Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій проситьсуд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму боргу в розмірі 3000,00 грн, три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 202,68 грн, інфляційні втрати в розмірі 811,20 грн, що в загальній сумі становить 4013,88 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 21 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000,00 грн на строк до 28 лютого 2017 року. Станом на 31 травня 2019 року грошові кошти [PERSON] в повному обсязі не повернув, чим порушив права [PERSON] . З урахуванням нарахованих на підставі ст. 625 ЦПК України інфляційних втрат та трьох процентів річних, розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 4013,88 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 червня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 02 липня 2019 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 серпня 2019 року заяви представника позивача [PERSON] - адвоката Старовойтової Д.А. про збільшення позовних вимог залишені без розгляду. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідач не скористалась своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21 липня 2016 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від позивача у позику суму коштів у розмірі 3 000,00 грн, яку зобов`язався повернути до 28 лютого 2017 року (а.с.12). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Старовойтова Д.А. неодноразово зверталась до відповідача з письмовою вимогою про сплату заборгованості (а.с. 16-17, 23-24), однак відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов`язання, грошові кошти у визначений договором строк позивачу не повернув, що не спростовано відповідачем відповідно до наявних у матеріалах справи доказів. Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості за договором позики у розмірі 3 000,00 грн підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як убачається зі змісту позовної заяви, період нарахування інфляційних втрат та вимога про їх стягнення, визначена позивачем з 01 березня 2017 року по 31 травня 2019 року. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив: березень 2017 р. -101,8; квітень 2017 р. - 100,9; травень 2017 р. - 101,3; червень 2017 р. - 101,6; липень 2017 р. -100,2; серпень 2017 р.- 99,9; вересень 2017 р. -102,0; жовтень 2017 р. - 101,2; листопад 2017 р. - 100,9; грудень 2017 р. - 101,0; січень 2018 р. - 101,5; лютий 2018р. - 100,9; березень 2018 р. -101,1; квітень 2018р. - 100,8; травень 2018р. - 100,0; червень 2018р. - 100,0; липень 2018р. - 99,3; серпень 2018р.- 100,0; вересень 2018р. -101,9; жовтень 2018 р. - 101,7; листопад 2018 р. - 101,4; грудень 2018 р. - 100,8; січень 2019 р. - 101,0; лютий 2019р. - 100,5; березень 2019 р. -100,9; квітень 2019р. - 101,0; травень 2019р. - 100,7. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості становить - 818,84 грн (101,8/100* 100,9/100* 101,3/100 * 101,6/100 * 100,2/100 * 99,9/100 * 102,0/100 * 101,2/100 * 100,9/100 * 101,0/100 * 101,5/100 * 100,9/100 * 101,1/100 * 100,8/100 * 100,0/100 * 100,0/100 * 99,3/100 * 100,0/100 * 101,9/100 * 101,7/100 * 101,4/100 * 100,8/100 * 101,0/100 * 100,5/100 * 100,9/100 * 101,0/100 * 100,7/100 * 3 000,00 -3 000,00) Виходячи з наведеного та положень ч. 1 ст.13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 811,20 грн. З позовної заяви також убачається, що період нарахування 3% річних та вимога про їх стягнення визначена позивачем з 01 березня 2017 року по 31 травня 2019 року. За цей період, виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, помноженої на 3% та кількості повних днів прострочення та поділених на кількість днів в році та на 100, розмір 3% річних складає - 202,68 грн (3 000,00 грн*3*822/365/100). Отже, позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних в розмірі 202,68 грн також підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн (а.с.6). На підставі викладеного, статтями 16, 525, 526, 530, 610, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81,89,141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279,354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: approved