Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся прокурор м. Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Київське лісове господарство» із позовом до [PERSON] міської ради Київської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним рішення міської ради та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, який мотивує тим, що прокуратурою міста Ірпеня за результатами розгляду матеріалів щодо незаконної передачі у приватну власність земельної ділянки лісового фонду встановлєно наступне. Згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 1983-2003 років, розроблених ВО «Укрдерджіспроект», листа ДП «Київське лісове господарство» № 02-315 від 07.05.2015 року, до складу земель наданих у користування підприємству входить і земельна ділянка площею 0,1 га по вул. Матросова, 15-д в м. Ірпінь. Рішенням [PERSON] міської ради № 2538-ІІ від 06.09.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в м. Ірпінь, вул. Матросова, 15-д для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність та передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га для вказаних цілей. На підставі вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯМ № 818968 на право власності на земельну ділянку по вул. Матросова 15-д в м. Ірпінь, кадастровий номер 3210900000:01:046:0073, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Опрацюванням планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування ДП «Київське лісове господарство» встановлено, що спірна земельна ділянка площею 0,1 га, яку передано у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [PERSON] відносяться до земель лісового фонду кварталу 46 виділу 5 [PERSON] лісництва, покриті лісовою рослинністю, мають відповідні таксаційні характеристики та у 1983 та 2003 роках протаксовані. Вивченням матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON], розробленого ТОВ «Лідер Плюс», вбачається, що їх відведення передбачалось за рахунок земель громадської та житлової забудови. З огляду на викладене, рішення [PERSON] міської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними та підлягають визнанню недійсними з наступних підстав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 149 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання, ведення водного господарства, крім, випадків, визначених частиною девятою цієї статті, будівництва обєктів, повязаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті. Крім того, нормами ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України чітко визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. При цьому, нормами ч. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Проте, ДП «Київське лісове господарство» погодження про можливість вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не надаволось. Нормами ст. 6 Лісового кодексу України визначено, що всі ліси в Україні є власністю держави. Ради народних депутатів в межах своєї компетенції надають земельні ділянки лісового фонду у постійне користування або вилучають їх в порядку, визначеному земельним та цим кодексами. Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону. За змістом ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини, що виникають зокрема, при використанні лісів, регулюються цим Кодексом. Інші нормативні акти застосовуються у випадку, якщо вони не суперечать останньому. За загальним правилом, визначеним у ст. 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, серед, іншого, і землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом. А єдиний можливий такий випадок, передбачений ч. 2 ст. 56 даного Кодексу, за якою громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. В той же час, ч. 1 ст. 57 даного Кодексу передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Інших випадків, які б передбачали можливість передачі земель лісогосподарського призначення у власність громадянам та юридичним особам законодавство не містить. Крім того, надання спірної земельної ділянки у приватну власність для сільськогосподарських потреб відбулось з порушенням порядку зміни цільового призначення земельних ділянок. Так, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства. В порушення вимог ст. 20 Земельного кодексу України у проекті землеустрою, затвердженому спірним рішенням [PERSON] міської ради, відсутнє погодження органу лісового господарства. Крім того, у порушення вимог статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», якою передбачено обовязковість проведення вказаної експертизи проектів землеустрою щодо відведення земель лісогосподарського призначення, проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки [PERSON] державну експертизу не проходив, оскільки висновок державної експертизи землевпорядної документації в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та виготовлення державних актів відсутній. Відповідно до ст. 35 вказаного Закону, підставою прийняття органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування рішень щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є саме позитивні висновки такої експертизи. Таким чином, усупереч нормам земельного законодавства України [PERSON] міською радою передано у приватну власність земельну ділянку лісогосподарського призначення. За таких умов проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не підлягав затвердженню рішенням [PERSON] міської ради, як такий, що не відповідає вимогам і нормам земельного та лісового законодавства України. Статтею 21 ЗК України передбачено наслідки порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Так, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише па підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Таким чином, рішення [PERSON] міської ради № 2538-36-11 від 06.09.2012 року прийнято усупереч ст. 19 Конституції України, ст.ст. 20, 55, 56, 84, 116, 149 ЗК України, у звязку з чим підлягає визнанню недійсними судом. Крім того, державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, виданий на імя [PERSON] також підлягає визнанню недійсними в судовому порядку, виходячи з наступних підстав. Вимогами ст. 155 Земельного кодексу України передбачено визнання недійсним акта органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, що порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою. З огляду на те, що державний акт про право власності на спірну земельну ділянку, порушує право власності та користування держави на землю, останній згідно зі ст. 155 ЗК України підлягають визнанню недійсними. Водночас, на момент прийняття рішення [PERSON] міської ради № 2538-36-ІІ від 06.09.2012 року в [PERSON] міській раді не затверджено генеральний план населеного пункту, місцеві правила забудови та схеми планування територій. Відповідно до ст. 38 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать, земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Згідно зі ст. 39 Земельного кодексу України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно - господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Таким чином, спірне рішення [PERSON] міської ради прийнято без врахування містобудівної документації. Також встановлено, згідно інформаційної довідки № 37308779, що на підставі договору купівлі-продажу № 1346 від 18.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON], відчужено спірну земельну ділянку останньому. Право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] (рішення про державну реєстрацію № 18117339 від 18.12.2014 року). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 228 Цивільного кодексу України правочин, спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним, вважається таким, що порушує публічний порядок, та є нікчемним. Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. В даному випадку спірна земельна ділянка вибула з власності держави з порушенням вимог чинного законодавства в порядку безкоштовної приватизації відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, а тому існують всі правові підстави для витребування їх з незаконного володіння відповідача на користь держави на підставі статей 387, 388 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу, способами захисту прав на земельні ділянки можуть бути визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною, визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Так, відновлення правового становища земельної ділянки по вул. Матросова, 15-д в місті Ірпені на території [PERSON] лісництва, яке існувало до порушення можливе шляхом визнання недійсними рішення [PERSON] міської ради № 2538-36-11 від 06.09.2012 року та витребування вказаної земельної ділянки із незаконного чужого володіння у власність держави в особі розпорядника спірних земельних ділянок - Київської обласної державної адміністрації та землекористувача ДП «Київське лісове господарство». Тому прокурор міста Ірпеня звертається до суду з цим позовом в інтересах держави в особі розпорядника спірних земельних ділянок - Київської обласної державної адміністрації та землекористувача ДП «Київське лісове господарство», оскільки спірну земельну ділянку на підставі постанови Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 надано у користування Київському лісовому господарству без виключення її з Держлісфонду України, тому її виключення з лісового фонду та зміна цільового призначення всупереч встановленої законодавством процедури є прямим порушенням інтересів держави. Згідно інформації з листа ДП «Київське лісове господарство» № 02-239 від 01.04.2015 року та акту огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 23.03.2015 року, на спірній земельній незаконно здійснено порубку 56 дерев. Знищення зелених насаджень на спірній земельній ділянці та незаконна зміна категорії її цільового призначення із земель лісогосподарського призначення на землі громадської та житлової забудови, а саме для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд свідчить про намір забудови земельної ділянки, що в подальшому значно утруднить виконання судового рішення та відновлення її правового становища. Згідно експертного висновку про ринкову вартість земельної ділянки проведеного ФОП [PERSON], вартість спірної земельної ділянки площею 0,1 га становить 984 556, 00 грн. Відповідно до вимог статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 261 вказаного Кодексу передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про факт незаконного вилучення та передачі у власність спірної земельної ділянки прокуратурі міста Ірпеня стало відомо з листа ДП «Київське лісове господарство» №02-239 від 01.04.2015 року про вжиття заходів представницького характеру щодо порушень лісового та земельного регіону на території [PERSON] лісництва. Таким чином, строк позовної давності не пропущено. Просив визнати недійсним рішення [PERSON] міської ради № 2538-ІІ від 06.09.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в м. Ірпінь, вул. Матросова, 15-д для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд»; витребувати на користь Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Київське лісове господарство» із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку по вул. Матросова, 15-д в м. Ірпені, площею 0,1 га. кадастровий номер 3210900000:01:046:0073 вартістю 984 556 грн. В судовому засіданні представник позивача - прокурор Мясков О.Є. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представники позивача Державного підприємства «Київське лісове господарство» [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] міської ради Київської області [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволені позову та пояснили, що [PERSON] міська рада позов не визнає та вважає прийняте нею рішення щодо відведення земельної ділянки прийняте в межах повноважень та у спосіб передбачений ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та відповідно до Земельного кодексу України. До того ж у позивача відсутні державні акти про право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3210900000:046:0073. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги не визнав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] з позовними вимогами позивача не погодилась, та просила відмовити в задоволені позову. Представник третьої особи Держземагенства у м.Ірпінь в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом встановлено, що на підставі рішення [PERSON] міської ради Київської області №2538-ІІ від 06.09.2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м.Ірпінь вул.Матросова, 15-д. Згідно державного акту серії ЯМ № 818968 на право власності на земельну ділянку по вул. Матросова 15-д в м. Ірпінь, кадастровий номер 3210900000:01:046:0073, площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого на підставі рішення [PERSON] міської ради №2538 від 06.09.2012 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га. Згідно договору дарування від 04.06.2013 року [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь. Згідно договору дарування від 25.09.2013 року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь є [PERSON] Згідно експертного висновку про ринкову вартість земельної ділянки, що розташована за адресою м.Ірпінь, вул.Матросова буд.15-д складає 984556 грн. Згідно повідомлення Державного агентства лісових ресурсів України ВО «Укрдержліспроект» від 22.06.2015 року протоколи 1 і 2 лісовпорядних нарад лісовпорядкування 1983 року в підприємстві відсутні. Окружні межі оновлених планшетів за даними розширеного безперервного лісовпорядкування 2003 року не погоджувались. Дані планшети виготовлені на основі окружних меж планшетів лісовпорядкування 1983 та 1993 років з внесеними змінами про приймання передавання земель згідно відповідних рішень та розпоряджень. Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та виготовлення державних актів [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за рахунок земель запасу міста в межах м.Ірпінь по вул. Матросова 15-д Київської області, земельна ділянка розташована в межах м.Ірпінь по вул. Матросова 15-д, віднесена до земель житлової та громадської забудови, проект погоджено з комісією з розгляду питань, пов»язаних з погодженням документації із землеустрою, відділом Держкомзему у м.Ірпінь, відділом містобудування та архітектури [PERSON] міської ради, Обласною державною екологічною регіональною інспекцією, ДЗ «[PERSON] міська СЕС Міністерства охорони здоровя України», обласним центром з охорони історії, археології та мистецтва. Згідно довідки Відділу Держкомзему у м.Ірпінь Київської області від 09.08.2012 року, земельна ділянка, площею 0,1000 га, що передбачена для передачі у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь, станом на 01.01.2012 року згідно статистичної звітності форми 6-зем обліковується в рядку 12.3 (шифр рядка 96), як землі не надані у власність або постійне користування, в графі 56. Земельна ділянка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови. Згідно висновку №399 від 16.08.2012 року комісії з розгляду питань, пов»язаних з погодженням документації із землеустрою у м.Ірпінь було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури [PERSON] міської ради з№743 від 13.08.2012 року, земельна ділянка, що передбачена для передачі у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь належить до земель запасу міста. Згідно схеми розташування земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Матросова, 15-д в м.Ірпінь знаходиться в межах міста. Згідно відповіді Управління Держкомзем у м.Ірпіні Київської області від 18.08.2015 року №0-1017-0.4-749/2-15 відповідно до проекту формування і встановлення меж [PERSON] міської ради затвердженого рішенням Київської обласної ради Про погодження проекту встановлення меж міста обласного значення Ірпінь Київської області від 15 червня 2000 року № 211-12-ХХІІІ, земельна ділянка з кадастровим номером - 3210900000:01:046:0073 в м.Ірпінь по вул..Матросова, 15-д розташована в межах населеного пункту м.Ірпінь та підтверджено викопіровкою з проекту формування та встановленнч меж [PERSON] міської ради. Відповідно до ст.25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до п.п. б,й ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вирішення земельних спорів. Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.04 р. № 667, відповідно до якого проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт. Проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, орган земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини. Погоджений проект відведення земельної ділянки не підлягав обов»язковій Державній землевпорядній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до ЗУ «Про державну експертизу землевпорядної документації» в редакції яка діяла станом на 05.08.2012 року. Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Відповідно до Інструкції по проведенню лісовпорядкування в лісовому фонді СРСР від 31.05.1990 року, яка чинна згідно з п.2 Прикінцевих положень ЛК України, проекти організації та розвитку лісового господарства є основним нормативно-технічним документом лісовпорядкування. До планово картографічних матеріалів відносяться лісовпорядні планшети. Їх виготовлення та розмноження впорядковується Інструкцією, погодженою головним управлінням геодезії і картографії Ради Міністрів СРСР 28.11.1986 р. Згідно з вимогами даної інструкції складені оригінали планшетів, які мають межі з іншими землекористувачами, завіряються в органах землевпорядкування того району, де проводяться лісовпорядкувальні роботи. Відповідно до ч.4 ст.48 ЛК України, матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Проте в порушення зазначених норм ні проект організації та розвитку лісового господарства, ні планшет лісовпорядкування №5 від 2003 року не містять погоджень з органами землевпорядкування регіону і територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища, а тому не можуть бути доказом права користування ДП «Київський лісгосп» спірною земельною ділянкою. Також суд не приймає до уваги акт про лісопорушення, оскільки його складено на підставі лісовпорядного планшету №5, який не є належним доказом права користування земельною ділянкою ДП «Київський лісгосп». Також позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка, виділена [PERSON] була виділена із земель лісового фонду, оскільки не надано доказів того, що спірна земельна ділянка віднесена до земель лісового фонду. Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. А тому підстав для задоволення позову не має, оскаржуване рішення [PERSON] міської ради прийнято в межах компетенції та відповідно до вимог закону, жодних прав осіб в інтересах яких заявлено позов не порушено, тому відсутні підстави для визнання рішення незаконним. В задоволені позовних вимог про витребувати на користь Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Київське лісове господарство» із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку по вул. Матросова, 15-д в м. Ірпені, площею 0,1 га, кадастровий номер 3210900000:01:046:0073 вартістю 984 556 грн. також слід відмовити, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення [PERSON] міської ради № 2538-ІІ від 06.09.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в м. Ірпінь, вул. Матросова, 15-д для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд». Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 ЗК України, законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши в сукупності викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed