Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, в обґрунтування позову позивач зазначила, що з 19.11.2005р. вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстрований Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управляння юстиції, актовий запис № 827. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З серпня 2014 року фактичні шлюбні відносини припинені, відповідач з цього часу проживає окремо від родини та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, відвідував дитину лише декілька разів. Відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, інших аліментних зобов'язань немає. Позивач змушена самостійно утримувати дитину, піклуватися про її здоров'я. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 800 грн. щомісяця з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача кошти за юридичні послуги у розмірі 400 грн.. В судове засідання позивач не з'явилася надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити на підставах, викладених в позові. В судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 19.11.2005р. року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.2). З серпня 2014 року фактичні шлюбні відносини припинені, відповідач з цього часу проживає окремо від родини та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, відвідував дитину лише декілька разів. Відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, інших аліментних зобов'язань немає. Позивач змушена самостійно утримувати дитину, піклуватися про її здоров'я. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з п.3 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України відсутність офіційної роботи і стабільного доходу, які свідчать про нерегулярний і мінливий дохід відповідача є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, інших аліментних зобов'язань не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 800 грн. до досягнення дитиною повноліття, забезпечити сину не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України передбачають, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу то, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню з відповідача з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в ст. 1 якого визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач надала до позовної заяви на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання юридичної допомоги адвокатом Нікончик Н.В. від 30.07.2015 року та квитанцію на суму 400 грн., проте позивачем не надано відповідного розрахунку, передбаченого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» про надання адвокатом правової допомоги, акту виконаних робіт. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial