від 14.06.1996 року, виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, вона є власником квартири за адресою: 49130, [ADDRESS]. Крім неї, в квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який фактично не проживає з нею та не оплачує комунальні послуги. Наголошує, що житлово-комунальні послуги сплачуються тільки особисто нею, відповідач до житла не з'являється, фінансово не допомагає, його особистих речей в квартирі не має, перешкод у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинить. Реєстрація відповідача у [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, змушує її нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, в зв'язку з чим суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно з договором міни від 06.04.1996 року та реєстраційного посвідчення від 14.06.1996 року, виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації, є власником квартири за адресою: 49130, [ADDRESS]. Крім [PERSON] в даній квартирі, зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою від 25.11.2014 року №1303, виданою КП «Житлово-експлуатаційним підприємством №50» Дніпропетровської міської ради. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту від 26.11.2014 року, посвідченого виданою КП «Житлово-експлуатаційним підприємством №50» Дніпропетровської міської ради, [PERSON] не мешкає за адресою: 49130, [ADDRESS] з 04.09.2007 року. Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання та не проживає за адресою: [ADDRESS], без поважних причин понад один рік. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Розподіл судових витрат здійснюється в порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved