Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, який обґрунтований тим, що з 04.11.2004 року сторони перебували у шлюбі та під час шлюбу ними була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] та автомобіль марки ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску. В уточненій позовній заяві позивач зазначила, що під час шлюб з відповідачем, у квартирі [ADDRESS] за спільні кошти були проведені ремонтні роботи, а саме: замінені пластикові вікна у кількості 3 штук та балконний блок у 2009 році на загальну суму 5000,00 грн.; замінені міжкімнатні двері загальною вартістю 2500,00 грн.; була замовлена та встановлена вбудована кухня у 2010 році загальною вартістю 2500,00 грн.; була замінена сантехніка на загальну вартість 2500,00 грн. у 2010 році. Внаслідок вказаних ремонтних робіт збільшилася вартість даної квартири, яка була продана. Також вартість квартири [ADDRESS] значно збільшилася внаслідок проведення ремонтних робіт. В цій квартирі були замінені 4 пластикових вікна і балконний блок на загальну суму 5000,00 грн., підвіконники на суму 2000,00 грн. у серпні 2012 року. Було здійснено перепланування квартири, вирівнювання стін, шпатлювання стін, замінена сантехніка, постелений ковролін, поклеєні шпалери на суму 8500,00 грн., покладена плитка на суму 5000,00 грн., виконані роботи із зміни системи опалення, водопостачання, замінена сантехніка на суму 5500,00 грн., придбаний насос для води, водонагрівальний бак «Атлантік» вартістю 2200,00 грн., були замінені вхідні та міжкімнатні двері на суму 3500,00 грн. та 5800,00 грн. відповідно, замінена електропроводка, встановлені нові вимикачі та розетки на суму 6000,00 грн.; була встановлена роздвижна система на суму 3800,00 грн., на замовлення були виготовлені та встановлені меблі у кухні на загальну вартість 12920,00 грн. Всього придбано будівельних матеріалів та виконано робіт на загальну суму 94787,18 грн. Крім того, під час шлюбу були придбані меблі та побутова техніка: * диван, вартістю 3500,00 грн. (кошти дарували батьки), * ліжко і комод вартістю 3800,00 грн. (кошти дарували батьки), *двоярусне ліжко у березні 2013 року, вартістю 3200,00 грн., * дитячий письмовий стіл вартістю 1500,00 грн. (подарували батьки), * варочна поверхня «Вірпул» вартістю 2500,00 грн., * телевізор LG 32 (2008) вартістю 2500,00 грн., * два монітора і два системних блока на загальну суму10000,00 грн., * пральна машина - автомат «Самсунг» (2005 року) вартістю 1200,00 грн. * водонагрівальний бак «Атлантік» вартістю 2200,00 грн. Зазначає, що значна частина коштів на ремонтні роботи, меблі та побутову техніку була подарована її батьками. Так, у 2012 році батьки подарували 24000,00 грн. на ремонт та, також, давали кошти на ремонт квартири [ADDRESS] , нею був отриманий кредит в ПАТ КБ «Приватбанк» у 2017 році в розмірі 5000,00 грн. Уточнивши позовні вимоги просить суд: * визнати спільною сумісною власністю з відповідачем квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м.; * визнати спільною сумісною власністю з відповідачем автомобіль ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску; * залишити у власності [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 55,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м. зі стягненням з нього на її користь половини вартості квартири, а саме 208591,00 грн.; * залишити у власності [PERSON] автомобіль ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску, зі стягненням з нього на її користь половини вартості автомобіля в розмірі 39400,00 грн.; * стягнути з [PERSON] на її користь 15200,00 грн. в якості компенсації половини вартості майна; * стягнути з [PERSON] на її користь витрати на проведення судової будівельно-технічної експерти в розмірі 4290,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 719,26 грн., витрати по оцінці автомобіля в розмірі 250,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, яка обґрунтована наступним. Відповідач перебував у шлюбі з позивачем з 04.11.2004 року по 31.11.2016 рік. До шлюбу, з самого народження, він проживав у квартирі [ADDRESS] . 20.11.2003 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ним було визнано право користування даною квартирою. 22.04.2004 року відповідно до розпорядження Слов`янської міської ради № 260-р відповідач дану квартиру приватизував та отримав свідоцтво про право власності від 27.04.2004 року. 03.06.2012 року він дану квартиру продав за 86600,00 грн. та 17.06.2012 року за грошові кошти, отримані від продажу квартири, придбав квартиру [ADDRESS] за 84524,57 грн. Кошти, що залишилися від продажу квартири, витратив на придбання меблів. У зв`язку з наведеним, зазначає, що спірна квартира була придбана виключно за його грошові кошти та не може бути спільною власністю подружжя. Крім того, в період шлюбу, 17.07.2009 року був придбаний легковий автомобіль ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску, яким він в теперішній час користується, проте, за даний автомобіль він сплатив позивачу 3000,00 доларів США, що становить 1/2 частину вартості автомобіля. Кошти він позичав у [PERSON] , який передав їх в позивачу в його присутності в спірній квартирі. Просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль марки ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску зеленого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] . В задоволенні позову [PERSON] просить відмовити повністю. У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач зазначила обставини, викладені нею в уточненій позовній заяві, додатково зазначила, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту отримання ним у позику коштів в розмірі 3000 доларів США та факту передачі їй цих коштів. Оскільки зазначені кошти їй передані не були, то й відсутні підстави для визнання за відповідачем права приватної власності на автомобіль. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Слов`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, 14.04.2018 року позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги просила задовольнити, пояснила, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 2004 року по 2016 рік. Під час шлюбу ними була придбана квартира та автомобіль. В квартирі був зроблений ремонт за спільні кошти. Для покупки спірної квартир и відповідач продав свою квартиру, що була розташована по [ADDRESS] , за 16000,00 доларів США, а спірна квартира була придбана за 13000,00 США. В судове засідання 27.09.2019 року позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивача, адвокат Прокопцев С.В., в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви, просив суд визнати спільною сумісною власністю з відповідачем квартиру [ADDRESS] та автомобіль ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску, які залишити у власності [PERSON] , стягнувши з нього половину вартості квартири - 208591,00 грн. та половину вартості автомобіля в розмірі 39400,00 грн.; стягнути з [PERSON] 15200,00 грн. в якості компенсації половини вартості майна; стягнути з [PERSON] на витрати на проведення судової будівельно-технічної експерти в розмірі 4290,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 719,26 грн., витрати по оцінці автомобіля в розмірі 250,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, наполягав на тому, що спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за кошти, виручені від реалізації квартири по [ADDRESS]. Ремонт в спірній квартирі був зроблений косметичний за кошти, що залишилися від реалізації квартири по [ADDRESS] . Він постійно працював, проте, позивач не працювала, оскільки доглядала за дітьми. Ту обставину, що автомобіль був придбаний у шлюбі визнає. В судовому засіданні 27.09.2019 року просив залишити автомобіль у власності позивача, стягнувши з неї відповідну компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля. Щодо меблів та побутової техніки пояснив, що: * факт придбання дивану, вартістю 3500,00 грн. він не визнає; *ліжко і комод вартістю 3800,00 грн. дарували на весілля її та його батьки; *двоярусне ліжко ними було придбано, проте його вартість становила не 3200,00 грн., а 2200,00 грн.; * дитячий письмовий стіл вартістю 1500,00 грн. подарували батьки позивача, * варочної поверхні «Вірпул» вартістю 2500,00 грн. придбано ними не було; * телевізор LG 32 був придбаний раніше 2008 року за його особисті кошти; * факт придбання під час шлюбу двох моніторів і двох системних блоків на загальну суму 10000,00 грн. - не визнає; * пральна машина - автомат «Самсунг» була придбана до шлюбу за його власні кошти; * водонагрівальний бак «Атлантік» придбаний давно, коли саме не пам`ятає, можливо до шлюбу. Допитана в якості свідка [PERSON] , надала показання, що вона є матір`ю позивача [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач та відповідач проживали в квартирі по [ADDRESS] . Вони допомагали грошима робити в цій квартирі ремонт. Під час проживання по [ADDRESS] , вони, як батьки, дали кошти на заміну вікон у розмірі 5000,00 грн., придбали диван. В подальшому диван перевезли в спірну квартиру по [ADDRESS]. Квартиру по [ADDRESS] сторони придбали без ремонту. Після придбання квартири жили у них приблизно пів року, оскільки в їх квартирі був ремонт (мінялася електропроводка, робилося перепланування, стяжка). На ремонт квартири по [ADDRESS] вони давали 3000,00 доларів США, придбали для дітей письмовий стіл, давали гроші на меблі. Телевізор сторони придбали разом, великого розміру, який саме - не пам`ятає. Пральна машина була придбана під час проживання в квартирі по [ADDRESS]. Потім її перевезли в квартиру по [ADDRESS]. Варочна поверхня в кухню була придбана в квартиру по [ADDRESS] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання, що він є батьком позивача [PERSON] . Після укладення шлюбу позивач та відповідач проживали в квартирі по [ADDRESS]. Під час проживання по [ADDRESS] , вони, як батьки, дали кошти на заміну вікон - 5000,00 грн., придбали спальний гарнітур, холодильник, диван. Також, на ремонт квартири по [ADDRESS] вони давали 3000,00 доларів США (в гривнях по курсу долара). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача [PERSON] Їй відомо, що квартира, розташована по [ADDRESS] , належала відповідачу до шлюбу, цю квартиру відповідачу залишила вона, оформила на відповідача право власності. Після одруження відповідач з позивачем проживали в цій квартирі. В цій квартирі вона робила ремонт власноруч, допомагали друзі відповідача. В подальшому в цій квартирі замінили вікна на пластикові. Пластикові вікна були замінені за спільні кошти, в тому числі й за її. Також допомагали її батьки (бабусь та дідусь відповідача). Чи давали кошти батьки позивача, їй не відомо. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши подані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] ( [PERSON] ) та відповідач [PERSON] уклали шлюб 04.11.2004 року, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Слов`янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.11.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони не дійшли згоди щодо розділу майна, звернувшись до суду із відповідними позовами. Вирішуючи даний спір щодо розподілу спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Статтею 57 СК України визначений перелік майна, що що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, це майно, набуте нею, ним до шлюбу ; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». В судовому засіданні встановлено, до укладення шлюбу відповідач [PERSON] мав у власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка була ним приватизована у 2004 році. Так, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2003 року за [PERSON] визнано право користування квартирою [ADDRESS] . 22.04.2004 року видано розпорядження міського голови Слов`янської міської ради від 22.04.2004 року № 260-р «Про приватизацію квартири», а саме квартири [ADDRESS] [PERSON] 27.04.2004 року відповідачу [PERSON] Слов`янською міською радою видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 03.07.2012 року відповідач [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] за ціною 86600,00 грн. та, відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 17.07.2012 року відповідач придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] за ціною 84524,57 грн. Аналізуючи вищенаведені договори купівлі продажу квартири, суд приймає до уваги, що спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана через чотирнадцять днів після продажу квартири [ADDRESS] , за ціною, меншою ніж продана квартира, що підтверджує ту обставину, що спірна квартира була придбана за кошти, виручені від реалізації квартири [ADDRESS] . Таким чином, приймаючи до уваги, що квартира [ADDRESS] не була спільною власністю подружжя, оскільки відповідач [PERSON] приватизував дану квартиру до укладення шлюбу з позивачем; спірна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , була придбана за кошти, отримані внаслідок реалізації квартири, власником якої був відповідач [PERSON] ,- суд доходить до висновку, що спірна квартира є особистою власністю відповідача [PERSON] , як майно, набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України. Підсумовуючи викладене, слід дійти до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири [ADDRESS] , задоволенню не підлягають. Натомість, вимогу, заявлену відповідачем [PERSON] в зустрічній позовній заяві про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , слід задовольнити. Одночасно, суд вважає встановленою в судовому засіданні ту обставину, що сторони в період шлюбу після придбання спірної квартири робили в ній ремонт, проводили перепланування. Дана обставина підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків та наявними в матеріалах справи доказах (товарними чеками на придбання будівельних матеріалів (а.с. 130-134 т. 1), калькуляцією виконаних робіт підрядника [PERSON] (а.с. 135 т. 1). Таким чином слід дійти до висновку, що придбані будівельні матеріали, витрачені грошові кошти на оплату виконаних робіт, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в розумінні ст. 70 СК України, а тому підлягають розподілу між сторонами. Отже виходячи з вимог ст. 70 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 1/2 частку вартості ремонту, виконаного в спірній квартирі під час шлюбу. Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6036 від 29.02.2019 року, вартість проведених ремонтно-будівельних робіт у квартирі [ADDRESS] , з урахуванням вартості матеріалів на момент проведення експертизи складає 115842,36 грн., тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума грошових коштів в розмірі 57921,18 грн. При цьому, судом враховуються вимоги п. п. 4, 5 ст. 71 СК України, які визначають, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У пункті 25 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз`яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду внесено не було, про що достовірно відомо позивачу. Однак, не зважаючи на відсутність на депозитному рахунку суду суми грошових коштів, позивач просить суд стягнути з відповідача половину вартості спірної квартири. Дану обставину суд сприймає, як згоду позивача на отримання грошової компенсації без попереднього внесення відповідачем грошових коштів на депозитний рахунок суду. Також суд приймає до уваги ту обставину, що виконаний сторонами під час шлюбу ремонт не можна відокремити від квартири, яка є приватною власністю відповідача [PERSON] , враховує, що між сторонами склалися неприязнені відносини, у зв`язку з чим спільне володіння і користування квартирою є неможливим, та, виходячи з принципів справедливості, розумності, вважає за доцільне вирішити спір в частині розподілу вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у квартирі [ADDRESS] , саме таким чином - стягнувши з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] половину вартості виконаного в квартирі ремонту в розмірі 57921,18 грн. При цьому, приймаючи до уваги, що позивачем однією з позовних вимог зазначалося стягнення грошових коштів в якості 1/2 частки вартості квартири, суд вважає, що стягнення 1/2 частки вартості виконаного в квартирі ремонту не може вважатися виходом за межі позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл автомобіля ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску, зеленого кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , суд виходить з наступного. В судовому засіданні встановлено та підтверджується довідкою Територіального сервісного центру № 1443, що з 17.07.2009 року за відповідачем [PERSON] зареєстрований автомобіль ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 см3. Даний автомобіль придбаний в період шлюбу, що не заперечується відповідачем, а тому його слід вважати сумісною власністю подружжя. Частки автомобіля, виходячи з положень ст. 70 СК України, є рівними для позивача та відповідача. Вартість автомобіля оцінена в 78800,00 грн. відповідно до висновку № 227 від 23 вересня 2016 року експертного автотоварознавчого дослідження по оцінці транспортного засобу. Сторони не заперечують проти вказаної вартості автомобіля. Як вже судом зазначалося, статтею 70 СК України встановлено, що суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. В уточненій позовній заяві позивач [PERSON] просила залишити спірний автомобіль у власності відповідача [PERSON] , стягнувши з нього на її користь 1/2 частку вартості автомобіля. В зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] просив визнати вказаний автомобіль його особистою приватною власністю, проте, в судовому засіданні 27.09.2019 року на задоволенні своєї вимоги не наполягав, просив залишити автомобіль позивачу та стягнути з неї на його користь половину вартості автомобіля. В судовому засіданні встановлено, що ні позивачем, ні відповідачем не було внесено на депозитний рахунок суду компенсаційних коштів, як позивач та і відповідач згодні на отримання компенсації за 1/2 частину автомобіля, проте, сплачувати таку компенсацію не бажають. За таких умов, суд вважає справедливим та розумним провести розподіл спірного автомобіля між сторонами в рівних частках, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ ДЕО Ланос, 2004 року випуску, за кожним. Доводи відповідача [PERSON] щодо наявності підстав для визнання спірного автомобіля його особистою приватною власністю у зв`язку з тим, що він передав позивачу в якості компенсації за автомобіль 3000 доларів США, суд до уваги не приймає, вважає їх такими, що не підтвердилися в судовому засіданні належними та допустимим доказами. Крім того, позивач просить стягнути з відповідач половину вартості іншого рухомого майна, придбаного під час шлюбу, в розмірі 15200,00 грн. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову в цій частині, суд виходить з наступного. Позивач зазначає, що під час шлюбу з відповідачем було придбано наступне нерухоме майно: * диван, вартістю 3500,00 грн. (кошти дарували батьки), * ліжко і комод вартістю 3800,00 грн. (кошти дарували батьки), *двоярусне ліжко у березні 2013 року, вартістю 3200,00 грн., * дитячий письмовий стіл вартістю 1500,00 грн. (подарували батьки), * варочна поверхня «Вірпул» вартістю 2500,00 грн., * телевізор LG 32 (2008) вартістю 2500,00 грн., * два монітора і два системних блока на загальну суму10000,00 грн., * пральна машина - автомат «Самсунг» (2005 року) вартістю 1200,00 грн. * водонагрівальний бак «Атлантік» вартістю 2200,00 грн. Відповідач факт придбання дивану, вартістю 3500,00 грн. не визнає, зазначає, що ліжко і комод вартістю 3800,00 грн. дарували на весілля їхні батьки разом; двоярусне ліжко ними було придбано, проте його вартість становила не 3200,00 грн., а 2200,00 грн.; дитячий письмовий стіл вартістю 1500,00 грн. подарували батьки позивача, варочної поверхні «Вірпул» вартістю 2500,00 грн. придбано ними не було; телевізор LG 32 був придбаний раніше 2008 року за його особисті кошти; факт придбання під час шлюбу двох моніторів і двох системних блоків на загальну суму 10000,00 грн. не визнає; зазначає, що пральна машина - автомат «Самсунг» була придбана до шлюбу за його власні кошти. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Встановлюючи обсяг та вартість предметів побутової техніки та меблів, суд виходив з таких мотивів Відповідно до п.22 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14 ) та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи поведінку сторін, які не дійшли згоди щодо обсягу та вартості спірного майна, однак клопотання про призначення експертизи суду не заявляли, суд вирішуючи спір, виходить із представлених у судовому засіданні доказів. Позивач зазначає, що під час шлюбу з відповідачем був придбаний диван, вартістю 3500,00 грн. за кошти, які подарували батьки. Відповідач факт придбання даного дивану не визнає. В судовому засіданні батьки позивача, допитані в якості свідків, підтвердили, що ними був придбаний диван для сторін, проте, показання свідків не можуть бути достатнім, належним та допустимим доказом на підтвердження факту придбання дивану. Інших доказів суду не надано За таких обставин суд позбавлений можливості визнати диван спільною власністю подружжя та включити його в перелік майна, що підлягає розподілу та не може визнати вказаний диван особистою власністю будь - кого з подружжя. Крім того, позивач в своєму позові зазначає, що її батьки подарували кошти, за які були придбані ліжко і комод вартістю 3800,00 грн., проте, відповідач, не оспорюючи вартість даного майна, вказує, що ліжко і комод були подаровані на весілля як батьками позивача, так і його батьками. З наведеного, слід дійти до висновку, що факт придбання ліжка та комода та їх вартість знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Однак, приймаючи до уваги, що сторонами не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про здійснення подарунка комусь конкретно з подружжя та за кошти батьків одного з подружжя, суд дане майно не може визнати особистою приватною власністю та вважає таке майно спільною власністю подружжя. Таким чином, суд доходить до висновку, що зазначені ліжко та комод, вартістю 3800,00 грн. є спільною власністю подружжя та включає їх до переліку майна, що підлягає розподілу. Також, позивач зазначає, що під час шлюбу з відповідачем було придбано двоярусне ліжко у березні 2013 року, вартістю 3200,00 грн. Відповідач факт придбання двоярусного ліжка не спростовує, проте, не погоджується з його вартістю, зазначає що вартість даного ліжка становить 2200,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сторони своєю поведінкою щодо здійснення своїх процесуальних прав свідомо створюють такі умови за якими суд позбавлений можливості встановити реальну вартість спірного майна, що в свою чергу дозволяє суду сумніватися у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав та виконанні обов`язків щодо подання доказів в цій частині позовних вимог. У зв`язку з цим, враховуючи те, що першочерговим завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб(ст.2 ЦПК України), суд приходить до висновку про можливість застосування ч.7 ст. 81 ЦПК України, за якою визначено можливість суду щодо збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. З огляду на викладене, на підставі ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд в частині визначення вартості майна, а саме двоярусного ліжка вважає за можливе вирішити це питання виходячи із середньої вартості даного товару із врахуванням коньюктури ринку продажу таких товарів, що підтверджується відповідними даними інтернет-ресурсу OLX, та встановлює вартість ліжка в розмірі 3000,00 грн. Позивач зазначає, що під час шлюбу з відповідачем її батьки подарували дитячий письмовий стіл вартістю 1500,00 грн. Відповідач дану обставину не спростовує, що дає суду підстави для визнання за позивачем права особистої приватної власності на вказаний стіл, відповідно до ст. 57 СК України. Позивач зазначає, що під час шлюбу з відповідачем була придбана варочна поверхня «Вірпул» вартістю 2500,00 грн., відповідач дану обставину спростовує, зазначає, що варочної поверхні «Вірпул» вартістю 2500,00 грн. придбано ними не було. Будь яких доказів на підтвердження факту придбання варочної поверхні суду не надано. За таких обставин суд позбавлений можливості визнати варочну поверхню спільною власністю подружжя та включити його в перелік майна, що підлягає розподілу та не може визнати вказану варочну поверхню особистою власністю будь-кого з подружжя. Позивач зазначає, що під час шлюбу з відповідачем був придбаний телевізор LG 32 (2008) вартістю 2500,00 грн. Відповідач це спростовує, зазначає, що телевізор LG 32 був придбаний раніше 2008 року за його особисті кошти. Будь яких доказів на підтвердження факту придбання телевізору в період шлюбу між сторонами суду не надано. За таких обставин суд позбавлений можливості визнати телевізор LG 32 спільною власністю подружжя та включити його в перелік майна, що підлягає розподілу та не може визнати вказаний телевізор особистою власністю будь-кого з подружжя. Також, позивач, зазначає, що під час шлюбу були придбані два монітора і два системних блока на загальну суму 10000,00 грн., пральна машина - автомат «Самсунг» (2005 року) вартістю 1200,00 грн. та водонагрівальний бак «Атлантік» вартістю 2200,00 грн. Відповідач факт придбання під час шлюбу двох моніторів і двох системних блоків на загальну суму 10000,00 грн. не визнає; зазначає, що пральна машина - автомат «Самсунг» була придбана до шлюбу за його власні кошти, водонагрівальний бак «Атлантік» придбаний давно, коли саме не пам`ятає, можливо до шлюбу. Суд приймає до уваги, що будь яких доказів на підтвердження факту придбання вищенаведених речей в період шлюбу між сторонами суду не надано. За таких обставин суд позбавлений можливості визнати два монітора і два системних блока, пральну машину - автомат «Самсунг» (2005 року) та водонагрівальний бак «Атлантік» спільною власністю подружжя та включити його в перелік майна, що підлягає розподілу. Підсумовуючи вищевикладене слід дійти до висновку, що спільним майном подружжя необхідно визнати: комод та ліжко вартістю 3800,00 грн. та двоярусне ліжко вартістю 3000,00 грн., а всього на загальну суму 6800,00 грн. Договір підряду від 2012 року, укладений між [PERSON] та ПП [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] замовив меблі з [INFO] їх в приміщенні [ADDRESS] , а виконавець зобов`язався виготовити меблі в строк до 20.05.2015 року, судом до уваги не приймається, оскільки в даному договорі не зазначено, які саме меблі замовлялися, у зв`язку з чим не є можливим встановити, чи є ці меблі такими, що включені позивачем в перелік майна, що підлягає розподілу між подружжям. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд виходив з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту . Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Однак позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів укладення договору про надання правової допомоги та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи [PERSON] сплачено згідно з оригіналами квитанцій судовий збір на загальну суму 1039,26 гривень.(719,26 грн. +320,00 грн.). Суд приходить до висновку, що з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню судовий збір у розмірі 403,65 грн. оскільки позов задоволений частково (заявлені позовні вимоги у сумі 263191,00 грн., задоволені позовні вимоги у сумі 102221,18 грн.). Оскільки судом частково задоволено первісний позов, стягнення відповідних витрат проводиться пропорційно задоволених вимог, а саме, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню витрати за проведення експертизи у розмірі 1666,24 грн. та витрати по оцінці автомобіля у розмірі 97,10 грн. Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи [PERSON] сплачено згідно з оригіналами квитанцій судовий збір на загальну суму 1024,80 гривень.(704,80 грн. +320,00 грн.). Відповідач за первісним позовом також поніс судові витрати у виді судового збору в розмірі 1024,80 гривень, враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, а саме 50% від заявлених вимог, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на його користь підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог в розмірі - 512,40 грн. Отже, [PERSON] повинен відшкодувати [PERSON] 2166,99 грн. судових витрат, а [PERSON] відшкодувати [PERSON] 512,40 грн. судових витрат. З урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд вважає можливим провести взаєморозрахунок та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між вказаними сумами, що становить 1654,59 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial