Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] (надалі Позивач) з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що він є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті своїх батьків. Звернувшись до приватного нотаріуса, Позивачу було повідомлено про наявність арешту нерухомого майна на його ім'я та зупинено видачу свідоцтва про право на спадщину. Із вказаного приводу Позивач звернувся із заявою до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, і отримав у відповідь листа, в якому зазначено, що у ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження щодо нього, останнє провадження завершене 13.07.2015 року, виконавчий лисі повернуто стягувану. У звязку з тим, що наявність арешту порушує право Позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину, просить суд зняти арешт нерухомого майна боржника [PERSON] на підставі постанови про арешт нерухомого майна серії ВП за № 29096790 від 21.08.2013 року, видана Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження № 2201620 від 21.08.2013 року. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. З матеріалів справи вбачається, що Позивач є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті батька, [PERSON], померлого 30.03.2017 року, який у свою чергу прийняв, але не оформив спадщину після смерті своєї дружини, [PERSON], яка померла 23.12.2016 року, оскільки він був зареєстрований та постійно проживав із нею за однією адресою на момент її смерті - м. Кривий Ріг, вул. Качалова, б. 40, кв. 40 (а.с. 6, 7, 9-10). Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна містить запис № 2201620 від 21.08.2013 року про арешт нерухомого. Зазначене обтяження - арешт нерухомого майна, було вчинено на підставі постанови, ВП № 29096790 від 21.08.2013 року виданої Саксаганським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Обєктом обтяження вказано все нерухоме майно, власником - [PERSON] (а.с. 9-10). Однак, з відповіді Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з вих. №13.13-47/6151 від 02.03.2018 року, вбачається, що у ВДВС відсутні відкриті виконавчі провадження щодо Позивача, останнє провадження завершене 13.07.2015 року, виконавчий лист повернуто стягувану (а.с.8, 20). Отже, відповідно до ч.1 ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 316-321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 р. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи встановлено, що на момент закриття виконавчого провадження 13 липня 2015 року, на вказану дату всупереч положенням ч. 2\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції від 22.12.2011) державним виконавцем не знято арешт, що був накладений у виконавчому провадженні від 21.08.2013 №29096790 на все належне майно [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ч.2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» (1404-VIII, в редакції від 31.08.2018р.) у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Орган, який наклав арешт, позбавлений можливості скасувати накладений арешт, оскільки виконавче провадження було знищено. На теперішній час позивач має намір розпоряджатися належним йому майном, проте через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину. З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом повно та всебічно зясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved