Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до ТОВ «Скат-Центр» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працював на ТОВ «Скат-Центр» до 11.06.2017 року. В 2017 році ТОВ «Скат-Центр» припинило виплачувати позивачу заробітну плату. Станом на час звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складала 14911,34 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 16.04.2018 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у зазначеній сумі, яка була виплачена йому 12.07.2018 року. Вважає, що оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати йому заборгованість по заробітній платі в день звільнення 11.06.2017 року, станом на 12.07.2018 року з відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 65398,98 грн. згідно наданого розрахунку. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 65398,98 грн. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив суд вимоги задовольнити, справу слухати за його відсутності. Представник відповідача, ТОВ «Скат-Центр», належним чином та завчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працював у ТОВ «Скат-Центр» по 11.06.2017 рік. При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Відповідно до відомостей про застраховану особу [PERSON] за формою ОК-5, за січень 2017 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 3601,10 грн. за лютий 2017 року - 3282,96 грн., за березень 2017 року - 3725,86 грн., за квітень 2017 року - 1693,22 грн., за червень 2017 року - 2608,20 грн., а разом 14911,34 грн. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 16.04.2018 року, з ТОВ «Скат-Центр» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 14911,34 грн. Відповідно до листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 17.07.2018 року, у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби м. Київ перебувало виконавче провадження № 56629225 з примусового виконання виконавчого листа Слов'янського міськрайонного суду Донецької області № 2/243/1054/2018 від 31.05.2018 року про стягнення з ТОВ «Скат-Центр» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у сумі 14911,34 грн. У ході проведення виконавчих дій 12.07.2018 року грошові кошти перераховано стягувану платіжним дорученням № 14910. Як вбачається з письмових відомостей Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві від 24.07.2018 року, 10.07.2018 року Голосіївський РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві здійснив перерахування заборгованості по заробітній платі у розмірі 14911,34 грн. на користь [PERSON] на рахунок [NUMBER], відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до листа Департаменту з питань праці Державної служби України з питань праці від 06.06.2018 року, в ТОВ «Скат-Центр» виявлено порушення вимог трудового законодавства, про що складено акт, внесено припис про усунення порушень та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП. Внаслідок чого на ТОВ «Скат-Центр» був накладений штраф, який було сплачено. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Зі змісту ч. 7 ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання, це компенсаційна виплата порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку, та є видом матеріальної відповідальності роботодавця. Підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. На відміну від кримінально-правової доктрини, цивільні правовідносини побудовані на принципу презумції вини особи, яка завдала шкоди, тобто вона звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Обов'язок доказування відсутності вини покладається на особу, яка порушила зобов'язання. Визначальним для встановлення наявності чи відсутності вини є не тільки ставлення роботодавця до своєї протиправної поведінки, скільки упущення (свідоме чи несвідоме, умисне чи необережне) контролю за своєю поведінкою. Для визначення цивільно-правової відповідальності роботодавця при відшкодуванні шкоди працівнику форма вини юридичного значення не має. Шкода, заподіяна роботодавцем своєму працівнику, умисними чи необережними діями підлягає відшкодуванню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 р. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Враховуючи вищенаведене, оскільки звільнення позивача відбулося 11 червня 2017 року, в основу розрахунку середнього заробітку мають бути покладені відомості про заробітну плату [PERSON] за березень та квітень 2017 року. Оскільки розмір заробітної плати [PERSON] згідно рішення суду від 16.04.2018 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу за травень 2017 р. складає 0,00 грн., суд приходить до переконання, що позивач у цьому місяці не працював жодного дня, тому кількість робочих днів при розрахунку розміру середньої заробітної плати у травні 2017 року складатиме 0 днів. Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) розділ ІV пункт 8, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Враховуючи обставини викладені вище, розрахунок середнього заробітку належить проводити виходячи з середньоденного заробітку позивача, який складатиме (3725,86 грн. (нарахована заробітна плата за березень 2017 року) + 1693,22 грн. (нарахована заробітна плата за квітень 2017 року) / 23 (кількість робочих днів: у березні 2017 року 16 днів, у квітні 2017 року 7 днів, відповідно до розрахункових листів за березень та квітень 2017 року) = 235,61 грн. За період з 12 червня 2017 року (позивач звільнений 11.06.2017 року, розрахунок з позивачем повинен був бути проведений 11.06.2017 року, прострочення мало місце з 12.06.2017 року) до 12 липня 2018 року (дату перерахування заборгованості по заробітній платі на рахунок позивача) кількість робочих днів складає 272 дня (червень 2017 року (з 12.06.2017 року) - 14 днів, липень 2017 року - 21 день, серпень 2017 року - 22 дня, вересень 2017 року - 21 день, жовтень 2017 року - 21 день, листопад 2017 року - 22 дні, грудень 2017 року - 21 день, січень 2018 року - 21 день, лютий 2018 року - 20 днів, березень 2018 року - 21 день, квітень 2018 року - 20 днів, травень 2018 року - 20 днів, червень 2018 року - 20 днів, липень 2018 року - 8 днів (до 12.07.2018 року). Кількість робочих днів розраховано на підставі листів Міністерства соціальної політики від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 та від 19 жовтня 2017 року №224/0/103-17/214, якими затверджені норми тривалості робочого часу на 2017, 2018 роки відповідно, час затримки розрахунку складе 272 робочих дня, тобто розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку буде складати 64086,51 грн. (235,61 грн. х 272 дня). Як видно з роз'яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що зазначена вище сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 64086,51 грн., з якої підлягають утриманню податки і обов'язкові платежі, повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача. Отже, приймаючи до уваги вищенаведені розрахунки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial