Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

До Пологівського районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] із заявою, в якій зазначила, що [INFO] вдома у [ADDRESS] , помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Поховали його 20 травня 2020 року на цвинтарі «Східний» у м.Донецьку. Для отримання свідоцтва про смерть державного зразка заявниця звернулася до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що документи про смерть чоловіка видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про смерть чоловіка та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено. У судовому засіданні представник заявниці заяву підтримав у повному обсязі і просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Допитана в якості свідка заявниця [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] дійсно помер після тривалої тяжкої хвороби вночі 19 травня 2020 року у себе вдома за адресою: [ADDRESS] . Під час хвороби вона доглядала за чоловіком, давала йому призначені лікарями ліки, викликала до нього лікарів за необхідності і у ніч смерті разом із ним також була лише вона. Чоловік її помер саме внаслідок тривалої хвороби, він не був учасником АТО. Похованням її чоловіка займалася вона разом із синами [PERSON] та [PERSON] . Її чоловік був похований 20 травня 2020 року на цвинтарі «Східний» у м. Донецьку і вона особисто була присутня під час його поховання. Документи про смерть чоловіка були видані організаціями так званої «ДНР». Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши свідчення заявниці і пояснення її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Згідно із ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Згідно з положеннями Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ, сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затвердженого розпорядженням КМУ від 07 листопада 2014 року №1085-р., на території м.Донецька Донецької області органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Під час розгляду справи судом було встановлено, що заявниця [PERSON] , яка народився [INFO] в м.Донецьку, є дружиною [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 27 квітня 1987 року. [INFO] у віці 68 років у м.Донецьку Донецької області помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про причину смерті від 20 травня 2020 року №2266, виданої лікарем так званого «відділу судмедекспертизи трупів республіканського бюро судово-медичної експертизи МОЗ ДНР». 20 травня 2020 року так званим «Будьонівським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР» був складений актовий запис № 517 про смерть [PERSON] , [INFO] , та видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] . При зверненні заявниці до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) їй 26 серпня 2020 року було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки на підтвердження факту смерті нею був пред`явлений документ - свідоцтво про смерть, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 1 глави 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, визначено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено і м.Донецьк Донецької області, на території якого [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Тому згідно з п.1 постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25 листопада 2014 року №247/7 та від 17 червня 2014 року № 935/5 всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України, повинні були переміститися з тимчасово окупованих територій у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись там. Тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01 грудня 2014 року вважаються недійсними. Разом із тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Тому суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою, не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Із матеріалів справи, свідчень заявниці та пояснень її представника судом встановлено, що [INFO] у м.Донецьку Донецької області помер [PERSON] , [INFO] . Довідка про причину смерті від 20 травня 2020 року №2266 та свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20 травня 2020 року, видані установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, не створюють правових наслідків. Тобто, для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , [INFO] , існують об`єктивні перешкоди. Тому, з метою захисту прав і свобод громадян України суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про смерть та здійснити її права, пов`язані із встановленням даного факту. На підставі викладеного,

Outcome: approved