Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

До суду 02.09.2014 року звернулась Одеська міська рада ( скорочено ОМР ) з позовом до [PERSON] та [PERSON] про приведення самочинно реконструйованого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у відповідність до технічного паспорту, виданого КП « Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 29.10.2009 року, шляхом знесення збудованих приміщень Відповідно до письмової заяви про уточнення позовних вимог, яка надійшла до суду 04.07.2016 року ( т.1 а/с 203) позивач вимагає зобов`язати [PERSON] у вищезазначеному будинку знести самочинно збудоване приміщення: коридор 1-6, площею 7,4 кв.м, а [PERSON] . зобов`язати знести самочинно збудоване приміщення: сарай під літерою «М» площею 14,1 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перелічені приміщення є самочинно збудованими, а тому підлягають знесенню у відповідності до положення статті 376 Цивільного кодексу України. У судовому засіданні представник позивач підтримав заявлені вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у письмових запереченнях, залучених судом 09.04.2015 року, у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України, які були дійсними на час розгляду даного клопотання, зазначила про відсутність порушень будівельних норм та правил при проведення ремонтних робіт по укріпленню даху, який був частково зруйновано в результаті стихійного лиха, та укріпила фасадні стіни, в габаритних розмірах будинку. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні, наполягала про відсутність належного обґрунтування та доведеності позовних вимог а тому заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, заяв та клопотань не надавала, була повідомлена про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Тривалість розгляду справи обумовлена тим, що у склау суду, який спочатку розглядав справу закінчились повноваження, та справа шляхом повторного автоматичного розподілу була розподілена на даний склад суду, тривалий час виконувались ухвали суду про витребування доказів, та під час розгляду справи відповідачі звернулись до ОМР для отримання в порядку « спрощеного отримання права власності на самочинно збудовані будівлі» отримати права власності на реконструйований будинок. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] , згідно договору дарування від 17.06.2004 року , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. належить 2\\10 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ( т.1 а/с 72). Також, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2009 року, виданим державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори, [PERSON]. належить 7/15 частин вищезазначеного будинку ( т.1 а/с 77). Враховуючи наведено у власності [PERSON] знаходиться 2/3 частини зазначеного житлового будинку з надвірними спорудами. Інші 1\\3 частині даного житлового будинку із надвірними спорудами належать [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 14.03.2006 року (т.2 а/с 115). Житловий будинок збудований на земельній ділянки, відведеної для будівництва на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельної ділянки, укладеного 30.07.1951 року між Житловим управлінням Виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів працюючих та [PERSON] (т.1 а/с 128 ). За результатами проведеної Київською районною адміністрацією перевірки, встановлено, що співвласниками будинку [ADDRESS] без затвердженої у встановленому законом порядку проектної документації та без необхідного дозволу проведені роботи з реконструкції зазначеного будинку, про що листом 3357 від 24.06.2014 року Київська районна адміністрація повідомила Одеську міську раду ( т.1 а/с 8). На підставі проведеної реконструкції житлового будинку та домовленості на розподіл спільної часткової власності з виділенням часток у натурі, [PERSON] 28.03.2016 року отримала у Департаменті ДАБІ в Одеській області реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації (т.1 а/с 194), яка у подальшому була скасована постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 року по справі №815/7250/16 за позовом ОМР ( т.2 а/с 121). Шляхом співставлення технічного паспорту на даний житловий будинок від 30.03.2016 року ( т.2 а\\с 83) отриманого під час реєстрації декларації із технічним паспортом , виданим 04.07.2009 року ( т.1 а/с 12) та технічним паспортом від 22.03.1996 року (т.1 а/с 64), встановлено про здійснення під час реконструкції будинку самочинно добудованих приміщень - коридору 1-6, розміром 7.4 кв.м, розташованим на частині будинку яка знаходиться у експлуатації [PERSON] а також сараю під літ «М», розміром 14,1 кв.м., розташованого у частці будинку, яка використовується [PERSON] Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК). Правовідносини пов`язані із самочинним будівництвом житлового будинку, будівлі, споруди врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил. При цьому, за положеннями ч.4 цієї статті, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. За змістом ч.7 ст.376 ЦК, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Крім того, відповідно до положень ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови. З урахуванням змісту зазначеної норми в поєднанні з положеннями стст.16, 386, 391 ЦК позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом ст.376 ЦК, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст.376 ЦК є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 6.09.2017 в справі №6-1721цс16 та у постанові Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі №458/1173/14-ц. У відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Положеннями частини першої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або запре речень. В даному випадку у судовому засіданні з боку позивача не доведено та необґрунтовано порушення прав Одеської міської ради фактом самочинної добудови у будинку [ADDRESS] коридору та сараю. Відсутність наявності порушених прав є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як у відповідності до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відмова у задоволення позову, згідно вимог ст. 141 ЦПК України є підставою для відмови у стягненні на користь позивача понесених судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed