Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 09.10.2015 року звернулася позивач [PERSON] з позовною заявою до ПАТ «[PERSON] Аваль», третя особа [PERSON] про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, зазначаючи, що 25.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №014/0029/85/82973, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1\~968\~288 грн., а позивач зобовязався повернути кредитні кошти та сплачувати проценти в розмірі \~13,75 % річних до 25.01.2019 року. З метою забезпечення належного виконання зобовязань за договором, 25.09.2007 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед банком солідарно та в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником усіх його зобовязань за договором. 07.04.2008 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до договору, якою були внесені зміни до п. 1.4 договору та встановлена нова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 12,50 %. 22.01.2010 року була укладена додаткова угода до договору, якою строк кредиту був збільшений на 24 календарних місяці, у звязку з чим дата остаточного погашення кредиту була встановлена 25.01.2021 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передала відповідачу в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,0452 га, що розташована за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н., Фонтанська сільська рада, ДБК «Золоті ключі», вулиця 3-я Горіхова, ділянка №14. Позивач вважає, що п. 5.5, 6.2, 6.5, 8.4 кредитного договору суперечать підставам, які надають право вимагати дострокового повернення кредиту, виключний перелік яких встановлений імперативними приписами ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( далі Закон №1023-ХІІ) і не можуть визнаватись «іншим істотним порушенням умов договору про надання споживчого кредиту», передбаченим п. 4 ч. 10 ст. 11 Закону №1023-ХІІ. Крім того, позивач вказує, що п.п. 5.5, 6.5 кредитного договору суперечать абз. 6 ч.10 ст.11 Закону №1023-ХІІ, відповідно до якого, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, умови договору щодо строку на виконання вимоги банку, який складає 30 календарних днів з дня надіслання позичальнику відповідної вимоги, на думку позивача, є протиправними. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що п.п. 5.5,6.2, 6.5, 8.4 встановлено такі підстави набуття кредитором права вимоги дострокового повернення кредиту та особливості його здійснення, які не відповідають імперативним приписам ч. 10 ст. 11 Закону №1023-ХІІ, а також вказує, що відповідач вийшов за межі принципу свободи договорів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю від 29.10.2015 року позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю №55/16 від 04.02.2016 року проти задоволення позову заперечував. Третя особа [PERSON] у судове засідання також не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечував. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 25.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №014/0029/85/82973, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 1\~968\~288 грн., а позивач зобовязався повернути кредитні кошти та сплачувати проценти в розмірі \~13,75 % річних до 25.01.2019 року. З метою забезпечення належного виконання зобовязань за договором, 25.09.2007 року між відповідачем та [PERSON] було укладено договір поруки. 07.04.2008 року між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода №1 до договору, якою були внесені зміни до п. 1.4 договору та встановлена нова процентна ставка за користування кредитом у розмірі 12,50 %. 22.01.2010 року була укладена додаткова угода до договору, якою строк кредиту був збільшений на 24 календарних місяці, у звязку з чим дата остаточного погашення кредиту була встановлена 25.01.2021 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 13.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передала відповідачу в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,0452 га, що розташована за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н., Фонтанська сільська рада, ДБК «Золоті ключі», вулиця 3-я Горіхова, ділянка №14. Приморським районним судом м. Одеси 21.07.2015 року прийнято рішення по справі №522/5858/15-ц за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль», за участю третьої особи - [PERSON] про визнання поруки припиненою з якого вбачається, що позивач належним чином свої обовязки за договором не виконує, внаслідок чого прийнято рішення про часткове задоволення позову та стягнення на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» заборгованості за кредитним договором в розмірі 759805 ( сімсот пятдесят девять тисяч вісімсот пять) гривень 22 копійки. Згідно тексту рішення суду, представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову визнала частково та не заперечувала проти їх задоволення. Жодних вимог щодо визнання недійсними окремих пунктів договору не заявляла, а отже, визнала правомірність нарахування та порядку дострокового повернення заборгованості. Дослідивши укладений між сторонами договір, судом встановлено, що відповідно до п.5.5 договору позичальник зобовязується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені договором, в разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Кошти мають бути повернені позичальником протягом 30-ти календарних днів з моменту-надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення. Розділом VІ договору визначено права банку, зокрема згідно п. 6.2., кредитор має право у випадках, визначених цим договором, змінити процентну ставку за користування кредитом. Про зміну процентної ставки кредитор письмово повідомляє позичальника протягом 7-ми календарних днів з дати прийняття рішення про її зміну. Таке повідомлення є невідємною частиною цього договору. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду без укладення будь-яких додаткових угод до договору вважати, що новий розмір процентної ставки застосовується з дати прийняття кредитором відповідного рішення про її зміну та стосовно всієї непогашеної суми кредиту. Рішення про зменшення розміру процентної ставки може бути прийняте кредитором без повідомлення позичальника та набуває сили з дати, визначеної кредитором. У разі відмови позичальника від зміни процентної ставки за користування кредитом, він зобовязується повернути кредитні кошти не пізніше 30-ти календарних днів з дня отримання повідомлення кредитора про такі зміни та сплатити кредитору проценти відповідно до процентної ставки, раніше обумовленої договором, за час користування кредитом. Відповідно до п. 6.5, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором. Таке дострокове погашення має бути здійснено позичальником протягом 30-ти календарних днів з дня надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення. Суд не погоджується з доводами позивача, що встановивши в договорі такі умови, відповідачем не дотримано вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимогами ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оцінивши доводи позивача щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам ст. 11 Закону №1023-ХІІ, суд приходить до висновку, що позивач помилково вважає, що до вказаних правовідносин необхідно застосовувати положення законодавства, в чинній редакції. Ч.10 ст. 11 Закону №1023-ХІІ в редакції від 13.01.2006 року, чинній на момент укладення договору встановлено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Ч. 4 ст. 11 Закону №1023-ХІІ в редакції від 13.01.2006 року, чинній на момент укладення договору встановлено, що про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Таким чином, положення п.п. 5.5, 6.2, 6.5 повністю відповідають вимогам Закону №1023-ХІІ в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, то ж безпідставними, необґрунтованими та помилковими є доводи позивача щодо їх невідповідності вимогам закону. Щодо твердження позивача, що п. 6.5 договору яким встановлено, що строк на виконання вимоги банку підлягає обрахуванню з дня надіслання позичальнику відповідної вимоги є протиправним, слід зазначити наступне. Дійсно, згідно ч. 10 ст. 11 Закону №1023-ХІІ, строк повернення кредиту має обраховуватись з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Однак, ВСУ в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-190цс14, на яку посилається і позивач, визначив таку правову позицію: предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання. Згідно абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову.\~ Використовуючи термін «предявлення», суди не вказують, що необхідною умовою є отримання вимоги позичальником чи поручителем. Даний термін означає, що кредитор реалізував своє право вимоги дострокового повернення коштів, шляхом надіслання вимоги або предявлення позову, а тому не можна вважати необхідною умовою факт отримання такої вимоги позичальником. Також варто зазначити, що згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2015 року по справі №522/5858/15-ц банк вже реалізував своє право вимоги дострокового повернення кредиту згідно п.6.5 кредитного договору, що позбавляє його права повторно предявити вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитом, посилаючись на п. 6.5 кредитного договору. Щодо невідповідності п. 8.4 договору Закону № 1023-ХІІ, згідно якого сторони домовились, що будь-яке порушення позичальником умов цього договору повинно розглядатись як істотне порушення договору, яке надає право кредитору в порядку, передбаченому цим договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника повернення кредиту та інших передбачених цим договором платежів. Згідно абз. 2 ч.2 ст. 651 ЦК України, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, оцінка порушення договору як істотного має надаватись судом в кожному окремому випадку виключно за обєктивними обставинами. Оскільки в даному провадженні не ставиться питання щодо визнання конкретного порушення умов договору істотним, суд вважає недоцільним надавати оцінку поняття «істотності порушення» без відношення до конкретної ситуації. За викладених обставин у суду відсутні правові підстави для визнання недійсними п. 5.5, 6.2, 6.5, 8.4 кредитного договору №014/0029/85/82973 від 25.09.2007 року.

Outcome: dismissed