Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

До Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом щодо зняття арешту з квартири звернувся позивач [PERSON] У позові зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , Під час оформлення спадкового майна позивач дізналась про те, що на квартиру накладено арешт. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було з`ясовано, що постановою АА № 041776 ВІД 21.07.2009 Придніпровським відділом ДВС ЧМУЮ було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] Об`єктом є квартира [ADDRESS] , де на даний час проживає позивач. Після отримання інформації у нотаріуса позивач звернулась до ДВС з проханням зняти арешт. Позивачем 22.12.2018 за вих. 39281/15.3-32 було отримано відмову у зв`язку з неможливістю ідентифікувати в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт, оскільки номер постанови про арешт від 21.07.2009 не відповідає номеру провадження в межах якого накладався арешт, а матеріали виконавчого провадження зберігаються в архіві три роки. Просить на підставі викладеного зняти арешт з квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8900074, що накладений постановою АА № 041776 ВІД 21.07.2009 Придніпровським відділом ДВС ЧМУЮ. Ухвалою від 29 січня 2019 року Придніпровського районного суду було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду. До початку розгляду справи позивач надала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, не заперечувала щодо винесення заочного рішення, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник Придніпровського відділу державної виконавчої служби м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області у судове засідання не з`явився, про причини не повідомив. Інші учасники справи повідомлялись про судові засідання належним чином, однак, про причини неявки не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 19.06.2018) та [PERSON] були чоловіком та дружиною. У наданій копії заповіту від 25.05.2018, посвідченого приватним нотаріусом Сопільняк А.О., [PERSON] заповів [PERSON] все його майно. Згідно з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було з`ясовано, що постановою АА № 041776 ВІД 21.07.2009 Придніпровським відділом ДВС ЧМУЮ було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] Об`єктом є квартира [ADDRESS] . Відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.07.2009 арешт накладений на підставі виконавчого листя щодо стягнення з [PERSON] на користь ПП «ЖЕОС» боргу в сумі 1655,99 грн. Згідно з довідкою про розмір платежів від 16.05.2019 у уповноваженого власника\\ наймача [PERSON] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] , відсутня заборгованість перед Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «95». Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Згідно із ч.2 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Начальником відділу ДВС відмовлено заявнику у знятті арешту . Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Вирішуючи питання про стягнення судового збору, суд керується вимогами ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved