Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, у якій просить визнати дійсним договір № 5253 купівлі-продажу нерухомого майна від 19 жовтня 1994 року, який зареєстрований на Одеській товарній біржі нерухомості в Журналі реєстрації біржових правочинів з нерухомістю за реєстраційним № 5253 від 19.10.1994 року, згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON], купила двокімнатну квартиру, яка знаходить за адресою: м. Одеса, вул.. Базарна (Кірова), 51/53, кв. 1, основною площею 46,1 кв.м., в тому числі житловою 28,3 кв.м. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 1994 року був укладений договір купівлі-продажу квартири № 1 по вул.. Кірова в будинку № 51/53 в м. Одеса, за яким [PERSON], діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON], купила, а [PERSON] продав квартиру. [PERSON] передала відповідачу грошові кошти за квартиру, зареєструвалася та проживала у ній по день смерті. Договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН». Таким чином, усі зобов'язання по договору купівлі-продажу № 5253 укладений 19 жовтня 1994 року були виконані в повному обсязі. На даний час позивач не може вступити у спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], так як договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. Оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до ст.15 якого, сторони нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу дійсним. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК України (1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною. На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved