Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що [PERSON] є батьком [PERSON]. Мати [PERSON] [PERSON] померла [INFO] року. [PERSON] своїх батьківських обов'язків не виконує, дитина перебуває на обліку в службі у справах дітей як дитина, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв'язку з тим, що батько дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. Позбавлення батьківських прав є насамперед спосіб захисту та інтересів [PERSON], оскільки у цьому випадку необхідно оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач подав до суду про розгляд справи за його відсутності , позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Третя особа, [PERSON], подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги вважає обґрунтованими, тому просить їх задовольнити. Представник третьої особи, служби у справах дітей Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги вважає обґрунтованими, тому просить їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви учасників справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Копією свідоцтва про розірвання шлюбу підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано й зроблено актовий запис про це 08 жовтня 2009 року (а.с.9). [PERSON] змінено прізвище на «[PERSON]» у зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] 10 лютого 2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.10). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.11) [PERSON] проживає разом з бабусею, [PERSON] Останньою створено належні умови для проживання онуки, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с.12) З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, встановленими законодавством (а.с.13-17), а також перебував станом на 16 липня 2009 року на «Д» обліку з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів (а.с.18). Також у помешканні, де проживає відповідач, не створено для дитини належних умов для всебічного та гармонійного розвитку, відсутнє окреме місце для сну, зберігання речей тощо (а.с.20). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини від 21 квітня 2016 року позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] є доцільним. Вказані обставини свідчать про небажання відповідача виконувати батьківські обов'язки по відношенню до дочки, а тому суд вважає за необхідне позбавити її батьківських прав відносно дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. У пункті 15 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином суд приходить до висновку, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно дочки. Відповідно до положень частини 3 статті 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідач матеріальну допомогу на утримання добровільно не надає, хоча відповідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач працездатний і має можливість сплачувати кошти на утримання дитини у розмірі 400 гривень щомісячно. Відповідно статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 400 гривень. Вирішити питання про стягнення судових витрат у відповідності до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі викладеного,

Outcome: approved