Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

До суду 06.02.2017 року звернулась представник за довіреністю [PERSON] [PERSON] з вимогами про зобовязання [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та його дружині [PERSON] мати вільний доступ до ? частини земельної ділянки розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, 26/224 в межах точок 1-2-3-4-1, площею 269,5 кв.м, згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП « Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.. [PERSON]С.» та зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та його дружині [PERSON] у встановленні паркану на ? частину земельної ділянки розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, 26/224 в межах точок 1-2-3-4-1, площею 269,5 кв.м, згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження №056/2016 від 07.04.2016 року, виконаного ПП « Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім.. [PERSON]С.», а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] підтримала позовні вимоги та наполягала на тому, що рішенням суду від 11.07.2016 року по справі №520/2943/16ц було виділено у натурі [PERSON] ? частку земельної ділянки, однак його прав власника порушується діями відповідачки, яка не виконує вищезазначене рішення суду та продовжує користуватись частиною земельної ділянки позивача, фактично не визначаючи право власності позивача. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, вважаючи відсутність доказів наявного порушення прав позивача, який жодного разу не намагався потрапити до земельної ділянки, а крім того відповідач пояснила, що вона вважає рішення від 11.07.2016 року таким, що не можливо виконати у звязку із наявність на частині території , виділеної позивачу доріжки загального користування. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON], за рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 2-7304/11 від 08 серпня 2012 року (набрало законної сили 12.11.2012 року) на праві приватної власності належить 1/2 частка земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка, 26/224, у м. Одесі, цільове призначення для садівництва, як спадщина за законом після смерті матері - [PERSON], яка в свою чергу отримала 28.06.2006 року свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] ( а/с 5). Власником іншої 1\\2 частки вищезазначеної ділянки є [PERSON], яка зареєструвала право власності 29.05.2018 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.02.2006 року після смерті [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/2943/16-ц від 11 липня 2016 року (набрало законної сили 22.07.2016 року), було виділено в натурі [PERSON] належну йому 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Макаренка. 26/224 в межах точок 1-2-3-4-1 площею 269,5 кв.м. відповідно до висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 року виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.» наступним чином: - від кута паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренка (від точки 1) по прямій лінії на відстані 11,56 м по межі паркану розташованого зі сторони вулиці Макаренко (до точки 2); - з наступним поворотом вліво по прямій ліні на відстані 23,21 м. до перетину з парканом суміжного землекористувача (до точки 3); - з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 11,54 м по межі паркану з суміжним землекористувачем до перетину з парканом розташованим зі сторони території загального користування (проїзду) (до точки 4); з наступним поворотом вліво по прямій лінії на відстані 23.46 м по межі паркану розташованого зі сторони території загального користування до перетину з парканом розташованим зі сторони вулиці Макаренко до початкової точки відліку ( до точки 1) ( а/с 10). При виконанні рішення суду від 11.07.2016 року державний виконавцем викликалась [PERSON] для погодження меж земельних ділянок (а/с 63-67) однак відповідач акти погодження не підписала. Згідно висновку від 24.01.2017 року про результати розгляду заяви [PERSON] про перешкоди у доступу до земельної ділянки з боку [PERSON], заявнику рекомендовано звернутись до суду в приватному порядку (а/с 107). Правовідносини, повязані із захистом права власності врегульовані Конституцією України та Цивільним Кодексом України ( далі ЦКУ) а також додатковим протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( прийнятих 20.03.1952 року) ( далі Протокол №1). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Також правовідносини повязані із земельними спорами врегульовані Земельним кодексом України ( далі ЗК). Статтею першої Протоколу №1 Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства і погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч.2,3 ст. 152 ЗКУ власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно статті 16 ЦКУ Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( частина перша статті). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право ( зазначено у пункті третьому другої частини статті). \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання ( ч.1 ст. 15 ЦКУ). При розгляді даної справи суд приймає до уваги, що рішеннями суду від 08.09.2012 року ( справа №2-7304/11), та від 11.07.2016 року ( справа №520/2943/16ц) встановлено, що [PERSON] є власником ? частки земельної ділянки, яка виділена йому в натурі відповідно до мереж, зазначених у висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 року. У відповідності до вимог ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України ) обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Таким чином судом було визначено порядок виділу належної позивачу ? частки земельної ділянки. Крім того у висновку будівельно-технічного експертного дослідження № 056/2016 від 07.04.2016 року виконаного ПП «Одеський науково-дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибінського С.С.», на підставі якого рішенням суду було виділено частка земельної ділянки, яка належить [PERSON] визначено, що вхід ( вїзд) до іншої частки земельної ділянки, яка знаходиться у власності [PERSON] запропоновано організували зі сторони вулиці Макаренко, та зазначено про відсутність на території частки земельної ділянки, яка належить [PERSON] будь якої доріжки загального користування. У рішенні суду від 11.07.2016 року також відсутні будь які встановлені обставини про залишення на території земельної ділянки, яка виділена [PERSON] доріжки та/або проходу загального користування, та не розглядалось питання земельного сервітуту. До основних засад ( принципів) цивільного судочинства законодавець відносить і обовязковість судового рішення ( п.7 ч.3 ст.2 ЦПК України) . В даному випадку суд приходить до висновку, що відповідачкою не визнаються та оспорюються право позивача на вільне користування своєю земельною ділянкою, що є підставою для захисту такого права у суді. Належним способом захисту вищезазначеного порушення є зобовязання відповідача не чинити перешкод у користуванні, в тому числі і вільному доступі та можливості встановлення паркану на визначеної висновком експерта, на підставі якого винесено рішення, частини земельної ділянки, яка належить [PERSON] як йому особисто так і членам його сімї, які відповідно до вимог Сімейного кодексу України мають право користуватись йог власністю нарівні з власником. Данні обставин дають суду можливість визначитись із необхідністю задоволення позовних вимог [PERSON] Одночасно суд відмовляє у позовних вимогах стосовно позовних вимог в частині захисту інтересів окремо [PERSON] яка не є позивачем по справі, та права якої, як члена сімї позивача, визначені у рішенні суду. У відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України суд, також стягує з відповідача на користь позивача, судові витрати у загальному розмірі 1285 гривень, які складаються з судового збору при подачі позовної заяви та заяв про забезпечення доказів, та підтверджені наявними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: partial