Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ), яка подана адвокатом Бучко Олегом Сергійовичем (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) до [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ), третя особа Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26303175, місцезнаходження: 65078, м.Одеса, вул. Ген.Петрова, 22), в якій просить: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2014 у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 11.03.2015 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та від вказаного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Родина проживає за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності чоловіку позивача та його батькові. Квартира відповідає вимогам щодо забезпечення необхідною житловою площею та належними умовами проживання сім`ї в тому числі [PERSON] . Крім того родина має належний рівень доходів для забезпечення рівня життя родини та [PERSON] . За наведених обставин, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку загального провадження. В підготовчому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили ухвалити рішення в підготовчому засіданні, позовні вимоги - задовольнити. Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник третьої особи в своїх поясненнях покладається на розсуд суду, просила ухвалити рішення, що відповідатиме найкращим інтересам дитини та відповідно до вимог чинного законодавства. Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , що видано 27.01.2011 Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції батьками [PERSON] , [INFO] є: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.11). Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13.05.2014 було розірвано шлюб, зареєстрований 27.04.2007 між [PERSON] та [PERSON] . В рішенні суду зазначено, що після розірвання шлюбу прізвище відповідачу змінити на дошлюбне « [PERSON] » (а.с.12). На даний час сторони мешкають окремо, дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . 11.03.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (а.с.5 зворот). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.12.1999, що зареєстрований в реєстрі за № 6669 [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., зокрема у п. 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Батько дитини - відповідач [PERSON] не заперечує проти проживання його малолітнього сина [PERSON] з матір`ю - позивачкою [PERSON] за місцем її постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , позов визнав. З огляду на наведені обставини, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за місцем її постійного проживання за адресою: [ADDRESS] , буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved