Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

До суду 30.11.2017 року звернувся позивач з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначено, що єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Шлюб між сторонами по справі припинено. З відповідачем позивачка не підтримує жодних контактів, крім того, з їх донькою він також не спілкується. Відповідач тривалий період часу не проживає в квартирі позивачки, зібрав речі та добровільно квартиру позивачки, проте до теперішнього часу не знявся з реєстрації за адресою квартири позивачки. Справа була передана на підставі повторного автоматизованого розподілу справи до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 04.01.2018 року справа прийнята до провадження та ухвалено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2018 року. У судовому засіданні 12.02.2018 року відповідач просив час на ознайомлення з матеріалами справи, суд відклав розгляд справи на 19.03.2018 року, згодом на 24.04.2018 року. До суду 14.03.2018 року надійшла заява [PERSON] про визнання позову, де вказано що відповідач визнає позов повністю та не заперечує проти його задоволення, просив справу розглянути за його відсутності. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 03.10.1992 року шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], зареєстроване Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області. З інформаційної довідки №105122043 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. З довідки з місця проживання про склад сім'ї, виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Мрія» вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до акту від 29.09.2017 року, який складений сусідами позивачки, встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з початку серпня 2016 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивачів створює їм перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад один рік, ніяких речей відповідача в квартирі не міститься. Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно положень ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов'язані зареєструвати своє місце проживання. Отже, враховуючи, що [PERSON] не проживає у квартирі позивачки більше одного року та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Outcome: approved