Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Сьома Одеська державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що 16 лютого 2000 року на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №2000-01ЗМ, згідно якого [PERSON] купив у [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, трьохкімнатну квартиру загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Право власності за [PERSON] було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 29 лютого 2000 року за № 350пр в реєстровій книзі 99, стор. 95. Як вказує позивач, [INFO] року [PERSON] помер, за життя він склав заповіт, згідно якого заповідав своїй дружині [PERSON] належну йому квартиру [ADDRESS]. Позивач зазначила, що вона після смерті чоловіка звернулася з заявою до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Михальова Л.І. своєю Постановою від 04 травня 2018 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на квартиру у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], посилаючись на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню та особа, яка продавала квартиру померлому діяла від свого імені та від імені інших осіб на підставі довіреності. У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді трьохкімнатної квартирі [ADDRESS], загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м. який було укладено 16 лютого 2000 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності та який було зареєстровано за № 2000-013М в Малиновському філіалі біржі Одеської Універсальної Біржі «Вітязь». Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти прийняття заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі не приймали участі у судовому засіданні, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки до суду не повідомили, відзову на позов не надходило. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про явку до суду третя особа повідомлялась належним чином. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивачів, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 16 лютого 2000 року на Одеській Універсальній Біржі «Вітязь» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №2000-01ЗМ, згідно якого [PERSON] купив у [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, трьох кімнатну квартиру загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 37,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS].(а.с. 8-9) Право власності на вказану квартиру було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 29 лютого 2000 року за № 350пр в реєстровій книзі 99, стор. 95 (а.с. з.б. 9) При укладення даного договору між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], [PERSON] на підставі довіреності, було досягнуто згоди по всім важливим пунктам договору купівлі-продажу квартири. Після сплати відповідної суми договір купівлі-продажу було підписано та майно у вигляді квартири було передано продавцем покупцю, про що свідчить те, що після оформлення цього договору право власності на майно у вигляді квартири було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» та покупець спільно з членами своєї родини, тобто дружиною [PERSON], вселився у вказану квартиру та зареєструвався там, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію.(а.с. 10) Біржове оформлення договору сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією даного договору ОМБТІ та РОН. 08.09.2017 року [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті, заповів належну йому квартиру під [ADDRESS] своїй дружині - [PERSON]. (а.с. 12) Згідно свідоцтва про смерть, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 10918 - [INFO] року помер [PERSON].(а.с. 15) Позивач звернулася з заявою до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Постановою від 04 травня 2018 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на квартиру у порядку успадкування за заповітом після смерті [PERSON], оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню.(а.с.16) Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов'язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Згідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах суд вважає, що такий договір можна визнати дійсним.

Outcome: approved