Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення 3% річних за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30.05.2007 року за період з 27.12.2016 року по 26.12.2019 року у розмірі 1783 доларів США 42 центи, та судових витрат по справі.. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/53-05/60961 від 30.05.2007 року , згідно умов якого банк зобов`язався надати позивальнику кредиту вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 37370 дол.США строком до 28.05.2027 року,а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, також сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,85% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 30.05.2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/53-05/60961-П. Відповідно до Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29.03.2010 року по цивільній справі №2-119/2010 позов банку було задоволено, стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30.05.2007 року в сумі 275052,49 грн. У зв`язку з несвоєчасною сплатою заборгованості банк у порядку ст.625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 27.12.2006 року по 26.12.2019 року у сумі 1783 доларів США 42 центи, що в еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 41473,82 грн. Ухвалою суду від 28.01.2020 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідачі суд не повідомивли, відзив не подали і позивач не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено, Острозьким районним судом Рівненської області 29.03.2010 року видано виконавчий лист на підставі рішення суду, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30.05.2007 року в сумі 275052,49 грн. 30.05.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/53-05/60961, згідно умов якого банк зобов`язався надати позивальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 37370 доларів США 00центів, строком до 28.05.2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту , а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 12,85 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2007 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №014/53-05/60961, відповідно до якого останній виступив поручителем за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором та несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору у 2010 році ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2010 року позов банку було задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року в сумі 275052,49 грн. Вказане рішення набрало законної сили і було звернуто до виконання. У пункті п.6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Таким чином, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України,та пеніза порушенняумов договору,шляхом стягненняцих коштіву судовомупорядку зборжника тапоручителя,про щосвідчить рішенняОстрозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2010 року. Відповідно до умов п. 2.1. та п. 3.1. договору поруки сторони встановили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобовязань по Кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основаного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Згідно п. 2.5 поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником своїх боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти робочих днів з дати направлення відповідної письмової вимоги банку. Таке виконання здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок, зазначений банком. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Після постановлення судом рішення про стягнення з відповідачів заборгованості, відповідачі її не сплатили, Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачі зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконали. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє відповідальності сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення. Відповідно до розрахунку наданого представником позивача, у зв`язку із несвоєчасно сплатою заборгованості банк у порядку ст.625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 27.12.2016 по 26.12.2019 року у сумі 1783 доларів США 42 центи, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 41473 грн. 82 коп. Ураховуючи, що відповідно до вимог чинного законодавства України позивач має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми і позивач вірно здійснив розрахунок відповідної суми, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19лютого 1993 року №15-93«Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Відповідна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року по справі № 373/2054/16-ц. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідачів в рівних частках, на користь позивача понесені судові витрати - судовий збір в сумі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved