Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат, в вимогах якого вона просила про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі - 30000 грн., щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказала наступне. 11 червня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, від якого народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає разом з нею, позивачем у справі. 17.08.2016 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Позивач також вказала, що, відповідно до рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, 24.04.2017 року з [PERSON] на користь її, [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно. Також, як вказала [PERSON] , 04.09.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси було затверджено мирову угоду між сторонами, згідно якої з відповідача на користь її, позивача у справі, було стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказала, що донька знаходиться на її повному утриманні, вона здійснює догляд за нею та турбується про її фізичний, духовний розвиток та лікування. Позивач стверджує, що донька [PERSON] , страждає на аутизм та на теперішній час погано розмовляє, страждає наступним захворюванням: мінімальна дисффункція в вигляді затримки темпів мовного розвитку аутоіндуціруючої поведінки на РОФ. Ретенційні кістки задньої черепної ямки. Наразі у дитини існують деякі відхилення психофізіологічного розвитку, у зв`язку з чим, дитина потребує постійного лікування та лікарського обстеження. Після звернення до лікарів, спільній дитині лікарями поставлені такі діагнози: невролог - невротичні реакції. Церебральна ангіодістонія, головні болі напругу; психіатр - F98.8,F 80, F92. Позивачка вказала, що дитина потребує: масажів, вартість яких становить 5000 грн., занять з логопедом, вартість яких становить 3000 грн., ліків, вартість яких становить 2000 - 3000 грн., щомісячно, а загальна сума, яка потрібна на лікування дитини, як вказала позивач, з урахуванням уточнень складає 19500,00 грн. Також, позивач стверджувала, що дитина відвідує курси підготовки до школи, вартість яких становить 950 грн., щомісячно. Як вказує позивач, усі витрати з лікування вона оплачує самостійно та отриманих аліментів від відповідача не вистачає на вказані додаткові потреби. Враховуючи викладене, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 30000 грн. щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав викладених у відзиві. У Відзиві відповідач вказав, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладені обставини, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.226-230 т.1). Також, у своїй заяві до суду відповідач стверджує, що потреби проводити процедуру МРТ дитині, [PERSON] не було, оскільки, будь-якого направлення, рекомендації лікарів для здійснення цієї процедури до суду, не надано. Крім того, відповідач [PERSON] вказав, що копії медичних документів, які надала до суду позивачка [PERSON] за період з 2015 року по 2017 рік, вказують на проведення процедур, але вони були б проведені за його участю. Також, відповідач вказав, що позивачка, в рамках цивільної справи, яка перебувала у провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, про стягнення додаткової допомоги на дитину, відмовилась від додаткових витрат на дитину, а суд прийняв таку відмову з тих підстав, що відповідач приймає добровільну участь в додаткових витратах на дитину. Як вказав відповідач, він згоден примати добровільну участь у необхідному лікуванні дитини, але позивачка [PERSON] категорично заперечує проти цього, а лише просить стягувати кошти з нього. Крім того, відповідач зауважив, що отримання дитиною [PERSON] , з 2017 по 2019 роки в КУ «Міська Дитяча Лікарня ім. Ак. Б.Я. Резніка» медичних послуг провадилось за рахунок обласного фонду «Медицина». Відповідач особисто звернувся до лікаря [PERSON] , з метою, з`ясування фактичного становища здоров`я спільної дитини [PERSON] та з`ясування, яку допомогу насправді потребує спільна дитина на теперішній час. Відповідач вказав, що в усній розмові, лікар [PERSON] повідомив, що зазначений у його письмових рекомендаціях діагноз не пов`язаний з ніякою психічною хворобою, у дитини не має жодних ознак «аутизму». Зазначив, що дитині потрібні нормальні умови зростання та увага своїх батьків. На письмовий запит відповідача, лікар [PERSON] вказав, що рекомендації, надані ним, носять загальний характер, Окрім того, як вказав відповідач, в КНП «ДМП № 5» ОМР, дитина [PERSON] , спостерігається із лікарями безкоштовно, обстежувалась спеціалістами лікарями, але жодних захворювань дитини не діагностовано (а.с.41-42 т.2). Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 17.08.2016 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 4 т.1). Також, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, від 24.04.2017 року, було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн. (та. с. 159 т.1). 04.06.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу, якою було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до умов мирової угоди, сторони дійшли згоди про збільшення розміру аліментів до 4000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини (а. с. 162 - 163 т.1). Також, 16.03.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено рішення, яким було збільшено розмір стягнення аліментів щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] до 8000 грн., які стягувались, згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, від 04.06.2018 року, про затвердження мироворї угоди (а. с. 165 - 166 т.1). Постановою Одеського апеляційного суду, від 13.10.2020 року було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.03.2020 року та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів до 20000,00 грн., щомісячно, було відмовлено (а. с. 167 - 172 т. 1). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене, судом не досліджуються обставини встановлені зазначеними судовими рішеннями. В матеріалах справи містяться копії медичних документів, з яких вбачається факт звернення позивачки [PERSON] в інтересах дитини, [PERSON] , до медичних установ за консультаціями лікарів та медичним оглядом ( а. с. 23, 26 - 41, 63 - 66, 68 - 88, 99 т. 1) Проте, зі змісту зазначених копій медичних документів, наданих до суду позивачкою [PERSON] , суд не вбачає будь-яких даних про вартість отриманих медичних послуг дитиною. Крім того, надані позивачкою чеки на придбання ліків (а. с. 185 - 194 т. 1) не містять інформацію, що саме ці ліки були прописані дитині, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, суд не може прийняти до уваги вказані копії чеків як належний доказ. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, довідками медичного закладу про наявність захворювання та про витрати на лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, призначеннями лікарських засобів, чеками на придбання призначених лікарських засобів тощо), але з наданих позивачем до суду письмових медичних документів, які судом вивчені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено факту понесених позивачем витрат на лікування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду, від 12.03.2020 року, по справі № 520/12681/17, згідно якої, Верховний суд залишив без задоволення касаційну скаргу позивачки, яка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження понесених нею додаткових витрат на дитину. У касаційній скарзі позивачка зазначала, що відсутність доказів про понесення нею витрат на придбання путівки не спростовують факт її придбання та використання сином. Залишаючи без задоволення касаційну скаргу, Верховний Суд зазначив, що суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додатковими витратами, які підлягають стягненню є: періодичні витрати на лікування або оздоровлення дитини; систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами; витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини. Так, у вказаній постанові Верховного Суду, зазначено, що наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримує один з батьків на утримання дитини. Розмір додаткових витрат на дитину має бути обґрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). У відповідності до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Проте, як вбачається з позову та позовних вимог, позивач, звертаючись до суду з зазначеним позовом, вказала, що її позовна заява про стягнення додаткових витрат. Однак, в прохальній частиіи позову, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі - 30000 грн., щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Тобто, прохальна частина заявленого позову не містить вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, а в вимогах позову містяться вимоги лише про стягнення аліментів з відповідача у сумі 30 тисяч гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, незважаючи на те, що позивачка вже отримує аліменти, згідно ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, від 04.06.2018 року, якою було затверджено мирову угоду та постановлено про збільшення розміру аліментів до 4000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини (а. с. 162 - 163 т.1). Крім того, в обґрунтування заявленого позову позивач посилається на норми сімейного законодавства, зокрема, ст. ст. 181 - 184, 192 СК України, тобто норми, які регулюють способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів та зміну розміру аліментів. Однак, як вже було зазначено судом, незважаючи на те, що позивачка отримує аліменти за ухвалою суду, вона фактично просить суд повторно стягнути аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі - 30000 грн., щомісяця, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, суд зазначає, що порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст. ст. 79-91, 194-197 СК України. Як вже було встановлено судом, 04.06.2018 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу, якою було затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до умов мирової угоди, сторони дійшли згоди про збільшення розміру аліментів до 4000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини (а. с. 162 - 163 т. 1). Тобто, у даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини вже відбувається за ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 04.06.2018 року. Також, Постановою Одеського апеляційного суду, від 13.10.2020 року, було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.03.2020 року та у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів до 20000,00 грн., щомісячно, було відмовлено (а. с. 167 - 172 т. 1). Однією з підстав для відмови у задоволенні позову стало те, що [PERSON] обґрунтовувала збільшення розміру аліментів необхідністю додаткових витрат на лікування дитини, що є різними інституціями сімейного права та на що судом апеляційної інстанції було звернуто увагу позивачки. Проте, зазначене не було взято до уваги позивачкою. І позивачка [PERSON] повторно, звернулась до суду з тими же позовними вимогами, але вже вказала суму стягнення аліментів з відповідача не 20 тисяч грн., а 30 тисяч грн. щомісячно, обґрунтувала стягнення аліментів необхідністю додаткових витрат на дитину, що є різними інституціями сімейного права, на що судом апеляційної інстанції було звернуто увагу позивачки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи викладене, виходячи з системного аналізу наведених норм права, та досліджених у судовому засіданні доказів у справі, суд позбавлений можливості виходити за рамки заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі - 30000 грн., щомісяця, та долучених на їх підтвердження доказів, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] ..

Outcome: dismissed