Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 26.10.2015 року звернувся [PERSON] із позовом до «ПрАТ МТС Україна», згідно якого просив визнати борг нарахований ПрАТ «МТС Україна» безпідставним, зобовязати відповідача поновити надання послуг, зобовязати відповідача надалі на своєму сайті інформувати клієнтів про те, що «Перевірка стану безкоштовних хвилин, що лишилися є неможливою», стягнути з відповідача компенсацію за заподіяння моральної шкоди, зазначаючи, що 02.06.2015 року замовив послугу «безкоштовні вихідні у роумінгу» на номер +380503362222, відповідно до змісту якої, отримував 50 хвилин вхідних дзвінків на території Європи за 100 гривень з можливістю використання їх протягом місяця. Перебуваючи на території Євросоюзу, дізнався, що в результаті використання вищезазначеної послуги, у нього утворився борг в розмірі 1235 гривень, у звязку з чим, надання послуг відповідачем було припинено. Оскільки позивача не було попереджено про наявність вищезазначеного боргу, позивач вважає такі дії такими, що не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг», у звязку з чим, просить задовольнити позовну заяву. Представники відповідача у судових засіданнях, не визнали позовну заяву, просили відмовити в її задоволенні в повному обсязі, зазначили, що позовна заява є необґрунтованою, дії відповідача такими, що відповідають вимоги як національного законодавства, умовам договору, так й міжнародним правилам надання відповідних послуг, про що надали письмові заперечення та пояснення проти позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем, дійсно був укладений договір № 5589269 від 21.10.2011 року, згідно якого, ПрАТ «МТС Україна» зобовязалось надавати послуги мобільного звязку. Відповідно до п. 2. вказаного договору, у разі невиконання абонентом своїх обовязків та правил надання і отримання послуг, передбачених цим договором, оператор має право припинити надання послуг або розірвати договір. Згідно п. 8.4 договору, строк даного договору може бути достроково припинений у випадку непогашення заборгованості протягом трьох місяців. Відповідно до п.1.2. договору, загальні умови та порядок надання Послуг встановлюються згідно з законодавством, регламентуються Умовами користування мережами мобільного звязку, які є невідємною частиною договору. Судом встановлено, що дійсно, позивач перебував за межами України, користувався послугами мобільного звязку, у звязку з чим, у нього виникла заборгованість в розмірі 1234 гривень 92 копійок, що підтверджується відповідним рахунком за телекомунікаційні послуги, наявним в матеріалах справи. Факт виникнення вказаної заборгованості саме у звязку з користуванням телекомунікаційними послугами в роумінгу не заперечувався позивачем. Таким чином, суд вважає необґрунтованою позовну вимогу позивача в частині визнання боргу безпідставним. Позивачем не заперечувався факт споживання телекомунікаційних послугам на вказану суму, а також не ставився під сумнів розрахунок вказаної заборгованості. Мотивом заявлення такої вимоги є та обставина, що у звязку з несвоєчасним повідомлення позивача з боку відповідача про розмір грошових коштів на рахунку абоненту, позивач не міг контролювати свої витрати. Разом з тим, вказана обставина не є підставою для звільнення позивача від сплати суми заборгованості, оскільки не передбачена ані договором, ані діючим законодавством. Крім того, обраний позивачем засіб захисту порушеного права, не передбачений статтею 16 ЦК України. Так, згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Надаючи оцінку посилання позивача на те, що інформацію про стан рахунку приходить із запізненням до 3-х місяців, що унеможливлює контроль за споживанням послуги з боку споживача, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 27 частини 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, оператори, провайдери зобовязані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного звязку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку. При цьому тимчасове припинення надання міжнародного роумінгу здійснюється після отримання відповідної інформації від роумінг-партнера. Аналіз вищезазначених вимог законодавства, свідчить про те, що обовязок повідомлення споживачів про суму коштів на особовому рахунку не є абсолютним, може бути реалізований виключно у випадку технічної можливості, крім того, виникає під час першої реєстрації в мережі роумінг-партнера. Згідно п.9.9. Умов користування мережами мобільного звязку, кількість та вартість послуг, наданих абоненту в розрахунковому періоді, визначаються відповідно до показників належних оператору технічних засобів виміру тривалості, обсягу та вартості послуг, а також відповідно до інформації, наданої роумінг-операторами. Суд дослідивши зміст договору № 5589269, Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, Умов користування мережами мобільного звязку встановив, що процедура надання вказаної інформації роумінг-операторами не регламентована, а отже й не може бути предметом оскарження, оскільки є втручанням в господарську діяльність підприємства, що є неприпустимим. За таких обставин, суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що процедура обміну інформацією між відповідачем та роумінг-оператором порушує його права, як споживача, оскільки позивач не є учасником вказаного технологічного процесу, є вільним у виборі оператора з іншими технологічними можливостями. Судом встановлено, що згідно п. 39 (24) Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, відповідач направив на адресу позивача лист-попередження від 15.07.2015 року № 295367474443/07, згідно якого повідомив позивача про заборгованість в розмірі 1234 гривні 92 копійки. Таким чином, відповідач виконав вимоги договору в частині попередження позивача про відключення його номеру телефону в звязку з непогашеною заборгованістю. Розглянувши позовні вимоги позивача в частині зобовязання відповідача поновити надання послуг, суд зазначає, що відповідач припинив надання телекомунікаційних послуг у звязку з виниклою заборгованістю, позивач станом на час розгляду справи вказану заборгованість не сплатив, а отже підстави для задоволення вказаної позовної вимоги відсутні. Відмовляючи в задоволенні позовної заяви в частині зобовязання інформувати клієнтів про те, що «перевірка стану безкоштовних хвилин, що лишилася є неможливою», суд зазначає, що на веб-сайті відповідача в розділі «послуги МТС у роумінгу» зазначається, що інформація про залишок хвилин може відображатися із затримкою. Таким чином, відповідач інформує споживачів телекомунікаційних послуг про особливості отримання інформації стосовно наявності грошових коштів на рахунку в роумінгу. Крім того, обраний позивачем засіб захисту порушеного права також не кореспондує зі положенням статті 16 ЦК України. Враховуючи те, що вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від попередніх вимог, а також враховуючи те, що позивачем не доведений факт порушення відповідачем законодавства, умов договору, не надано доказів, в чому саме полягає вказана шкода, не обґрунтований її розмір, не доведена вина відповідача у спричиненні моральних страждань, суд відмовляє в задоволенні позову в цієї частині.

Outcome: dismissed