Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси року звернулась [PERSON], яка після уточнення позовних вимог 20.05.2016 року (а/с 100), просить суд стягнути з ТОВ « Морський будівельний комплекс» невиплачену заробітну плату за липень 2015 року, з урахуванням індексу інфляції в розмірі 149,29 грн., та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7400 грн. У судовому засіданні позивач, та її представник [PERSON], підтримали позов і просили задовольнити його в повному обсязі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після звільнення 17.07.2015 року, відповідачем не було здійснене повного розрахунку всіх належних позивачу сум, у звязку із чим утворилась вищезазначена заборгованість. Представник відповідача - [PERSON], заперечуючи проти задоволення позову надав письмові заперечення із розрахунком виплат, відповідно до якого відсутня заборгованість по заробітної платні, а крім того вбачається, що підприємство утримало з позивачки 7400 гривень згідно дефектного акту. Суд, проаналізувавши пояснення учасників процесу та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Як встановлене у судовому засіданні 17.07.2015 року наказом №15 [PERSON] була звільнена з посади менеджера з постачання ТОВ « Морський будівельний комплекс» по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Трудова книжка видана 21 липня 2015 року, після звернення. Після звільнення, на протязі тривалого часу, з позивачкою проводився розрахунок по невиплаченим коштам ( предметом даної справи не є затримка виплати інших сум) і остаточно 01 вересня 2015 року був проведений кінцевий розрахунок ( розрахунок а/с 64, 66, 68,70,71). Згідно дефектного акту від 31.07.2015 року (а/с 72) транспортного засобу Chevrolet Aveo д/н [NUMBER], який знаходився у службової експлуатації [PERSON] наказом №18 від 31.07.2015 року (а/с 73) в рахунок відшкодування завданої шкоди було утримано із розрахованих до сплати коштів позивачки 7400 грн. У відповідності до вимог ст. 116 Кодексу Законів про Працю України ( надалі КЗпП) при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок.\~ В разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму. Як зазначено у ч.3 п.20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. Таким чином судом встановлюється, що позивачкою обраний не вірний спосіб захисту порушених прав про стягнення суми 7400 грн., належної до виплати при звільнення, при наявності наказу про відрахування спірної суми із заробітної плати на відшкодування матеріальної шкоди, так як питання повязані із спором про законність такого відрахування повинен розглядатись шляхом звернення до суду з окремим позовом. Судом, також, не приймається як належний доказ розрахунок заборгованості по виплаті заробітної плати за липень 2015 року (а/с 102), якім представник позивача спростовує розрахунок, зроблений бухгалтерією підприємства, у звязку із тим, що він не відповідає Постанові Кабінету міністрів України від 13 червня 2012 №526 «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення», якої були внесені зміни у «Порядок проведення індексації грошових доходів населення» від 17 липня 2003 №1078. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed