Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до селянського (фермерського) господарства «Бондарево» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Позивач посилається на те, що 03 червня 2008 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,327 га, яка належить позивачеві на праві власності, що зареєстрований у Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 17 березня 2010 року за № 041012300266. Пунктом 2.3 договору оренди передбачено, що договір укладається терміном (строком) на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Магдалинівському відділі Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». При підписанні позивач та відповідач домовлялися, що реєстрація договору покладається на відповідача. Фактичне використання орендарем земельної ділянки відбулося у 2008 році. Пізніше, після підписання договору позивач зверталася до відповідача для дачі останнім пояснення, чому відсутній екземпляр договору оренди. На що відповідач запевнив, що реєстрацію провів та екземпляр договору оренди надасть пізніше. Коли позивач отримала свій примірник договору, через певний час все ж звернула увагу, що з моменту укладення договору та фактичного використання земельної ділянки до моменту державної реєстрації договору оренди пройшло майже 2 роки. Фактично відповідач ввів в оману позивача, щодо даної істотної умови договору оренди (строку дії договору). Звернувшись до відповідача отримала запевнення, що влітку 2018 року, як спочатку і було домовлено, вона матиме право повернути земельну ділянку. Наприкінці квітня 2018 року позивач звернулася до відповідача з листом-повідомленням з бажанням розірвати спірний договір оренди, через те, що 03 червня 2018 року закінчується термін його дії та поверненням земельної ділянки згідно акту прийому-передачі у зазначений термін через відсутність наміру укладення нового договору оренди. Однак земельна ділянка так і не була повернута. Відповідно до спірного договору оренди землі, відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату не пізніше 31 грудня кожного року. Однак порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2018 році та відповідно нехтує терміном зазначеним в договорі оренди землі, який є його істотною умовою. Станом на 18 червня 2019 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2018 році належною земельною ділянкою не сплачено жодних грошових коштів. До того ж ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2018 рік від відповідача не отримувала. На звернення про здійснення повного розрахунку за договором оренди останній відповідав відмовою. Заборгованість по виплаті орендної плати за несвоєчасне внесення орендної плати в 2018 році в розмірі 10\~000 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 300 гривень. Також позивач зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути земельну ділянку, у зв`язку із тим, що має намір передати її в оренду іншому орендарю, який обіцяє сплачути більшу та своєчасно оренду плату, але марно. Затягування державної реєстрації договору оренди майже на два роки, відсутність реагування на звернення до відповідача завдало не тільки матеріальних збитків, а й душевних страждань та розладів зі здоров`ям. Позивач не змогла витратити недоотримані кошти на покращення свого здоров`я та побуту тому вважає, що має отримати і моральну шкоду. Таким чином, позивач вважає, що його права як орендодавця порушені, тому звертається до суду та прохає розірвати спірний договір оренди, повернути земельну ділянку, стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати в розмірі 10\~000 грн. та 3% річних в розмірі 300 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши докази, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову за наступних підстав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Земельна ділянка площею 5,327 га, розміщена на території Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 03 липня 2000 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 810, кадастровий № [NUMBER] , належить позивачеві на праві приватної власності (а. с. 5-6). Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Між позивачем та відповідачем 03 червня 2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 17.03.2010 року Магдалинівським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а. с. 7-16). Згідно п. 2.2 договору оренди та додатку № 1 до договору (розрахунок орендної плати), відповідач зобов`язаний проводити виплату орендної плати в грошовій формі з 1 січня по 31 грудня щороку в розмірі 1,46 % вартості земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації станом на 03.06.2008 року. Частиною 2 статті 651 ЦК України встановлено, що договір може\~бути змінено\~або розірвано\~за рішенням\~суду на\~вимогу однієї\~із сторін\~у разі\~істотного порушення\~договору другою\~стороною та\~в інших\~випадках,\~встановлених договором\~або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконує умови договору, у зв`язку із чим істотно порушується договір, через систематичність несплати орендної плати. За таких обставин, маються достатні підстави для припинення права користування відповідача земельною ділянкою, яка належить позивачеві. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з обставин справи встановлених судом, суд вважає за необхідне задовольнити частково позовні вимоги, розірвавши договір оренди земельної ділянки, повернувши земельну ділянку позивачеві, стягнути заборгованість по орендній платі та 3 % річних від простроченої суми заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Позивачем не надано докази для підтвердження того, що їй було завдано моральної шкоди, у зв`язку із не виплатою орендної плати за договором, тому суд вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди. У відповідності\~до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., тому витрати по справі слід стягнути з відповідача в частині задоволених вимог.

Outcome: partial