Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що 18.05.1991р. між сторонами зареєстровано шлюб. Шлюб перший. Сторони від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сторони припинили сімейні відносини з червня 2005р.. На даний час відповідач не спілкується а ні з позивачкою, а ні з дітьми. Сторони не ведуть спільного господарства, будь-яких кроків для примирення сторони не здійснюють. Подальше проживання в шлюбі не можливе, шлюб носить формальний характер. Спір щодо розподілу майна між сторонами відсутній. Зважаючи на зазначені в позовній заяві обставини позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. [PERSON] 16.01.2014р. в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про неможливість явки в судове засідання та розгляд справи за її відсутності. Згодна на заочний розгляд справи вразі неявки в судове засідання відповідача, а також просить суд після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне «[PERSON]» (а. с. 13). Відповідач [PERSON] 16.01.2014 року в судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 12). Про причини неявки суд не повідомив та не надав заяв про відкладення розгляду справи. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки, викладену нею у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 18.05.1991р. між сторонами зареєстрований шлюб (а. с. 5). З червня 2005р. сторони припинили шлюбні стосунки, кроків до примирення сторони не здійснюють і не мають наміру примирюватись. Причиною припинення шлюбних стосунків стали постійні непорозуміння між сторонами, різні погляди на життя, несумісність характерів, що породжувало сімейні сварки. Станом на час подачі позовної заяви сторони не ведуть спільного господарства. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про зміну прізвища на дошлюбне «[PERSON]», відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню На підставі викладеного,

Outcome: approved