Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] до [PERSON], третя особа: Індустріальний районний відділ у м. Дніпропетровську Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що він є власником 58/100 житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, буд. № 52. Крім нього, в будинку зареєстрований [PERSON], який фактично не проживає в зазначеному будинку. Наголошує, що реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє його можливості користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Позивач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, в звязку з чим суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 58/100 будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, буд. № 52. Крім [PERSON] в даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою № 113 від 10.03.2016 року, виданою квартальним комітетом № 1 Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради. У відповідності до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту від 29.02.2016 року, складеного [PERSON], [PERSON] та [PERSON] посвідченого квартальним комітетом № 1 Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON] не мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Воронезька, буд. № 52, з 2001 року. Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання та не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин понад один рік. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням. Таким чином, порядок зняття з реєстрації визначений законом та підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд не вбачає. \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial