Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, зазначаючи, що 29.02.2012 року [PERSON] отримала у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 76000 доларів США, які [PERSON] зобов'язалася повернути у строк до 29.02.2013 року, про що була складена відповідна розписка. Оскільки відповідач своїх зобов'язань за договором позики не виконала, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в гривневому еквіваленті, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 13.02.2015 року, який становить 25,099 гривень за 1 долар США, в розмірі 1907524 гривень, інфляційні витрати 482804,20 гривень та 3% річних - 105044,47 гривень. Загальна сума боргу становить 2495372,60 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами. Позивачем надано до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутність або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо визначення та оцінки правовідносин сторін, позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно розписки складеної 29.02.2012 року, [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 76000 доларів США, строком до 29.02.2013 року. 30 вересня 2012 року [PERSON] після укладення шлюбу, змінила прізвище на [PERSON]. 29.02.2013 року [PERSON] зазначені в розписці грошові кошти не повернула. Відповідно до офіційного курсу Національного Банку України 1 долар США станом на 13.02.2015 року становить 25,099 гривень. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка не є різновидом договору, а є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці, з чого суд встановив, що між сторонами був укладений договір позики, а між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідачем порушено зобов'язання в частині повернення суми боргу. Так, згідно з положеннями статті 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Оскільки відповідач не надав розписку, що підтверджує факт розрахунку, суд вважає відповідача таким, що не виконував грошове зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 76000 доларів США, що до офіційного курсу НБУ станом на 13.02.2015 року, який становить 25,099 гривень за 1 долар США, складає 1907524 гривень. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 2 Ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого розрахунку інфляційні витрати становлять 482804,20 гривень та 3% річних - 105044,47 гривень. Загальна сума боргу становить 2495372,60 гривень. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654,00 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, сума сплаченого судового збору також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за договором позики та суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved