Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

До Решетилівського районного суду 06.11.2017 звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом, на обґрунтування вимог якого зазначила, що вона є власницею земельною ділянки з кадастровим номером 5324283200:00:015:0075. У вересні 2017 року позивачка дізналася, що 19.01.2010 та 01.03.2016 від її імені з ТОВ «Бурат-Агро» укладені додаткові угоди до договору оренди землі. [PERSON] зазначає, що вона ні з ким додаткових угод до договору оренди землі не укладала, ніяких документів не підписувала та не уповноважувала нікого на вчинення цих дій. Такими діями позивачку позбавили користуватися та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. Посилаючись на вищезазначені обставини та норми цивільного законодавства, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику - позивачці, скасувати державну реєстрацію додаткових угод до договору оренди землі. Провадження по справі було відкрито ухвалою судді [PERSON] від 07.11.2017 (т.1, а.с.13). У письмових запереченнях, які надійшли до суду 15.01.2018, представник відповідача посилався на ті обставини, що позивачка підписувала додаткову угоду до договору оренди землі, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі (т.1, а.с.а.с.13- 20-22).. Представник третьої особи у письмових поясненнях зазначив, що при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. 15 січня 2018 року ухвалою суду у справі призначена судово-почеркознавча експертиза по додатковій угоді від 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинене. Ухвалою суду від 31.01.2018 провадження у справі було поновлене, у зв`язку з необхідністю подання додаткової інформації та зразків підпису для проведення експертизи. 16 лютого 2018 року у справі призначена судово-почеркознавча експертиза по додатковій угоді від 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинене. 18 квітня 2018 року з Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України повернувся висновок експерта, складений за результатами проведеної експертизи на виконання ухвали суду від 16.02.2018. У зв`язку зі звільненням 27.03.2018 у відставку судді [PERSON] , 18.04.2018 справа була розподілена судді [PERSON] Ухвалою судді [PERSON] від 23.04.2018 справу прийнято до свого провадження та у зв`язку з надходженням висновку експерта до суду провадження у справі поновлене. Після звільнення 27.09.2018 судді [PERSON] у відставку справу передано на розгляд судді Лизенко І.В., яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 № 175/о/15-19 строком на один рік. Ухвалою судді Лизенко І.В. від 02.04.2019 справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче засідання на 15.07.2019 15 липня 2019 року ухвалою суду за клопотанням представника позивачки залучено до участі в справі в якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, замінивши Відділ Держгеокадастру у Решетилівському районі Полтавської області. 11 листопада 2019 року у справі призначена судово-почеркознавча експертиза по додатковій угоді від 19.10.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинене. У зв`язку з надходженням до суду висновку експерта, складеного за результатами проведеної експертизи на виконання ухвали суду від 11.11.2019, провадження у справі було поновлене ухвалою суду від 23.12.2019 У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. 04 серпня 2020 року ухвалою судді Зіненка Ю.В. справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче засідання на 01.09.2020, яке відкладене за клопотанням представника позивачки на 06.10.2020. 04 жовтня 2021 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про зміну предмета позову . Підготовче засідання, призначене на 06.10.2020, відкладене на 04.12.2020 у зв`язку із прийняттям заяви про зміну предмета позову, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції: зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Бурат-Агро» усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 5,70 га, кадастровий номер 5324283200:00:015:0075, площею 5,70 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та повернути її власнику [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 19.10.2010 до договору оренди землі від 01.01.2005 щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,70 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер 5324283200:00:015:0075; скасувати державну реєстрацію додаткової угоди від 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,70 га, яка розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області, кадастровий номер 5324283200:00:015:0075 (т.2, а.с.23-25). 04 грудня 2020 року ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті на 03.02.2021. Судове засідання неодноразово було відкладене за клопотаннями сторін та їх представників, останнього разу на 31.08.2021. У судове засідання 31.08.2021 представник позивачки Ковжога О.І. не з`явився, справу просив слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити (т. 2 а.с. 99). Представник відповідача у судове засідання 31.08.2021 не з`явився, сторона відповідача повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надходило (т. 2 а.с. 98). Представник третьої особи у судове засідання не з`явився у письмових поясненнях просив справу слухати без участі їх представника (т. 1 а.с. 172-173). Суд, з огляду на положення статті 223 ЦПК України, враховуючи те, що представник відповідача не з`являвся в судові засідання 17 травня 2021 року, 22 липня 2021 року, які були відкладені за клопотанням сторін, та те, що в судове засідання 31 травня 2021 року представника відповідача не з`явився без поважних причин та без повідомлення причин неявки, враховуючи принцип розумності строків розгляду справи (позовна заява надійшла до суду 06.11.2017), вважає за доцільне розглянути справу за відсутності представника відповідача. Суд, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі, на засадах змагальності, диспозитивності та всі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що, згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ПЛ № 091033, [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 5,70 га, кадастровий номер 5324283200:00:015:0075, що розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 6). З договору оренди землі від 01.01.2005, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Бурат - Агро», та зареєстрованого 15.08.2006 за № 040656100379 у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК, встановлено, що у графах «Підпис» містяться підписи від імені орендодавця [PERSON] та орендаря - директора ТОВ «Бурат-Агро» Бугрія В.Г. (т. 1 а.с. 108-109). Згідно п. 8 даного договору, договір оренди укладено на 10 (десять) років, після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; пунктом 9 цього договору визначається розмір, умови та порядок виплати орендної плати. Згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2005, укладеної 19.10.2010 між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро» в особі директора Дяченка Г.М., до договору оренди землі від 01.01.2005 внесено зміни, зокрема до п. 8, в якому зазначено, що договір укладено на 20 (двадцять) років (т. 1 а.с. 186). Також, згідно додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2005, укладеної 01.03.2016 між [PERSON] та ТОВ «Бурат-Агро» в особі директора Петрова М.В., до договору оренди землі від 01.01.2005 внесено зміни, зокрема до п. 8, в якому зазначено, що договір укладено до 31.12.2026 (т. 1 а.с. 7, 8). З доданих представником відповідача до заперечень доказів встановлено, що позивачка протягом 2014-2016 років отримувала від ТОВ «Бурат-Агро» орендну плату в натуральній та грошовій формах (т. 1 а.с. 23-62). Зі змісту обґрунтувань позовної заяви та наданих в судовому засіданні пояснень позивачки та її представника вбачається, що [PERSON] не підписували вищезазначені додаткові угоди до договору оренди землі і повноважень щодо підписання такого договору третім особам не надавала. Позивачка вважає, що договір оренди земельної ділянки від її імені підписаний невідомими особами чи особою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порядку ст. 103, 104 ЦПК України для з`ясування належності підписів у вищевказаних оспорюваних правочинах (додаткових угодах від 19.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005) за письмовими клопотаннями сторони позивача ухвалами суду від 16.02.2018 та 11.11.2019 були призначені судово-почеркознавчі експертизи, з метою проведення яких проводилося витребування відповідних документів, відбиралися експериментальні зразки підпису та почерку (тексти) [PERSON] . Згідно висновку експерта № 147, складеного 10.03.2018 за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 546/1067/17, підпис у додатковій угоді від 19.10.2010 до договору оренди землі від 01.01.2005, укладеного з відповідачем щодо земельної ділянки площею 5,70 га, розташованої на території Піщанської сільської ради Решетилівського району, а саме у нижній частині сторінки додаткової угоди у графі «Орендодавець - [PERSON] », виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а.с. 106-122). Також, згідно висновку експерта № 1874, складеного 10.12.2019 за результатами проведеної судово-почеркознавчої експертизи по матеріалам цивільної справи № 546/1067/17, підписи в графах «Орендодавець» в оригіналі додаткової угоди від 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005, зареєстрованого у Решетилівському районному відділі Полтавської регіональної філії центру ДЗК 15.08.2006 за № 040656100379, виконані не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а.с. 220-226). Суд зазначає, що, відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Положення абзацу другого частини першої цієї статті визначають істотні умови договору. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин - це юридичний факт, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Договір оренди землі як вид правочину відновиться до двосторонніх правочинів. Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. У той же час судом було встановлено, що [PERSON] додаткові угоди від 19.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 не підписувала. Обґрунтовуючи фактичне отримання позивачем орендної плати за період 2014 - 2016 років, відповідач посилається на наявні у справі докази, а саме: оборотно - сальдові відомості по рахунку 6856 за січень 2014 - грудень 2016 (т.1, а.с.23), звіт по проводкам 6856,361 за 2015 та 2016 роки (т.1, а.с.а.с. 24, 31), аналіз рахунку 6856 за 2015 рік та 2016 рік (т.1, а.с.а.с. 25, 30), накладну №1 1174 від 17.08.2016, відомість на видачу товару (пшениця) (т.1, а.с.а.с.27-29), відомість на видачу пшениці в рахунок паю за 2015 рік (т.1, а.с.а.с. 32-34), накладну №1 1840 від за видачу соломи в рахунок земельного паю (т.1, а.с.а.с. 35-36), відомості на видачу комбікорму населенню в рахунок орендної плати за земельний пай КС 65-1-1, відомості на видачу картоплі населенню в рахунок орендної плати за земельний пай від 29.03.2014 (а.с. а.с.37-38), платіжну відомість за 2015 рік (а.с.а.с. 41-42), платіжну відомість за квітень 2013 року - січень 2014 року, січень 2014 - грудень 2015 років (а.с.а.с. 43-44, 45-51), акт 44 приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за послуги трактора - дискування, акт 48 приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за послуги трактора - культивація 0,5 га, акт 217 приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за послуги трактора - культивація 0,25 га, акт 218 приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за послуги- посів 0,15 га, акт 647 приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за послуги а/машин - перевіз соломи, акт 133 приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) за послуги трактора - культивація 0,22 га, (а.с.а.с. 52, 53, 54, 55, 56, 57), відомість на видачу картоплі в рахунок земельного паю (а.с.а.с. 58, 59). Суд не приймає вказані докази з наступних підстав. Згідно п.12 договору оренди землі від 01.01.2005 передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами. Тому передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати повинна була бути оформлена актами, а не накладними та відомостями. Щодо актів приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) для розрахунків по орендній платі суд зазначає, що вказані докази не містять інформації, що надані послуги пов`язані зі спірним договором оренди, з їх змісту неможливо встановити за використання яких саме земельних ділянок були надані ці послуги. Крім того доводи представників відповідача про те, що позивачка безпосередньо отримувала орендну плату за період 2014 - 2016 років, не можуть безперечно свідчити про волевиявлення сторони на укладання договору оренди земельної ділянки саме на визначених у договорі істотних умовах, зокрема, щодо строку його дії, оскільки такий договір позивач своїм підписом не скріплював, а усна форма договору оренди землі законодавством не передбачена. Позивачка [PERSON] в уточненій позовній заяві просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику. Оскільки судом було встановлено, що позивачка спірні додаткові угоди до договору оренди землі не підписувала, вони не можуть вважатися укладеними. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/204716-ц. Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та повернути її власнику є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині скасування державної реєстрації додаткових угод від 19.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 суд зазначає наступне. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Разом з тим, реєстрація неукладених додаткових угод від 19.10.2010 та 01.03.2016 до договору оренди землі від 01.01.2005 порушує права та законні інтереси позивачки на розпорядження власністю - земельною ділянкою, кадастровий номер 5324283200:00:015:0075, площею 5,70 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Піщанської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Отже, реєстрація права оренди за ТОВ «Бурат -Агро» на вищевказану земельну ділянку, коли додаткові угоди до договору оренди [PERSON] фактично не підписувала, тобто не укладала дані правочини, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. Даний висновок суду базується на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 05.08.2020 по справі № 125/702/17. Отже, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій про сплату судового збору від 06.11.2017 № 1РО61 та від 17.10.2019 № 0.0.1496104435.1 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2048 грн 40 коп. (т. 1 а.с. 1, 193). У зв`язку із задоволенням позову [PERSON] в повному обсязі, судові витрати, які складаються з судового збору, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки в розмірі 2048,40 грн. Положеннями ст. 139 ЦПК України визначаються витрати, пов`язані, зокрема, з проведенням експертиз. Відповідно до частини 7 цієї статті, розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. З матеріалів справи встановлено, що ухвалами суду від 16.02.2018 та 11.11.2019 за клопотанням сторони позивача у справі призначались судово-почеркознавчі експертизи, проведення яких було доручено експертам Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Відповідно до рахунку № 2025 від 05.03.2018 Полтавського НДЕКЦ МВС України, вартість проведення експертизи, призначеної ухвалою суду від 16.02.2018, склала 2250,24 грн, які позивачка перерахувала експертній установі, що підтверджується квитанцією від 16.03.2018 (т. 1 а.с. 101, 123). Крім того, на виконання ухвали суду від 11.11.2019 експертом Полтавського НДЕКЦ МВС України було проведено експертизу та надано висновок експерта № 1874 від 10.12.2019. Однак матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про розмір витрат, понесених у зв`язку з проведенням даної експертизи. З огляду на зазначене, та враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, витрати, пов`язані із залученням експерта, підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Бурат-Агро» в розмірі 2250,24 грн на користь позивачки [PERSON] 04 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання представника позивачки Ковжоги О.І. про стягнення на користь позивачки [PERSON] із відповідача ТОВ «Бурат-Агро» судових витрат в розмірі 15000,00 грн за професійну правничу допомогу (т. 2 а.с. 36). За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поряд з цим, згідно частини 3 цієї статті, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як встановлено з матеріалів справи, стороною позивача було надано ордер АН № 085846 на надання (правничої) правової допомоги [PERSON] адвокатом Ковжогою О.І., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Ковжоги О.І. (т. 1 а.с. 157, 158). До клопотання про стягнення судових витрат представником позивачки додано: угоду про надання адвокатських послуг від 26.10.2017; додаток № 1 до угоди про надання правової допомоги від 26.10.2017; розрахунок суми гонорару за надання адвокатських послуг з описом робіт, за виконання яких загальна сума складає 15000 грн; акт виконаних робіт згідно умов угоди про надання адвокатських послуг від 26.10.2017 та квитанцію про сплату [PERSON] адвокату Ковжозі О.І. 15000,00 грн (а.с. 37-39, 40, 41, 42). Відповідно до акту виконаних робіт (наданих послуг), позивачкою [PERSON] адвокату Ковжозі О.І. за виконання умов угоди про надання адвокатських послуг від 26.10.2017 сплачено гонорар у розмірі 15000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Жодних заперечень щодо розміру понесених витрат позивачкою на правничу допомогу від відповідача не надходило. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. З огляду на вказане вище, суд приходить до висновку, що понесені [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу необхідно стягнути на користь позивачки із відповідача в сумі 15000,00 грн. Отже судові витрати, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять в сумі 19298 (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн 64 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved