Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 23.03.2020 року з позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позову зазначається, що 21.11.2018 року [PERSON] надав позику [PERSON] в розмірі 160 000, 00 грн. На підтвердження отримання позики відповідачем було складено боргову розписку від 21.11.2018 року. Відповідно до умов договору строк повернення позики визначений не пізніше 21.11.2019 року. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором позики щодо передання грошових коштів відповідачу. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 160 000,00 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за грудень 2019 року, січень-березень 2020 року в розмірі 1 600,00 грн. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складання цього судового рішення є 25.08.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, 21.11.2018 року [PERSON] надав позику [PERSON] в розмірі 160 000, 00 грн. На підтвердження отримання позики відповідачем було складено та підписано боргову розписку від 21.11.2018 року. Відповідно до боргової розписки, грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн. передані та отримані [PERSON] , останній зобов`язався повернути позивачу грошову суму в розмірі 160 000,00 грн. не пізніше 21.11.2019 року або раніше визначеної дати повернення грошових коштів в будь-якій інший строк за письмовою вимогою [PERSON] . Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позивач своє зобов`язання за договором позики належним чином виконав, докази належного виконання відповідачем зобов`язання відсутні. Окрім цього, 11.03.2020 року позивач у порядку досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача лист-претензію із пропозицією виконання зобов`язання за договором позики. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Враховуючи викладене та визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми позики в розмірі 160 000,00 грн. та 3% річних в розмірі 1 600,00 грн. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1616,00 грн, що підтверджується квитанцією №87 від 19.03.2020 року. Таким чином, судовий збір у розмірі 808,00 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету. Інша частина судового збору в розмірі 50 відсотків в сумі 808,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved