Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу посилаючись на те, що 23 серпня 2013 року відповідач позичив у нього 2 080,00 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов'язувався повернути позичені кошти до 23 вересня 2016 року, однак у зазначений строк кошти не повернув. Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в гривні, еквівалентній сумі 2080,00 доларів США на дату ухвалення рішення з врахуванням 3% річних, інфляційних збитків та процентів на рівні облікової ставки НБУ. Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач подав письмово викладені заперечення проти позову, в яких зазначає, що позику [PERSON] повернув, тому у задоволенні позову слід відмовити. Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 23 серпня 2013 року було укладено договір позики про свідчить оригінал розписки. У вказаній розписці зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в розмірі 2080,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 23 вересня 2013 року. За клопотанням відповідача, у справі було призначено технічну експертизу зазначеної розписки з метою з'ясування, чи є дана розписка оригіналом вказаного документа. Відповідно до висновка експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи №8199/17-33 від 20.07.2017 року, рукописний текст, дата та підпис у розписці від імені [PERSON] від 23.08.2013 виконані рукописним способом, а саме, пастою для кулькових ручок. Ознаки, які б свідчили про виготовлення даного документу шляхом монтажу за допомогою копіювально-множної або комп'ютерної техніки, - відсутні. Тобто, для її виготовлення копіювально-монтажна або комп'ютерна техніка не застосовувались. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. В передбачений в розписці термін відповідач суму боргу позивачу не повернув. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Таким чином, не зважаючи на те, що [PERSON] отримав грошові кошти у доларах США, він зобов'язаний повернути позику [PERSON] визначену в національній валюті, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловлену у справі № 6-1672цс16. Відповідач у своїх запереченнях визнав ту обставину, що отримав у борг від позивача вказану в розписці суму позики, однак не надав суду доказів на підтвердження погашення суми заборгованості перед позивачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості, що еквівалентна 2080,00 доларів США, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до курсу гривні до долара США станом на дату ухвалення рішення, курс складає 26,2244 грн. за 1 доллар США, тому до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 54 546,75 грн. (26,2244 * 2080,00). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України під час розгляду справи № 6-369цс15. Не можна залишати поза увагою те, що за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2016р., справа № 6-771цс15. Таким чином, в даному випадку, на відповідача покладено обов'язок повернути позивачу три відсотки річних та проценти, визначені на рівні облікової ставки НБУ . Визначаючи розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з того, що право на їх отримання виникло у позивача з першого дня прострочення [PERSON] взятого на себе зобов'язання, тобто з 24.09.2013 року. Відповідно до офіційного курсу НБУ на 24.09.2013 року, вартість одного долара США визначалась на рівні 7,99 грн. Таким чином станом на вказану дату, відповідач заборгував позивачу грошову суму яка еквівалентна 16 619,20 грн., а 3% річних за період з 24.09.2013 року по 18.09.2017 року складає 1987,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки сторонами розмір процентів за користування грошовими коштами не встановлювався, їх розмір слід визначати на рівні облікової ставки НБУ. Оскільки право на отримання процентів виникло у позивача з моменту укладення договору позики 23 серпня 2013 року, то саме з цієї дати слід проводити відповідний розрахунок. Відповідно до курсу НБУ станом на 23 серпня 2013 року, вартість одного долара США визначалась на рівні 7,99 грн. Таким чином, проценти розраховуються виходячи з суми боргу 2080 доларів США, що еквівалентно 16 619,20 грн., тому розмір процентів за користування грошовими коштами за період з 23 серпня 2013 року по 18 вересня 2017 року складає 10 811,14 грн. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 67 344,89 грн. ( 54 546,75 грн. + 1987,00 грн. + 10 811,14 грн.). Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, оскільки позивач є особою, яка постраждала в наслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 673, 45 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial