Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій вказує, що народився [INFO] , в с. Шокша Теньгушевського району Мордовської АРСР. У 1987 році приїхав в с. Петрівка- Роменська Гадяцького району Полтавської області, де розпочав трудову діяльність. У 1987 році познайомився з [PERSON] та з 01.01.1991 проживав у її будинку, в с [ADDRESS] Петрівка [ADDRESS] Роменська Гадяцького району Полтавської області. 13 серпня 1994 року він одружився з [PERSON] та проживав з нею до дня її смерті. З 10 квітня 1990 року по 01 листопада 1990 року працював у колгоспі імені Калініна на будівництві дороги каменно-бутового покриття. Також з 20 листопада 1997 року працював у радгоспі ім. Кірова. За період з 1987 року по даний час, працював на різних підприємствах в Гадяцькому районі, проте документи не збереглися. Починаючи з 1987 року він нікуди не виїжджав за межі України. З 2003 року проживає однією сім`єю з [PERSON] в її домогосподарстві за адресою: [ADDRESS] . У 2003 році начальником ВГІРФО Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області у нього вилучено паспорт радянського зразка і не повернуто до цього часу. З цього приводу він неодноразово звертався в різні інстанції, зокрема до прокурора Гадяцького району, проте це результату не дало. Таким чином з 2003 року у нього відсутній паспорт, який підтверджував його особу. Для отримання паспорта громадянина України, у зв`язку із втратою паспорта колишнього СРСР, він неодноразово звертався до Гадяцького районного сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області. За результатами його звернень Гадяцьким районним сектором управління державної міграційної служби України в Полтавській області проведено процедуру встановлення особи та видано довідку №838 від 28.03.2018, якою встановлено його особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно йому для підтвердження належності до громадянства України. У судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Гусаренко О.М. заяву підтримали та просили суд її задовольнити, з викладених у заяві підстав. Представник заінтересованої особи УДМС України в Полтавській області Кириченко Н.А. заперечувала проти заявлених вимог [PERSON] , посилаючись на те, що заявником не надано доказів, які підтверджують його постійне проживання на території України, станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. Так, [PERSON] звертався до Гадяцького РС УДМС України в Полтавській області 20 лютого 2018 року із заявою щодо проведення процедури встановлення особи, з метою документування паспортом громадянина України. У результаті перевірки заяви, особу [PERSON] встановлено, складено акт та надано довідку № 838 з фотокарткою про встановлення особи заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши докази, вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання особи на території України підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження, заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Шокша Теньгушевського району Мордовської АССР. З довідки правління колгоспу імені Калініна Кобеляцького району Полтавської області вбачається, що [PERSON] дійсно працював у даному господарстві з 10.04.1990 по 01.11.1990 на будівництві дороги каменно-бутового покриття. Зі змісту погосподарської книги № 1-А Петрівсько-Роменської сільської ради на 1991 1995 років, особовий рахунок № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживав у будинку [PERSON] та по відношенню до неї був її чоловіком. Згідно архівної довідки від 02.12.2011 № 700, виданої трудовим архівом Гадяцького району значиться, що відповідно до книг наказів з особового складу по радгоспу ім. Кірова за 1997 рік с. Лисівка Гадяцького району Полтавської області, значиться, що [PERSON] зараховано на роботу 20.11.1997. Накази з особового складу за 1999 рік по радгоспу ім. Кірова на зберігання до трудового архіву не надходили, тому вказати дату звільнення [PERSON] не має можливості. Відповідно до довідки виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 23.11.2018 № 02-32/1883, заявник [PERSON] , [INFO] , з 01.01.1991 постійно проживав із [PERSON] , [INFO] , (після одруження [PERSON] ) за адресою: [ADDRESS] до дня її смерті [INFO] . Як вбачається з довідки виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 23.11.2018 № 02-32/1884, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Петрівсько- [PERSON] сільській раді 13 серпня 1994 року (актовий запис № 20 від 13.08.1994). У довідці виконавчого комітету Петрівсько-Роменської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 23.11.2018 № 1832 зазначено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (актовий запис № 49 від 06.10.1995). Відповідно до повідомлення Прокуратури Гадяцького району від 30.12.2011 № 72/382-11, за результатами перевірки та службового розслідування факту вилучення належного заявнику паспорта та свідоцтва про народження працівниками Гадяцького РВ УМВС України в Полтавській області не встановлено. Як вбачається з довідки про судимість, [PERSON] був неодноразово засуджений, у період з 1995 року по 2003 рік, та відбував міру покарання на території України. У довідці, виданій Гадяцьким РС УДМС України в Полтавській області № 838 від 28.03.2018 значиться, що [PERSON] дійсно звертався до Гадяцького РС УДМС України в Полтавській області з заявою щодо видачі паспорта громадянина України замість утраченого паспорта зразка СРСР, проведеною перевіркою встановлено його особу, але не встановлено його належності до громадянства будь-якої держави. Допитана у\~судовому засіданні\~в якості\~свідка сільський\~голова Петрівсько-Роменської\~сільської ради\~Гадяцького району\~Полтавської області\~ [PERSON] ,\~а також\~свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~підтвердили,\~що заявник\~ [PERSON] \~постійно проживав\~в с.\~Петрівка Роменська\~Гадяцького району\~Полтавської області,\~як на\~час проголошення\~незалежності України\~24\~серпня 1991\~року так і на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. Таким чином сукупністю наведених доказів достовірно підтверджується факт постійного проживання [PERSON] на території України на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Належність до громадянства та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України\~«Про громадянство\~України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. При цьому, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1\~цього ж\~Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та необхідне йому для підтвердження належності до громадянства України, беручи до уваги наявність доказів на підтвердження постійного проживання на території України впродовж тривалого терміну та зокрема, станом на 24.08.1991 та 13.11.1991, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved