Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , за яким просив суд стягнути на свою користь з відповідача суму боргу у розмірі 81000,0 (вісімдесят одна тисяча) грн., переданих їй в якості авансу; судовий збір, посилаючись на такі обставини. 28.02.2018 р. AН « [PERSON] » в особі [PERSON] , [PERSON] «Продавець» нерухомого майна, та [PERSON] «Покупець» нерухомого майна, уклали договір № 29/1 про намір у майбутньому укласти договір відчуження нерухомого майна. Згідно п.1.1 договору № 29/1 «Власник» і «Покупець» зобов`язуються в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно з яким власник передає покупцеві у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , далі іменований «Об`єкт», який належить йому на праві власності, а «Покупець» в свою чергу оплатить«Власнику» ціну об`єкта на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 4.4 договору № 29/1 «Покупець» гарантує придбання «Об`єкту» у власність в порядку, встановленому договором, і для забезпечення виконання договору передає, а «Власник» приймає в рахунок належних з «Покупцем» за договором відчуження об`єкта платежів, передоплату (Аванс) у розмірі 81000,0 (вісімдесят одна тисяча) гривень, що еквівалентно 3000 (три тисячі) доларів США за курсом продажу НБУ в день укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта. На виконання умов договору [PERSON] передав [PERSON] 81000,0 грн. у момент підписання вищезазначеного договору. 28 лютого 2018 року між позивачем та АН «Літо» була укладена угода про розірвання договору № 29/1. Відповідно до п. 2. вищезазначеної Угоди авансова сума у розмірі 81000,0 грн., отримана власником майна відповідно до Договору, залишилась у власника. Позивач вважає, що попередній договорів був укладений з порушенням норм ЦК України, що має привести до недійсності правочину та стягнення авансової суми з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Виходячи з цього, попередній договір № 29/1, укладений між АН «Лето» в особі [PERSON] , [PERSON] , продавця нерухомого майна, та [PERSON] , покупця нерухомого майна, був укладений з порушенням вимог ЦК України, що, в свою чергу, приводить до недійсності правочину. Згідно п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. П. 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно п. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно п. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно п. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Крім того,\~згідно п.\~2\~ст.\~65\~СК України,\~при укладенні\~договорів одним\~із подружжя\~вважається,\~що він\~діє за\~згодою другого\~з подружжя.\~Дружина,\~чоловік має\~право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. [PERSON] є дружиною [PERSON] . Ця обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Грошові кошти, передані [PERSON] у якості авансу та у розмірі 81000,0 (вісімдесят одна тисяча) гривень продавцю нерухомого майна [PERSON] були частиною спільного майна подружжя. Відповідно до п. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. При укладенні до говору № 29/1 від 28.02.2018 року [PERSON] такої згоди не давала. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. 28.02.2018 р. AН « [PERSON] » в особі [PERSON] , [PERSON] «Продавець» нерухомого майна, та [PERSON] «Покупець» нерухомого майна, уклали договір № 29/1 про намір у майбутньому укласти договір відчуження нерухомого майна. Згідно п.1.1 договору № 29/1 «Власник» і «Покупець» зобов`язуються в майбутньому укласти та нотаріально посвідчити договір відчуження, згідно з яким власник передає покупцеві у власність будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , далі іменований «Об`єкт», який належить йому на праві власності, а «Покупець» в свою чергу оплатить«Власнику» ціну об`єкта на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 4.4 договору № 29/1 «Покупець» гарантує придбання «Об`єкту» у власність в порядку, встановленому договором, і для забезпечення виконання договору передає, а «Власник» приймає в рахунок належних з «Покупцем» за договором відчуження об`єкта платежів, передоплату (Аванс) у розмірі 81000,0 (вісімдесят одна тисяча) гривень, що еквівалентно 3000 (три тисячі) доларів США за курсом продажу НБУ в день укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження об`єкта. На виконання умов договору [PERSON] передав [PERSON] 81000,0 грн. у момент підписання вищезазначеного договору. Відповідно до п. 4.1. вказаного договору Покупець та Власник ознайомлені з тим, що при укладенні одним з подружжя договорів, які вимагають нотаріального посвідчення, згода іншого з подружжя має бути також нотаріально посвідчена. 28 лютого 2018 року між позивачем та АН «Літо» була укладена угода про розірвання договору № 29/1. Відповідно до п. 2. вищезазначеної Угоди авансова сума у розмірі 81000,0 грн., отримана власником майна відповідно до Договору, залишилась у власника. Позивач вважає, що попередній договір був укладений з порушенням норм ЦК України, що має привести до недійсності правочину та стягнення авансової суми на підставі ч. 1 ст. 635 ЦК України, за яким попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Виходячи з цього, позивач вважає, що попередній договір № 29/1, укладений між АН «Лето» в особі [PERSON] , [PERSON] , продавця нерухомого майна, та [PERSON] , покупця нерухомого майна, був укладений з порушенням вимог ЦК України, що, в свою чергу, приводить до недійсності правочину. З такою позицією позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. За ч. 4 цієї статті договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Відповідно до п. 5.2 договору № 29/1 про намір у майбутньому укласти договір відчуження нерухомого майна від 28.02.2018 р. цей договір не є попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] своїми підписами в договорі погодили, що договір, який вони уклали, не є попереднім договором, а є договором про наміри, тобто волевиявлення сторін на укладення попереднього договору не було, а тому посилання позивача на положення ч. 1 ст. 635 ЦК України є безпідставним. Щодо посилання на відсутність письмової згоди. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Жодних вимог щодо визнання коштів в сумі 81000,0 грн. спільним майном подружжя не заявлено, доказів, того, що ці кошти є спільним майном подружжя не надано. Якщо виходити із рівності часток в спільному майні подружжя, то позивач мала б претендувати на половину суми, переданої договором про наміри укласти правочин, тобто на 40500,0 грн., при цьому позивач вимагає повернення всієї суми. Крім того, відповідно до п. 4.1. № 29/1 про намір у майбутньому укласти договір відчуження нерухомого майна від 28.02.2018 р. сторони були ознайомлені з тим, що при укладенні одним з подружжя договорів, які вимагають нотаріального посвідчення, згода іншого з подружжя має бути також нотаріально посвідчена. Тобто згода позивача мала б бути при укладенні саме договору про відчуження майна, а не договору про наміри, оскільки цей договір не є попереднім. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За викладених обставин, суд має відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: dismissed