Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 28 березня 2013 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 2\~040\~000,00 гривень з терміном повернення частинами: 500\~000 гривень не пізніше 01 червня 2013\~року; 1\~540\~000,00 гривень не пізніше 01 грудня 2013 року. На підтвердження вказаних правовідносин між сторонами у справі укладено письмовий договір позики та відповідачем [PERSON] складено розписку про отримання вказаної суми коштів. Позивач свої договірні обовязки виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму. Відповідач свої зобовязання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 17 липня 2015 року у нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 5\~517\~384,34 гривень, яка складається з суми основного боргу 2\~040\~000,00 гривень; процентів 1\~711\~193,14 гривень; штраф 204\~000,00 гривень та інфляційних втрат 1\~562\~191,20 гривень. Саме цю суму позивач просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать чотири рекомендованих повідомлення про вручення поштових відправлень з поміткою про неможливість вручення поштових відправлень, які були направлені в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою проживання відповідача (а.с. 29). Вказане, в силу положень абз. 5 ч. 5 ст.\~74 ЦПК України є підтвердженням належного повідомлення особи. На підставі вимог ч.\~1 ст.\~224 ЦПК України, враховуючи заяву, подану представником позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. 06 жовтня 2015 року на підставі ч. 1 ст. 225 ЦПК України судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача та дослідивши подані докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як визначено у ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено вимоги до форми договору позики, укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ч. 2 ст. 1047 ЦК України. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Матеріалами справи підтверджується факт укладення договору позики між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] (далі за текстом Договір) - а.с. 6. На підтвердження отримання відповідачем грошових коштів від позивача, представником позивача до справи додано копію розписки, оригінал якої оглянуто судом в судовому засіданні (а.с. 7). Відповідно до п. 2 Договору, [PERSON] зобовязується повернути [PERSON] позику частками в такі строки: 500\~000 гривень не пізніше 01 червня 2013 року; 1\~540\~000,00 гривень не пізніше 01 грудня 2013 року. Документом, що підтверджує повернення позики позичальником є власноручно написана розписка позикодавця п. 3 Договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає суму основного боргу в розмірі 2\~040\~000,00 гривень такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Пунктом 4 Договору встановлено, що за прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф в розмірі 10 % від простроченої суми а також додатково за весь час прострочення зобовязується сплатити позикодавцю 48 % річних від простроченої суми. Суми штрафу в розмірі 204\~000,00 гривень та процентів в розмірі 1\~711\~193,14 грн. обґрунтовані належним та арифметично вірним (з урахуванням періодів виконання частин основного зобовязання) розрахунком та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Наведений в позовній заяві розрахунок втрат від інфляції проведено арифметично вірно, з урахуванням рекомендацій, наданих Верховним Судом України в листі № 62-97р від 03 квітня 1997 року. Вказана частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує судовий збір з відповідача на користь позивача у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved