Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

До Кузнецовського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] з вимогами до ПАТ «КредоБанк», у якій просив стягнути з відповідача пеню за період з 03.02.2017 року до 28.04.2017 року у сумі 25 887,60 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 55 080 грн., у тому числі за період з 09.06.2016 року до 25.12.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до п.22 договору про участь у Фонді фінансування будівництва, у разі коли фактична загальна площа Об?єкта інвестування є меншою за проектну площу об?єкта більш як на 0,5 вимірних одиниць (квадратних метра), що підтверджено даними забудовника про фактичну загальну площу Об?єкта інвестування, Управитель протягом 15 банківських днів повертає Довірителю на підставі його письмової заяви суму коштів, визначену виходячи з кількості вимірних одиниць Об?єкта інвестування, на яку зменшилась загальна площа Об?єкта інвестування, та поточної ціни вимірної одиниці такого об?єкта на день проведення розрахунків. З листа ПАТ «КредоБанк», який отримав 03.01.2017 року, довідався, що фактична загальна площа об?єкта інвестування складає 16,9 кв.м., оплачена ним площа об?єкта - 17,8 кв.м., різниця між проектною та фактичною загальною площею даного об?єкта складає 0,9 кв.м. Ціна за кв.м. складає 10 200 грн., а отже сума до повернення складає 9180 грн. 08.01.2017 року направив до ПАТ «КредоБанк» заяву про повернення коштів із зазначенням реквізитів, яку відповідач отримав 13.01.2017 року. Проте, кошти банк повернув лише 28.04.2017 року. На підставі п.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просить стягнути з відповідача пеню за період з часу введення об?єкта будівництва в експлуатацію до 28.04.2017 року. Від відповідача ПАТ «КредоБанк» до суду надійшли заперечення на позов. У запереченнях просить відмовити у задоволенні позову з наступних підстав. 23.03.2016 року між ПАТ «КредоБанк», як Управителем, та [PERSON], як Довірителем, укладений договір № 40 про участь у фонді фінансування будівництва. Вказує, що на підставі п.7 цього договору позивач для проведення остаточних розрахунків, повинен був звернутись до відділення пр.-т Шевченка, 12/1 ПАТ «Кредобанк» у м.Львові з оригіналом свідоцтва про участь у ФФБ, документом, що посвідчує особу і ІПН кодом. Оскільки оригінал свідоцтва відповідач отримав 28.04.17, тому вимоги є безпідставними. Зазначає, що позивач не надав доказів обставин, якими обґрунтовує позов, у тому числі щодо прострочення відповідачем строку виконання робіт (надання послуг). Також, вказує, що дії з повернення надлишково сплачених коштів не є предметом договору, укладеного між сторонами. Позивач [PERSON] у судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Подав письмові пояснення у яких обгрунтовує початок періоду стягнення пені з відповідача починаючи з дня введення об?єкта будівництва в експлуатацію,посилаючись на розділ 5 Правил ФФБ. Представники позивача [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з?явились повторно, про причини неявки не повідомили. Суд, на підставі ст..223 ЦПК України, ухвалив про розгляд справи за відсутності позивача та його представників. Представник відповідача Юрків Марія Йосифівна, у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з викладених у запереченнях підстав. Додала, що вона здійснювала перевірку вхідної кореспонденції до банку, проте не знайшла відомостей про те, що заява [PERSON] про виплату коштів надходила саме 13.01.2017 року. Також вказує, що ні договором, ні правилами ФФБ не передбачено стягнення пені за невиплату коштів. Дослідивши докази, подані сторонами, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Суд врахував наступні обставини. У судовому засіданні встановлено, що 23.03.2016 року між відповідачем ПАТ «КредоБанк», як управителем, та позивачем [PERSON], як довірителем, укладений договір № 40 про участь у фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ). Відповідно до п.22 вказаного договору, у разі коли фактична загальна площа Об?єкта інвестування є меншою за проектну площу об?єкта більш як на 0,5 вимірних одиниць (квадратних метра), що підтверджено даними забудовника про фактичну загальну площу Об?єкта інвестування, Управитель протягом 15 банківських днів повертає Довірителю на підставі його письмової заяви суму коштів, визначену виходячи з кількості вимірних одиниць Об?єкта інвестування, на яку зменшилась загальна площа Об?єкта інвестування, та поточної ціни вимірної одиниці такого об?єкта на день проведення розрахунків. Копією листа ПАТ «Кредобанк» до [PERSON], підтверджується, що сума, яка підлягала поверненню позивачу, як різниця вартості між проектною та фактичною загальною площею об?єкта інвестування, становить 9 180 грн. Вказану обставину представник відповідача не оспорює. 10.01.2017 року позивач направив відповідачу заяву від 08.01.2017 року, якою повідомив ПАТ «Кредобанк» про реквізити поточного рахунку для повернення різниці у вартості між фактичною та проектною площею об?єкта інвестування. Вказану заяву відповідач отримав 13.01.2017 року. Вказані обставини підтверджуються копією заяви, копією фіскального чеку від 10.01.2017 року та роздруківкою про відстеження пересилання поштових відправлень. Позивач, як на підставу задоволення позову посилається на ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, за вимогами вказаної норми пеня споживачеві сплачується за умови прострочення виконання роботи або надання послуг, які передбачені договором. Зі змісту пунктів 2-3 договору № 40 про участь у ФФБ, які визначають предмет договору, вбачається, що довіритель приймає на себе зобов?язання передати Управителю в обсягах та на умовах цього договору кошти в управління з метою отримання у власність об?єкта інвестування. Управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до Правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів залишається в управлінні управителя. Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», під послугою розуміється діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п.21 ч.1 ст.1 цього ж Закону України, визначено, що робота - це діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Проаналізувавши правові норми, передбачені п.п.17, 21 ч.1 ст.1, ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зміст досліджуваного договору № 40 від 23.03.2016 року, суд приходить до висновку, що обов?язок відповідача щодо повернення коштів, передбачений п.22 вказаного договору, не є послугою чи роботою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, у порядку, передбаченому ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», слід відмовити у зв?язку з безпідставністю. Зважаючи на те, що відповідно до ст..11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених нею вимог, суд не може вийти за межі позовних вимог та застосувати інший спосіб захисту прав позивача. Беручи до уваги викладене,

Outcome: dismissed