Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернулась [PERSON] до [PERSON] , Бучанської міської ради Київської області, відділу у Бородянському районі міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Буча Головного управління Держгеокадастру у Київській області треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Нечипоренко Олександр Вікторович, [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що вона після смерті [PERSON] протягом встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, звернулася до Державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини та оформлення необхідних документів. За її заявою була зареєстрована спадкова справа та виданий Витяг № 3919705 про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Таким чином, вона прийняла спадщину у встановлений законом строк для її прийняття, адже інших спадкоємців немає. Їй було відомо, що до спадкової маси входить: земельна ділянка, кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Щодо даного майна, то вона була впевнена, що воно є спадковою масою, адже [PERSON] , [INFO] отримав у спадок житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та 26 серпня 2004 року [PERSON] отримав рішення Бучанської селищної ради про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ) але на день смерті, ще не отримав державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку. Її представник звернувся до Державного нотаріуса Бучанської міської державної нотаріальної контори задля отримання нотаріальних запитів для виготовлення технічної документації на житловий будинок та запиту до Головного управління держгеокадастру у Київської області та отримав з Головного управління держгеокадастру інформацію про те, що на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] згідно даних, наявних у відділі, державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся та не видавався. 23 січня 2019 року, прибувши до будинку, побачила, що у дворі знаходиться чоловік на ім`я [PERSON] , який представився брокером. Після спілкування з останнім, було з`ясовано, що житловий будинок та земельна ділянка продаються. На її прохання, останній надав оригінали документів на житловий будинок та земельну ділянку для ознайомлення та надав можливість їх сфотографувати та пояснив, що власником цього майна є [PERSON] та майно належить йому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренком О.В. від 11.12.2018 року. Після ознайомлення с документами було встановлено, що житловий будинок належав [PERSON] на праві приватної власності, дата державної реєстрації 26.07.2018 року, земельна ділянка кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143 на якої розташований даний житловий будинок також належала [PERSON] на праві приватної власності, дата державної реєстрації земельної ділянки 21.11.2018 року, після чого були продані [PERSON] . Тобто, данні особи за підробленими документи оформили право власності на майно, що належало спадкодавцю, оскільки, оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у неї та нікому не передавалися. Так, було з`ясовано, що [PERSON] зареєстрував право власності на своє ім`я на підставі Рішення виконавчого комітету Бучанської міської ради за №787 від 17.11.2015 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. [PERSON] ». На підставі цього Рішення була здійсненна державна реєстрація права власності на земельну ділянку (індексний номер 44266636 від 27.11.2018 12:18:07), кадастровий номер 3210945300:01:019:0143, реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості», Київська область, реєстратор Немченко Олена Олегівна та зроблено запис у Державному земельному кадастрі. Таким же чином на підставі рішення про державну реєстрацію права власності, здійснену реєстратором Комунального підприємства «Рожівське», Київської області, реєстратор Гордейчук Валерій Петрович, було зареєстроване за [PERSON] право власності на житловий будинок (індексний номер 27333073 від 23.02.2018 17:42:01). Однак, Бучанська міська рада Київської області стверджує та підтверджує, що такі Рішення на ім`я [PERSON] щодо передання йому у власність земельної ділянки, кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] не приймалися та не видавалися, що свідчить про відсутність правових підстав набуття права власності за [PERSON] на вказані об`єкти нерухомості. Так, з огляду на відсутність в реальній дійсності відповідних рішень Бучанської міської ради Київської області, які стали підставою для реєстрації за [PERSON] права власності є всі підстави вважати, що договір купівлі - продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1028 від 11.12.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , а також Договір купівлі - продажу земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки № 3210945300:01:019:0143), посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1032 від 11.12.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] - є нікчемними правочинами на підставі ст. 228 ЦК України. З огляду на вищенаведене, з урахуванням положень ст. 388 ЦК України, щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, вона вважає, що земельна ділянка, кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , вибули з її законного володіння по за її волею. Просить застосувати наслідки нікчемності правочину: договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1028 від 11.12.2018 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). Застосувати наслідки нікчемності правочину: договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 3210945300:01:019:0143, що розташована за адресою: що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1032 від 11.12.2018 року, укладений між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). Витребувати з чужого незаконного володіння - [PERSON] : земельну ділянку, кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на: земельну ділянку, кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Скасувати записи у Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки, кадастровий номер № 3210945300:01:019:0143, розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . Визнати за [PERSON] в порядку спадкування право на завершення приватизації та державної реєстрації права власності земельної ділянки, кадастровий номер № 3210945300:01:019:0143, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач Бучанська міська рада Київської області в судове засідання не забезпечила явку свого представника, подала заяву в якій просили розглянути справу в їх відсутності. Відповідач відділ у Бородянському районі міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Буча Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не забезпечив явку свого представника, подав заяву в якій просили розглянути справу в їх відсутності. Третя особа: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29.08.2018 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2008 року по 24.11.2014 року. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.06.2004 року № 3837753 будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, підстава виникнення права власності - свідоцтво про право на спадщину від 19.05.2004 року зареєстрованим за № 2-1712. Згідно рішення тридцять першої сесії двадцять четвертого скликання Бучанської селищної ради № 979-31 ХХІV від 26.08.2004 року передано громадянину [PERSON] безкоштовно в приватну власність земельну ділянку , орієнтовною площею 700кв.м., для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд в [ADDRESS] . Для виготовлення Державного акту на право власності на землю слід звернутися до землевпорядника селищної ради. [PERSON] помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть сері [NUMBER] . Позивач стверджує, що вона належним чином прийняла спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджено даними Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з якого вбачається, що 17.12.2014 року Бучанською міською державною нотаріальною конторою заведена нотаріальна справа № 56911504, зареєстрована у нотаріуса за № 212/2014 Згідно листа Головного управління ДЕРЖГЕОКАДАСТРУ у Київській області вбачається, що на ім`я [PERSON] згідно даних, наявних у відділ, державний акт на право власності на земельну ділянку не виготовлявся та не видавався. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 153406056 від 22.01.2019 року земельна ділянка, кадастровий номер 3210945300:01:019:0143, площею 0,07га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1032 від 11.12.2018 року, належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 153401339 від 22.01.2019 року житловий будинок, загальною площею 56,3кв.м., житловою площею 30,9кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1028 від 11.12.2018 року, належить на праві приватної власності [PERSON] . Згідно листа Бучанської міської ради від 26.04.2021 року № 05-05/118 вбачається що, в Бучанській міській раді Київської області рішення за № 787 від 17.11.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] відсутнє по причині факту відсутності звернення до Бучанської міської ради Київської області громадянина [PERSON] з відповідними документами та заявою. Бучанською селищною радою виносилося Рішення 26 серпня 2004 року за № 979-31-XXIV про передачу в приватну власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] [PERSON] орієнтовною площею 700 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. Частиною 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Крім того, відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приходить до висновку, враховуючи вищевикладене та оскільки, рішення Бучанською міською радою Київської області за № 787 від 17.11.2015 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у власність [PERSON] не приймалось, на підставі якого визнано право власності за [PERSON] і у подальшому на підставі якого були укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки з [PERSON] , на момент укладання спірного правочину волевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі і не було вільним, а тому договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1028 від 11.12.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер 3210945300:01:019:0143, що розташована за адресою: що розташований за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Ничипоренко О.В., за реєстровим № 1032 від 11.12.2018 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] є нікчемними. Щодо позовних вимог про витребування нежитлового приміщення із чужого незаконного володіння суд виходив з наступного. ЦК України у главі 29 передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Зокрема, норми статей 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 1 ст. 388 ЦК України встановлено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з незаконного володіння. Аналогічне роз`яснення міститься у п. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зазначено, що: «метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Оскільки власником спірного нерухомого майна є [PERSON] і воно вибуло з її володіння не з її волі, що обмежує і порушує права позивача, як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо витребування спірного майна із чужого володіння [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 328 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин на червень 2015 , право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 ЦК України). Право власності на рухоме та нерухоме майно, яке належало спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, є таким, що не припинилося внаслідок його смерті та входить до складу спадщини. Тобто, на момент смерті спадкодавця [PERSON] 24 листопада 2014 року йому належало майно: житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, кадастровий номер: 3210945300:01:019:0143, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . За рішенням Бучанської міської ради від 26 серпня 2004 року за номером 979-31-XXIV про передачу в приватну власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] [PERSON] орієнтовною площею 700кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, останній отримав фактично право власності на цей об`єкт нерухомого майна. Однак, з огляду на факт набуття законної сили нового ЦК України, право власності почало виникати з моменту державної реєстрації такого права у відповідних органах влади. Спадкодавець [PERSON] таке право не реалізував, тобто не зареєстрував у відповідних органах державної влади рішення Бучанської міської ради від 26 серпня 2004 року за номером 979-31-XXIV про передачу в приватну власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] [PERSON] орієнтовною площею 700кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд. Щодо державної реєстрації прав на підставі документів, за якими перехід права власності на нерухоме майно розпочався, неодноразово висловлювалася Державна реєстраційна служба стосовно проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі документів, за якими перехід права власності на нерухоме майно розпочався, прете відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2013 року, не завершена процедура його оформлення чи реєстрації, а саме: Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, аби якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Підставою для проведення державної реєстрації прав є документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, подані органу державної реєстрації прав, нотаріусу як спеціальному суб`єкту, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, разом із заявою (стаття 19 Закону). В період встановлення нової системи державної реєстрації прав відповідно до Закону така реєстрація буде проводитись на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, видані чи оформлені до 01 січня 2013 року. Сьогодні ж, після включення даних про земельну ділянку до державного земельного кадастру та отримання в місцевому управлінні Держгеокадастру витягу з ДЗК, необхідно звернутись до місцевого ЦНАПу чи нотаріуса для реєстрації вашого права на земельну ділянку. В ЦНАПі можна зареєструвати право власності, оренди, сервітут, суперфіцій, емфітевзис, обтяження на нерухоме майно тощо. Однак, якщо спадкодавець за життя не встиг завершити приватизацію земельної ділянки, спадкоємцю слід звертатися з позовом про визнання права на завершення цієї приватизації у порядку спадкування. Така позиція висловлена Верховним Судом у справі № 623/633/17 від 30 червня 2020 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц упровадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-2609 і св і 8) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів ще до набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами: одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акту на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, не прийнято органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Особливістю звернення до суду з позовом про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельних ділянок є те, що позивач вправі порушувати питання про визнання майнового права, набутого спадкодавцем за життя, тобто особистого майнового права спадкодавця. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні визнання відповідачем позовних вимог, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved