Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права на частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивачка вказує, що їй на підставі договору дарування від 25.10.2003 року належить 51/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Також їй належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,150 га., кадастровий номер: 1221484000:04:003:0001 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що розташована за вказаною адресою. Крім того, інші 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , належать на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2004 року її колишньому чоловікові [PERSON] , який [INFO] помер та після його смерті залишилась спадщина у вигляді 49/100 частин вищевказаного. Спадкоємцями померлого є його діти, відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] , які у свою чергу звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого батька, однак на теперішній час вони своїх спадкових прав не оформили, житловою площею не користуються, не утримують будинок, за комунальні послуги не сплачують. Таким, чином вона, позивач, користується домоволодіння в цілому понад 23 років, дбає про нього та повністю сплачує комунальні послуги, а тому просить визнати за нею право власності на 49/100 часини житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою Дніпропетровського районного суду від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності та розгляд справи призначено в загальному порядку. Також відповідною ухвалою суду від 07 грудня 2020 року, для повноти дослідження доказів, витребувано у державного нотаріуса копію спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка та її представник у судовому засідання повністю підтримали позов з підстав викладених у ньому та просили задовольнити пред`явлені вимоги, визнавши за [PERSON] право власності на 49/100 часини житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі по справі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили та жодних заяв щодо відкладення розгляду справи суду також не надавали, у зв`язку з чим, враховуючи те, що дана справа знаходиться тривалий час на розгляді, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності відповідачів на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши письмові докази, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на підставі договору дарування від 25.10.2003 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного округу Юрченко Л.Л. та зареєстровано в реєстрі за №5421, належить 51/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . Крім того, позивачці на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 17.09.2004 року Серія ДП №118428 належить земельна ділянка площею 0,150 га., кадастровий номер: 1221484000:04:003:0001 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що інші 49/100 частини житлового будинку [ADDRESS] належать колишньому чоловікові позивачки [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.11.2004 року виданого за рішенням виконкому від 12.10.1992 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстрованого виконкомом Любимівської сільської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №49. Після померлого [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 49/100 частин домоволодіння [ADDRESS] та спадкоємцями померлого є його діти, відповідачі по даній справі, [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів спадкової справи, відповідачка [PERSON] та [PERSON] (в особі [PERSON] ) звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Згідно ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до наданої суду копії спадкової справи вбачається, що відповідачі по справі до цього часу не отримали відповідних свідоцтв про право на спадщину на відповідне майно після смерті свого батька, але фактично вступили у спадкові права, оскільки подами відповідні заяви до державного нотаріуса у строки визначені законом. Також матеріали спадкової справи не містять жодних заяв щодо відмови спадкоємців від належних їм часток спадкового майна після смерті [PERSON] , що також свідчить про наміри та бажання володіти і розпоряджатися належним їм спадковим майном. У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 49/100 частини домоволодіння розташованого по [ADDRESS] , фактично спрямовані на припинення спадкових прав та обов`язків відповідачів на належні їм частки спадкового майна, від яких останні, у законному порядку не відмовлялися. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласником може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно п.2 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Згідно ст.347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Жодних допустимих доказів які б підтверджували відмову відповідачів від належної їм частки спадкового майна суду не надано та жодним іншим чином, визначеним законодавством, вони такого права теж не позбавлялися. Таким чином, позивачка, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надала суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують її позовні вимоги, та інші обставини, що мають значення для справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та будь-які підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст.13 ЦПК України), у зв`язку з чим, з урахуванням встановлених обставин по справі, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, тому відмовляє у їх задоволенні.. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч.2 ст.133, ч.1 ст.141, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України.

Outcome: dismissed