Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

До суду 09.06.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. Згідно обґрунтування позову, з 16 березня 2005 року по 29 березня 2007 року сторони перебували у шлюбі, в якого у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.08.2005 року, актовий запис №615). Біляївським районним судом Одеської області від 10.04.2007 року (справа №2-807/07) було задоволено позову [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини заробітку, до повноліття дитини. Посилався на те, що підставі вказаного рішення суду 04.10.2007 року судом було видано виконавчий лист №2-807/07, який перебував на примусовому виконанні в Другому Малиновському відділі ДВС ОМУЮ у період із 07.09.2011 року по 24.09.2012 року (виконавче провадження №28807343). 24.09.2012 року вказане виконавче провадження було завершено за заявою стягувача, тобто [PERSON] .. Станом на час завершення виконавчого провадження заборгованість у нього була відсутня. Проте, 24.12.2019 року [PERSON] подала до відділу заяву про прийняття до виконання дублікату виконавчого листа по справі №2-807/07, виданого Біляївським районним судом Одеської області 10.12.2019 року. У вказаному виконавчому листі, як і в первісному, було неправильно вказана дата народження дитини, а саме [INFO] замість правильної 04.08.2005 року. Посилався на те, що державним виконавцем Філімоновою К.В. 14.01.2020 року було складено розрахунок заборгованості по аліментам №В-15/60946128, згідно якого розрахунок боргу був визначений за період із 22.09.2012 року по січень 2020 року (без посилань на будь-які об`єктивні підстави щодо необхідності нарахування боргу за минулий період або норми законодавства, які встановлюють обов`язковість нарахування боргу у даному випадку). Згодом, 08.04.2020 року, після письмових його представника щодо уточнення місця проживання та доходів боржника, державним виконавцем Філімоновою К.В. було складено уточнений розрахунок заборгованості по аліментам, згідно якого борг був визначено за період із 22.09.2012 року по грудень 2019 року у розмірі 136\~164, 95 грн.. Між тим, із вказаною сумою заборгованості по аліментам позивач не згоден, вважає її необґрунтованою, нарахованою без врахування об`єктивних обставин, усупереч положень чинного законодавства. Посилався на те, що у вересні 2012 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленість, згідно якої їх спільна донька [PERSON] буде проживати із ним та її бабусею [PERSON] , та дідусем [PERSON] , оскільки відповідачка влаштувалась до роботи на морських суднах. За даної домовленості також було вирішено, що позивач звільняється від сплати аліментів, у зв`язку з чим в вересні 2012 року [PERSON] була подана відповідна заява до ДВС. Отже, вважає, що за період із вересня 2012 року по грудень 2019 року у відповідачки взагалі відсутнє право на аліменти, оскільки донька проживала у цей період окремо від неї. Посилався на те, що за час своєї праці за кордон відповідачка отримувала пристойну заробітну плату, придбала дві квартири, при цьому їх донька була лише на його утриманні як батька. Також указував, що нарахована заборгованість за період із вересня 2012 року по 04.10.2016 року взагалі підпадає під дію ч.3 ст. 197 СК України, оскільки виконавчий лист відповідачкою не пред`являвся без поважних причин. За викладеного, звернувся до суду з дійсним позовом. До суду 19.06.2020 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 13.07.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному позовному порядку в підготовчому засіданні на 07.09.2020 року. До суду 29.07.2020 року надійшли заяви від відповідачки, згідно яких посилалась на те, що з приводу заборгованості [PERSON] по аліментам вже 7 років існує кримінальне провадження. Проте весь цей час він скривається в Росії та скриває свої доходи, оскільки не є безробітним та має там бізнес. Посилалась на те, що за останні 4 роки він придбав багато квартир (в 2018 році) в ЖК «Сіті Парк», які переоформив свою матір. Посилалась на те, що весь цей час донька проживала разом із нею та її матір`ю, спочатку в м. Теплодар, а потім у м. Одесі по вул. Разумовська. Посилалась на те, що за весь цей час із 2012 року по 2019 рік вона дійсно працювала в морі та самостійно забезпечувала доньку, відповідач як батько їм матеріально не допомагав. При цьому, бабусі [PERSON] (мати позивача) за власним бажанням доглядала за онукою, а вона, відповідачка, їх забезпечувала. Проте на теперішній час, [PERSON] , є безробітною та донька поступила в училище, а тому їм потрібна допомога (а.с.61-86). У підготовчому засіданні 07.09.2020 року був присутній представника позивача [PERSON] , за клопотанням якого розгляд справи було відкладено на 19.10.2020 року для підготовки та подання ним відповідного клопотання про витребування доказів. До суду 21.09.2020 року надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 24.09.2020 року витребувано докази із Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Відповідь на ухвалу суду від 24.09.2020 року надійшла до суду 09.10.2020 року з Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України (а.с.105). У підготовче засідання призначене на 19.10.2020 року [PERSON] не з`явився, представником позивача адвокатом Богдановим О.О. надано суду заяву, в якій просив закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті. Також просив судове засідання провести за відсутністю сторони позивача. У підготовче засідання [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Ухвалою суду від 20.10.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті на 08.12.2020 року. Через неявку сторін 08.12.2020 року розгляд справи був відкладений на 11.02.2021 року. \~ \~ \~ \~ У судовому засіданні 11.02.2021 року були присутні: представника позивача [PERSON] , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також з`явилась відповідачка [PERSON] , яка заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити, посилаючись на те, що дитина перебувала на її утриманні, а мати відповідача лише доглядала за нею, при цьому проживала в її квартирі. У судовому засіданні надала свої пояснення як свідок дитина сторін [PERSON] , яка пояснила, що спочатку проживала разом із бабусею та дідусем (по лінії матері) у м. Теплодарі, оскільки її мати (відповідачка у справі) ходила в рейси. Проте через сварки вона переїхала жити до бабусі [PERSON] із дідусем (по лінії батька) у м. Білгород-Дністровськ, де вона і вчилась у школі. Вони проживали у квартирі її тітки [PERSON] . Коли бабуся з дідусем накопили кошти, придбали квартиру, то вони переїхали жити до м. Хлібодарське (свідку тоді було 8 років). При цьому, про неї матеріально піклувалась мати. Із матір`ю вона бачилась кожні три місяці (три місяці мати була в рейсі, три вони жили разом). Зазначали, що через 3 роки вони переїхали жити до м. Одеси у квартиру матері (по [ADDRESS] ) та коли мати їздила на роботу, за нею доглядала бабуся. Зазначила, що батька бачила рідко, повністю її утримала мати (у бабусі був блокнот, в який вона писала всі витрати, а мати коли поверталась із рейсу віддала їх). Останні три роки вона зовсім не бачилась із батьком. Проте, коли подала на аліменти (десь рік тому), почались розлади та тоді бабуся з дідусем поїхали від них у Хлебодарське. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх осіб, оцінивши докази в їх сукупності приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Згідно матеріалів\~справи, із 16 березня 2005 року по 29 березня 2007 року сторони перебували у шлюбі, в якого у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.08.2005 року, актовий запис №615 (а.с.17)). Біляївським районним судом Одеської області від 10.04.2007 року (справа №2-807/07) було задоволено позову [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини заробітку, до повноліття дитини, починаючи із дня подання позову тобто з 03.03.2007 року (а.с.18). На підставі вказаного рішення суду 04.10.2007 року судом було видано виконавчий лист №2-807/07, який перебував на примусовому виконанні в Другому Малиновському відділі ДВС ОМУЮ у період із 07.09.2011 року по 24.09.2012 року (виконавче провадження №28807343). 24.09.2012 року вказане виконавче провадження було завершено за заявою стягувача, тобто [PERSON] .. У подальшому, 24.12.2019 року, [PERSON] звернулась до відділу ДВС із заявою про прийняття на виконання дублікату виконавчого листа №2-807/07, виданого 10.12.2019 року Біляївським районним судом Одеської області (а.с.19). 09.01.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60946128. 28 квітня 2020 року державним виконавцем Філімоновою К.В. було здійснено розрахунок заборгованості по аліментам №В-15/60946128, згідно якого розрахунок заборгованості по аліментам здійснено за період із 22.09.2012 року по 08.04.2020 року та визначено у розмірі 137\~840, 94 грн. (а.с.23-24). Згідно листа начальника відділу ДВС від 06.05.2020 року/вих..№19417, станом на 30.04.2020 року боржником сплачено аліменти у розмірі 13\~201 грн., за період із моменту відкриття виконавчого провадження з 09.01.2020 року по 30.04.2020 року заборгованість відсутня; існує переплата у розмірі 203, 34 грн. (а.с.29). Згідно наданих позивачем до позову письмових пояснень [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , із вересня 2012 року по серпень 2013 року донька сторін проживала за адресою [ADDRESS] , разом із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] .. Згідно довідки КЗ «Навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» м. Білгород-Дністровського Одеської області від 31.01.2020 року №01/23, [PERSON] у період із 01.09.2012 року по 23.07.2013 року навчалась в даній школі. Згідно довідки ОСББ «Данко-9» №7 від 02.04.2020 року, дитина сторін [PERSON] проживала у період із 01.09.2013 року по 01.09.2016 року у дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки Хлібодарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. від 28.01.2020 року, [PERSON] у період із 01.09.2013 року по 31.08.2016 року навчалась у вказаній загальноосвітній школі. Згідно довідки ОСББ «Разумовська 10/12» від 04.05.2020 року, у період із вересня 2016 року по грудень 2019 року [PERSON] проживала разом із бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] (в квартирі відповідачки). Факт проживання разом із бабусею та дідусем знайшов свого підтвердження за розглядом справи також у поясненнях дитини та сторін. Проте, зазначене не свідчить про існування будь-якої домовленості між батьками дитини із приводу порядку її утримання. Доказів того, що за період із вересня 2012 року по 2019 рік між сторонами існувала домовленість із приводу того, що дитина буде на утриманні батька та останній не буде у зв`язку з цим сплачувати аліменти, матеріали справи не містять та стороною позивача до позову не надано. Навпаки, згідно пояснень самої дитини, на її утримання витрачала кошти мати, з батьком вона бачилась рідко та останні три роки зовсім не зустрічались; при цьому згідно пояснень самої дитини, бабусі (зі сторони батька) хоча і доглядала за нею, кошти на її утримання сплачувались матір`ю, коли вона поверталась із рейсу. Доказів протилежного до суду не надано. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 cт.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з\~ ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані\~ утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка\~\~ набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки\~ щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~ Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250,\~ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно з частиною другою статті 197\~Сімейного Кодексу\~України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Між тим, передбачених ст. 197 Сімейного Кодексу України обставин, які є підставами для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, судом за розглядом справи не встановлено. При цьому, частину третю статті 197 СК України, яка передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключено Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року, що набув чинності 05 жовтня 2016 року. Із приводу пояснювальних [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , то суд враховує, що дані докази мають враховуватися судом лише при оцінці достовірності їх показань та їх значення у сукупності з іншими доказами у справі. Окрім того, стороною позивача не було заявлено клопотання про допит даних осіб як свідків. Враховуючи вищенаведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, тому суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами слід відмовити, оскільки позивач не надав належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності будь-яких передбачених частиною другою статті 197\~СК України обставин, що мають істотне значення та могли бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12,81 ЦПК України. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. Відповідно до п.2 ч.2 згаданої статті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed