Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 20 березня 2012 року між ним та [PERSON] укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого, позивач передав відповідачу грошову позику у розмірі 250\~000 дол. США з обовязком повернення позики до 20 травня 2015 року. До цього часу відповідач грошові кошти не повернув. Після уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 6 503 766 ( шість мільйонів пятсот три тисячі сімсот шістдесят шість ) грн. 25 коп.; проценти за користування грошовими коштами у розмірі 1 101 210 ( один мільйон сто одна тисяча двісті десять ) грн. 89 коп.; 3 % річних з простроченої суми у розмірі 132 047 (сто тридцять дві тисячі сорок сім ) грн. 99 коп., збитки заподіяні у звязку із знеціненням коштів у розмірі 145\~688, 63 грн. та заподіяну моральну шкоду у розмірі 100\~000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач та його представники [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування пояснили, що відповідач не оформляв ніякої боргової розписки, грошей у борг у [PERSON] не брав. А сама розписка є підробленою з використанням аркушу паперу, на якому вже був нанесений його підпис, зокрема скориставшись тим, що [PERSON] як керівник Броварського побуткомбінату ставив підписи на чистих аркушах паперу для подальшого друкування платіжних доручень у тих випадках, коли його не було на роботі. Крім того, у судових дебатах представник відповідача [PERSON] висловила думку про те, що у судовому засіданні не досліджено оригінал розписки, тому копію розписки, яка міститься у матеріалах справи не можна вважати належним та допустимим доказом. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. До матеріалів справи додано копію розписки від 20 березня 2012 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 250\~000 дол. США, які зобовязується повернути до 20 травня 2015 року. У судовому засіданні 29 жовтня 2015 року у судовому засіданні, на якому були присутні представник позивача та представники відповідача [PERSON] і [PERSON], судом досліджено оригінал розписки та посвідчено її копію, яка знаходиться в матеріалах справи. Також до матеріалів справи додано копію трудової книжки [PERSON], з якої вбачається, що відповідач 02.10.2012 року звільнений з посади голови правління Публічного акціонерного товариства «Броварський побуткомбінат» за власним бажанням. Свідок [PERSON], працювала секретарем у [PERSON], підтвердила, що [PERSON] інколи залишав їй та для бухгалтера чисті аркуші паперу із своїм підписом, тоді коли його не було на роботі. Ці аркуші паперу із підписами зберігались у сейфі. Коли свідок звільнилась із роботи, таких чистих «бланків» не залишилось. Свідок [PERSON], працювала головним бухгалтером у Броварському побуткомбінаті та по сумісництву була бухгалтером у фірмі [PERSON], пояснила, що [PERSON] інколи залишав їй чисті аркуші паперу із своїм підписом для друкування платіжних доручень, всі ці аркуші були використані, та свідок завжди звітували про використані аркуші із підписом. Також повідомила, що у нікого, окрім неї, не було доступу до кабінету бухгалтера. За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. З огляду на викладене вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, що підтверджується розпискою від 20 березня 2012 року, за яким позичальник не виконав свого обовязку, тобто не повернув позикодавцеві грошові кошти у розмірі 250\~000 дол. США. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач пояснював, що грошей у борг від [PERSON] не отримував, а розписка була виготовлена ймовірно із використанням аркушу паперу із його підписом. При цьому, у судовому засіданні відповідач жодного разу не заперечував того факту, що на розписці його підпис, більше того, підтверджував такі обставини. Крім того, оригінал розписки досліджено у судовому засіданні та його копію посвідчено суддею, а стороною відповідача не висловлювались сумніви щодо дослідженого оригіналу розписки. Заявлені клопотання про витребування оригіналу розписки стосувались лише необхідності призначення судової експертизи. Таким чином, стороною відповідача жодних належних та допустимих доказів безгрошовості договору позики до суду не надано. Твердження про те, що розписка виконана з використанням чистого аркушу паперу із підписом відповідача та нанесенням на нього друкованого тексту, тобто є підробленою, також жодними доказами у судовому засіданні не доведені, а є лише припущеннями відповідача. За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, сума боргу за договором позики становить 250 000 дол. США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на момент постановлення рішення становить 6 503 766 грн. 25 коп. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Представником позивача надано розрахунок заборгованості відповідача за договором позики, де проценти за користування грошовими коштами за період з 21 травня 2015 року по 24 березня 2016 року становлять 1 101 210 ( один мільйон сто одна тисяча двісті десять ) грн. 89 коп. та 3 % річних з простроченої суми за вказаний період становлять 132 047 (сто тридцять дві тисячі сорок сім ) грн. 99 коп. Суд вважає такі розрахунки правильними. Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат позивача за час прострочення боргу відповідно до встановленого індексу інфляції, оскільки чинним законодавством не передбачено застосування розрахунку індексів інфляції по відношенню до іноземної валюти, зокрема доларів США, в якій позивачем була надана позика відповідачу і інфляційна динаміка якої має інший механізм утворення. Згідно ст. 23 ЦК України, особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Позивач в обґрунтування доводів завдання йому моральної шкоди посилається на те, що він тривалий час хвилювався щодо неповернення йому боргу, що вплинуло на його нервову систему та ділову активність, спричинило виникнення пригніченого стану. Однак, у судовому засіданні доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача не знайшли свого підтвердження, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За змістом ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, які до даної справи не відносяться. Докази повинні подаватись сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та про можливість задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу, трьох процентів річних та нарахованих процентів. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial