Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа газета «Голос Лановеччини» про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь і гідність, ділову репутацію та її спростування. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 08 липня 2016 року на шпальтах газети «Голос Лановеччини» №28 (7583) під авторством [PERSON] надруковано статтю «Основна загроза це журналіст на замовлення», в якій було безпідставно звинувачено його у поданні неправдивої інформації, маніпуляціях громадською думкою за гроші. Позивач вважає, що дані твердження відповідача носять образливий характер, завдають шкоди його діловій репутації, а крім того безпідставні звинувачення спричиняють позивачу моральні страждання, погіршення здоровя, розлади нормального життя, а особливо завдає шкоду його особистим немайновим правам, зокрема право на людську повагу до честі і гідності. В звязку з вище перерахованими обставинами він просить визнати недостовірною та такою що порушує його особисті немайнові права, честь і гідність, ділову репутацію, інформацію, що надрукована 08 липня 2016 року в №28 (7583) газети «Голос Лановеччини» в статті «Основна загроза це журналіст на замовлення», а також зобовязати [PERSON] спростувати інформацію, що не відповідає дійсності і порочить його честь та гідність (ділову репутацію), що було надруковано у вищевказаній статті та принести вибачення на шпальтах газети . В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав свої позовні вимоги і просив суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив суд позов задовольнити, пославшись при цьому на обставини, вказані в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча згідно ст.74 ЦПК України про день, час і місце розгляду справи була повідомлений належним чином. Не повідомила відповідач і про причини своєї неявки в судове засідання. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Представник третьої особи редакції газети «Голос Лановеччини» в судове засідання не зявився, хоча про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Не повідомив представник третьої особи і про причини своєї неявки в судове засідання. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 01.07.2016 року в №27 (7582) газети «Голос Лановеччини» під авторством позивача була надрукована стаття під назвою «Основна загроза некомпетентність». У даній статті оприлюднено матеріали інтервю [PERSON] із заступником начальника Державної екологічної інспекції у Тернопільській області [PERSON], а також із начальником відділу інструментально-лабораторного контролю Державної екологічної інспекції у Тернопільській області [PERSON]. Тематикою розмови було розяснення посадовими особами змісту листа-відповіді Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на звернення депутата Лановецької міської ради в якому містились результати аналізів проб грунту, які проводились 18.03.2016 року на місці колишніх силосних ям, поблизу огорожі ПАП «Агропродсервіс», що знаходиться в с.Оришківці Лановецького району. Дане інтервю проводилося з метою більш детального розяснення ситуації після опублікування 27 травня 2016 року в №22 газети «Голос Лановеччини» замітки «Загроза все ж таки існує», в якій було частково викладено лист-відповідь Державної екологічної інспекції у Тернопільській області на звернення депутата Лановецької міської ради. 08 липня 2016 року в газеті «Голос Лановеччини» №28 (7583) під авторством [PERSON] надруковано статтю «Основна загроза це журналіст на замовлення», в якій позивача було публічно звинувачено словами : «Це не газета, журналісте [PERSON], стала майданчиком для маніпуляцій громадською думкою, а Ви стали головним маніпулятором, який намагається перекрутити на «лад» тих, хто платить гроші». Крім того вказаній газетній статі піддається сумніву і сам факт проведення інтервю позивача з посадовими особами Державної екологічної інспекції у Тернопільській області. Вказана інформація була спростована в судовому засіданні свідком [PERSON], який працює заступником начальника державної екологічної інспекції в Тернопільській області і який підтвердив те, що він дійсно брав участь в інтервю журналіста [PERSON], в якому були викладені фактичні дані по свинокомплексу, ним було розяснено результати аналізів грунтів в с.Оришківці Лановецького району. Спілкування між ними було проведено в режимі «питання відповідь». Він також зазначив, що інформація в оспорюваній статті в газеті «Голос Лановеччини» не відповідає дійсності і є недостовірною. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених свідком. Дані про його заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, його показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам Згідно ст..ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Конституція України\~визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Статтею 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим статтею 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ст.68 Конституції України\~кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України\~ та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. За ч.1 ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Аналіз вищезазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. За правилами ст. ст. 297, 299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до\~\~ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Відповідно\~ст.277 ЦК України\~та п.15\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.\~\~ Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із\~ст.277 ЦК України, об'єктивна сторона складу даного цивільного правопорушення передбачає одночасну наявність двох складових елементів - недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У відповідності до п. 15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~- при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ст. 18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. згідно з положеннями\~\~ст.277 ЦК України\~\~ та\~\~ст.10 ЦПК України\~\~ обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Ст.302 ЦК України\~встановлює обов'язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Статтею 1 Закону України «Про інформацію» та ч.1 ст.200 ЦК України вказано, що під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати, чи є фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст.227 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності, і спростувати, що не відповідає прецедентній судовій практиці. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Судом встановлено що надрукована інформація в газеті «Голос Лановечини» №28 не відповідає дійсності та завдала негативного впливу на честь ,гідність та ділову репутацію позивача і відповідачем не було доведено суду, що в публікації, яка викладена в статті газети «Голос Ланновечинни» №28 «Основна загроза це журналіст на замовлення» міститься правдива інформація, яка відповідала б дійсності та не завдала негативного впливу на честь, гідність та ділову репутацію позивача. Згідно з ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, тобто відповідачем, у такий же спосіб, у який вона була поширена» (за частиною 7 ст.277 ЦК України) та згідно з порядком, визначеним статтею 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні». Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved