Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29.03.2021 за підсудністю з Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Дніпровського державного аграрно-економічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що між Університетом і [PERSON] було укладено договір від 31.08.2017 № 17/ВРС-1 про підготовку фахівця [PERSON] за напрямом підготовки 207 «Водні біоресурси та аквакультура». Відповідач, як замовник, був зобов`язаний своєчасно, не пізніше ніж початок наступного навчального семестру вносити оплату за освітню послугу. Вартість одного року навчання складає 7000,00 грн. Дана умова договору відповідачем не виконувалась, оскільки за період проходження його навчання, було нараховано суму до сплати за навчання у розмірі - 7700,00 грн., а сплачено лише 4500,00 грн. Наказом № 2619 від 25.09.2018 відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Станом на 23.09.2018 заборгованість по оплаті за навчання [PERSON] склала - 3200,00 грн., а загальний розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені складає 6654,97 грн., яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача а також судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 29.03.2021 указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. До суду 20 квітня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Дніпровського державного аграрно-економічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між [PERSON] , і Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом, був укладений Договір № 17/ ВРС-1 від 31.08.2017 р. про підготовку фахівця [PERSON] за напрямом підготовки 207 «Водні біоресурси та аквакультура». Наказом № 2277 від 31.08.2017 [PERSON] було зараховано студентом 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов Договору № 17/ВРС-1 від 31.08.2017 на університет покладався обов`язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, які виконувались у повному обсязі. Відповідач, як замовник, був зобов`язаний своєчасно, не пізніше ніж початок наступного навчального семестру вносити оплату за освітню послугу. Вартість одного року навчання складає 7000,00 грн. Дана умова договору відповідачем не виконувалась, оскільки за період проходження його навчання, було нараховано суму до сплати за навчання у розмірі - 7700,00 грн., а сплачено лише 4500,00 грн. Наказом № 2619 від 25.09.2018 відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Відтак станом на 23.09.2018 заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування) [PERSON] склала - 3200,00 грн. У зв`язку з несплатою суми за навчання у встановлені строки університет на адресу відповідача надіслав претензію № 43-11-1441 від 27.12.2018, але відповіді на неї ДДАЕУ не отримав, заборгованість станом на час звернення до суду не погашена. Відповідно до положень частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із\~статтею 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи\~доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. ст.\~13,\~14 ЦК України\~цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно із ст. 903 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, в строки, та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за навчання у розмірі 3\~200 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та 3% річних від вказаної суми необхідно зазначити наступне. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 12. Договору боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Статтею 625 ЦК України\~встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої\~статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Ураховуючи викладене,

Outcome: approved