Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернувся АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря» та просив ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно витягу з протоколу №54 від 07.10.2013 року [PERSON] отримала право на проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позивач є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . В спірному житловому приміщенні зареєстровані: [PERSON] , 1985 року народження та її діти, [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2009 року народження. Відповідач разом зі своїми неповнолітніми дітьми не проживає у спірному житловому приміщенні понад шість місяців, що підтверджується відповідними актами, не сплачує комунальні послуги. Особисті речі відповідача у кімнаті відсутні. Реєстрація відповідача носить формальний характер, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» до [PERSON] , яка діє в інтересах себе та [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року залучити до участі у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Харківський машинобудівний завод «Світло шахтаря» до [PERSON] , яка діє в інтересах себе та [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Новобаварському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, замість вищезазначеної 3-тьої особи у якості 3-тьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. 02 грудня 2020 року на адресу суду надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей від 24.11.2020 року №586, відповідно до якого вважають за недоцільне визнання неповнолітньої [PERSON] , 2004 року народження, малолітньої [PERSON] , 2009 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 січня 2021 року, постановленої без видалення до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про допит свідків. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 04.01.2021 року, заявлений позов підтримала, дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Відповідач [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася, про причину не явки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Представник 3-тьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, рішення прийняти з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У судовому засіданні було встановлено, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] перебуває на балансі АТ «Світло Шахтаря». ( а.с. 8) Згідно протоколу №54 сумісного засідання профкому та адміністрації ПАТ «Світло Шахтаря» від 07.10.2013 року виділено [PERSON] кімнату № [NUMBER] площею 15,2 кв.м в гуртожитку по [ADDRESS] на родину з трьох осіб. ( а.с. 6) Випискою з протоколу №67 засідання профкому ПАТ «Світло Шахтаря» від 14.05.2014 року були внесені зміни до постанови профкому про виділення кімнати [NUMBER] площею 15,2 кв.м в гуртожитку по [ADDRESS] , протокол №54 від 07.10.2013 року, змінивши прізвище [PERSON] на [PERSON] у зв`язку з укладанням шлюбу. ( а.с. 7) Статтею 127 ЖК України передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно п. 2 «Примірного положення про гуртожитки», гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до п. 15 Примірного положення про гуртожитки, житлова площа в гуртожитку не підлягає обміну, розділу, бронюванню і здачі в піднайом. Таким чином, мешканці гуртожитку наймають жилу площу у підприємства, організації, установи, де вони працюють або навчаються, - тимчасово, на період роботи або навчання, на умовах, визначених Главою 4 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки. З довідки з місця проживання від 04.08.2020 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] (гуртожиток) зареєстровані: [PERSON] , 1985 року народження, [PERSON] - донька, 2004 року народження, [PERSON] - донька, 2009 року народження. ( а.с. 9,10) З довідки, виданої АТ «Світло Шахтаря» 03.03.2020 року вбачається, що [PERSON] не працювала та не працює у АТ «Харківський машинобудівний завод «Світло Шахтаря». ( а.с. 11) В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач хоча і зареєстрована у спірному житловому приміщенні разом зі своїми дітьми, однак в ньому ніколи не проживала, ним не інтересуються. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача разом з її неповнолітніми дітьми за спірною адресою носить формальний характер. Місце проживання відповідача не відоме. Дані ствердження представника позивача об`єктивно підтверджуються показами свідків [PERSON] та [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні, та які пояснили, що родина [PERSON] ніколи до гуртожитку не засилялася. Після того, як відповідачу була виділена кімната у гуртожитку, у 2013 році вона декілька разів приїжджала до неї, однак ніколи ні вона, ні її діти там не проживали. З актів від 02.042019 року, 10.10.2019 року, 02.12.2019 року, 02.03.2020 року, 02.04.2020 року, складених комендантом гуртожитку у присутності двох свідків, вбачається, що відповідач [PERSON] та її діти, [PERSON] , [PERSON] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] не проживають. Житлом не цікавляться. (а.с. 18-22) Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК УРСР (висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладений в Аналізі судової практики застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»). Відповідно ст.ст. 71,72 ЖК України, у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім`ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що наявність реєстрації відповідачів у гуртожитку перешкоджає позивачеві в повній мірі розпоряджатись належним йому майном, з метою забезпечення житлом працівників підприємства чи іншим чином. Таким чином, враховуючи наявність достатніх доказів не проживання відповідача разом з її дітьми у гуртожитку більше шести місяців, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] разом з її неповнолітніми дітьми [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Що стосується позиції 3-тьої особи в частині того, що вони вважають за недоцільне визнання неповнолітньої [PERSON] , 2004 року народження, малолітньої [PERSON] , 2009 року народження, такими, що втратили право користування кімнатою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Частинами 2, 3 статі 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Оскільки місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, а даним судовим рішенням мати неповнолітньої та малолітньої дітей визнано такою, що втратила право користування кімнатою [ADDRESS] , то і діти втратили право на користування даним приміщенням. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved