Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 26 лютого 1993 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилося троє дітей: [PERSON] , 1995 року народження, [PERSON] , 1996 року народження, [PERSON] , 2011 року народження. Підставою розірвання шлюбу є ті обставини, що відповідач з 2015 року поїхав до Польщі для виконання робіт за наймом, у зв`язку із чим, з того часу позивач з відповідачем фактично не проживають, також наявність різних поглядів на життя, відсутність спільних інтересів та взаєморозуміння, тому позивач просить суд розірвати укладений між ними шлюб. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона наполягала на задоволенні позовних вимог та після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що з 26 лютого 1993 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Прикордонного району Приморського краю. Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Мотиви суду. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі та наполягав на задоволенні позовних вимог. Наполягання на задоволенні позовних вимог судом розцінюється як визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому шлюб підлягає розірванню. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного, оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908 грн., а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідача на користь позивача інших 50 відсотків судового збору. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved