Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

До суду 28.03.2014 року звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи свої вимоги наступним. З відповідачем знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 10.11.2004року по 18.02.2014року. Але шлюбні відносини між сторонами виникли з 14.01.2002 року,коли стали проживати разом з її дітьми за адресою [ADDRESS]. В 2004 року ,незадовго до укладання шлюбу за спільні з відповідачем кошти був придбано житловий будинок,розташований за адресою [ADDRESS]. З часу придбання будинку вартість будинку збільшилась в наслідок проведеного ремонту. В зв*язку з тим, що шлюб розірвано і відповідач перешкоджає проживати у будинку, позивачка просить поділити в рівних частках майно між нею та відповідачем, а також визнати за нею право власності на ? частину вищезазначеного будинку, бо поділ в натурі неможливий. До початку судового засідання позивачка надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач до початку судового засідання надав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 10.11.2004 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2004 року [PERSON] придбав житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 74 СК України , якщо жінка та чоловік проживають однією сім*єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є є об*єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою,поширюються положення СК України. Відповідно до ст..60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірний будинок, розташований за адресою [ADDRESS] був придбаний сторонами до укладання шлюбу, але під час спільного проживання однією сім*єю. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Як вбачається зі змісту ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Але є в судовому засіданні вказані обставини не встановлені, тому суд прийшов до висновку про рівність часток будинку позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] Зважаючи на вищенаведене, суд прийшов до висновку про необхідність визнання за позивачкою та відповідачем по ? ідеальній частині житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS], без його реального поділу і залишення житлового будинку у їх спільній частковій власності.

Outcome: approved