Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2011 року він разом з дружиною [PERSON] купили будинок [ADDRESS] . В 2016 році дружина померла і він сам проживає в зазначеному будинку. Позов мотивує тим, що 07.10.2011 року дав згоду на реєстрацію до цього будинку [PERSON] , який є сином його покійної дружини. Від дати реєстрації і до цього часу він у цьому будинку не проживав і не проживає. Зазначає, що отримує лише пенсію та через незначні доходи має право на субсидію, але не може це зробити через реєстрацію відповідача. В зв`язку з тим, що відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав як власника будинку, та як в подальшому це надасть йому змогу оформити субсидію. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримують повністю та просить їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь та належним чином. До суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач [PERSON] був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяв чи клопотань не надходило. З урахуванням позиції сторони позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2011 року (а.с.6-7) [PERSON] купив житловий будинок з господарчими будівлями, прибудовами та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Відповідно до домової книги (а.с.8-11) встановлена наявність реєстрації відповідача [PERSON] у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] . Відповідно до довідок Літиської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №164 від 27.01.2021 р. та за №163 від 27.01.2021 р. (а.с.12) встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає один за адресою [ADDRESS] . [PERSON] , 1987 р.н. згідно акту обстеження житлово-побутових умов за адресою [ADDRESS] не проживає. Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових мов від 27.01.2021 р. (а.с.13) [PERSON] , [INFO] проживає у приватному будинку один. За адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] гр. Молдова та не проживає там. При огляді домогосподарства жодних речей, які можуть свідчити про наявність спільного побуту не виявлено. Зі слів власника [PERSON] ніколи і не проживав за вказаною адресою. Право власності на будинок по [ADDRESS] підтверджено договором купівлі-продажу від 18.05.2011 року, власник [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.15) [PERSON] померла [INFO] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , а реєстрація відповідача [PERSON] позбавляє можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеним будинком, чим обмежуються його права як власника згаданого об`єкта нерухомості, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved