Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (сарай, погреб), що знаходиться за адресом: [ADDRESS] . Після смерті матері обидва відповідачі в рівних частинах стали власниками житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , який вирішили продати позивачу. 28 травня 2000 року, в присутності свідків позивач передав відповідачам кошти за належний їм спадковий будинок, а відповідачі написали позивачу розписку про отримання від нього коштів у сумі 1500 грн. за належний їм житловий будинок та про продаж йому даного будинку за вказану в розписці суму, а також передали позивачу документи на спадковий житловий будинок. З 01 червня 2000 року позивач почав користуватись та проживати в придбаному житловому будинку, обробляв присадибну ділянку, здійснював ремонт житлового будинку та господарських будівель. Право власності на будинок на себе він не оформляв, він так і залишався бути зареєстрованим за відповідачами. Зараз позивач вирішив узаконити придбаний ним у відповідачів житловий будинок з господарськими будівлями, для вирішення даного питання звернувся до відповідача [PERSON] , який погодився це зробити, а з іншим власником житлового будинку - відповідачем [PERSON] виникла проблема, вона знаходиться на тимчасово окупованій території, виїжджати нікуди не збирається, довіреності видати не може, бо видані на окупованій території довіреності не дійсні на території України. За таких обставин позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилась, належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Тільне Корюківського району Чернігівської області, проживає і є зареєстрованим у м. Корюківка Чернігівської області, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 11 грудня 2001 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є між собою рідними братом та сестрою. В [ADDRESS] проживала мати відповідачів [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері обидва відповідачі в рівних частинах стали власниками житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченого 21 грудня 2000 року державним нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №3204. В травні місяці 2000 року позивачу стало відомо, що відповідачі продають вищевказаний житловий будинок, дана пропозиція позивача зацікавила, після огляду садиби він вирішив її придбати. Як пояснили йому відповідачі, вони продають батьківський будинок, обидва впевнили його, що саме вони є власниками даної садиби, та надали для огляду свідоцтво про право на спадщину за законом. З відповідачами позивач домовився, що він купує у них спадковий житловий будинок з надвірними будівлями за обумовлену між ними ціну і після передачі коштів за будинок позивач буде його власником. Інтереси [PERSON] представляла її родичка [PERSON] , за довіреністю видану 05 квітня 2000 року державним нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори. 28 травня 2000 року, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , позивач передав відповідачам кошти в розмірі 1500 грн. за належний їм спадковий житловий будинок з надвірними будівлями, а [PERSON] та [PERSON] передали йому житловий будинок з надвірними будівлями. Дану угоду у нотаріуса сторони не посвідчили через брак коштів. В день передачі коштів, а це 28 травня 2000 року, відповідач [PERSON] та [PERSON] власноруч написали позивачу розписку про отримання від нього коштів у сумі 1500 грн. за належний їм житловий будинок та про продаж позивачеві даного будинку за вказану в розписці суму. Відповідач [PERSON] та [PERSON] передали позивачу документи на спадковий житловий будинок: свідоцтво про право на спадщину за законом посвідченого 21 грудня 2000 року державним нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори, будинкову книгу, технічний паспорт на житловий будинок та довіреність видану відповідачкою [PERSON] посвідчену 05 квітня 2000 року державним нотаріусом Корюківської державної нотаріальної контори. З 01 червня 2000 року позивач почав користуватись та проживати в придбаному житловому будинку, обробляв присадибну ділянку, здійснював ремонт житлового будинку та господарських будівель. Право власності на будинок на себе він не оформляв, будинок так і залишався бути зареєстрованим за відповідачами, бо позивач вважав, що в будь-який час він за допомогою відповідачів оформить на себе даний житловий будинок. Зараз позивач вирішив узаконити придбаний ним у відповідачів житловий будинок з господарськими будівлями, для вирішення даного питання звернувся до відповідача [PERSON] , той погодився мені допомогти, а от з іншим власником житлового будинку - відповідачем [PERSON] виникла проблема, вона знаходиться на тимчасово окупованій території, виїжджати нікуди не збирається, довіреності видати не може, бо видані на окупованій території довіреності не дійсні на території України. За таких обставин позивач вирішив звернутись до суду. Відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.334 Цивільного кодексу України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Вищевказане підтверджується: довідкою Корюківського районного комунального підприємства «Рампа» бюро технічної інвентаризації про належність садиби, її вартість, знос будівель, технічним паспортом на житловий будинок, розпискою відповідачів, свідоцтвом про право на спадщину за законом, довіреністю, будинковою книжкою та іншими документальними доказами. Визнання відповідачем [PERSON] пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved