Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 20.01.2017 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до Держави України в особі прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, зазначаючи, що 06.03.2015 року звернувся до прокуратури Одеської області з клопотанням про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні №4201370020000091 та про визнання в якості потерплого та допит, однак в задоволенні зазначеного клопотання відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2015 року постанову слідчого скасовано та зобов'язано визнати позивача потерпілим. В подальшому кримінальне провадження було закрито, однак ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.11.2015 року подану позивачем скаргу визнано обґрунтованою, оскаржувану постанову скасовано, матеріали повернуто для проведення досудового розслідування, проте з того часу прокуратурою передбачені законом слідчі дії не виконуються, внаслідок бездіяльності прокуратури неможливо визначити розмір належної позивачу заробітної плати, що унеможливлює зробити розрахунок пенсії за вислугу років, неодноразові незаконні постанови про закриття кримінального провадження потребують від позивача додаткових зусиль для захисту та отримання платної правової допомоги, неможливість отримання пенсії у передбаченому законом розмірі вкрай ускладнює матеріальний та моральний стан позивача, внаслідок чого йому приходиться витрачати час на нерви, щоб змушувати представника відповідача виконувати свої службові обов'язки. З урахуванням викладеного позивач вважає, що бездіяльність з боку прокуратури є підставою для відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 144 000,00 грн. та просить стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України в особі ГУДКС України в Одеській області шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку. У судовому засіданні представник позивача адвокат Богомолова І.Г. позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник прокуратури Одеської області за довіреністю від 31.052017 року Місюрко Г.А. у судовому засіданні заперечувала проти позову. В письмових запереченнях зазначає, що позивачем не доведено, що саме бездіяльність органу прокуратури у кримінальному провадженні стали підставою для відмови у нарахуванні та виплаті пенсії або видачі довідки для подальшого пред'явлення до органів Пенсійного фонду України. До того ж, відповідач вважає невірними доводи позивача на встановлення ухвалами слідчих суддів ознак протиправності дій відповідача при проведенні досудового розслідування, тож фактично прокуратурою не вчинено жодних дій, які могли б спричинити моральну шкоду позивачу. Представник ГУ ДКС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. В письмових запереченнях зазначив на відсутність підстав задоволення позову, зазначаючи, що вимоги позивача про списання у безспірному порядку моральної шкоди безпосередньо з казначейського рахунку є неприйнятними. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.04.2013 року прокуратурою одеської області внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення №12013170020000091 за ч. 3 ст. 364 КК України за зверненням [PERSON] та [PERSON] щодо зловживання службовим становищем працівниками НДЕКЦ при ГУ МВС України в Одеській області. 12.03.2015 року до слідчого надійшло клопотання свідка [PERSON] про визнання його потерпілим, за результатами розгляду якого слідчим прокуратури Одеської області прийнято постанову від 13.03.2015 року про відмову у визнанні потерпілим у зв'язку із відсутністю достатніх доказів спричинення [PERSON] шкоди. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2015 року скаргу позивача на постанову від 13.03.2015 року задоволено, постанову скасовано та зобов'язано слідчого прокуратури Одеської області Вальчука І.О. визнати [PERSON] потерпілим у кримінальному провадженні №12013170020000091 та надати йому пам'ятку про процесуальні права та обов'язки. Зазначені вимоги ухвали слідчим виконано, що не заперечується жодною із сторін. Далі, 30.12.2015 року слідчим прокуратури Одеської області прийнято постанову про закриття кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2016 року постанову скасовано, а матеріали кримінального провадження повернуто до прокуратури Одеської області для проведення досудового розслідування. Суд не вважає обставини викладені у вказаних ухвалах суду преюдиційними, оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України виключно вирок у кримінальному провадженні є тим видом судового рішення, обставини, встановлені яким, не потребують доказування. Однак, рішення суду, на яке посилається позивач, вироком суду не є, тому суд оцінює зазначені вище ухвали як письмовий доказ. Так, дослідивши мотивувальну частину ухвал Приморського районного суду м. Одеси, слід зазначити, що слідчим суддею не встановлено ознак протиправності дій слідчого, а лише зобов'язано вчинити певні дії у зв'язку з тим, що існує певний порядок оскарження дій слідчого (прокурора), передбачений главою 26 КПК України. Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Система стримувань й переваг, як складовий елемент принципу верховенства права передбачає зокрема й судовий контроль за діяльністю органів досудового слідства в кримінальному процесі, який полягає в усуненні допущених порушень, відновленні процесуальних прав допущених органами досудового слідства. Так, відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Тобто позивач, скориставшись своїм правом оскаржив дії слідчого та отримав належну сатисфакцію у вигляді ухвалення судового рішення про вчинення слідчим певних дій. КПК України не передбачено цивільно-правової відповідальності та права на відшкодування моральної шкоди у випадку задоволення слідчим суддею скарги на дії чи бездіяльність слідчого. До того ж, будь-яких інших доказів вини слідчого позивачем не надано, тоді як відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті вимоги, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Як зазначає позивач, спричинена прокуратурою Одеської області моральна шкода полягає у неможливості визначити розмір належної йому заробітної плати, що унеможливлює розрахунок розміру його пенсії за вислугу років та отримувати пенсію. Суд вважає зазначені висновки недоведеними та такими, що не мають логічного зв'язку із бездіяльністю органу прокуратури, оскільки спір, що виник між позивачем та НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області стосовно визначення розміру заробітної плати для подальшого отримання пенсії вирішується виключно в порядку адміністративного судочинства, а не в межах кримінального провадження. Так, в матеріалах справи міститься постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013 року у справі 2-а-1451/08/1570 по справі за позовом [PERSON] до НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській області та Державного казначейства України про скасування відомчого наказу, стягнення грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні з органів внутрішніх справ, якою адміністративний позов задоволено частково, тож посилання позивача на наявність вини слідчого та процесуального керівника прокуратури Одеської області у неможливості визначення розміру заробітної плати та неможливості отримання пенсійного забезпечення не відповідають дійсним обставинам справи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За таких обставин суд встановив відсутність всіх елементів цивільно-правого делікту, а саме відсутність шкоди, спричиненої позивачу, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою. Крім того, з огляду на відсутність належних доказів вини відповідача, суд також встановив відсутність протиправної поведінки відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed