Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Теплопостачання м. Одеси» про захист прав споживача, за яким просила суд: зобов`язати Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (код ЄДРПОУ: 34674102, адреса: 65029, м. Одеса, вул. Балківська, 1б) виключити і суми заборгованості [PERSON] за послуги централізованого опалення квартири та адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ) заборгованість попереднього користувача квартири, що виникла до 08.08.2019 року у розмірі 27190,00 гривен, посилаючись на такі обставини. [PERSON] набула право власності на підставі договору дарування від 08.08.2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Писаренком С.С., реєстровий номер 2806, який був укладений між позивачем та [PERSON] , яка в свою чергу набула право власності на підставі свідоцтва про придбання майна від 12.11.2009 року на 1/3 частку майна: на 5/12 часток свідоцтвом про придбання майна від 14.08.2014 року та на ј частку на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2016 року. 12.12.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання тепла на підставі заяви від 12.12.12.12.2019 року, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . До цього часу [PERSON] сплачувалися усі квитанції за постачання тепла, починаючи з опалювального періоду у 2015 році. До цього часу у квартирі мешкали інші користувачі, у яких виник борг перед відповідачем, отже як новий користувач позивач не повинна сплачувати рахунки інших споживачів. Звернувшись на прийомі то керівництва КП «Теплопостачання м. Одеси» позивачу було повідомлено, що борги попередніх власників автоматично зараховуються на її особистий рахунок, із чим не можна погодитися, адже сума боргу чужа та чимала у розмірі 27190,00 гривен, тому змушена звернутися по захист своїх прав та законних інтересів до суду. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних-відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. До приймання\~квартири у\~своє користування\~позивач не\~була користувачем\~цієї квартири,\~а тому\~не являлася\~споживачем послуг,\~які надавало\~КП «Теплопостачання міста Одеси». Позивач також не вчиняла правочинів щодо зобов`язання сплати боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього користувача квартири. Відповідно до ст. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків власник та наймач (орендар) зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типовою договору. Таким чином, на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за надані послуги теплопостачання зазначеної квартири в період часу до 08.08.2016 року, тобто до набуття позивачем права власності та користування квартирою, й подальшою укладення договору на теплопостачання. Згідно бухгалтерського обліку особовий рахунок не рахунок, що відбиває розрахунки з юридичною особою або громадянином. Тому нарахування на ньому впливає на права, інтереси та обов`язки позивача. Таким чином, в особовому рахунку відкритому на ім`я позивача із суми заборгованості по сплаті за надані послуги має були виключена заборгованість попереднього користувача квартири, яка утворилась до 08.08.2016 року. Представник відповідача заперечував проти задоволення вимог позивача, надав до суду відзив на позов, посилаючись на таке. Позивач у своєму позові зазначає, що нарахування на особовому рахунку впливає на її права та інтереси. Сама по собі вказівка по особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачами зазначених послуг. Також, право обліку заборгованості за надання послуг з теплопостачання належить до КП «Теплопостачання м. Одеси». При формуванні абонентської бази, відкриваються особові рахунки із наданням індивідуального номеру, цифрова комбінація якого містить код вулиці, багатоквартирного будинку та квартири, значення яких не змінюються залежно від переоформлення особових рахунків на споживачів. КП «Теплопостачання міста Одеси» зазначає, що особовий рахунок це номерний елемент, що дозволяє ідентифікувати його відповідно до конкретного житлового приміщення та являє сукупність даних про житлове приміщення, переоформлення відбувається лише за прізвищем, ім`ям по-батькові власника. Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Особовий рахунок, відкритий на ім`я [PERSON] в комунальному підприємстві «Теплопостачання міста Одеси» є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і виключення з цього господарського документу будь-яких сум є правом підприємства, але ніяким чином не обов`язком (ч 2. ст.14 Цивільного Кодексу України чітко зазначає: особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.) КП «ТМО» вказує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. За таких обставин, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, позивач повинен був переконатися в тому, що разом з новою квартирою до нього не перейдуть борги за комунальні послуги попереднього власника, зокрема за теплопостачання, тобто отримати документи про відсутність або існування заборгованості по комунальним платежам, що впроваджено звичаєм ділового обороту (ст.7 ЦКУ). Згідно зі ст. 659, ст. 678 ЦК України сторона, яка передає у власність майно зобов`язана попередити іншу сторону про всі права третіх осіб на товар, що продається, в тому числі і про наявну заборгованість по оплаті комунальних послуг. Звертаючи увагу на тлумачення ч. 3 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», яка чітко зазначає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення новий власник набуває усіх обов`язків попереднього власника. Позивач 16 грудня 2019 року зверталась до теплопостачального підприємства (відповідача) із заявою № 13-10-7723, в якій просила зняти борг з особового рахунку у розмірі 27190,0 грн. Оригінал відповіді на своє звернення позивач отримала 26 грудня 2019 року. Виходячи с тексту нотаріально посвідченого договору дарування, позивачем особисто підтверджена обставина про перевірку відсутності заборгованості за житлово-комунальні послуги у відповідних інстанціях. Дані обставини прямо зазначені у наданому договорі дарування від 8 серпня 2019 року. Тобто правочин був здійсненний із знехтуванням прав та інтересів 3-х осіб, а саме КП «Теплопостачання міста Одеси». КП «Теплопостачання міста Одеси» вважає правову позицію [PERSON] помилковою, оскільки дана позиція має бути активною і чіткою щодо способу захисту своїх прав. Тому позивач, застосувавши такий спосіб захисту, повинен забезпечити його обґрунтування необхідним обсягом доказів і ці докази будуть допустимими, так як ч. ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України чітко кладе обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, крім випадків передбачених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Діями КП «Теплопостачання міста Одеси» не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не був позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково, право власності залишається непорушним та діями відповідача жодним чином не було завдано шкоди позивачу. Позивач звернувся до суду за захистом свого права, як споживача, внаслідок протиправної поведінки КП «Теплопостачання міста Одеси», яка безпосередньо спричинила порушення. Протиправною поведінкою є поведінка, що не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. КП «Теплопостачання міста Одеси» не порушило жодної норми законодавства, загального чи спеціального, про що свідчить недостатність доказів, які наявні в матеріалах справи. Таким чином, вимога позивача зобов`язати відповідача «ВИКЛЮЧИТИ» нарахування за послуги централізованого опалення є необґрунтованою, необ`єктивною, з недостатньою доказовою базою, порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, а у цьому випадку таке не мало місце, та право на звернення до суду не є абсолютним. Додатково зазначаємо, ЗУ «Про захист прав споживачів» містить перелік прав споживача, які передбачені ст. 4 відповідного закону. У такому разі, якщо позивач подав позов про захист прав споживачів, він зобов`язаний указати яку норму закону було не виконано або порушено. Позивачем даної дії не було здійснено ні в позовній заяві, ні в доданих до неї документах. Крім того, суб`єктами правовідношень, регламентованих ЗУ «Про захист прав споживачів» є фізичні особи, яким завдана шкода, порушені права при виконанні робіт, або надання послуг. [PERSON] , споживачем в сенсі ЗУ «Про захист прав споживачів» не є і не може бути, тому що в період утворення заборгованості вона не була причетна до подій, які фактично могли бути підставою для захисту його прав, так як в той час не був власником майна. Таким чином, позивач, не був фактичним споживачем послуг, (до набуття права власності на квартиру), відповідно не міг оцінити якість наданих послуг, а також реалізувати інші права та зобов`язання, пов`язані з споживанням послуг теплопостачання. Також є незрозумілим, яким чином та які саме права позивача були порушені КП «Теплопостачання міста Одеси», зафіксувавши у платіжних відомостях по особовому рахунку борг, який виник у іншої особи, як споживача послуг та на якій підставі позивач звільнений від сплати судового збору. Звернута увага суду, що вищевказана правова позиція відзиву має своє відображення у постановах Одеського Апеляційного суду від 18.12.2018 року з аналогічним предметом позову у справах № 520/15415/16-ц та 522/19127/18. При цьому Верховним Судом України відмовлено у відкритті касаційного провадження по першій зазначеній справі. Сторони в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив у задоволенні позову відмовити. У зв`язку з тривалим розглядом справи, карантинними заходами, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутністю сторін з метою вирішення спору по суті заявлених вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. [PERSON] набула право власності на підставі договору дарування від 08.08.2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Писаренком С.С., реєстровий номер 2806, який був укладений між позивачем та [PERSON] , яка в свою чергу набула право власності на підставі свідоцтва про придбання майна від 12.11.2009 року на 1/3 частку майна: на 5/12 часток свідоцтвом про придбання майна від 14.08.2014 року та на ј частку на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.11.2016 року. 12.12.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання тепла на підставі заяви від 12.12.12.12.2019 року, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . До цього часу [PERSON] сплачувалися усі квитанції за постачання тепла, починаючи з опалювального періоду у 2015 році. До цього часу у квартирі мешкали інші користувачі, у яких виник борг перед відповідачем. Позивач 16 грудня 2019 року зверталась до теплопостачального підприємства (відповідача) із заявою № 13-10-7723, в якій просила зняти борг з особового рахунку у розмірі 27190,0 грн. Оригінал відповіді на своє звернення позивач отримала 26 грудня 2019 року. Позивачу було повідомлено, що борги попередніх власників автоматично зараховуються на її особистий рахунок відповідно до вимог чинного законодавства. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (справа № 686/6276/19, провадження № 61-3604 св 20) від 01 вересня 2020 р. по аналогічній справі дійшов такого висновку. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Крім того, відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Частиною другою статті 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник. При цьому договір купівлі-продажу, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Верховний Суд вважає, що посилання касаційної скарги на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а саме на частину третю статті 7, є безпідставним. Згідно із преамбулою цього Закону України він визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Стаття 7 Закону Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» присвячена обов`язкам співвласників багатоквартирного будинку. Положеннями цієї статті є встановлення у її частині другій правила, відповідно до якого кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Крім того, частина третя цієї ж статті передбачає, що у разі відчуження квартири чи нежитлового приміщення набуття новим власником усіх обов`язків попереднього власника як співвласника. Тлумачення наведеної норми права у системному зв`язку з вищеприведеними нормами надає можливість дійти висновку про те, що у даному випадку йдеться про перехід від попереднього власника до нового власника обов`язків саме як співвласника багатоквартирного будинку, передбачені законом, а не боргів попереднього власника з оплати за житлово-комунальні послуги. Тобто з моменту переходу права власності на квартиру попередній власник втрачає права і обов`язки співвласника багатоквартирного будинку, а новий власник набуває прав і обов`язків співвласника такого будинку. Адже згідно з частиною першою статті 2 Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Враховуючи наведене, переглянувши судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають. Суд не вбачає підстав для відступлення від викладеної позиції Верховним Судом, оскільки в договорі дарування від 08.08.2019 року, згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). За викладених обставин суд має задовольнити позовні вимоги. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: approved