Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , звернулася представник позивача [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач є єдиним спадкоємцем усього майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, але приватний нотаріус\~ відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок з господарськими будівлями та спорудами, внаслідок чого порушено право позивача на отримання у власність спадкового майна. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Грушівська сільська рада Миронівського району Київської області, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, свого представника в судове засідання не делегувала, надала лист у якому повідомила суд, що позовні вимоги позивача визнає та просить суд розглянути справу за відсутності її представника. Зважаючи на те, що в судове засідання не з`явилися сторони, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач через свого представника звернулася по судовий захист, у зв`язку із порушенням її права на отримання в порядку спадкування права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 грудня 2014 року виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 16. Позивач є спадкоємицею померлого [PERSON] за заповітом, посвідченим 01 вересня 2004 року секретарем виконавчого комітету Грушівської сільської Миронівського району Київської області та зареєстрованим в реєстрі під номером 119. Згідно\~\~ Інформаційної\~\~ довідки\~\~ зі\~\~ Спадкового\~\~ реєстру\~\~ (заповіти/спадкові договори) № 39753992 від 27 лютого 2015 року, яка зберігається в матеріалах спадкової справи, даний заповіт є чинним. За правилами частини 1 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом, що відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, прийняла спадщину, яка відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На звернення позивача про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., листом від 04 вересня 2015 року за № 862/02-14, відмовила позивачу у видачі свідоцтва. Свою відмову нотаріус мотивував відсутністю реєстрації в спадкодавця права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Тобто, приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., фактично порушила право позивача на отримання у порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . Спадкоємець не може оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, питання щодо порушення права на спадщину підлягає захисту шляхом його визнання в судовому порядку. Судове рішення буде юридичним документом, що дає підставу для оформлення права власності на спадкове майно. Встановлено, що будинок під номером [ADDRESS] був побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Вказана обставина підтверджується довідкою Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області № 631 від 07.09.2015. Вказаний житловий будинок був побудований у 1963 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який затверджений 07 серпня 2008 року «Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції. Не отримання за життя [PERSON] правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , не спростовує право власності останнього на цей будинок та господарські будівлі і споруди. Після його смерті в порядку спадкування за заповітом право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами набула позивач.\~ Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі і житловий будинок та інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На підтвердження того, що у спадкодавця [PERSON] було право власності на вищевказаний житловий будинок та господарські споруди, позивачем надано довідку Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області № 637 від 09.09.2015. Відповідно\~ до\~ вказаної\~ довідки,\~ згідно\~ записів\~ у\~ погосподарських книгах № 326, № 48, № 233, № 289, № 0561-1, головою двору із 1991 року по день смерті був [PERSON] . Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31.01.66 Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року,\~ Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлого [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1991 року в якості голови двору підтверджує факт належності будинку під номером [ADDRESS] сааме йому. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратив право власності на вказану нерухомість. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав\~ на\~ нерухоме\~ майно\~ та\~ їх\~ обтяжень»,\~ ст.\~ ст. 3, 6, 7\~ Закону\~ СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved