Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який з урахуванням уточнень та зміни позовних вимог позивач мотивує тим, що його було прийнято на роботу у ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 16.10.2009 р. згідно наказу від 16.10.09 №11-01-93 на посаду інспектора відділу патрулювання внутрішньої безпеки служби внутрішньої безпеки. 01.10.2013 р. його відповідно до наказу від 01.10.2014 р. було переведено на посаду інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки. Згідно наказу від 04.04.14 № 01-07-293 у зв'язку із виробничою необхідністю внесені зміни до організаційної структури та штатного розпису підприємства. 3 15.07.2014 р. скорочено в штатному розписі ряд посад, серед яких і його посада - інспектор відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки. Одночасно було створено в організаційній структурі департаменту ВОХОР служби авіаційної безпеки підрозділів - відділ супроводження матеріальних цінностей. Крім того, в цей же період був новостворений відділ з питань запобігання корупції, в який набрали осіб, які не мали переважного права на залишення на роботі, а вакансії у даний відділ відповідачем йому не пропонувалися, наявність їх замовчувалася. Йому надавалися для ознайомлення тричі списки вакансій 29.07.2014 р., 24.04.2014 р., 12.06.2014 р., 28.07.2014р., але посади у вищевказаний відділ не оголошувалися. Його було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України (наказ від 29.07.14 № 11-07/1-811/п). Вважає його звільнення незаконним, так як він має переважне право на залишення на роботі та профспілковий орган відмовив відповідачу у згоді на його звільнення, оскільки він є єдиним утриманцем чотирьох членів своєї сім'ї та особою, в сім'ї якої немає працівників із самостійним заробітком. Крім того, відповідно до ст. 49-2 КЗпП України відповідач повинен був запропонувати всі наявні підходящі за кваліфікацією вакансії, що зроблено не було. Також зазначає, що ним було надано відповідачу листок непрацездатності серія АГО № 710528, виданий Коцюбинською амбулаторією ЗПСМ від 25.07.2014 р. за час його хвороби з 14.07.2014 р. по 28.07.2014 р., але при його звільненні з роботи він оплачений не був. Оскільки він не працює, звільнений незаконно, тому відповідач повинен оплатити його вимушений прогул з 29.07.2014 р. по день його поновлення на роботі. Крім того вказує, що незаконним звільненням йому завдана і моральна шкода, розмір якої оцінює в 100 000 грн., враховуючи свій обсяг моральних страждань, погіршення стану здоров'я, зниження престижу та ділової репутації, час і зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану. Просить суд визнати незаконним його звільнення з роботи з посади інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки за ч. 1 ст.40 КЗпП України за наказом від 29.07.14 №11-07/1-811/п; Поновити його на посаді інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки з 29.07.2014 р.; Стягнути із Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 48 655,06 грн. та 100 000 грн. моральної шкоди, а всього 148 655,06 грн.; Зобов'язати ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» провести оплату його листка непрацездатності серія АГО № 710528, виданого Коцюбинською амбулаторією ЗПСМ 25.07.2014 р. за період з 14.07.2014 р. по 28.07.2014 р. в сумі 6 426,14 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, підтвердили обставини, наведені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, вказували, що з метою забезпечення виконання обов'язкових для авіапідприємств цивільної авіації вимог правил, оптимізації виробничого процесу, усунення подвійного виконання аналогічних функціональних обов'язків різними структурними підрозділами аеропорту, а також користуючись правом, встановленим ч. 1 ст.40 КЗпП України, керівництвом ДП МА «Бориспіль» було видано наказ від 04.04.14 № 01-07-293 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства», на виконання якого було розпочато процедуру скорочення, у тому числі, працівників відділу виробничого та оперативного контролю Департаменту внутрішньої безпеки Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 15.07.2014 р. було виключено з організаційної структури та скорочено в штатному розписі підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з авіаційної безпеки, департамент внутрішньої безпеки у повному складі. Відповідно до наказу «По особовому складу» від 14.07.14 №11-07/1- 756/п 15.07.2014 р. визначено датою звільнення позивача з посади інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з авіаційної безпеки у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Згідно з наказом від 14.07.13 №11-07/1-767/п «По особовому складу» скасовано наказ «По особовому складу» від 14.07.14 № 11-07/1-756/п у зв'язку з виявленими обставинами, які полягають у тимчасовій непрацездатності позивача, змінено дату звільнення [PERSON] та встановлено, що датою його звільнення вважати перший день його виходу на роботу після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. Наказом «По особовому складу» від 29.07.14 №11-07/1-811/п позивача звільнено з роботи 29.07.2014 р. у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до Акту від 29.07.14 № 11-26-406 позивач відмовився ознайомлюватись з наказами від 14.07.14 № 11-07/1-756/п, наказом від 14.07.14 №11-07/1-767/п, наказом від 29.07.14 №11-07/1-811/п та проставляти особистий підпис. Одночасно з ознайомленням з наказом від 04.04.14 № 01-07-293 позивачу було вручено попередження від 24.04.2014 р. про заплановане вивільнення, а листом від 08.04.14 №01-22-927 повідомлено голову Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки ДП МА «Бориспіль» та листом від 08.04.14 № 01-22-929 повідомлено голову профспілки ДП МА «Бориспіль» про заплановане скорочення працівників. Крім того, 24.04.2014 р. позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад наявних станом на 24.04.2014 р. (службова записка від 24.04.14 № 11.3-10-139) та запропоновано працевлаштування в ДП МА «Бориспіль». Позивач, в свою чергу, відмовився від запропонованих посад, про що свідчить Акт про ознайомлення працівника з вакансіями від 24.04.14 № 11-26-298. Службовою запискою від 12.06.14 № 11.3-10-202 позивачу було запропоновано новий перелік вакантних посад наявних на підприємстві станом на 12.06.2014 р., однак, позивач відмовився від запропонованих посад, що підтверджується Актом від 12.06.14 № 11-26-373. З метою подальшого працевлаштування позивача йому 29.07.2014 р. службовою запискою від 25.07.14 № 11.3-10-267 було надано перелік вакантних посад станом на 28.07.2014р., натомість, позивач відмовився від запропонованих посад, про що складений Акт від 29.07.14 № 11-26-406. Також, відповідно до наказів від 18.06.14 № 11-07/1-636/п та від 08.07.14 № 11-07/1-714/п позивачу було надано один день на тиждень вільний від роботи, а саме 20, 24 червня та 2, 10, 14 липня 2014 р., з оплатою його у розмірі середнього заробітку для вирішення питання власного працевлаштування. Відповідач вважає необґрунтованим ненадання згоди Незалежної професійної спілки працівників авіаційної безпеки на звільнення позивача, відповідно до листа від 04.07.14 №90, оскільки, департамент внутрішньої безпеки скорочено у повному складі, отже переваги на залишення на роботі, що встановлені ст. 42 КЗпП України відповідачем не застосовувалися. Враховуючи викладене, у зв'язку зі скороченням департаменту внутрішньої безпеки у повному складі та відмовою у працевлаштуванні на підприємстві, інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки підрозділів, [PERSON], було звільнено наказом від 29.07.2014 № 11-07/1-811/п на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Також вказують, що процедуру звільнення позивача була здійснена з дотриманням вимог чинного законодавства, тому відповідачем не було спричинено позивачу моральної шкоди. Зазначали, що Лікарняний лист серії АГО № 710528, виданий 25.07.2014 р. Коцюбинською амбулаторією ЗПСМ, оформлений неналежним чином, а саме: дата видачі лікарняного листа вказана 25.07.2014 р., натомість дата звільнення від роботи - 14.07.2014 р. Позивачу було запропоновано оформити лікарняний лист належним чином, але дану пропозицію [PERSON] відхилив та лишив лікарняний лист без належного оформлення, тому він не підлягає оплаті. З огляду на вищевикладене просили відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно наказу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 01.10.13 № 11-07/1-1141/п (а.с. 59) позивач [PERSON] з 01.10.2013 р. працював на посаді інспектора відділу виробничого та оперативного контролю Департаменту внутрішньої безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». Згідно наказу ДП МА «Бориспіль» від 04.04.14 № 01-07-293 «Про внесення змін до організаційної структури та штатного розпису підприємства» (а.с. 60-61) було розпочато процедуру скорочення, у тому числі, працівників відділу виробничого та оперативного контролю Департаменту внутрішньої безпеки Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль». 15.07.2014 р. було виключено з організаційної структури та скорочено в штатному розписі підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з авіаційної безпеки, департамент внутрішньої безпеки у повному складі. З даним наказом 24.04.2014 р. було ознайомлено під розпис позивача (а.с. 62). Відповідно до наказу ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 14.07.14 №11-07/1- 756/п (а.с. 63) [PERSON] 15.07.2014 р. звільнено з посади інспектора відділу виробничого та оперативного контролю департаменту внутрішньої безпеки підрозділів, підпорядкованих заступнику генерального директора з авіаційної безпеки у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України. Однак, у зв'язку з тим, що [PERSON] був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю наказом від 14.07.13 №11-07/1-767/п (а.с. 65) було скасовано наказ від 14.07.14 № 11-07/1-756/п та встановлено, що датою його звільнення вважати перший день його виходу на роботу після закінчення періоду тимчасової непрацездатності. Наказом ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» від 29.07.14 №11-07/1-811/п (а.с. 67) позивача було звільнено з роботи 29.07.2014 р. у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до Акту від 29.07.14 № 11-26-406 (а.с. 85) позивач відмовився ознайомлюватись з наказами від 14.07.14 № 11-07/1-756/п, №11-07/1-767/п та від 29.07.14 №11-07/1-811/п і відмовився ознайомлюватись зі списком вакантних посад станом на 28.07.2014 р. Судом також встановлено, що одночасно з ознайомленням з наказом від 04.04.14 № 01-07-293 позивачу було вручено попередження від 24.04.2014 р. про заплановане вивільнення (а.с. 68), а листом від 08.04.14 №01-22-927 (а.с. 69) повідомлено про заплановане скорочення працівників Незалежну профспілку працівників авіаційної безпеки, членом якої є [PERSON], про що свідчить довідка профспілки від 17.11.14 № 39 (а.с. 209). Крім того, 24.04.2014 р. позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад наявних станом на 24.04.2014 р. (службова записка від 24.04.14 № 11.3-10-139 (а.с. 73-74) та запропоновано працевлаштування в ДП МА «Бориспіль», але позивач, в свою чергу, відмовився від запропонованих посад, про що свідчить Акт про ознайомлення працівника з вакансіями від 24.04.14 № 11-26-298 (а.с. 75). Службовою запискою від 12.06.14 № 11.3-10-202 (а.с. 76-78) позивачу було запропоновано новий перелік вакантних посад наявних на підприємстві станом на 12.06.2014р., однак, позивач відмовився від запропонованих посад, що підтверджується Актом від 12.06.14 № 11-26-373 (а.с. 79). Також судом встановлено, що ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Незалежної профспілки працівників авіаційної безпеки було направлено подання від 18.06.14 № 11.1-22-101 (а.с. 89) про надання згоди на звільнення позивача, на що було отримано лист від 04.07.14 № 90 (а.с. 93), в якому профспілка заперечувала проти його звільнення, тому що він відноситься до категорії працівників, звільнення яких чинним законодавством не допускається, оскільки є сімейним з наявністю чотирьох утриманців і особою, в сім'ї якої немає інших працівників із самостійним заробітком. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Згідно з пп. 1, 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. Частиною 1 статті 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 7 ст. 43 КЗпП України). Відповідно до ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Виходячи із встановлених обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулось без порушень трудового законодавства. Про звільнення у зв'язку із ліквідацією підрозділу, в якому він працював, його та профспілкову організацію повідомлено завчасно, неодноразово запропоновано позивачу вакантні місця на підприємстві, від яких він відмовився або проігнорував. Крім того, відповідачем, як того вимагають вимоги закону, було надіслано до профспілкової організації позивача подання про надання згоди на його звільнення. Суд не приймає до уваги посилання позивача та профспілкової організації на те, що звільнення позивача неможливе через те, що він має переважне право залишитись на роботі. Звільнення позивача відбулось у зв'язку із ліквідацією усього підрозділу, в якому він працював (про що свідчать копії штатних розписів (а.с. 115-190)), і роботодавець не здійснював вибір кого слід залишити на роботі в цьому відділі з працівників, які займають таку ж посаду, як і позивач, і мають рівні умови продуктивності праці і кваліфікації. Саме з цих підстав суд вважає, що рішення профспілкового комітету не ґрунтується на нормах закону, таким чином є необґрунтованим і відповідач слушно не взяв до уваги таке рішення при звільненні з роботи позивача. Суд також не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідачем не було йому запропоновано посаду фахівця відділу з питань запобігання та виявлення корупції, оскільки згідно посадової інструкції (а.с. 252-256) однією з вимог до претендента на цю посаду є наявність повної вищої освіти відповідного напрямку, якої, як визнав в судовому засіданні позивач, він не має. Отже, виходячи з наведеного, звільнення позивача відбулось без поршень закону і відсутні підстави для поновлення позивача на роботі. За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак, враховуючи, що суд відмовляє позивачу у поновленні на роботі, відсутні також підстави для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки внаслідок звільнення відповідачем не порушено права позивача, суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивача компенсації за завдану йому моральну шкоду. Суд, задовольняючи вимогу позивача про зобов'язання відповідача провести оплату листка непрацездатності, виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві. Згідно частини другої цієї статті оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, враховуючи, що позивач був непрацездатним з 14.07.2014 р. по 27.07.2014 р., про що свідчить листок непрацездатності від 25.07.2014 р. серія АГО № 710528 (а.с. 9), оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності повинна бути здійснена ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», однак відповідач при звільненні позивача з роботи таку оплату безпідставно не здійснив. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача з посиланням на те, що листок непрацездатності видано пізніше ніж позивача у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю звільнено від роботи, оскільки дана невідповідність відбулась у зв'язку із відсутністю в закладі охорони здоров'я бланків листків непрацездатності, про що свідчить довідка Коцюбинської амбулаторії ЗПСМ від 14.07.14 № 9 (а.с. 34), а видача листка непрацездатності відбулась з урахуванням листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 23.10.06 № 01-06-2125 (а.с. 33). Таким чином є підстави для зобов'язання відповідача здійснити позивачу оплату листка непрацездатності. Задовольняючи у цій частині позов, суд відмовляє у зобов'язанні відповідача виплатити конкретну суму коштів, оскільки визначення такої суми виходить за межі повноважень суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial