Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.04.2016 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 27.08.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено два договори банківського вкладу. Згідно договору банківського вкладу «Капітал новий плюс» №10631-КН+-980/15 (з щомісячною капіталізацією) від 27.08.2013 року, відповідач 04.09.2015 року вніс на депозитний рахунок ПАТ Банк «Траст» 855 288,89 грн., а позивач зобов'язався повернути вкладнику всю суму вкладу зі сплатою процентів за весь строк користування вкладом на умовах та в порядку, встановлених вказаним договором. Згідно договору банківського вкладу «Капітал новий плюс» №10631-КН+-980/16 (з щомісячною капіталізацією) від 27.08.2013 року, відповідач 04.09.2015 року вніс на депозитний рахунок ПАТ Банк «Траст» 855 288,89 грн., а позивач зобов'язався повернути вкладнику всю суму вкладу зі сплатою процентів за весь строк користування вкладом на умовах та в порядку, встановлених вказаним договором. 27.01.2014 року до договорів було укладено додаткові договори про внесення змін №2, відповідно до яких сторони внесли зміни до розділу 1 «Предмет договору», а саме доповнили його п. 1.9 у редакції: «У разі зростання на банківському ринку комерційного курсу продажу готівкового долара США в межах більш ніж 8 гривень 50 копійок за один американський долар банк зобов'язується повернути вкладнику вклад з врахуванням різниці між діючим комерційним курсом продажу готівкового долара США на дату повернення вкладу, зазначену в п. 1.4 договору та курсом 8 гривень 50 копійок за один американський долар, у вигляді додатково нарахованих відсотків по депозиту в національній валюті. Позивач вважає додаткові угоди недійсними, оскільки договір банківського вкладу є публічним договором тож на його думку банк фактично позбавляється права надавати перевагу одному клієнту перед іншим у питаннях укладення договору банківського вкладу на більш вигідних умовах, що на думку позивача є порушенням ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України, у зв'язку з чим просить визнати недійсними додатковий договір про внесення змін №2 від 27.01.2014 року до договору банківського вкладу «Капітал новий плюс» №10631-КН+-980/15 від 27.08.2013 року та додатковий договір банківського вкладу «Капітал новий плюс» №10631-КН+-980/16 від 27.08.2013 року. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в письмових запереченнях зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 року позов [PERSON] до ПАТ Банк «Траст» про стягнення коштів за договорами строкових вкладів задоволено. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.08.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Капітал новий плюс» №10631-КН+-980/15 (з щомісячною капіталізацією) згідно якого відповідач зобов'язався до 04.09.2015 року внести на депозитний рахунок ПАТ Банк «Траст» грошові кошти в розмірі 855 288,89 грн., а позивач зобов'язався повернути вкладнику всю суму вкладу зі сплатою процентів за весь строк користування вкладом на умовах та в порядку, встановлених вказаним договором. 27.08.2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу «Капітал новий плюс» №10631-КН+-980/16 (з щомісячною капіталізацією) від 27.08.2013 року, згідно якого відповідач зобов'язався до 04.09.2015 року внести на депозитний рахунок ПАТ Банк «Траст» грошові кошти в розмірі 855 288,89 грн., а позивач зобов'язався повернути вкладнику всю суму вкладу зі сплатою процентів за весь строк користування вкладом на умовах та в порядку, встановлених вказаним договором. 27.01.2014 року до договорів було укладено додаткові договори про внесення змін №2, відповідно до яких сторони внесли зміни до розділу 1 «Предмет договору», а саме доповнили його п. 1.9 у редакції: «У разі зростання на банківському ринку комерційного курсу продажу готівкового долара США в межах більш ніж 8 гривень 50 копійок за один американський долар банк зобов'язується повернути вкладнику вклад з урахуванням різниці між діючим комерційним курсом продажу готівкового долара США на дату повернення вкладу, зазначену в п. 1.4 договору та курсом 8 гривень 50 копійок за один американський долар, у вигляді додатково нарахованих відсотків по депозиту в національній валюті. Згідно ч. 1.2. ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Згідно ч. 2,3 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 203 ЦПК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, дослідивши доводи позивача в частині надання переваги відповідачу перед іншими споживачами шляхом укладення оспорюваних договорів, суд зазначає, що останнім не надано доказів, які б підтверджували відсутність укладення аналогічних додаткових договорів з іншими споживачами. Суд також зазначає, що підставою звернення до суду є наявність порушених прав та інтересів позивача зі сторони відповідача, однак позивачем не зазначено в чому полягає порушення його прав у зв'язку з укладенням за його згодою оскаржуваних додаткових договорів, в яких, на його думку, надано переваги позивачу перед іншими споживачами. Досліджуючи доводи позивача, якими останній обґрунтовує позовні вимоги, зазначаючи про невідповідність умов оспорюваних додаткових договорів положенням ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд зазначає, що позивачем не конкретизовано в чому саме вбачається така невідповідність. До того ж, судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2016 року позов [PERSON] до ПАТ Банк «Траст» задоволено та стягнуто з ПАТ Банк «Траст» в особі Одеської регіональної дирекції ПАТ Банк «Траст» на користь [PERSON] суму додатково нарахованих відсотків на розмір вкладу згідно Додаткового договору №2 від 27.01.2014 року до Договору банківського вкладу №10631-КН+-980/15 від 27.08.2013 року у розмірі 442 737,75 грн.; 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 10.09.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 18 522,21 грн.; суму інфляційних витрат за період з 10.09.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 265 199, 92 грн.; збитки за період з 10.09.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 122 388,30 грн. та стягнуто з ПАТ Банк «Траст» в особі Одеської регіональної дирекції ПАТ Банк «Траст» на користь [PERSON] суму додатково нарахованих відсотків на розмір вкладу згідно Додаткового договору №2 від 27.01.2014 року до Договору банківського вкладу №10631-КН+-980/16 від 27.08.2013 року у розмірі 442 737 ,75 грн.; 3% річних за несвоєчасне виконання зобов'язань за період з 10.09.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 18 522 21 грн.; суму інфляційних витрат за період з 10.09.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 265 199, 92 грн.; збитки за період з 10.09.2014 року по 01.02.2016 року у розмірі 122 388,30 грн. При цьому, як вбачається з тексту рішення, Банк не заявляв про недійсність додаткових договорів, а лише зазначив про невірний розрахунок заборгованості, чим фактично визнав дійсність укладених договорів. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed