Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

До Приморського районного суду м. Од еси 27.12.2016 року звернувся представник ПрАТ «СК «Уніка» із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 27.08.2015 року по вул. Середньофонтанській у м. Одесі [PERSON], керуючи транспортним засобом MAZDAE2200, д/н ВТ 6483АР з причепом д/н 6804ОЕ, не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу (зчіпного пристрою), наслідок чого відбулось відєднання причіпа та було пошкоджено транспортний засіб ВАЗ 2104, д/н [NUMBER] та транспортний засіб SKODA Praktik, д/н [NUMBER]. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MAZDA E2200, д/н ВТ 6483АР застрахована ПрАТ«СК «Уніка» на умовах полісу АЕ/3204178, який було укладено з [PERSON] 18.04.2015 року. Загальна сума виплаченого страхового відшкодування власникам пошкоджених транспортних засобів становить 11\~811,91 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів солідарно в порядку регресу, оскільки ДТП трапилось внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. В наданих до суду письмових запереченнях зазначає про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення судових витрат та майнової шкоди з [PERSON], оскільки він не є особою, яка завдала шкоду та яка має нести відповідальність за завдану шкоду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.08.2015 року близько 10:30 по вул. Середньофонтанській у м. Одесі [PERSON], з порушенням п. 2.3, 22.2Правил дорожнього руху України, керуючи транспортним засобом MAZDA E2200, д/н [NUMBER] з причепом д/н 6804ОЕ, який під час руху відєднався, наслідок чого зіткнувся з припаркованим автомобілем [NUMBER] та автомобілем [NUMBER], які отримали механічні пошкодження, чим скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено штраф в розмірі 340 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу MAZDA E2200, д/н ВТ 6483АР застрахована ПрАТ «СК «Уніка» на умовах полісу АЕ/3204178, який було укладено із страхувальником [PERSON] 18.04.2015 року. У звязку з настанням страхового випадку за участю належного [PERSON] автомобілю [NUMBER], внаслідок чого були нанесені пошкодження автомобілю [NUMBER], на підставі страхового полісу АЕ/3204178 від 18.04.2015 року та претензії ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» вих. №08367 від 10.02.2016 року наказом заступника начальника Департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Уніка» від 26.02.2016 року було виплачено ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку в розмірі 5\~824,46 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №007660 від 03.03.2016 року. Наказом №00175346 від 05.11.2015 року заступника начальника Департаменту врегулювання збитків ПрАТ «СК «Уніка» прийнято рішення про виплату [PERSON], який є власником автомобіля [NUMBER], страхового відшкодування в розмірі 5\~987,45 грн. Згідно відповіді АТ «[PERSON] Аваль» зазначена сума була видана отримувачу 11.11.2015 року. Таким чином, загальна сума виплаченого страхового відшкодування становить 11\~811,91 грн. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для солідарного стягнення виплаченої суми з [PERSON] та [PERSON], суд погоджується з доводами відповідача [PERSON] та зазначає, що згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»,розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 6зазначеної постанови, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Таким чином, відповідальність за заподіяну шкоду несе особа, яка керувала транспортним засобом в момент ДТП, тож оскільки саме дії водія [PERSON] є неправомірними та наявний безпосередній причинний зв'язок між його діями та завданою шкодою, вимоги позивача щодо солідарного стягнення завданої майнової шкоди з посиланням на положення ст. 541 ЦК України не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та з цих підстав в частині вимог до відповідача [PERSON] не підлягають задоволенню. Як на підставу виникнення права регресної вимоги позивач посилається на положення пп. г п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, підставою виникнення обовязку водія сплатити страховику виплачену суму страхового відшкодування є визначення у встановленому порядку невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, що стало причиною ДТП. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, п. 31 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 встановлено ряд вимог до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, однак позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність невідповідності та навіть не зазначено в чому, на думку позивача, полягає така невідповідність. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed