Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що звідповідачем ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач перебував у трудових відносинах з 11.08.2010 року по 12.10.2018 року. ТОВ «Шахтобудівельна компанія» неодноразово змінювала назву. Так, прийнятий позивач був на роботу до Шахтопрохідного будівельного управління №9 ТОВ «Шахтобудівельна компанія Донецькшахтопроходка» - прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею 11.08.2010 року наказом №90к від 11.08.2010 року. У відповідності до наказу ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» від 26.12.2012 року №273 «Про закриття відокремлених підрозділів», відокремлений підрозділ ШПСУ №9 ТОВ «ШСК Донецькшахтопроходка» закритий в установленому порядку. Наказом №1-ка від 01.01.2013 року позивач переміщений до ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею. Наказом №704к від 28.07.2016 року позивач звільнений на підставі ст. 36 КЗпП України за переводом до ТОВ «Шахтобудівельна компанія», де наказом №233к від 29.07.2016 року прийнятий за переводом з ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка» прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. Звільнений позивач був на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується трудовою книжкою. 23.12.2019 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області Козак А.С., яким позивачу встановлені професійні захворювання: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. 23.01.2020 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Позивачу встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 17.01.2020 доку безстроково. Визнано інвалідом третьої групи за профзахворюванням з 17.01.2020 року безстроково. Рекомендовані «Д» невролога, пульмонолога. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне, санаторно-курортне лікування. Позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Позивач тривалий час постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. У пункті 17 акту від 23.12.2019 року зазначено, що професійні захворювання виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів - важкості праці та пилу фібро генної дії. У пункті 18 Акту причинами виникнення хронічного професійного захворювання є пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину від 10% до 70% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та луба) - фактична величина 148,9 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне вантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична личина від 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30 град. 29% зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу 175 разів за зміну, при нормативному значенні 100 разів за зміну. Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Під наглядом лікарів позивач перебуває тривалий час, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, що підтверджується витягом із його амбулаторної картки та медичними документами. Позивач хворіє на хронічний бронхіт з 5.02.2018 року, вперше лікується з приводу хронічної /крижової радикулопатїї з 1.06.2018 року. В подальшому лікувався із загостреннями захворювань кожен рік. З 21.06.2019 року по 3.07.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва національної академії медичних наук України», з діагнозом: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Внаслідок низки професійних захворювань позивач став постійно відчувати біль в поперековому відділі хребта з іррадіацією в праву ногу, оніміння в правій нозі, судоми в ікро ножних м`язах, кашель, переважно сухий, з тяжко відділяємим харкотинням, задуху при помірному фізичному навантаженні, загальну слабкість. Захворювання погіршили загальний стан здоров`я. Внаслідок професійних хвороб позивач швидко втомлюється, досить часто отримує лікування в умовах стаціонару. Він змушений, обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на його самопочуття. Хвороби впливають на загальний стан. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють позивача нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини впливають на якість життя та спричиняють моральні страждання. На думку позивача, викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, він отримав професійне захворювання, яке суттєво змінило його життя. Позивач просить стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на його користь 90000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійного захворювання. Ухвалою суду від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що заявлені позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Представник відповідача не погоджується з твердження позивача про те, що ТОВ «Шахтобудівельна компанія» неодноразово змінювало назву, зазначена інформація не відповідає дійсності, оскільки ТОВ «Шахтобудівельна компанія» було створено та зареєстровано як самостійну юридичну особу лише у 2015 році. Відповідно до запису, зробленому у трудовій книжці позивача за № 30, на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» він працевлаштувався 01 серпня 2016 р. за переводом з ТОВ «Шахтобудівельна компанія «Донецькшахтопроходка». Звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивач зазначає, що під час роботи їм було отримано професійне захворювання. 23.12.2019 р. був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. 23.01.2020 р. позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням, де йому було встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності та визнано інвалідом третьої групи з 17.01.2020 р. Па думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював із підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Представник відповідача просить суд звернути увагу на те, що на підприємство відповідача позивач працевлаштувався вже маючи стаж роботи в підземних умовах. Відповідно п. 12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23.12.2019 р. стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів складає 32 роки 07 місяців 01 день, в той час як на підприємстві відповідача він пропрацював лише 2 роки 2 місяці 12 днів (351 робочу зміну). Відповідно до 8 п. 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р. (далі - Порядок № 337) хронічне професійне захворювання (отруєння) - захворювання, що виникло внаслідок провадження професійної діяльності працівника виключно або переважно впливу шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, пов`язаних з роботою, тобто захворювання [PERSON] розвинулося та отримало професійний характер ще до моменту його працевлаштування до ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Тобто, головною ознакою професійного захворювання є тривалість роботи під впливом шкідливих факторів, протягом тривалого часу. Звертаючи увагу на короткий строк роботи на підприємстві відповідача, представник зазначає, що отримати позивачем професійну хворобу саме на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не можливо. За час роботи [PERSON] па ТОВ «Шахтобудівельна компанія» не зафіксовано випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підйомних і тягових пристроїв, то могло б сприяти виникненню або розвиненню профзахворювання. За весь період роботи па ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Шахтобудівельна компанія» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Представник відповідача зазначає, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Представник просить суд звернути увагу, що відповідно до витягу із амбулаторної картки [PERSON] , від 19.06.2019 р. № 01-4/162, що з діагнозом гострий трахеїт, наслідком якого є хронічний бронхіт, позивач перебуває на лікуванні з 13.12.2016р. Не зважаючи на це, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ТОВ «Шахтобудівельна компанія» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Також, відповідно епікризам позивача № 1230, № 1023, №1886 позивач вважає себе хворим з 2013 р., коли вперше відчув біль в попереку. Однак, не зважаючи на погіршення стану здоров`я, та на те, що з 2007 року позивач є пенсіонером (відповідно до запису у трудовій книжці позивача, зробленої за № 21, 30.11.2007 р. позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію), він продовжував працювати в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, сприяючи розвиненню професійного захворювання. Зазначені обставини, на думку представника відповідача, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 12.10.2018 р., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Представник відповідача просить суд звернути увагу, що у позовній заяві позивач зазначає про те, що праця в шахті була важка, але він «вимушений» був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та потреби його сім`ї, та давала право на пенсію не пільгових умовах незалежно від віку. Представник вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Позивач ще у 2007 р. вийшов на пенсію і заробітна плата вже протягом більш ніж десяти років не є основним засобом існування позивача. А після встановлення позивачу хронічного професійного захворювання йому, також, були призначені щомісячні платежі в частині компенсації втраченого середнього заробітку. Тож, твердження позивача про те, що він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки, оскільки він може розраховувати лише на щомісячні виплати не відповідає дійсності. Також, просить суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. Таким чином, вимога позивача про стягнення 90 000,00 грн., як компенсації моральної шкоди з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, на думку відповідача відповідальність у даній справі необхідно визначати пропорційно відпрацьованому часу в шкідливих умовах від суми заявленого відшкодування в сумі 3600,00 гривень. Представник відповідача вважає, що перелічені у відзиві обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, тож вимога позивача про стягнення 90000,00 гривень, як компенсації моральної шкоди з ТОВ «Шахтобудівельна компанія», безпідставною. Просить суд стягнути з ТОВ «ШАХТОБУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ» на користь [PERSON] пропорційну частку відшкодування моральної шкоди 3600,00 гривень. До судового засідання позивач не з`явився, представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, наводила доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 01.08.2016 року по 12.10.2018 року. Прийнятий був по переводу з ТОВ «ШСК «Донецькшахтопроходка». Працював прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах. 12.10.2018 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.07-11). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 32 роки 07 місяців 01 день, за професією - 29 років 10 місяців 25 днів, загальний стаж - 37 років 01 місяць 25 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 23 грудня 2020 року, в пункті 17 якого вказано що, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкість праці та пилу фіброгенної дії. У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: є пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину від 10% до 70% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та луба) - фактична величина 148,9 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне вантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична личина від 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 300 - 29% зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу 175 разів за зміну, при нормативному значенні 100 разів за зміну (а.с.12-15). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.01.2020 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.01.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена довічно. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65% з 17.01.2020р., перегляду не підлягає. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування - за профзахворюваннями, «Д» невролога та пульмонолога (а.с. 16, 17). Позивач неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні (а.с.18, 19, 20, 21, 22, 23, 24). У період з 21.06.2019 року по 03.07.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України». Основний діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з початковими явищами зниження слуху І ст. (перший ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - експертне рішення буде повідомлене додатково. В даній виписці зазначено анамнез захворювання: хворий знаходився в клініці вперше, згідно направлення профпатолога, з метою обстеження, лікування та розгляду еспертного питання. Згідно виписки з амбулаторної картки хворіє на хронічний бронхіт з 05.02.2018р. Вперше лікується з приводу хронічної попереково-крижової радикулопатії з 01.06.2018 року. В подальшому лікується з загостреннями захворювань кожний рік по теперішній час (а.с.25). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 26.11.2019 року № 45/955 [PERSON] встановлено діагноз: хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.26). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті, проте відповідач не погоджується з тим, що саме за час роботи на підприємстві-відповідача позивач отримав професійне захворювання. На думку представника позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я, а також не заявляв про порушення умов праці з боку підприємства. Крім того, ще до початку роботи на підприємстві мав захворювання, наслідком яких є хронічний бронхіт. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Надання пільг працівнику за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці, які передбачені законодавством, не знімають з підприємства-відповідача відповідальності за спричинену шкоду та навіть не зменшують цю відповідальність. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач свідомо погодився на такі умови праці та повинен був заявляти про порушення його прав під час роботи на підприємстві. На хронічний бронхіт позивач хворіє з 05.02.2018 року, з приводу хронічної попереково-крижової радикулопатії хворіє з 01.06.2018 року. Тобто, хронічні захворювання виникли у позивача під час роботи саме на підприємстві-відповідача. Таким чином, суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у жовтні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 450,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial