Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області за підсудністю з Приморського районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізінг інформаційних технологій» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 20 квітня 2012 року між сторонами у справі було укладено договір № 120495001 (далі за текстом - Договір) про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - мобільного телефону Samsung S5610. Відповідно до п. 1.1. Договору відповідач бере участь в системі LeaseIT, зокрема оримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників цієї ж системи а також отримує послуги, на умовах, встановлених обраним клієнтом пакетом фінансування. За вказаним Договором позивач зобов'язався надати відповідачу ІТ-обладнання, а відповідач - сплатити за вказані послуги. П. 1.2. Договору встановлено, що порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом, визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною Договору. Пунктом 8.7. Договору відповідач підтвердив своє ознайомлення зі змістом Правил та те, що він погоджується їх дотримуватись і виконувати. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу ІТ-обладнання. Відповідач умови Договору не виконав, внаслідок чого з урахуванням штрафних санкцій, станом на день подання позову у нього перед позивачем виникла заборгованість на суму 23234,67 гривень, з яких 1021,90 грн. компенсації вартості наданого обладнання, 22126,85 грн. - плати за прострочення щомісячних платежів та 85,92 грн. понесених витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання. В судове засідання позивач свого представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином сповіщався про час та місце розгляду справи. В позовній заяві позивач заявив про розгляд справи за відсутності його представника. В судове засідання відповідач - [PERSON] не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України. На підставі вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи заяву, подану представником позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 25 січня 2016 року на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія договору № 120495001 від 20 квітня 2012 року, який укладено між ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності про участь в системі LeaseIT № 12022906 від 29.02.2012 року та [PERSON] (а.с. 6). Копія довіреності від позивача на ім'я ФОП [PERSON] долучена до матеріалів справи (а.с. 20). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору клієнт бере участь в системі LeaseIT, зокрема отримує послуги на умовах, визначених обраних клієнтом Пакетом фінансування, а оператор LeaseIT - забезпечує передачу клієнту ІТ-обладнання. У відповідності до п. 2.2. Договору, передача клієнту ІТ-обладнання відбувається за актом прийому-передачі, який підписується Клієнтом та Постачальником. Плата за вказаним договором здійснюється клієнтом згідно до умов пакету LeaseIT та цим Договором. Клієнт отримує рахунки оператора LeaseIT в строк до 10 числа поточного місяця та сплачує платежі в строк до 20 числа поточного місяця. Розрахунки між сторонами здійснюються в гривнях - п. 3.1. Договору. З копії Акта приймання-передачі майна № 120495001 від 23.04.2012 вбачається, що [PERSON] отримав від оператора системи LeaseIT ФОП [PERSON] мобільний телефон Samsung S5610, вартістю 1281,00 гривень (а.с. 14). Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Вищевикладене, в поєднанні з положеннями Договору, призводить суд до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості переданого обладнання - мобільного телефону Samsung S5610 з урахуванням здійсненого відповідачем платежу на суму 259,10 грн. Стосовно іншої частини позовних вимог, слід зазначити наступне. Договір № 120495001 від 20 квітня 2012 року безпосередньо не передбачає обов'язку [PERSON] сплатити на рахунок постачальника або позивача грошові кошти за прострочення щомісячних платежів. Натомість, вказаний договір містить посилання на Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Позивачем долучено до матеріалів справи «Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT», які не підписано відповідачем (а.с. 7-12). У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини, які вчиняються між фізичною та юридичною особою, мають бути укладені в письмовій формі. Статтею 207 ЦК України встановлено вимоги до письмової форми правочину: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене та оскільки «Правила отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT» не містять підпису відповідача [PERSON], суд констатує відсутність належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що при укладенні Договору № 120495001 від 20 квітня 2012 року, його сторонами розумілись саме ті «Правила…», які долучені позивачем до матеріалів справи. При цьому суд враховує правові висновки з аналогічних питань, яких дійшов Верховний Суд України в Постановах: № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року; № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року та № 6-757цс15 від 01 липня 2015 року. У відповідності до абзацу 2 ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати надані позивачем «Правила…» (а.с. 7-12) невід'ємною частиною договору № 120495001 від 20 квітня 2012 року. Будь-яких інших доказів щодо обґрунтованості заявлення до стягнення плати за прострочення щомісячних платежів, позивачем до справи не долучено. Вищевикладене свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення плати за прострочення щомісячних платежів. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази понесення позивачем витрат, пов'язаних з отриманням виконання зобов'язання в сумі 85,92 грн., позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial