Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 159\~547.25 грн., середній заробіток за весь час затримки, моральної шкоди у розмірі 10\~000 грн. та 5400 грн. витрат на правову допомогу. В обгрунтування вимог позивач вказав, що 04.02.1980 він був прийнятий на роботу до відповідача на посаду інженера-технолога 2-ї категорії. На вказаному підприємстві працював на різних посадах і 13.05.2021 був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо виплати заробітної плати. Сума боргу з виплати заробітної плати станом на 14.05.2021 становить 159\~547.25 грн., яка на день звернення до суду з позовом так і не виплачена. Крім того, оскільки заробітна плата так і не виплачена, чим здійснена затримка у її виплаті, позивач просить стягнути середній заробіток за вказаний час затримки, виходячи із середньоденної заробітної плати в розмірі 966.00 грн. Також просив стягнути 10\~000 грн. моральної шкоди, вказуючи, що він є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, дружина є також інвалідом та пенсіонером, тому позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, у зв`язку з невиплатою відповідачем заборгованості з оплати праці. Вказане привело до переживань, душевних страждань, що негативно вплинуло на його фізичний стан та здоров`я. Також позивач просив стягнути 5400 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 15.07.2021 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 05.08.2021 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача просив відмовити в позові у повному обсязі, враховуючи кризовий фінансовий стан підприємства, практику ВС України та наявність у відповідача значних утруднень для виплати заборгованості, пов`язаних із обов`язками сплатити заборгованість за аналогічними позовними вимогами. Крім того, зазначив, що розмір заборгованості заробітної плати включає також 40\~825.75 грн. вихідної допомоги, яка не входить до структури заробітної плати та не підлягає стягненню. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не обгрунтовано та не доведено заподіяння йому моральної шкоди на зазначену суму. Крім того, вважає безпідставними вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу. Позивач в судове засідання не з`явився, представник надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством (ХКЕПОП) та 25.05.2021 був звільнений із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати (ч.3 ст. 38 КЗпП). Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1\~ст.\~21\~Закону\~України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5\~статті 97 КЗпП України\~передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 1\~ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення\~ст.116 КЗпП України\~не виплачені належні суми заробітної плати та вихідної допомоги, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі, а з урахуванням вимог\~ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Приписами\~ст. 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до наказу в.о. директора ХКЕПОП Вашуріна О.О. від 11.05.2021 №59/к, наказано звільнити 13.05.2021 [PERSON] та відповідно до ст. 44 КЗпП України виплатити йому вихідну допомогу. Відповідно до довідки про складові заборгованості перед [PERSON] , виданої в.о. директора ХКЕПОП Вашуріним О.О. та в.о. головного бухгалтера Смєцкою Я.А. - станом на 14.05.2021 сума заборгованості з оплати праці перед [PERSON] складає 159\~547.25 грн. Представник відповідача у відзиві зазначив, що вказаний розмір заборгованості включає вихідну допомогу у розмірі 40\~825.75 грн., яка не входить до структури заробітної плати. З цього приводу суд зазначає наступне. Для захисту працівника у разі втрати місця роботи функціонує такий інструмент як вихідна допомога. Вихідна допомога\~це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Положення про вихідну допомогу передбаченні\~статтею 44 КЗпП України, в якій залежно від різної категорії підстав визначається різний розмір вихідної допомоги. Відповідно до\~статті 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору ….внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Враховуючи, що при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в тому числі і вихідної допомоги, суд не вбачає підстав для не стягнення такої суми. Суд не бере до уваги посилання представника відповідача на кризовий фінансовий стан підприємства як на підставу для відмови в задоволенні позову, враховуючи право [PERSON] на оплату його праці. Доказів про виплату відповідачем позивачу заборгованості з оплати праці із врахуванням вихідної допомоги станом на день розгляду справи, - до суду не надано. Таким чином, враховуючи наявність в підприємства боргу перед позивачем з виплати заробітної плати та вихідної допомоги, у зв`язку зі звільненням, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму заборгованості у розмірі 159\~547.25 грн. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню за період затримки у виплаті заборгованості із заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем надано довідку, складену в.о. директора ХКЕПОП Вашуріним О.О. та в.о. головного бухгалтера Смєцкою Я.А. №03/735 від 14.05.2021, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 966.00 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати необхідно розраховувати з наступного. Так, за період затримки виплати з дати звільнення 13.05.2021 по дату ухвалення рішення 27.10.2021 минуло 116 робочих дні. Розмір середнього заробітку за вказаний період становить: 116 робочих дні х 966.00 грн. (середньоденна заробітна плата) = 112 056 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача 10\~000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється\~статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2\~ст. 23 ЦК України\~закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч.4\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд\~\~враховує конкретні обставини справи, характер\~\~та ступінь\~\~моральних страждань позивача. Невиплата заробітної плати визнається позивачем. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у цивільній справі №362/7161/15-ц, які враховуються судом на підставі ч. 4\~ст. 263 ЦПК України. Дійсно, невиплатою відповідачем належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків як ним, так і його сім`єю. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, у зв`язку з втратою гідного матеріального забезпечення. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач є інвалідом другої групи, про що ним надана відповідна довідка, він мав незручності з приводу порушення відносно нього трудового законодавства, що обумовлюється тим, що позивач, на думку суду, відчував хвилювання, зазнав моральних страждань, був вимушений звертатись до суду для захисту своїх майнових прав, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що буде доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Стосовно заявлених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 5400,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про надання професійної правничої допомоги №б/н від 26.05.2021, згідно умов якого розмір гонорару визначається сторонами договору. На підтвердження сплачених послуг надано копію квитанції від 26.05.2021, згідно якої [PERSON] сплатив [PERSON] 5400 грн. за надані послуги правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 цієї статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч.4 ст. 137 ЦПК України) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник відповідача у відзиві зазначив про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу. При цьому, позивачем не надано суду розрахунків витрат, документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг, детального опису робіт. Суд звертає увагу, що неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу. (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20)). За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката відсутні. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме 159\~547.25 грн. заборгованості з оплати праці, 112\~056 грн. середнього заробітку за затримку з виплати заборгованості з оплати праці, 10\~000 грн. моральної шкоди, в іншій частині вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення заробітної плати, тому у порядку ст.\~141\~ЦПК України, суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 1595.47 грн., крім того, враховуючи задоволення вимоги про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, за яку позивачем сплачено судовий збір, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 908.00 грн.

Outcome: partial