Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником нежитлового (підвального) приміщення [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. 23.06.2015р. за № 1123, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 78074362 від 13.01.2017р. 23.03.2016 вищезазначене приміщення було залите водою, внаслідок роз'єднання будинкового стояка каналізації, про що було складено відповідний акт про залиття (а.с.11). В акті від 23.03.2016р. вказано, що причиною залиття є роз'єднання будинкового стояка каналізації діаметром 100мм., яка проходить вздовж всього будинку, розрив якої стався на рівні нежитлового приміщенні № 4 другого поверху, власником якого є відповідачі [PERSON] та [PERSON] на підставі довідки № 78071397 від 13.01.2017р. (а.с. 12-13). З метою визначення вартості спричиненої майнової шкоди, позивач звернувся до фізичної-особи підприємця [PERSON] Владиславина, яким було проведено Звіт № 142/16 (визначення розміру майнової шкоди) від 17.05.2016, згідно якому власнику в результаті залиття нежитлових підвальних приміщень [ADDRESS] було завдано збитків на 43 005,00 грн. (сорок три тисяч п'ять гривень 00 коп.). Також, позивач поніс витрати у сумі 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.) за проведення даного дослідження (а.с. 17-40). Посилаючись на викладене, [PERSON] просив суд стягнути з відповідачів солідарно 43 005,00 грн. матеріальної шкоди, 1 700 грн. - витрат по виготовленню кошторису на проведення ремонтних робіт. Відповідачі проти позову заперечували. Так представником відповідачів [PERSON] були надані письмові заперечення, до яких було додано копії Актів від 12.04.2016 року та 11.09.2008 року (а.с. 59-67) у яких зазначив, що пошкоджений стояк каналізації стоїть на балансі КП «Житло-Сервіс», а тому відповідати за його технічний стан повинен балансоутримувач, а не власник приміщення на поверху якого трапилось пошкодження труби, а тому на їх думку, відповідачі є неналежними відповідачами. А тому, позивач абсолютно безпідставно звинуватив у тому, що вони замурували стояки ХВП та ГВП, навіть, якщо про це зазначено у акту складеного КП «Житло-Сервіс» є припущенням. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, які б підтверджували, що в належному відповідачам приміщенні на стадії проекту взагалі було передбачене оглядове вікно для перевірки каналу каналізації і що саме відповідачі його замурували. Відповідачі також наголошували на тому, що жодного разу за весь час експлуатації належного їм приміщення, представники КП «Житло-Сервіс» жодного разу не приходили до їх приміщення з метою його огляду, їм не надходили листи чи приписи якими їх зобов'язували надати доступ до проведення такого огляду. Про існування розриву каналізаційної труби домового стояку, вони дізналися лише після того, як представники КП «Житло-Сервіс» зруйнували стіну у їх приміщенні для усунення виявленого пошкодження. Актом державної приймальної комісії про введення в експлуатацію приміщення від 11.09.2008 року у якому є підписи і представника КП «Житло-Сервіс», відсутні будь-які зауваження до технічного стану приміщення. Таким чином, відповідачі вважають, що пред'явлений позов та додані до нього письмові докази, не містять будь-яких належних та допустимих доказів порушення з боку відповідачів вимог по утриманню приміщення чи сантехнічного обладнання; Посилаючись на викладене відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] просять суд в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду (без винесення окремого процесуального документу), з занесенням до журналу судового засідання від 03.04.2017 року судом було залучено в якості третьої особи КП «Житло-Сервіс». Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі надали до суду письмові заперечення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. В процесі розгляду справи судом було роз'яснено сторонам їх право заявляти клопотання про призначення експертизи. Втім клопотання про призначення експертизи до суду не надходило. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Позивач та його представник в своїх поясненнях посилаються на вказаний акт як на доказ, що залиття відбулось саме з вини відповідачів. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне. Надаючи оцінку Акту про залиття від 23.03.2016 року (а.с. 12-13) на який позивач посилається як на доказ вини відповідача, необхідно врахувати наступні обставини. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 визначено, що у разі залиття квартир складається відповідний акт за формою, встановленою Додатком 4 до цих Правил. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік):прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності: прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов'язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім'я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов'язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов'язкової участі винної особи. Як вбачається зі змісту наданих позивачем копії Акту про залиття від 23.03.2016р. відповідачі не була присутня під час огляду місця залиття належно позивачу приміщення та не були залучені до складення цього акту. Ті обставини, що відповідачі не були запрошені на проведення огляду приміщення позивача та не приймали участі у цьому обстеженні доводиться відсутністю в Акті підписів відповідачів. Окрім того, в Акті не зазначені підписи свідків, які підтверджують, що відповідачі відмовилась підписати даний Акт. Тому даний Акт не відповідає вимогам п. 2.3.6. вищевказаних Правил утримання жилих будинків та при будинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76. Отже, Акт про залиття від 23.03.2016 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом неправомірних дій відповідачів щодо пошкодження внутрішнього оздоблення належної позивачу приміщення, оскільки огляд пошкоджень був проведений за відсутності відповідачів. Крім того, у Акті про залиття, причиною зазначено - розрив каналізаційної труби центрального загально будинкового стояку, натомість в Акті вказано припущення комісії щодо того, що залиття відбулось з вини співвласників приміщень, на поверху якого і трапилась розрив каналізаційної труби. Зазначене на думку суду ставить під сумнів висновки комісії щодо причини залиття, стало те, що, відповідачі замурували стояки ХВП та ГВП, що не дало змоги КП «Житло-Сервіс» своєчасно проводити огляд для запобігання залиттю. Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази по справі оцінюються судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст. 77 - 80 ЦПК України). Отже, виходячи із наведеного, саме балансоутримувач будинку, повинен нести відповідальність за спричинення шкоди власникові приміщення у будинку, якими відповідачі не є. Однак доказів того, хто є балансоутримувачем будинку, позивач також не надав. Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Досліджені судом докази та встановлені фактичні обставини справи належним чином не підтверджують факт спричинення шкоди позивачу, внаслідок винних дій з боку відповідачів. А від так, відсутні підстави вважати, що між шкодою та діями відповідачів є безпосередній причинний зв'язок. Отже, в даному випадку відсутні всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, що свідчить про можливість настання цивільно-правової відповідальність відповідачів у справі, а тому матеріальна шкода, заподіяна майну позивача, не підлягає відшкодуванню з відповідачів. З огляду на викладене, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed