Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява про продовження дії обмежувального припису, встановленого рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14.04.2021 року відносно [PERSON] щодо неї та дітей, зацікавлені особи: [PERSON] та Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] періодично приходить до будинку [ADDRESS] , що належить її матері [PERSON] , де вона з дітьми мешкає та зареєстровано їх місце проживання, та переслідує її, систематично вчиняє над нею психологічне насильство. [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірвано заочним рішення Орджонікідзевського районного суду від 11.05.2021 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Також вона має доньку [PERSON] , [INFO] , від попереднього шлюбу. Після припинення шлюбних відносин та під час окремого проживання [PERSON] постійно знаходить її, пригнічує та принижує, що впливає на її психологічний стан та кожен раз спричиняє душевні страждання. Під час переслідувань та зустрічей із [PERSON] останній висловлювався грубою нецензурною лайкою, ображав, принижував її, погрожував фізичною розправою. 12 квітня 2021 року, 13 травня 2021 року та 23 липня 2021 року постановами Орджонікідзевського районного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні відносно нього адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 14 квітня 2021 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя видано обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на три місяці у вигляді заборони останньому наближатися на визначену відстань ближче 100 метрів до місця проживання заявниці: [ADDRESS] ; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; особисто та через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Це рішення якимось чином вплинуло на незначний час на [PERSON] , і він став дізнаватися про її місце знаходження у її доньки. Кожен дзвінок викликає у доньки страх та побоювання. Наразі в Орджонікідзевському районному суді міста Маріуполя знаходиться кримінальне провадження відносно [PERSON] за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 126-1, 390-1 КК України. Вважає, що вона та її діти [PERSON] та [PERSON] є постраждалими від домашнього насильства. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 02 вересня 2021 року відкрите провадження у справі та призначене відкрите судове засідання. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заяву та надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Додатково зазначила, що наразі в суді перебуває кримінальне провадження щодо вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ст..ст. 126-1 та 390-1 КК України. Крім того, 19 серпня, 21 серпня та 23 серпня 2021 року вона зверталася до правоохоронних органів з приводу переслідувань з боку [PERSON] , ним надавалися пояснення з цього приводу, проте ще матеріали до суду не передані. Зазначила, що насильницьких дій щодо дітей [PERSON] не вчиняв, проте, коли діти перебувають з нею, а він вчиняє психологічне насильство, діти дуже лякаються. Зацікавлена особа [PERSON] заперечував проти задоволенні заяви та пояснив, що він не вчиняє насильства ні щодо колишньої дружини, ні щодо дітей, а просто хоче знати, куди ходить його дружина з його донькою, де вони перебувають. Не заперечував, що 19 та 21 серпня 2021 року вранці він проводжав колишню дружину з дитиною до садочка, вони сварилися з приводу того, куди вона веде його дитину. Заперечує, що бив [PERSON] , а просто хватав її за руку. Не заперечував, що 23 серпня 2021 року приходив за місцем проживання [PERSON] біля 23.00 години, але каміння не кидав, тільки стукав у вікно. Пояснив свій приход тим, що вдень йому не дають спілкуватися з дитиною. Намагався з`ясувати у колишньої тещі, де знаходиться його колишні дружина, оскільки в нього існують ревнощі та досі є почуття до [PERSON] . Представник зацікавленої особи Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради Мамаєва С.В., діюча на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутності. Рішення просила ухвалити на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2019 року, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 11 травня 2021 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 11-13). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 05 березня 2020 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №142 (а.с. 14). Також донькою [PERSON] є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 16). З довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 04.07.2019 року вбачається, що місцем проживання [PERSON] є: [ADDRESS] (а.с. 6). Як вбачається з копії рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 квітня 2021 року заяву [PERSON] було задоволено частково та видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , у вигляді тимчасового обмеження його прав на строк 3 місяці, з покладанням на нього обов`язку - заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань ближче 100 метрів до місця проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонити [PERSON] особисто та через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею (а.с. 19-22). З талонів-повідомлень єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяв про кримінальні правопорушення від 19 серпня 2021 року, 21 серпня 2021 року та 23 серпня 2021 року вбачається, що [PERSON] зверталася до відділу поліції № 2 Маріупольського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області з приводу переслідувань, погроз з боку колишнього чоловіка, та кидань чогось у вікна за місцем її мешкання (а.с. 26, 27, 28). Також судом дослідженні компакт-диски, на яких містяться аудіо файли запису телефонних розмов між [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] , які надані заявницею на підтвердження обставин, викладених в заяві про продовження обмежувального припису. З наданих доказів, вбачається, що [PERSON] після закінчення строку дії обмежувального припису знову вчиняє дії, які мають характер домашнього насильства (психологічного насильства): погрози тілесних ушкоджень, приниження заявника і її близьких, постійне застосування нецензурної та іншої неприйнятну лексики, навіть у присутності малолітньої дитини. Факт приходу до будинку проживання [PERSON] вночі не заперечується самим [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України та 390-1 КК України. Наведені вище докази свідчать про серйозність сприйняття [PERSON] фактів домашнього насильства; її переживання з приводу можливості їх повторень та бажання заявниці попередити зазначені дії [PERSON] й захистити від них себе та своїх рідних. Доказів, які б спростовували вказані обставини, заінтересованою особою [PERSON] не надано. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно із п. 3, 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: подружжя; колишнє подружжя; наречені; мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; особи, які мають спільну дитину (дітей); батьки (мати, батько) і дитина (діти); дід (баба) та онук (онука); прадід (прабаба) та правнук (правнучка); вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); рідні брати і сестри; інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Пунктом 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно із ч. 4-5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Частиною 2 ст. 350-6 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Стаття 350-7 ЦПК України передбачає, що за заявою осіб, визначених статтею 350-2 ЦПК України, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України. Обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію, направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки постраждалих осіб. Отже, в ході розгляду заяви [PERSON] судом встановлено, що навіть після рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 14 квітня 2021 року про встановлення та видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , він продовжує вчиняти насильницькі дії з відносно своєї колишньої дружини, в результаті яких заявник зазнає психологічного насильства, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно продовжити дію обмежувального припису на строк - 6 місяців. Разом з тим, суд не вбачає підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] щодо дітей заявниці: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , адже належних доказів вчинення насилля саме над дітьми, суду не надано. Більш того, сама заявниця [PERSON] суду пояснила, що відносно дітей [PERSON] не вчиняє насильницьких дій, а просто діти дуже лякаються, коли він вчиняє їх відносно неї. За таких обставин, заява [PERSON] про продовження дії обмежувального припису, підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Outcome: partial