Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

До Кузнецовського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] з вимогою усунути їх від спадкування майна, яке лишилось після смерті [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 8 березня 2005 року перебувала у шлюбі із [PERSON]. [INFO] її чоловік помер. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна входить квартира у м.Кузнецовську, вартістю 364600 грн., земельна ділянка площею 0,0024 га, яка розташована на території Старорафалівської сільради Володимирецького району, автомобіль марки Мitsubishi Lancer, грошовий вклад у сумі 70 000 грн. Оскільки [PERSON] не залишив заповіту на випадок своєї смерті, то спадкування його майна здійснюється за законом. Таким чином, спадкоємцями першої черги майна померлого [PERSON] є вона як дружина; [PERSON], дочка [PERSON]; [PERSON], син [PERSON]; [PERSON], матір [PERSON] За весь час їхнього спільного життя з [PERSON], його діти від попереднього шлюбу близьких відносин з батьком не підтримували. З 2001 року у [PERSON] спостерігались приступи миготливої аритмії серця. В 2003 році [PERSON], за направлянням завідувача терапевтичним відділенням ДЗ «СМСЧ №3 МОЗ України» [PERSON], було направлено до Рівненської обласної лікарні у відділення аритмології, де [PERSON] лікувався протягом трьох тижнів. Після лікування в Рівненській обласній лікарні [PERSON] переніс інсульт. У травні 2009 року [PERSON] переніс ще один інсульт, наслідками якого був повний параліч тіла тривалістю два дні. У серпні 2012 року [PERSON] переніс третій інсульт. Під час хвороб, які почали проявляти себе з 2001 року [PERSON] потребував постійного догляду, регулярного обстеження та прийому ліків, погодинного контролю у прийомі ліків, постійного контролю тиску та рівня цукру в крові. Внаслідок хвороб та перенесених інсультів [PERSON] перебував у безпорадному стані, за якого не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги і піклування до самої смерті. Відповідачі, знаючи про тяжкий стан здоров'я батька та потребу у сторонній допомозі, маючи можливості піклуватись за [PERSON], ухилялись від надання допомоги батькові, а тому в силу норм статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування майна, що лишилось після смерті і [PERSON] та підлягають усуненню від спадкування. Від [PERSON] надійшли заперечення на позов, у яких вона просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] посилаючись на те, що вона та її брат [PERSON] не ухилялись від надання допомоги батьку [PERSON] і останній не був у безпорадному стані. Вони підтримували дружні стосунки зі своїм батьком. Вона разом із сім'єю проживала у м.Чернівцях, а брат із своєю сім'єю у м.Києві. [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, дала пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтовувала позов. З її пояснень у судовому засіданні вбачається, що на її думку [PERSON] перебував у безпорадному стані: - З 3 лютого до березня 2003 року. Три тижня вона доглядала його. Вказала, що він міг себе обслужити, але йому був приписаний постільний режим. - Десять днів починаючи з 23 липня 2007 року. У цей час вона здійснювала догляд за ним. Допомагала сходити до туалету, брила, вмивала, переодягала. - Два тижні, починаючи з 05.05.2009 року. У цей час він був без свідомості, а права частина була паралізована. - З 27 серпня до 6 вересня 2012 року. - З 30 жовтня до 2 листопада 2012 року. Помер [PERSON] [INFO] коли з нею йшов на зупинку зустрічати дочку. Він сказав, що закрутилась голова і впав. Вказала, що відповідач [PERSON] під час одного із загострень хвороби запитувала його чи приїхати, [PERSON] сказав, що не потрібно. Але потім з цього приводу висловлював жаль. [PERSON] ніколи не просив матеріальної допомоги у дітей. Вказала, що [PERSON] потребував від дітей не матеріальної, а моральної допомоги. Коли [PERSON] завершував стаціонарне лікування він міг доглядати за собою самостійно. Вона особисто не повідомляла відповідачів про хвороби [PERSON] і не просила від них будь-якої допомоги. Повідомила, що у [PERSON] на рахунку у банку було 70 тис. грн. Також повідомила, що [PERSON] до 01.01.2010 року працював на посаді головного лікаря Санаторію профілакторію ВП «РАЕС». У 2009 році він отримував заробітну плату у сумі близько 5 тис. грн. у місяць. Також з 2003 року він отримував пенсію. Наприкінці життя розмір його пенсії становив близько 4 тис. грн. Серед іншого майна, яке було у [PERSON] назвала автомобіль, вартістю 100 тис. грн., придбаний у 2006 році, квартира у м.Кузнецовську, два гаражі та недобудований будинок із земельною ділянкою. Вважає, що якби відповідачі допомогли матеріально, то [PERSON] прожив би довше. Пояснила, що вона особисто ніколи відповідачів не повідомляла про те, що [PERSON] потрапляв до лікарні та перебував у безпорадному стані. Вона до сторонніх осіб, крім медперсоналу, за допомогою по догляду за [PERSON] ніколи не зверталась. Пояснила, що [PERSON] у 2007, 2009 та 2012 роках телефонувала до неї у день госпіталізації [PERSON] або наступного дня після цього. По телефону вона для [PERSON] повідомляла про стан батька. Їй не відомо чи міг [PERSON] знати про стан батька. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Підтримав пояснення позивача та послався на те, що відповідно до норм Сімейного кодексу України діти зобов'язані утримувати своїх батьків. Також підтримав, що [PERSON] перебував у безпорадному стані у періоди визначені позивачем. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала повністю. У судовому засіданні пояснила, що з батьком ніколи не сварилась. Їй не відомо, що [PERSON] був у безпорадному стані у 2003 році. Вона довідалась про інсульт батька у 2007 році. З ним спілкувалась по телефону, але ознак порушення мови не відчула. У 2009 році на останньому місця її вагітності їй повідомили, що у батька погіршився стан здоров'я. Відразу зателефонувала до позивача і вперше з нею спілкувалась. Наступного дня її чоловік поїхав до м.Кузнецовська провідати [PERSON] Чоловік повідомив, що бачив як батько ставив підписи на аркуші паперу і сам ходив до туалету. 27 або 28.08.2012 року [PERSON] зателефонував до неї та повідомив, що втратив свідомість у магазині. Казав, що почуває себе нормально і не розуміє чому не дозволяють ходити. Але казав, що сам ходить до туалету. У жовтні 2012 року вона спілкувалась з батьком, під час чого він повідомив, що буде проходити у лікарні профілактичний курс лікування. Вона неодноразово пропонувала допомогу, але він відмовлявся. Сама проживає у м.Чернівцях з 1994 року. Приїжджала до м.Кузнецовська 2-4 рази на рік. [INFO] народила дитину. Їй відомо, що батько хворів на гіпертонічну хворобу, мав не постійну форму аритмії, ішемічну хворобу серця. Розповідаючи про свої доходи пояснила, що у 2003 році не мала заробітної плати і отримувала стипендію у розмірі 500-700 грн. з грудня 2004 року працювала на посаді асистента та отримувала заробітну плату трохи більшу за стипендію. На даний час заробітна плата близько 3 000 грн. квартиру, у якій проживає із сім'єю їм подарували. Батько ніколи за допомогою до неї не звертався. Казав, що йому безкоштовно дають ліки на стаціонарі. Постійно підтримувала батька морально. Матеріально у формі подарунків на дні народження. [PERSON] як відповідач позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що стосунки у нього з батьком були теплі, конфліктів не було. Знав про те, що батько хворів, але завжди дізнавався про хвороби батька постфактум. [PERSON] намагався приховувати свої проблеми. Проте що [PERSON] перебував у безпорадному стані не знав. Щодо свого майнового стану пояснив, що у 2003 році, після інституту у нього коштів не було. Так склалось, що батько після інституту не допомагав. У 2006 році взяв кредит у банку для придбання житла на суму 95 тис. доларів США, який змушений був виплачувати незважаючи на кризу у 2008 році. Згодом пропонував допомогу батьку але він відмовлявся, казав, що грошей йому вистачає. До нього ніхто не звертався за допомогою для батька. Проживає у м.Києві. З 1992 року у м.Кузнецовську бував по 1-2 рази на рік у зв'язку із зайнятістю. Пояснив, що специфіка його роботи полягає у тому, що він працює майже цілодобово і не може відлучитись негайно. Представник відповідачів [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що відповідачі про стан здоров'я батька знали лише зі слів батька, оскільки проживали в інших населених пунктах. Відповідачі не ухилялись від надання допомоги для батька. Вони бажали надавати допомогу батьку, але той постійно відмовлявся. Якби батько або позивач попросили б у них допомоги, то вони її надали б. Також вказав на те, що [PERSON] ніколи не перебував у безпорадному стані. За клопотанням позивача у судовому засіданні допитані як свідки наступні особи. Допитана як свідок [PERSON], яка є сестрою позивача, показала, що [PERSON] переймався життям своїх дітей. Вони спілкувались між собою у телефонному режимі. Зі слів сестри їй відомо, що [PERSON] був у безпорадному стані під час стаціонарного лікування у 2003, 2007, 2009, 2010, 2012 роках. Особисто вона бачила [PERSON] у 2009 році. У цей час провідувала його два дні, починаючи з початку загострення хвороби. Цих два дні він перебував у безпорадному стані. Позивач [PERSON] доглядала за [PERSON], водила до санвузла, вмивала, чистила зуби, кормила та одягала його. На третій день [PERSON] почував себе краще, міг сам їсти, сидів посміхався. У 2012 році вона бачила [PERSON] у палаті лише 10 хв. у той час він лежав. Їй не відомо чи [PERSON] потребував матеріальної допомоги або щоб він просив від когось таку допомогу, у тому числі від дітей. Їй не відомо чи повідомлялись відповідачі про загострення захворювання у [PERSON] Чоловік [PERSON] [PERSON] як свідок у судовому засіданні показав, що бачив [PERSON] у лікарні у м.Кузнецовську у 2012 року через декілька днів після госпіталізації протягом 30-40 хв. також вказав, що останній надавав матеріальну допомогу своїм дітям. Іншої інформації, яка мала б значення для справи не повідомив. З показань свідка [PERSON], яка є рідною донькою позивач [PERSON], вбачається, що [PERSON] перебував у безпорадному стані у травні 2009 року після інсульту протягом 2 тижнів. У цей час він не міг говорити, не міг рухатись, пересувався лише на інвалідному візку. На другий тиждень купили йому зошит і ручку, щоб він щось міг повідомити їм. Протягом цих двох тижнів вона щодня ходила та саджала [PERSON] в інвалідний візок. Більше тижня його годували, оскільки він був нерухомий. Перебував у лікарні близько 1 місяця. Коли повернувся додому міг самостійно рухатись і себе обслуговувати. До дня смерті у [PERSON] було ще два інсульти у 2012 році. Зі слів матері їй відомо, що він під час цих інсультів вже не перебував у безпорадному стані. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що їй відомо про те, що у [PERSON] було два приступи: весною 2009 року та у 2012 році. З ним спілкувалась у лікарні кожного разу приблизно по 30 хв. не бачила, щоб йому хтось допомагав обслуговуватись. [PERSON] як свідок показала, що постійно провідувала [PERSON], коли останній потрапляв на стаціонарне лікування. Як правило на 3 день після госпіталізації. Щоразу [PERSON] виходив до неї з палати. Один раз лежав у палаті, але вона не бачила, щоб його хтось обслуговував. Такі відвідування тривали приблизно по 30 хв. з дітьми підтримував нормальні відносини. Казав, що допоміг сину придбати квартиру, а доньці дав машину та оплачував гуртожиток. Свідок [PERSON], яка є завідувачем терапевтичного відділення ДЗ «СМСЧ №3» та безпосередньо здійснювала лікування [PERSON] у 2003 році показала, що під час лікування у терапевтичному відділенні [PERSON] не перебував у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги. Йому прописувався ліжковий режим. Проте цей режим не означає, що особа перебуває у безпорадному стані. Оскільки [PERSON] потребував стаціонарного лікування, то рекомендувала йому пролікуватись в Рівненській обласній лікарні стаціонарно, що він і зробив. Також вказала, на те, що [PERSON] у 2003 році у реанімаційне відділення не потрапляв. Допитаний як свідок [PERSON], який працює завідувачем неврологічного відділення ДЗ «СМСЧ №3» та безпосередньо здійснював лікування [PERSON], показав, що він особисто здійснював лікування двох інсультних станів [PERSON]. Під час госпіталізації останній розумово вів себе адекватно, рухався. Одна сторона [PERSON] була менш рухлива. Його не привозили у комі і він не був на штучній вентиляції легень. [PERSON] вставав, ходив. При цьому йому приписувався ліжковий режим, тобто коли лікар забороняє хворому ходити. Кожного разу хворий забезпечував себе повністю сам і ні разу не був у безпорадному стані. Лікарня частково забезпечувала [PERSON] ліками. У судовому засіданні завідувач кардіологічного відділення ДЗ «СМСЧ №3» [PERSON] допитана як свідок показала, що вона безпосередньо лікувала [PERSON] та спостерігала за розвитком його хвороби. Так, показала, що [PERSON] двічі знаходився на лікуванні у її відділенні, а саме з 27.08.2012 року до початку вересня 2012 року та з 30.10.2012 року до 02.11.2012 року. Двічі поступав у невідкладному стані, проте у безпорадному стані не був. Йому не можна було вставати лише з міркувань щоб не нашкодити. [PERSON] після поступлення на лікування стабілізувався за декілька годин, але згідно з протоколами йому заборонялось вставати. Дана хвороба не призвела до каліцтва. Із стаціонару виписувався у задовільному стані. Колишній лікар-фізіотерапевт санаторію-профілакторію ВП «РАЕС» [PERSON] як свідок показала, що при ній [PERSON] у безпорадному стані не був. Вона особисто його лікувала 2 роки, починаючи з 2000 року, коли у нього були приступи миготливої аритмії та кардіопатія. [PERSON] розповідав їй про дітей, зокрема, у 2005-2006 роках казав, що допомагає матеріально доньці [PERSON]. У 2003 році у [PERSON] за робочим столом стався приступ. Проте він посидів за столом близько 20 хв., а потім пішов сам у лікарню. Свідок [PERSON], колишня дружина [PERSON] та мати відповідачів у справі, показала, що [PERSON] ніколи не перебував у безпорадному стані. У нього були короткострокові кризи, які в процесі лікування анулювались. Він постійно після лікування приступав до роботи. [PERSON] любив своїх дітей, постійно намагався з ними спілкуватись і зустрічатись. Їй відомо, що перший ішемічний інсульт у [PERSON] стався 5 травня 2009 року, коли [PERSON] перебувала на останньому місяці вагітності та проживала у м.Чернівці. Свідок у цей час також перебувала разом з дочкою у м.Чернівці. Їм повідомили про інсульт у день поміщення [PERSON] на стаціонар. [PERSON] у цей день розмовляла з [PERSON] і казала, що чула як батько розмовляв. У цей же день чоловік [PERSON] [PERSON] виїхав до [PERSON] щоб підтримати. [PERSON] не змогла виїхати у зв'язку з вагітністю. [PERSON] повідомили про інсульт батька значно пізніше, коли саме не пам'ятає. [PERSON] допомагала провести обстеження батька в лікарні у м.Чернівцях, сама консультувала його з приводу лікування, оскільки є кандидатом медичних наук та працює у напрямку терапії. [PERSON] ніколи не просив допомоги у дітей, а інколи і сам їм допомагав матеріально. [PERSON], який є чоловіком відповідача [PERSON], як свідок показав, що [PERSON] ніколи у безпорадному стані не був. У травні 2009 року його дружина, яка перебувала на останньому місяці вагітності попросила, щоб він поїхав та провідав батька, який потрапив у лікарню. Наступного дня свідок вже був у лікарні та бачив як [PERSON] тренується розписуватись, сам ходив до туалету, міг себе обслуговувати. Свідок запитував чи потрібна допомога, але [PERSON] відповів, що не потрібно. [PERSON] ніколи до нього чи [PERSON] не звертався за матеріальною допомогою і сам був матеріально забезпечений. Свідок [PERSON] показав, що йому відомо, що [PERSON] двічі знаходився на стаціонарному лікуванні. Він його провідував. У лікарні [PERSON] сам вставав з ліжка, підходив до вікна. Про дітей завжди говорив з повагою і розумінням. Допомагав дітям. Зокрема, передавав харчові передачі до м.Києва. З показань допитаної як свідка [PERSON] вбачається, що вона довідалась про те, що у [PERSON] стався мікроінсульт і відразу повідомила про це [PERSON], [PERSON] не повідомляла. Вона провідувала [PERSON] під час стаціонарного лікування у 2003, 2007 та 2009 роках. У той час його стан не був безпорадний. Останній підтримував теплі відносини з дітьми. Брат [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні як свідок показав, що відвідував брата постійно на перший або другий день коли той потрапляв на стаціонарне лікування. Жодного разу не бачив у нього безпорадного стану. [PERSON] був забезпеченим чоловіком, мав заробітну плату, отримував пенсію та приймав людей у себе дома. Останній допомагав матеріально родичам. Фінансової допомоги не потребував. З дітьми підтримував нормальні відносини. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши показання свідків та інші письмові докази зібрані у справі суд, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 22.01.2013 року, [PERSON] помер [INFO], у зв'язку з чим відкрилась спадщина на належне йому майно. До складу спадкового майна входить трикімнатна квартира розташована за адресою: [ADDRESS], депозитний вклад у сумі 70 000 грн., автомобіль Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, земельна ділянка площею 0,0024 га, що розташована на території Старорафалівської сільради Володимирецького району, що підтверджується копіями відповідних документів на вказане майно. Копіями свідоцтв про народження відповідачів, а також копіями заяв [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори, підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] Зі змісту позовної заяви випливає, що позивач як на підставу задоволення своїх вимог посилається на те, що відповідачі ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Під ухиленням особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, суд розуміє умисні дії чи бездіяльність особи, спрямовані на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. До суду позивачем [PERSON] та її представниками не подано жодного доказу на підтвердження ухилення відповідачами [PERSON] та [PERSON] від надання допомоги [PERSON] Так, позивач стверджувала, що вона особисто жодного разу не повідомляла відповідачів про загострення хвороби у [PERSON] Відповідач [PERSON] пояснив, що не знав про те, що батько був у безпорадному стані. Про загострення хвороби батька як правило його повідомляли після того, коли стан його здоров'я стабілізувався. Про те, що батько був у безпорадному стані [PERSON] не знала. Лише у 2009 році вона довідалась від позивача про те, що [PERSON] потрапив до лікарні у зв'язку з інсультом, а тому попросила свого чоловіка, щоб він поїхав до батька у м.Кузнецовськ та провідав його. Зі слів чоловіка їй стало відомо, що вже наступного дня після госпіталізації її батько сидів, писав та ходив до туалету, тобто не був у безпорадному стані. Так, з дослідженого у судовому засіданні запису телефонної розмови між [PERSON] та [PERSON] яка відбулась 28.08.2012 року о 21 год. 06 хв., тобто на другий день після госпіталізації [PERSON] вбачається, що [PERSON] цікавиться станом здоров'я [PERSON] Останній відповідає, що сьогодні вже поїв. Відчуває себе так, ніби нічого не було, лише страх. Дотримується постільного режиму. Лише ходить до туалету і все. У судовому засіданні встановлено, що ні [PERSON] ні позивач [PERSON] за допомогою до відповідачів не звертались, що підтверджується поясненнями сторін. Позивач [PERSON] заявила, що [PERSON] міг би прожити довше, якби йому забезпечити більш якісне лікування. Проте, зважаючи на те, що до складу спадкового майна [PERSON] входить квартира у м.Кузнецовську, вартістю 364600 грн., земельна ділянка площею 0,0024 га, яка розташована на території Старорафалівської сільради Володимирецького району, автомобіль марки Мitsubishi Lancer, грошовий вклад у сумі 70 000 грн., а також на те, що до 01.01.2010 року [PERSON] працював та отримував заробітну плату у сумі близько 5 тис. грн. та починаючи з 2003 року пенсію, яка на кінець його життя складала близько 4 тис. грн., суд приходить до висновку, що [PERSON] був забезпеченою особою та міг собі дозволити більш якісне лікування та допомоги від сторонніх осіб, у тому числі від відповідачів, не потребував. Ця ж обставина підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи питання про наявність у [PERSON] безпорадного стану, суд бере до уваги те, що під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. У судовому засіданні позивач посилалась на те, що [PERSON] перебував у безпорадному стані під час стаціонарного лікування з 3 лютого до березня 2003 року, десять днів починаючи з 23 липня 2007 року, два тижні, починаючи з 05.05.2009 року, з 27 серпня до 6 вересня 2012 року та з 30 жовтня до 2 листопада 2012 року. Вказує, що у ці періоди він не міг фізично себе обслуговувати, а тому вона йому допомагала. Так, встановлено, що дійсно [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: - з 03.02.2003 року до 07.03.2003 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, Аортокардіосклероз. Пароксизмальна форма фібриляції передсердь. Артеріальна гіпертензія. ХНС І; - з 23.07.2007 року до 17.08.2007 року з основним клінічним діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по тромбоішемічному типу і басейні лівої СМА. Часткова моторна афазія, легко виражений правобічний геміпарез; - з 05.05.2009 року до 22.05.2009 року з основним діагнозом: гостре порушення мозкового кровообігу по тромбоішемічному типу в басейні лівої СМА. Моторна афазія, помірно виражений правобічний геміпарез, правобічна гемігіпостезія; - з 27.08.2012 року до 06.09.2012 року з діагнозом ішемічна хвороба серця, нестабільна стенокардія. Дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія. - з 30.10.2012 року до 02.11.2012 року з основним клінічним діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ стадія ІІ ступінь, ризик 4. Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Постійна форма фібриляції передсердь. Серцева недостатність ІІ ст., Діенцефалопатія ІІ ст. [PERSON] виписувався із задовільним станом здоров'я. Ці обставини підтверджуються випискою №482 з медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] та епікризами №3933, 2554, 4785, 6164. Допитана як свідок рідна дочка позивача [PERSON] показала, що відвідувала [PERSON] у лікарні і підтвердила, що протягом 2 тижнів він перебував у безпорадному стані, а саме його возили на інвалідному візку, протягом одного тижня годували, він не говорив, лише через тиждень почав писати і таким чином їм повідомляв те, що хотів сказати, а також самостійно їсти. Проте такі пояснення позивача та показання свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються показаннями лікарів [PERSON], [PERSON], [PERSON], що безпосередньо здійснювали лікування [PERSON] у зазначені позивачем періоди та які допитані як свідки, а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зокрема, з показань цих свідків випливає, що у [PERSON] на час госпіталізації не було безпорадного стану. [PERSON] після приступу, отримавши відповідну медичну допомогу, протягом декількох годин відновлював свою фізичну діяльність. Інших доказів на підтвердження обставин викладених у позовній заяві позивач до суду не подав. Зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для усунення [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування майна [PERSON], у тому у задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed