Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

До Михайлівського районного суду Запорізької області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги заявник обґрунтовує наступним. Вона народилась 28.11.1951 року в с.Бундюр, Чаінського району, Томської області, Російської Федерації. В 1961 році переїхала на постійне місце проживання до України, де навчалась в школі - інтернат №5 в м.Запоріжжя, потім в школі №58 м.Запоріжжя до 8-го класу. В 1972 році вона закінчила Запорізький будівельний технікум та по досягненню повноліття отримала паспорт громадянина СРСР в Орджонікідзевському районному відділі внутрішніх справ міста Запоріжжя. В 1974 році вийшла заміж та [INFO] народила дитину - сина [PERSON]. В 1978 році шлюб був розірваний. Вона проживала за різними адресами міста Запоріжжя, та останнім місцем проживання було [ADDRESS] 16 травня 1979 року вона була позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з аморальним способом життя. З 17.04.1991 року по 16.01.1992 року вона на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16.01.1991 року, проходила примусове лікування від алкоголізму в лікувально-трудовому профілакторії в Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№660). В 1974 році паспорт зразка СРСР був нею втрачений, в наслідок чого вона весь час проживала без паспорту. Станом на 24 серпня 1991 року вона постійно проживала на території України і громадянином будь якої іншої країни не являлась. В 2018 році вона звернулась до Михайлівського РС УДМС України в Запорізькій області з метою отримати паспорту громадянина України, але у видачі паспорту їй було відмовлено в зв'язку з не встановленням належності громадянства. Зважаючи на викладене, заявник просить суд встановити факт того, що вона постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. В судовому засіданні заявник [PERSON] на задоволенні вимог заяви наполягала, посилаючись на викладені в ній обставини. Пояснила, що з 1961 вона не виїжджала за межі України. При цьому, з квітня 1991 року до січня 1992 року перебувала у виправній колонії Полтавської області. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно необхідно їй для отримання паспорту громадянина України. Представник заінтересованої особи Михайлівського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судовому засіданні вважала, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки викладені в ній обставини підтверджуються наданими доказами. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2ст. 315 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 р. Відповідно до п.7 а) Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений уст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженка с.Бундюр, Чаінського району, Томської область, Російської Федерації, проживає за адресою: [ADDRESS], 23 грудня 2014 року зверталась до Михайлівського РС УДМС України в Запорізькій області із заявою щодо видачі паспорта замість втраченого. Проведеною за заявою перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належність до громадянства будь-якої держави (а.с.3). Згідно диплому в 1972 році [PERSON] закінчила Запорізький будівельний технікум. З 1972 року до 1977 року працювала за будівельною спеціальністю на підприємствах Запорізької області, що підтверджується обліковою карткою (а.с.5-6). З позовної заяви про розірвання шлюбу до народного суду Орджонікідзевського району м. Запоріжжя вбачається, що [PERSON] з 1974 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 7). Рішенням Народного суду Орджоникидзевського району м.Запоріжжя від 16 травня 1979 року [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з аморальним способом життя. (а.с.7-8). Відповідно довідки Державної установи «Надержинщинської виправної колонії (№65), [PERSON] з 17.04.1991 року по 16.01.1992 року на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16.01.1991 року, проходила примусове лікування від алкоголізму в лікувально-трудовому профілакторії в Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65). (а.с.10). Таким чином, факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Зазначені факти мають для заявника юридичне значення, тому підлягають встановленню судом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved