Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 20 квітня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Спільних дітей не мають. Збереження шлюбу з відповідачем та примирення вважає неможливим, спільне господарство не ведуть з січня 2020 року, шлюбні відносини припинені, тому позивач просить суд розірвати укладений між ними шлюб. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, призначено до розгляду по суті. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 березня 2020 року надано подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення до 25 травня 2020 року, провадження у цивільній справі № 263/2446/20 зупинено до закінчення строку для примирення. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 травня 2020 року поновлено провадження у цивільній справі. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги. Просила змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він визнав позовні вимоги у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що з 20 квітня 2016 року [PERSON] , [INFO] , перебуває у шлюбі із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 18 лютого 2020 року, актовий запис № 203. Мотиви суду. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про задоволення позову. Щодо судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved