Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , подану в її інтересах представником позивача [PERSON] , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Волноваський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 21.12.2020 року був складений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 31437, яким звернено стягнення з [PERSON] , яка нібито є боржником перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», сума заборгованості за вказаним виконавчим написом складає: 13737,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2675,54 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, в загальному розмірі - 16462,81 грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису постановою державного виконавця Османової Н.М. від 21.05.2021 року було відкрито виконавче провадження № 65471453 про стягнення з позивача заборгованості в зазначеному розмірі, зокрема, виконавцем було винесено постанову про арешт коштів позивача. Представник позивача зазначає, що із заявленою сумою до примусового стягнення позивач повністю не погоджується та вважає виконавчий напис безпідставним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивачем сплачувались кошти та своєчасно виконувались умови договору № 01824/04684ВССА від 19.06.2013 року про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту з ПАТ «Платинум Банк», а тому у нотаріуса не було законних підстав для винесення виконавчого напису. Окрім того, при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса були відсутні будь-які докази направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень за вказаним договором, а тому позивач не могла подати свої заперечення щодо безспірності заборгованості. Також представник позивача вказує, що вимоги відповідачем пред`явлено за вказаним вище кредитним договором, однак до виконавчого напису не додано жодного розрахунку заборгованості, а тому не зрозуміло, який термін погашення кредиту, які строки погашення щомісячних платежів, яка сума боргу за кредитом та інші істотні умови договору. Окрім того, представник позивача вказує, що договором було визначено щомісячні платежі на погашення кредиту та кінцевий строк погашення кредиту, а тому виходячи із положень кредитного договору, виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням трирічного строку для його вчинення. Також представник позивача зауважує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені ст. 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням ст. 87 цього Закону. В подальшому ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у вказаній справі постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року залишено без змін, а Велика Палата Верховного Суду постановою від 20.06.2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд зазначеної ухвали, не знайшовши підстав для такого перегляду. За таких підстав оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості не входять до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку та не можуть підтвердити безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. На підставі викладеного, представник позивача просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 31437, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 16462,81 грн. Зазначену позовну заяву на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 року було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хандуріну В.В., який своєю ухвалою від 10.08.2021 року відкрив спрощене позовне провадження, також відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заву, третім особам роз`яснено їх право на подання пояснень. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву та пояснень третіх осіб до суду не надійшло. Окрім того, представником позивача разом з позовною заявою до суду було подано заяву про забезпечення позову, яку було частково задоволено ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.08.2021 року, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича від 21 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 31437, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 16462,81 грн., в іншій частині заявлених вимог відмовлено, копію ухвали направлено Волноваському районному відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - для виконання, учасникам справи - для відома. Згідно розпорядження в.о. керівника Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.09.2021 року № 515 було призначено повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи через відрахування судді Хандуріна В.В. зі штату у зв`язку із звільненням, на підставі чого протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2021 року вказану справу було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвій В.В. В той же час, представником відповідача було надіслано до суду заяву про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України, в якій останній зазначив, що ТОВ «Фінпром Маркет» визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого за № 31437 від 21.12.2020 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (50 відсотків суми судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). Згідно ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про прийняття заяви представника відповідача про визнання відповідачем позовних вимог. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від представника позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням провести розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, від інших учасників справи жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. У відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 19 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено договір № 01824/04684ВССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту, відповідно до умов якого позивачу було відкрито рахунок та видано картку із встановленням кредитного ліміту в розмірі 9500,00 грн., зі сплатою щомісячної комісії за кредитне обслуговування в розмірі 209,00 грн. Також сторонами при укладенні вказаного договору було погоджено, що розмір щомісячних платежів становить 563,00 грн., строк кредитування - 36 місяців від дати укладення договору або дати зменшення до 0 грн. і непоновлення у випадках, передбачених цим договором та правилами дії кредитного ліміту, розмір процентів за користування кредитом - 20 % річних (а.с. 16-17). Згідно копії додатку до вказаного договору, який було надано позивачем до суду, сторони погодили розміри внесення щомісячних платежів, процентів за користування кредитом, комісії відповідно до умов укладеного договору, а також терміни їх внесення з 13.07.2013 року по 19.06.2016 року (а.с. 18). З наданих позивачем та її представником документів вбачається, що 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 18102020-ФК від 18.10.2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 1/ПТБ від 15.10.2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» на підставі договору факторингу № 78 від 22.02.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 01824/04684ВССА від 19.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] , за період з 21.02.2018 року по 21.12.2020 року в розмірі: 13737,27 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2675,54 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 16462,81 грн. (а.с. 65). Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10.08.2021 року було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович копію документів на підставі, яких вчинено виконавчий напис та копію виконавчого напису від 21 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 31437, щодо стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 16462,81 грн., проте витребуваних документів до суду не надійшло, тобто в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження факту відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . Також з наданих позивачем та її представником документів вбачається, що 21.05.2021 року державним виконавцем Волноваського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Османовою Н.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65471453 про примусове виконання виконавчого напису № 31437, виданого 21.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суми 16462,81 грн. (а.с. 66). Також вказаним державним виконавцем 21.05.2021 року в рамках примусового виконання вказаного виконавчого напису було винесено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 67). Відповідно\~ст. 18 ЦК України,нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України«Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.\~253\~ЦК\~України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів представника позивача про те, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис поза межами трирічного строку для його вчинення, встановленого законодавством, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Слід зазначити, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. Судом встановлено, що позивач та банк при укладенні кредитного договору у 2013 році узгодили строк його дії, визначивши кінцевий строк повернення кредитних коштів протягом 36 місяців від дати укладення договору, а додатком до вказаного договору кінцевий термін повернення кредитних коштів було визначено датою19.06.2016 року, і саме до закінчення вказаного строку позивач мав повернути банку кредит в повному обсязі. Таким чином, договір діяв до 19.06.2016 року, після чого у стягувача виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору. З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис було вчинено 21.12.2020 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого законодавством для його вчинення. Відповідно до\~ст. 89 Закону України «Про нотаріат»у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей\~87,88\~\~Закону\~України\~«Про\~нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. В той же час, відповідачем не було подано до суду будь-яких доказів на підтвердження надіслання позивачу вимоги про погашення заборгованості, в зв`язку з чим суд вважає, що позивача не було належним чином повідомлено про наявність боргу, його суму і складові, строк сплати, а тому заборгованість не могла бути визнана нотаріусом безспірною. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на той факт, що матеріали справи не містять відомостей про період проведення розрахунку заборгованості, в тому числі і по процентам за користування кредитом, і лише в виконавчому написі вказано період стягнення заборгованості з 21.02.2018 року по 21.12.2020 року, проте детального розрахунку матеріали справи не містять. Окрім того, серед складових заборгованості в виконавчому написі зазначено суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 13737,27 грн., в той час як згідно з умовами укладеного між банком та позивачем кредитного договору останній було встановлено кредитний ліміт в розмірі 9500,00 грн. Відповідачем же не було подано до суду будь-яких доказів на підтвердження факту внесення змін до кредитного договору в частині збільшення кредитного ліміту. Також згідно виконавчого напису нотаріусом було запропоновано стягнути суму процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2675,54 грн., період їх стягнення - з 21.02.2018 року по 21.12.2020 року. Суд приходить до висновку про те, що вказана сума заборгованості не могла бути визнана нотаріусом безспірною, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що банк та позичальник узгодили кінцевий термін повернення кредитних коштів - 19.06.2016 року. Суд вважає за необхідне зазначити, що нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суд вважає неправомірним, оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що строк дії договору (кінцевий строк повернення кредиту) сплинув 19.06.2016 року, іншого строку дії договору та інших умов виконання зобов`язань сторони не передбачили, нарахування процентів за кредитним договором після спливу вказаного строку припиняється, що відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті\~599\~та частини четвертої статті\~631 ЦК України\~він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми\~Закону України«Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст.12 та ст.81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.\~141\~Цивільного\~процесуального\~кодексу\~України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі до початку судового розгляду по суті, суд приходить до висновку, що 50 відсотків сплаченої суми підлягають поверненню позивачу з державного бюджету, інші 50 відсотків від сплаченої суми слід стягнути з відповідача на її користь. Окрім того, позивачем було сплачено судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454, 00 грн., який також слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved