Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] на підставі договору дарування та свідоцтва про право на спадщину є власником житлового будинку [ADDRESS]. Крім того з 22.07.2008 року у вищевказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі, однак з моменту реєстрації та до теперішнього часу не проживав в ньому, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Своїми діями відповідач порушує права [PERSON], як власника житла та обмежує його право на вільне розпорядження майном. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, не заперечували проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи належним чином, (а.с. 39, 44) однак до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідача було розміщене відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з чим [PERSON] вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 08.10.1998 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2017 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. (а.с. 12,21) Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 14, 22-24) Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так з Акту обстеження житлового будинку від 12 січня 2018 року складеного секретарем Святогірської міської ради Божко Т.В. та затвердженого депутатом Святогірської міської ради Неваровим В.О. вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 01 серпня 2008 року не проживає за вказаною адресою (а.с.10). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої під час розгляду справи № 6-158цс14 відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є власником зазначеного житлового будинку, не проживає в ньому на протязі 9 років, а тому не має права користуватися вказаним житлом, в зв'язку з чим, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не наполягала на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved