Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про поділ майна подружжя. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що в липні 2005 року вони з [PERSON] почали проживати однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство не перебуваючи в шлюбі. 23.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Першим відділом РАЦС Малиновського РУЮ м. Одеси, актовий запис №561. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. На утриманні позивача [PERSON] залишився неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що влітку 2005 року вони з відповідачем, проживаючи однією сім'єю, вирішили придбати квартиру [ADDRESS]. На придбання зазначеної квартири на ім'я [PERSON] було оформлено кредитний договір у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 28000 доларів США. [PERSON] вказує, що протягом всього їх сумісного проживання з [PERSON] кредит за придбану квартиру виплачувався зі спільних сімейних коштів, тому грошові кошти, сплачені на виконання кредитних зобов'язань - є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку із тим, що згода щодо розподілу майна між сторонами в позасудовому порядку не досягнута, позивач просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, відступити від рівності часток подружжя з урахуванням того, що на утриманні позивача залишився неповнолітній син, та збільшити її частку в спільному майні подружжя до 2/3 частин. Посилаючись на те, що за період спільного сімейного життя сторонами на відшкодування кредитних зобов'язань було виплачено 27762,28 доларів США, що за курсом НБУ на момент подачі позову становить 221903 грн., позивач за уточненими позовними вимогами просила суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2/3 частини коштів, в сумі 147935 грн., сплачених по кредитному договору №014/0054/74/454, укладеному між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»; стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову у розмірі 1467 грн. та за забезпечення доказів у розмірі 108 грн. Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, про що надала суду відповідну заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не сповістив. Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23.09.2006 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», шлюб зареєстровано Першим відділом РАЦС Малиновського РУЮ м. Одеси, актовий запис №561, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Першим відділом РАЦС Малиновського РУЮ м. Одеси. Позивач зазначає, що до офіційної реєстрації шлюбу вони з [PERSON] з липня 2005 року проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет та вели сумісне господарство. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.10.2007 року Петрівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №14. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком Аваль, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0054/74/454, за умовами якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 28000 доларів США на споживчі цілі, а [PERSON] зобов'язався сплачувати 13,5% річних за користування кредитом, та здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 15.07.2025 року. 15.07.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1581, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], що підтверджується примірником відповідного договору та витягом КП «ОМБТІ та РОН» про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №7808982 від 19.07.2005 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.07.2005 року між Акціонерним поштово-пенсійним Банком Аваль, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за №3931. За умовами договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку Банку квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.07.2005 року. Позивач зазначає, що квартира [ADDRESS], була придбана [PERSON] за рахунок грошових коштів, отриманих за кредитним договором №014/0054/74/454 від 15.07.2005 року, а здійснення погашення кредиту здійснювалось за рахунок спільних коштів з сімейного бюджету. З інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно №16928487 від 28.01.2014 року, вбачається, що на теперішній час квартира [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В пунктах 23-24 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 р. також роз'яснено, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Судом встановлено, що за придбану [PERSON] у кредит до укладення шлюбу квартиру, повернення кредиту частково здійснювалось у шлюбі за рахунок спільних грошових коштів подружжя [PERSON] та [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що кредитні зобов'язання виконані не в повному обсязі, строк кредитного договору не закінчився, подружжям оплачувались грошові кошти в рахунок погашення кредиту в період шлюбу, під час ведення спільного господарства та наявності спільного бюджету, тобто до моменту розірвання шлюбу 31.05.2012 року, тому суд вважає, що саме ці грошові кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягають розподілу між сторонами відповідно до закону. Згідно довідки про операції за кредитом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» №81-1-0-00/33455 від 14.11.2013 року за зобов'язаннями по кредитному договору №014/0054/74/454 від 15.07.2005 року [PERSON] за період перебування в шлюбі з 15.09.2006 року по 31.05.2012 року було сплачено 22959,58 доларів США. При таких обставинах, суд вважає можливим стягнути на користь [PERSON] грошову компенсації у розмірі частини від сплачених [PERSON] у шлюбі в рахунок погашення кредиту грошових коштів. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Позивач зазначає, що на її утриманні знаходиться їх з [PERSON] неповнолітній син, тому суд має відступити від рівності часток дружини та чоловіка у спільному сумісному майні подружжя, та визнати за нею право на 2/3 частини спільного сумісної власності. Однак, суд не погоджується із такими твердженнями позивача, з наступних підстав. Частиною 2,3 ст. 70 СК України визначено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, збільшення частки майна на користь того з подружжя, з ким проживає дитина, можливе за певної умови: якщо розмір аліментів, які така особа одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. За змістом статей 181, 182, 183, 184, 189 СК аліменти - кошти на утримання дитини, розмір яких визначається за домовленістю між батьками чи за рішенням суду. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про наявність спору між сторонами щодо матеріального забезпечення або сплати аліментів на утримання їх спільної дитини, та що розмір аліментів, які імовірно позивач одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування тощо. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави, визначені ст. 70 СК України, для збільшення частки позивача у спільній сумісній власності подружжя - відсутні. При таких обставинах, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з [PERSON] на її користь ? частини грошових коштів, сплачених за кредитним договором №014/0054/74/454 від 15.07.2005 року за період з 15.09.2006 року до 31.05.2012 року, що становить 22959,58:2=у розмірі 11479,79 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день подачі даного позову до суду становить 11479,79 доларів США* 7,993 гривень = 91757,96 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1468 гривень та судовий збір за звернення із заявою про забезпечення доказів у розмірі 108 гривень, що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи, у зв'язку із чим вони підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial