Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права приватної власності. Як вказувала позивачка, у 1993р. вона придбала квартиру [ADDRESS] виключно за свої кошти, які дісталися їй від покійних батьків, а також на підставі того, що вона більше 13 останніх років особисто володіє цією квартирою, оскільки відповідач наприкінці 2000 року виїхав на постійне місце мешкання у Латвію і з того часу у м.Одесу не повертався, у квартирі ніколи не мешкав і ніякої участі в утриманні квартири не приймав. Вказану квартиру позивачка придбала за договором купівлі-продажу від 09.02.1993р. в період знаходження у шлюбі зі [PERSON], але фактично ще до купівлі квартири між ними було узгоджено що ця квартира фактично є подарунком її батьків і призначається її сину [PERSON], оскільки відповідач не був його біологічним батьком. У вказаній квартирі були прописані тільки позивачка з сином, вона сама сплачувала усі комунальні послуги в період користування нею, у тому часі як відповідач був зареєстрований по [ADDRESS] і не мав ніяких претензій щодо кв. [ADDRESS]. Позивачка зазначила, що відповідач ігноруючи наведені обставини 28.03.2000р. подав у Малиновський районний суд м.Одеси позов про розірвання шлюбу, а 29.03.2000р. про розподіл майна, при цьому всупереч їх домовленості, заявив вимоги про виділ її квартири, призначеної для сина, у його власність. 13.02.2002р. позов відповідача був задоволений, рішенням виділено у власність [PERSON] її квартиру, у якій вона проживали з сином і були в ній зареєстровані. 13.02.2002р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області вказане рішення Малиновського районного суду м.Одеси було скасовано. В подальшому при новому розгляді позов [PERSON] про розподіл майна ухвалою суду від 10.11.2003р. залишено без розгляду у зв'язку з неявкою позивача. Таким чином, позивачка зазначила, що відповідач законного права власності на її квартиру не набув, але його представники в період тривалого розгляду апеляції позивачки зуміли 27.02.2003р. зареєструвати її квартиру в КП «ОМБТІ» на праві власності [PERSON] Крім того, таємно від позивачки була укладена мирова угода між [PERSON] та [PERSON], згідно якої [PERSON] передав вказану квартиру [PERSON] на погашення боргу [PERSON] у сумі 20 тис. дол.США. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси вказана мирова угода була затверджена і на її підставі квартира була зареєстрована у КП «ОМБТІ та РОН» на праві власності на ім.»я [PERSON] Отримавши право власності на вказану квартиру [PERSON] таємно від позивачки продав її по договору від 22.11.2003р. у власність [PERSON], а останній скориставшись короткочасною відсутністю [PERSON] захопив квартиру, зламавши замки і двері, а потім встановив свої. Згодом [PERSON] за договором від 26.02.2004р. продав квартиру [PERSON], який з того часу вселився в квартиру і володів нею та мешкав у ній без реєстрації разом з дружиною до 30.09.2013р., коли були виселені держвиконавчою службою за позовом позивачки, а належна їй квартира витребувана із незаконного володіння [PERSON] та повернута у її володіння та користування, згідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011р. щодо витребування квартири з незаконного володіння [PERSON] у власність [PERSON] За поданням заступника прокурора Малиновського району Малиновським судом за новими обставинами скасовано ухвалу від 24.04.2003р. про затвердження мирової угоди між [PERSON] і [PERSON] та передачу квартири у власність [PERSON] з урахуванням того, що рішення суду від 13.02.2002р. не набуло законної сили та скасоване. Таким чином [PERSON] не набув прав законного власника квартири, яка насправді належала [PERSON] на праві особисто (приватної) власності і вибула з її володіння без її відома і волевиявлення. Позивачка зазначає, що заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011р. також задоволені її позовні вимоги щодо визнання недійсним угод, за якими була незаконно відчужена у власність [PERSON], потім [PERSON] і [PERSON] належна їй 3-кімнтана квартира [ADDRESS], про витребування цієї квартири з незаконного володіння [PERSON] та передачу (повернення) у її власність, про виселення [PERSON] і [PERSON] з даної квартири та про її вселення в неї. Вказане рішення залишено в силі Апеляційним судом Одеської області та було передано до виконання у держвиконавчу службу, але із-зі ухилення подружжя [PERSON] і [PERSON] від виселення та звільнення квартири виконання рішення затягнулося і фактично виконане тільки 30.09.2013р., що підтверджено відповідним актом державної виконавчої служби. Крім того, Малиновський районний суд рішенням суду від 11.09.2013р. відмовив в задоволенні позову представника [PERSON] - [PERSON] про розподіл домашнього майна, визначеного у позові загальною вартістю 81 450 грн., яке нібито було у спільній власності в період шлюбних відносин, а саме про виділ у його власність 3-кімнтаної квартира [ADDRESS]. Апеляційна скарга представника [PERSON] залишена без задоволення. Посилаючись на викладене позивачка зазначила, що її колишній чоловік не має право власності на вказану квартиру, тобто доведено, що квартира належить їй. Позивачка зазначає, що відповідач фактично припинив шлюбні відносини з серпня 1999 року, а у грудні 2000р. виїхав на постійне проживання у Латвію, де перебуває і на даний час. У житлі у м.Одесі відповідач взагалі не має потреби з часу виїзду у Латвію, ніякої участі у утриманні квартири не приймав біля 14 років. Весь цей час відстоюванням прав на квартиру вона займалася одна, а відповідач протидіяв її діям щодо відновлення прав на володіння і користування квартирою, на її витребування із незаконного володіння [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Позивачка неодноразово подавала заяви про відновлення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо її права власності на вказану квартиру, а також про анулювання запису щодо належності права власності на цю квартиру [PERSON], але Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції уже в тертій раз ухиляється від здійснення таких реєстраційних дій, посилаючись на різні формальні причини. Посилаючись на викладене після уточнення позовних вимог, позивачка просила визнати за нею право приватної власності на трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] та визначити, що це рішення є підставою для реєстрації квартири на праві її приватної власності у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В судове засідання позивачка не з`явилася, сповіщена належним чином, підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи про що надала письмову заяву. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення, згідно до ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03.11.2000р. заява [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] була задоволена та шлюб між ними розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19.12.2000р. це рішення було скасоване, і новим рішенням від 26.02.2001р. шлюб розірвано остаточно. З матеріалів справи вбачається, що згідно до договору купівлі-продажу, укладеного 09.02.1993р. між [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, [PERSON] продала, а [PERSON] купила ізольовану квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчений старшим державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В. за реєстровим № 2-1195, та зареєстрованим 11.02.1993р. в КП «ОМБТІ та РОН». Згідно даного договору продаж квартири вчинений за 80 тис. карбованців. З договору від 14.08.1989р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Іваньківської сільської Ради народних депутатів, Маньківського району Черкаської області, вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив належний продавцю [PERSON] на правах особистої власності житловий будинок, що знаходиться в селі Іваньки, Маньківського району, Черкаської області. Продаж вчинено за 10300 карбованців. У 1993р. [PERSON] та її син [PERSON] зареєструвалися за цією адресою. Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сім»ю України, що діяв до введення в дію прийнятого Законом України від 10.01.2002р. Сімейного кодексу України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або у порядку спадкування, є власністю кожного з них. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду №12 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю» від 12.06.1998р., якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу у дар, у порядку спадкування, придбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС). 11.02.2002р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси при розподілі майна подружжя право власності на квартиру [ADDRESS] визнано за колишнім чоловіком [PERSON] - [PERSON] Не погодившись із зазначеним рішенням суду, яке було постановлено у її відсутність, [PERSON] оскаржила його в апеляційному порядку. У зв'язку з поновленням [PERSON] строків на апеляційне оскарження, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13.03.2003р. виконання рішення суду від 13.02.2002р. було зупинено до розгляду апеляційної скарги [PERSON] в апеляційному суді. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.06.2003р. рішення Малиновського районного суду від 13.02.2002р. скасовано, справу направлено на новий розгляд. При новому розгляді ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 10.11.2003р. позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя залишений без розгляду. Таким чином, у зв'язку з скасуванням рішення суду від 13.02.2002р. з направленням його на новий розгляд з послідуючим залишенням позову без розгляду ухвалою суду, яка набрала законної сили, суд вважає, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було поновлено. В процесі розгляду справи про розподіл майна подружжя між [PERSON] та [PERSON], останній уклав мирову угоду з [PERSON] при розгляді цивільної справи про стягнення суми боргу. За мировою угодою право власності на спірну квартиру переходить до [PERSON] Зазначена мирова угода була затверджена ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24.04.2003р., за [PERSON] визнається право власності на квартиру [ADDRESS]. 22.11.2003р. [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] за договором купівлі-продажу посвідченим нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В. за реєстровим № 3893 та зареєстрованим в КП «ОМБТІ та РОН» 02.12.2003р. 26.02.2004р. [PERSON] продав спірну квартиру [ADDRESS] [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Савіною К.П. за реєстровим № 3-272. 22.09.2008р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси позов прокурора Малиновського району м.Одеси був задоволений частково. Визнаний недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 22.11.2003р. У задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 26.02.2004р. відмовлено. [PERSON] повернута квартира [ADDRESS], яка належить їй на праві особистої власності, на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.1993р. Усунуті перешкоди в здійсненні права власності вказаної квартири, вселена [PERSON] її син [PERSON] у вказану квартиру Виселений [PERSON] з усіма мешкаючими з ним особами з вказаної квартири. 18.03.2011р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси позов [PERSON], [PERSON] задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], укладений 22.11.2003р. згідно з рішенням вказана квартира витребувана із незаконного володіння [PERSON], [PERSON] та підлягає передачі (поверненню) у власність [PERSON] та [PERSON] 23.01.2013р. ухвалою Апеляційного суду Одеської області заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 18.03.2011р. залишено без змін. 11.09.2013р. рішенням Малиновського районного суду м.Одеси відмовлено [PERSON] у задоволені позову до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. 29.11.2013р. ухвалою апеляційного суду Одеської області рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11.09.2013р. по справі за позовом [PERSON] у задоволені позову до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя залишено без змін. Допитані в судовому засіданні свідки позивачки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їм відомо про те, що спірна квартира була придбана позивачкою за кошти , отримані від продажу належного їй будинку, що знаходиться в селі Іваньки, Маньківського району, Черкаської області і саме за ці кошти було вирішено купити вказану квартиру для сина позивачки. Крім того пояснили, що ніяких домовленостей з приводу придбання цієї квартири для сумісного проживання у сторін не було Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність. Згідно з ч.1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, майно, набуте одним із подружжя до шлюбу, набуте під час шлюбу на підставі дарування чи успадкування, а також набуте під час шлюбу за кошти, які належали йому особисто, є особистою приватною власністю цього подружжя. Як Сімейний кодекс України та і Закон України від 10.01.2002р., яким цей Кодекс прийнято, не містять припису, що дія Сімейного кодексу України розповсюджується тільки на ті шлюбні та сімейні відносини, що виникли після введення в дію Сімейного кодексу України, або що дія ч.1 ст. 58 Сімейного кодексу України не розповсюджується на об'єкти майна, придбаного одним із подружжя за власні кошти під час шлюбу до введення в дію Сімейного кодексу України. Безумовно, що у даному випадку квартира, придбана позивачкою у 1993р. на її власні кошти під час шлюбу, має статус особистої приватної власності. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, що суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved