Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ФОП « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу у розмірі 2467,41 грн. Свої вимоги обґрунтували тим, що 19 грудня 2017 року о 15 годині 20 хвилин в м. Одесі по Червоному провулку, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Фіат 500», державний номер [NUMBER] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Фіат 500», державний номер [NUMBER] . [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2018р. Транспортний засіб «Фіат 500», державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 4068625-02-16-01 від 19.06.2017 року у ПрАТ «СК «ВУСО». Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Fiat 500 державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 2467,41 грн. Потерпілій особі [PERSON] виплатило ПрАТ «СК «ВУСО» суму страхового відшкодування у розмірі 2467,41 грн. Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склало 2467,41 грн. 14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та Фізичною особою підприємцем « [PERSON] » укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 4068625-02-16 01 від 19.06.2017 року. 05.02.2019 року Відповідачеві було направлено регресну вимогу № 01272-02 про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 05.02.2019 року (відстеження рекомендованого листа 0303508909732), однак Відповідач кошти не виплатив, тому позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб. В судове засіданні позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 19 грудня 2017 року о 15 годині 20 хвилин в м. Одесі по Червоному провулку, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Тойота», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який не врахував дорожньої обстановки, недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв наїзд на припаркований автомобіль «Фіат 500», державний номер [NUMBER] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Фіат 500», державний номер [NUMBER] ., що підтверджується довідкою № [NUMBER] про ДТП (а.с.18), протоколом про адміністративне правопорушення серії БР № 078111 від 19.12.2017р. (а.с.22), схеми місця ДТП (а.с.21). [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 07.02.2018р. (а.с.17). Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. В силу ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Транспортний засіб «Фіат 500», державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований, згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 4068625-02-16-01 від 19.06.2017 року у ПрАТ «СК «ВУСО». (а.с.23-25). Згідно рахунку-фактурі № КР-00000208 від 26.01.2018 року, Малярно-рихтувального комплексу Автогруп вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Fiat 500 державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 2467,41 грн. (а.с.34). За заявою потерпілої особи [PERSON] , та на підставі Розрахунку суми страхового відшкодування № 823262 від 07.02.2018 року та страхового акту № 01272-02 від 09.02.2018 року (а.с.35), ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 2467,41 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3012 від 09.02.2018 року (а.с.35 зворот). Загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склало 2467,41 грн. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно до п.1 ч.1 ЦПК ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (нормативно-правовий акт № 435-IV від 16.01.2003 р. ст.993 ЦК України). 14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та Фізичною особою підприємцем « [PERSON] » (новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги на відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договору страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору (а.с.11-16). В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 4068625-02-16 01 від 19.06.2017 року. 05.02.2019 року Відповідачеві було направлено регресну вимогу № 01272-02 про відшкодування збитків в порядку регресу, про що свідчить фіскальний чек від 05.02.2019 року (відстеження рекомендованого листа 0303508909732), однак Відповідач кошти не виплатив (а.с.36). Згідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, договори та інші правочини. Так, відповідно до ч.І ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004 Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФОП « [PERSON] » до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу підлягають задоволенню. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України закріплено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами, разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 01.02.2019р. між адвокатаом Мазуренко С.С. та ФОП [PERSON] укладено договір про надання правової (правничої) допомоги (а.с.38-39). Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Сума винагороди за послуги адвоката розрахована відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що встановлено відповідно до довідки № 6/02/19 від 23.05.2019р. складає 6 531,40 грн., які були сплачені клієнтом відповідно до квитанції до прибудкового ордеру № 6/02/2019р. від 23.05.2019р. (а.с.40). Розмір витрат на оплату послуг адвоката, на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Відповідачем не спростована співмірність послуг адвоката зі складністю проведеної ним роботи, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 6 531,40 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума судового збору, яка складає 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved