Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 27.04.2015 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 14.05.2014 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] та [PERSON] позику в розмірі 55000 (пятдесят пять тисяч) гривень, яку останні зобовязались повернути у строк до 01.09.2014 року. У звязку з тим, що [PERSON] суму боргу в строк встановлений договором не повернув, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 55000 (пятдесят пять тисяч) гривень, та понесені судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, про що надав відповідну заяву, згідно якої проти заочного розгляду справи не заперечував, просив розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. У звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні згідно оригіналу розписки від 14.05.2014 року, наданої до матеріалів справи, встановлено, що був укладений договір позики, за умовами якої [PERSON] надав [PERSON] та [PERSON] позику в розмірі 55000 (пятдесят пять тисяч) гривень, яку останні зобовязались повернути у строк до 01.09.2014 року. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв'язку із цим, сума позики у розмірі 55000 (пятдесят пять тисяч) гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 550,00 (пятсот пятдесят) гривень, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, у звязку із чим такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, принцип обовязковості виконання зобовязання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 55000 (пятдесят пять тисяч) гривень, та судові витрати у розмірі 550,00 (пятсот пятдесят) гривень.

Outcome: approved