Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, мотивуючи тим, що в 23.05.2016 року він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 91 500,00 грн., які зобов`язався повернути до 01.06.2016 року. У випадку неналежного виконання зобов`язання з повернення коштів, зобов`язався виплатити 5% від суми прострочення за кожен місяць. Оскільки відповідач не виконав свій обов`язок з повернення коштів, позивач просив суд стягнути з нього на свою користь суму боргу, проценти та інфляційні втрати у загальному розмірі 290 895,80 грн.. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, своїм правом подати відзив не скористався. Враховуючи відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.05.2016 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 91 500,00 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 01.06.2016 року. У випадку неналежного виконання зобов`язання з повернення коштів [PERSON] зобов`язався виплатити [PERSON] 5% від суми прострочення за кожен місяць. В обумовлений строк [PERSON] грошові кошти не повернув. Відповідно до розрахунку суми утвореної заборгованості проведеної позивачем, загальна сума заборгованості з урахуванням інфляції та п`яти процентів від простроченої суми за кожен місяць прострочення складає 290 895,80 грн. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В договорі сторони визначили проценти за користування грошовими коштами у розмірі 5% від суми боргу за кожен місяць прострочення. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний висновок підтриманий ВСУ і у постанові від 13.12.2017р. (справа №309/3458/14-ц). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Позивач [PERSON] на підтвердження заявлених вимог надав суду оригінал розписки написаної відповідачем та провів розрахунок ціни позову. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань з повернення отриманих у позику грошових коштів, як і не спростував проведені позивачем розрахунки суми боргу. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2909,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved