Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати дії державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори [PERSON], яка діяла в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори незаконними; скасувати постанову державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дії від 26 вересня 2016 року №02-14/784. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до заповіту від 16 вересня 2004 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй кімнату 1-5 площею 18,20 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], заповіла [PERSON]; всю решту частину цієї ж квартири, що складається з веранди 1-1, кладовки 1-2, кухні 1-3, житлової кімнати 1-4 заповіла [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №1-251, позивач став власником 1/3 частини квартири №1, яка складається з житлової кімнати 1-5 площею 18,4 кв.м. Іншому спадкоємцю за заповітом було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначена та частина квартири, яка не охоплена заповітом, а саме, санвузол 6 та кухня 7. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2015 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 26 вересня 2011 року, зареєстроване в реєстрі за №2-1380, у частині включення до спадкового майна за заповітом санвузла 6 і кухні 7 у квартирі [ADDRESS]. Тому позивач звернувся до Коростишівської державної нотаріальної контори стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державний нотаріус Малинської державної нотаріальної контори [PERSON] в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори 26 вересня 2016 року винесла постанову про відмову вчинення нотаріальних дій. Вказану відмову нотаріус мотивувала тим, що свідоцтва про право на спадщину за заповітом на згадане майно були видані згідно заповіту спадкодавця від 16 вересня 2004 року та згоди спадкоємців на видачу нових свідоцтв немає, дії нотаріуса при видачі свідоцтв про право на спадщину були обґрунтовані, правомірні та відповідали вимогам чинного законодавства. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача, державний нотаріус Малинської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори, у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. У письмових запереченнях на позовну заяву представник відповідача вказує, що відповідно до заповіту [PERSON], посвідченого 16 вересня 2004 року, остання зробила таке розпорядження: «належну мені кімнату 1-5, площею 18,20 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], заповідаю [PERSON], всю решту частину цієї ж квартири, що складається з веранди 1-1, кладочки 1-2, кухні 1-3, житлової кімнати 1-4, площею 10,10 кв.м., заповідаю [PERSON]». Тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між самими спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 Цивільного кодексу України. Нотаріус не є субєктом, який має право тлумачити заповіт. Тлумачення заповіту здійснюється самими спадкоємцями після відкриття спадщини. Після досягнення згоди домовленість спадкоємців, викладається у заявах про прийняття спадщини та/чи видачу свідоцтва про право на спадщину та наданих нотаріусу документах, що має бути покладено нотаріусом в основу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Спадкодавцем у заповіті не було визначено частки, тому спадкоємці звернулися до КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради та отримали витяги №31381517 від 21 вересня 2011 року та №32312865 від 04 грудня 2011 року, згідно яких веранда 1, кладовка 2, вітальня 3, житлова кімната 4, площею 10,1кв.м., санвузол 6, кухня 7 становить ? ід.ч. квартири, а житлова кімната 1-5 площею 18,4кв.м. - ? ід. частини відповідно. Вказані витяги разом з заявами на видачу свідоцтв про право на спадщину у вказаних частках та правовстановлюючими документами на майно були подані до нотаріальної контори 26 вересня 2011 року [PERSON] та 03 квітня 2012 року [PERSON], що свідчило про те, що спадкоємці дійшли згоди щодо тлумачення заповіту та визначення часток, а відповідно і майна, заповіданого їм спадкодавцем. На підставі поданих документів, в тому числі витягів КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом 26 вересня 2011 року за р.2-1380 [PERSON], а 03 квітня 2012 року за р.1-251 [PERSON], у звязку з чим дії нотаріуса були обґрунтовані, правомірні та відповідали вимогам чинного законодавства. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вивчивши та оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності, розглянувши заяви сторін, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] померла 12 грудня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с.9/. 16 вересня 2004 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого остання зробила таке розпорядження: «належну мені кімнату 1-5площею 18,20 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS], заповідаю [PERSON], всю решту частину цієї ж квартири, що складається з веранди 1-1, кладочки 1-2, кухні 1-3, житлової кімнати 1-4 площею 10,10 кв.м., заповідаю [PERSON] В.» /а.с.8/. 26 вересня 2011 року державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки квартири №1, що знаходяться в місті Коростишеві Житомирської області, вулиця Мануїльського, будинок 10. У цілому квартира складається з двох житлових кімнат площею 28,3 кв.м. та службових приміщень. Загальна площа квартири становить 53,6 кв.м. ? частки квартири у користуванні складаються з: веранди 1, кладочки 2, вітальні 3, житлової кімнати 4 площею 10,10 кв.м., санвузла 6, кухні 7 /а.с.11/. 03 квітня 2012 року державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори було видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки квартири №1, що знаходяться в місті Коростишеві Житомирської області, вулиця Мануїльського, будинок 10 /а.с.10/. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11 жовтня 2015 року було визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на імя [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла 12 грудня 2010 року, державним нотаріусом Коростишівської державної нотконтори [PERSON] 26 вересня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1380, у частині включення до спадкового майна за заповітом санвузла 6 і кухні 7 у квартирі [ADDRESS] /а.с.12-13/. 26 вересня 2016 року державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відповідно до статті 1301 Цивільного кодексу України не передбачено визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом у певній частині. Згідно вказаної статті свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним цілком, про що вносяться відомості до Спадкового реєстру. Відповідно до статті 1300 Цивільного кодексу України зміни до свідоцтв про право на спадщину вносяться за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину або за рішенням суду. У цих випадках нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва. Оскільки, згоди спадкоємців на видачу нових свідоцтв немає, питання щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] 03 квітня 2012 року р.1-251 не вирішувалося /а.с.5-7/. Відповідно до положень статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень пункту 4.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. У позовній заяві позивач вказує, що звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте не надав доказів на підтвердження вказаних обставин. Позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом у відповідності до заповіту, таким чином, відсутні підстави для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку квартири №1, що знаходиться в місті Коростишеві Житомирської області, по вулиці Мануїльського, 10 /а.с.10/. Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Тому дії нотаріуса при винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 вересня 2016 року №02-14/484 відповідають вимогам чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed