Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач є батьком дитини. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2005 року. З 2003 року дитина [PERSON] з матір'ю проживали окремо від відповідача. З 23 березня 2005 року позивач [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з громадянином Республіки Кіпру. Позивач з сином проживають в Республіці Кіпр. Позивач працевлаштована та має можливість покривати усі фінансові витрати і наразі самостійно займається вихованням сина. Син [PERSON] наразі навчається. Батько дитини - [PERSON] з 2005 року не спілкується з дитиною, не вітав його на дні народження та інші свята, не приймає ніякої участі у його утриманні, вихованні та підготовці до самостійного життя, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Крім того, відповідач [PERSON] офіційно відмовився від виховання дитини [PERSON]. Відповідна заява була засвідчена приватним нотаріусом Кондаковою Н.В. 02 червня 2011 р. та зареєстрована в реєстрі № 1526. Вважає що вказані обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] Орган опіки та піклування в особі Костянтинівської міської ради надав до суду відповідь про те, що надати висновок щодо розв'язання вказаного спору є неможливим, оскільки на даний час мати дитини [PERSON] разом із дитиною [PERSON] проживають за кордоном. Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. На засідання комісії з питань захисту прав дитини 04.07.2018 р. [PERSON] та [PERSON] не з'явились, засобів зв'язку з ними не має. Представник позивача [PERSON] на засідання комісії з питань захисту прав дитини 04.07.2018 р. не з'явився. У зв'язку з перебуванням [PERSON] на непідконтрольній тимчасово Україні території провести бесіду з ним та його родичами, обстежити його місце проживання, отримати будь-які інші документи та відомості про причини невиконання батьком своїх обов'язків щодо сина не виявилось можливим, також не вдалось провести бесіду та з'ясувати думку дитини [PERSON] з приводу позбавлення батька батьківських прав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в яких просили задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 08.10.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. Представник Органу опіки та піклування в особі Костянтинівської міської ради Судейко І.А. в судовому засіданні повідомила про те, що висновок щодо розв'язання вказаного спору до суду не надано через неможливість здійснити обстеження умов проживання батьків та дитини, оскільки вони не мешкають у м. Костянтинівка. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Макіївським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції (актовий запис №382 від 28.03.2005 року). 22 лютого 2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (актовий запис № 80 від 22.02.2005 року, складена Макіївським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції від 22 лютого 2005 року), що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Макіївським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції. 23 березня 2005 року між [PERSON] та Ксенофонтосом Ксенісом зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу серії [NUMBER] виданим Макіївським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції (актовий запис №354 від 23.03.2005 року складений Макіївським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції). Неповнолітній [PERSON] має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER], виданий 07 лютого 2017 року строком дії до 07 лютого 2021 року, копія якого наявна в матеріалах справи, а також тимчасовий дозвіл на проживання на території Кіпру, як учень, що підтверджується ідентифікаційною карткою, виданою Департаментом державної реєстрації та міграції, м. Нікосія. Згідно з довідок Технічного училища м. Ларнака від 09.09.2016 р. та 23.02.2018 р. [PERSON] був зарахований до першого класу технікуму, на навчальний рік 2016-2017 і продовжує навчання в наступному періоді з 07.09.2017 р. по 23.02.2018 р. Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець м. Макіївка Донецької області, мав останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією його паспорту. Відповідно до заяви про відмову від виховання дитини, посвідченої 02 червня 2011 р. приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Кондаковою Н.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1526, - [PERSON] відмовився від виховання своєї дитини [PERSON], [INFO], та не заперечує проти передачі дитини на усиновлення. Судом була з'ясована думка дитини [PERSON], який виклав її письмово та підпис якого посвідчив перший секретар з консульських питань Посольства України в Республіці Кіпр [PERSON] Так, неповнолітінй [PERSON] вважає за доцільне позбавити батьківських прав його батька [PERSON], [INFO], оскільки батька він не пам'ятає, не спілкується з ним, він ніколи йому не допомагав, фінансово не підтримував, не контактував, не приїжджав, не брав участі у його вихованні та в житті в цілому. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищенаведене, суд, враховуючи думку дитини [PERSON], [INFO], та наявність заяви [PERSON] про неможливість участі у вихованні та матеріальному утриманні сина, в зв'язку з чим він надає згоду на усиновлення сина іншою особою, дійшов висновку про те, що інтересам дитини відповідатиме позбавлення [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав щодо нього, оскільки відповідач не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не утримує її. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позву з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved