Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася позивач з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за затримку розрахунку. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу №28/к від 07.04.2004р., він прийнятий на роботу в «Горлівське Управління по газопостачанню та газифікації» ВАТ «Донецькоблгаз». На теперішній час назва змінена на «Горлівське управління по газопостачанню та газифікації, структурного підрозділу Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Наказом №345/к від 30.06.2015р. він був звільнений за згодою сторін. За період його роботи є заборгованість по заробітній платі за 2015 рік. Зазначена заборгованість станом на теперішній час не виплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7845,22грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в сумі 48577,20грн. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засідання підтримав заявлені вимоги та доводи на яких вони ґрунтуються, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує повністю, також надав свої письмові заперечення, з яких вбачається, що позов не визнає, оскільки долучені позивачем до позовної заяви документи засвідчені печатками, виданими невстановленими особами. Окрім того, відповідно до сертифікатів Торгово-промислової палати України засвідчено настання обставин непереборної сили з 01.07.2014 року для ПАТ «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України. З урахуванням зазначеного вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вислухав думку представника позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], 30.06.2015 року відповідно до наказу №345/к був звільнений з посади слюсаря аварійно-відновлюваних робіт Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП (а.с.14). Згідно довідки про середню заробітну плату, надану Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата за 2015 рік: квітень 2782,98 грн., травень 3196,76 грн., червень 4887,99 грн. (а.с.36). Управління пенсійного фонду України в м. Краматорськ надав довідку із заборгованістю нарахованої заробітної плати без утримання із заробітної плати. Зігдно довідки Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз» заборгованістю по заробітній платі за 2015 рік становить 7845,22грн. (а.с.37) Відповідно до листа ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» щодо надання довідки про існуючу заборгованість по заробітній платі, звязку із блокуванням роботи Горлівського управління по газопостачанню та газифікації ПАТ «Донецькоблгаз», яке фактично знаходиться на непідконтрольній українській владі території, з 30.06.2015 року фактично даний структурний підрозділ не працює. Жодні документи з території структурного підрозділу вивезти або передати не вбачається можливим. Підтвердити або спростувати чи знаходилась позивачка у трудових відносинах з ПАТ «Донецькоблгаз» в особі Горлівського управління по газопостачанню та газифікації не можливо, так як інформація відсутня. Таким чином, ПАТ «Донецькоблгаз» не може надати жодних документів про існуючу заборгованість по заробітній платі [PERSON] (а.с.20-21) Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Сертифікату (висновку) про настання обставин непереборної сили від 30.07.2014 року Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 14.05.2014 року для ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. (а.с.26-28) Таким чином, суд вважає, що відсутня вина роботодавця в не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем, що виключає можливість стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, у звязку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає. Суд критично ставиться щодо заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих до позовної заяви документів, бо їх недійсність нічим не спростована, а тому, суд переконався, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем, відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі має довести саме роботодавець, а не позивач. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітної плати в сумі 7845,22грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в частині стягнення заборгованості по середньому заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 48577,20грн. - відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 551,20грн.

Outcome: partial