Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовом до Держави України за представництвом Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорськ, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.03.2019 року позивач, реалізуючи свої права людини та громадянина України на безпосереднє управління справами Держави Україна шляхом звернення до органу державної влади та його посадової особи з метою ініціювати кримінальне провадження на захист суспільного інтересу, реалізуючи свої права людини та громадянина України на поширення і отримання інформації з метою отримати обгрунтовану відповідь в строки, визначені статтями 214, 219 Кримінального процесуального кодексу України, звернувся до Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Краматорську Матвєєва А.В. із заявою про вчинення кримінального правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду [PERSON] , яке полягає в фальшуванні у 2017 році матеріалів цивільної справи №2-2064-2005. Слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, [PERSON] не пізніше 24 годин після подання заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вніс, розслідування обставин, викладених в заяві [PERSON] від 26.03.2019 року не розпочав, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику [PERSON] не надав, чим порушив вимоги статей 3, 19 Конституції, статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, статей 3, 5, 8, 27 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та не виконав покладеного на нього завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, не захистив права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави. Як зазначає позивач, спричинена йому бездіяльністю відповідача Держави Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку із порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих мені Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуттям обурення, почуттям невпевненості в майбутньому, почуттям відчаю та гніву, яка ним оцінюється в сумі 150 228,00 гривень. Протиправною, незаконною, неправомірною, на думку позивача, є бездіяльність Держави Україна за представництвом Територіального управління Державного бюро розслідування , розташованого в місті Краматорську в особі слідчого [PERSON] внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань по його заяві від 26.03.2019 року відповідно до вимог статей 3, 8, 9, 19, 40 Конституції України, статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, пунктів 2.1, 3.1 «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», затвердженого Наказом Генерального прокурора України від 06 квітня 2016 року № 139. Протиправною, незаконною, неправомірною, на думку позивача, є бездіяльність Держави Україна за представництвом Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в місті Краматорську в особі слідчого [PERSON], яка полягає в невиконанні службовими особами центрального органу виконавчої влади, що провадять досудове слідство, забезпечити дотриманням гарантії реалізації ним права управляти державними справами безпосередньо, права поширювати та отримувати інформацію, право отримати обґрунтовану відповідь у визначений статтею 219 Кримінального процесуального кодексу України строк. Позивач оцінює спричинену відповідачем Державою Україна йому моральну шкоду в сумі 150 228,00 гривень, визначену на підставі методики професора Ерделевського О.М. , яку вважає як таку, що спроможна обґрунтувати грошовий еквівалент його душевних, моральних страждань. Зазначає, що виплата грошової компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди в сумі 150 228,00 гривень дозволить вважати цю виплату розміром матеріальної шкоди, завданої Державі Україна слідчим Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в місті Краматорську [PERSON], винним в порушенні прав [PERSON] , та мають стати відповідними доказами складу службового злочину і підставою для притягнення слідчого [PERSON] до кримінальної відповідальності, що в подальшому стане приводом недопущення іншими слідчими Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого в місті Краматорську та іншими службовими особами порушень прав людини та основоположних свобод при виконанні ними своїх службових обов`язків. На підставі чого просить суд стягнути з Держави Україна за представництвом Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорськ моральну шкоду, спричинену порушенням права [PERSON] здійснювати безпосередньо управління державними справами, права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.03.2019 року та на отримання обгрунтованої відповіді від посадової особи центрального виконавчого органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статей, 3, 5, 8, 9, 13, 19, 34, 38, 40 Конституції України та частини 1 статті 214, статті 219 Кримінального процесуального кодексу України, порушенням права [PERSON] на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до статей 1, 10, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), відповідно до статей 8, 10, 19, 21 Загальної декларації прав людини (прийнята Генеральною Ассамблеею ООН 10 грудня 1948 року), відповідно до статей 14, 19, 25 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 16 грудня 1966 року), в сумі 150 228,00 гривен. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позові. Додатково зазначив, що ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03.04.2019 року його скаргу було задоволено та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі його заяви від 26.03.2019 року. Представник Держави України за представництвом Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорськ Якунін М.М. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відзив. Згідно відзиву на позовну заяву, 26.03.2019 року позивач звернувся до ТУ ДБР у м. Краматорськ із заявою про вчинення кримінального правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] . Згідно з листом ТУ ДБР у м. Краматорськ вих. № С-654 від 27.03.2019 року вказана заява позивача за належністю надіслана до Слов`янського відділення поліції ГУНП в Донецькій області. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03.04.2019 року по справі № 234/5310/19 задоволена скарга позивача, зобов`язано службову особу ТУ ДБР у м. Краматорськ внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви позивача від 26.03.2019 року. 15.04.2019 року ТУ ДБР у м. Краматорськ до ЄРДР внесені відомості за номером 62019050000000451 на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03.04.2019 року по справі № 234/5310/19 про зобов`язання службової особи ТУ ДБР у м. Краматорськ внести до ЄРДР відомості на підставі заяви позивача від 26.03.2019 року. Отже, позивач реалізував своє право на оскарження бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому ст. ст. 303-308 КПК України. Зазначає, що обставини справи свідчать про те, що оскарження позивачем бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі заяви позивача про кримінальне правопорушення свідчить про реалізацію останнім заперечування процесуальної діяльності слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій повноважної особи та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені (а.с.17-19). Представник Державної казначейської служби України Смирнов О.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимо та просив відмовити уїх задоволенні у зв`язку із безпідставністю. В якості свідка у судовому засіданні у відповідності до ст. 92 ЦПК України був допитаний [PERSON] , який пояснив, що 26.03.2019 року він звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорська із заявою про вчинення кримінального правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] , що полягає у фальшуванні у 2017 році матеріалів цивільної справи № 2-2064-2005. Територіальне управління Державного бюро розслідувань м. Краматорська листом від 27.03.2019 року повідомило заявника, що в ході розгляду вказаної заяви не встановлено жодних об`єктивних даних та жодних доказів, які би вказували на факт причетності голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] до підроблення документів цивільної справи № 2-2064-2005 від 09.12.2005 року. Внаслідок отриманої відповіді [PERSON] мав почуття обурення, відчаю та гніву, відчував хвилювання. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що йому відомо про те, що [PERSON] звертався до Територіального управління Державного бюро розслідувань м. Краматорська із заявою про вчинення кримінального правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] , однак позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР. Також надав характеристику позивача, згідно якої вказав, що [PERSON] є гарною людиною та адвокатом. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Як слідує з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.03.2019 року [PERSON] звернувся до Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в місті Краматорську Матвєєва А.В. із заявою про вчинення кримінального правопорушення головою Слов`янського міськрайонного суду [PERSON] , яке полягає в фальшуванні у 2017 році матеріалів цивільної справи №2-2064-2005 (а.с.5). Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Краматорську, листом від 27.03.2019 року повідомило [PERSON] про те, що в ході розгляду вказаної заяви не встановлено жодних об`єктивних даних та жодних доказів, які б вказували на факт причетності голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] до підроблення документів цивільної справи № 2-2064-2005 від 09.12.2005 року. Також зазначено, що із вищевказаної заяви не вбачаються ознаки кримінального правопорушення з боку голови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] , а вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України з боку невстановлених осіб, що не відноситься до підслідності органів Державного бюро розслідувань, а підслідні органам Національної поліції України. Зазначену заяву було направлено для розгляду по суті за належністю до Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с.6). Позивач підтвердив у судовому засіданні, що ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03.04.2019 року його скаргу було задоволено та внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви позивача від 26.03.2019 року. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої в ч. ч. 1 - 5 цієї норми, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до ч. 1 яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, з матеріалів справи вбачається, що посадова особа Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, не пізніше 24 годин після подання заяви-повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесла, розслідування обставин, викладених в заяві [PERSON] від 26.03.2019 року не розпочала, витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування заявнику [PERSON] не надала, чим порушила вимоги статей 3, 19 Конституції, статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, статей 3, 5, 8, 27 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та не виконала покладеного на неї завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, не захистила права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави. Як зазначає позивач, спричинена йому бездіяльністю відповідача Держави Україна моральна шкода у розмірі 150 228,00 гривень полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він, як фізична особа, зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв`язку з порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад України, які змінюються одне одним: почуттям обурення, невпевненості в майбутньому, відчаю та гніву. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок бездіяльності посадової особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську йому завдано моральної шкоди. Факт невнесення посадовою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про завдання [PERSON] шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України). Оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Вищевказане підтверджується правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 року по справі № 199/1478/17. Крім того слід зазначити, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна. Слід мати на увазі, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, чітко забороняється відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто інформація про правопорушення має без будь-яких застережень вноситися до ЄРДР (незалежно від того, чи така заява стосується особи відносно якої вона написана, чи в поданій заяві наводяться виключно власні міркування та припущення щодо вчинення, на їх думку, злочинів). Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму в інформаційному листі № 1640/0/4-12 від 09 листопада 2012 р. «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» роз`яснив, що у разі оскарження бездіяльності прокурора чи слідчого, яка полягає в у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення (відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 303 КПК) суть розгляду справ даної категорії полягає у встановленні, чи дотримувався прокурор чи слідчий процедури, визначеної ч. 1 ст. 214 КПК щодо 24- годинного терміну внесення відомостей до ЄРДР. Слідчий суддя при розгляді скарги не повинен встановлювати обставини, зокрема чи містить заява, повідомлення про кримінальне правопорушення склад злочину або досліджувати докази про наявність в діяннях особи складу кримінального правопорушення. З вищевикладеного слідує, що КПК України врегульовано порядок оскарження бездіяльності прокурора чи слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Отже, кожна особа має право звернутися та оскаржити в судовому порядку вищевказану бездіяльності прокурора чи слідчого. Таким чином, процедура оскарження бездіяльності прокурора чи слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушенняне перебуває у взаємозв`язку із обставинами даної справи, що полягають у стягненні моральної шкоди. За таких обставин, суд приходить до висновку, що належних та допустимих доказів того, що бездіяльність відповідача визнана неправомірною та такою бездіяльністю [PERSON] завдана моральна шкода, яка спричинена порушенням його права здійснювати безпосередньо управління державними справами, права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.03.2019 року, отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи центрального виконавчого органу державної влади у встановлений законом строк позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної заяви у зв`язку із недоведеністю таких вимог. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Як встановлено ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Отже, оскільки вищевказаним Законом України не передбачена сплата судового збору за звернення до суду із даними позовними вимогами, та у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір стягненню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed