Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання протиправним та скасування рішення, скасування переходу права власності та поновлення запису про право власності. Позов обґрунтований тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 8 червня 2017 року №1498, №1500 позивачем придбано об'єкт нерухомості - жилий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0, 0879 га, розташована у м Запоріжжя за тією ж адресою. У цей же день відповідно до договору іпотеки №11165151000/3 №1501, укладеному між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» вказані об'єкти ьуло передано в іпотеку даній банківській установі. Іпотекою забезпечувались зобов'язання позивача з повернення кредитних коштів у сумі 99000 швейцарських франків, отриманих зі строком погашення не пізніше 7 червня 2018 року. Протягом 2008-2010року у позивача утворилася заборгованість за платежами по кредиту. Наприкінці квітня 2014 року позивачем було отримано від ТОВ «Кей-Колект» повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від 11 квітня 2014 року. Позивача повідомлено про придбання права вимоги заборгованості по кредитному договору №11165151000 від червня 2007 року на підставі договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладеному з АКІБ «УкрСиббанк». Окрім того, позивача було повідомлено,що іпотеко держателем нерухомого майна, що було предметом іпотеки згідно іпотечного договору №11165151000/3 від 8 червня 2007 рок стало ТОВ «Кей-Колект». Позивачеві було запропоновано сплатити на користь відповідача суму заборгованості за кредитним договором, інакше вказана установа розпочне продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Наприкінці серпня - початку вересня 2014 року позивачеві стало відомо, що виконавчою службою Ленінського району за заявою відповідача порушено виконавче провадження стосовно стягнення на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованості на загальну суму 830381,95 грн. Відповідно до інформації про виконавче провадження 10 вересня 2014року з метою реального виконання рішення суду державним виконавцем було викладено арешт на все нерухоме майно боржника. Наприкінці 2015 року відповідач повідомив позивача, що 29 вересня 2015 року ним на підставі договору іпотеки №1501 від 8 червня 2007 року оформлено право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно,Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №122580587 від 3 травня 2018 року земельна ділянка площею 0,0879 га, кадастровий номер [NUMBER], розташована за адресою: [ADDRESS] була передана у власність ТОВ «Кей-Колект» 29 вересня 2015 року на підставі договору іпотеки серія та номер 1501від 8 червня 2007 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер 24873677, було прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою Аллою Михайлівною. Відповідно до цієї ж довідки - на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 24865774 від 29 вересня 2015 року, на підставі договору іпотеки №1501 від 8 червня 2007 року нотаріусом було оформлено за ТОВ «Кей-Колект» право власності на житловий будинок загальною площею 171,6 кв.м., житловою площею 62,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Вказані рішення нотаріусом було прийнято без вчинення ним нотаріальної дії, незважаючи на арешт всього нерухомого майна, що було винесено державною виконавчою службою 10 вересня 2014 року при проведенні виконавчого провадження за зверненням відповідача. Позивач просить визнати неправомірними та скасувати рішення приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - індексний номер 24873677 від 29 вересня 2015 року та індексний номер 24865774 від 29 вересня 2015 року; скасувати перехід права власності на об'єкт нерухомості - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 737300823101 та земельну ділянку площею 0,879га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 737522623101 з [PERSON] на ТОВ «Кей-Колект»; поновити у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи щодо права власності на об'єкт нерухомості - житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 737300823101 та земельну ділянку площею 0,879га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 737522623101 за [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Навів пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача - ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні заперечив щодо можливості задоволення позову. Вказав, що перехід права власності відбувся на законних підставах. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна в судове засідання не з'явилася. До суду надала заяву щодо слухання справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників провадження, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників,

Outcome: partial