Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у вихованні дітей та спілкуванні з ними, визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними. В обґрунтування позову вказує, що 14.02.2013 сторони у справі зареєстрували між собою шлюб. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Діти визнані громадянами Великобританії. З 2013 року позивач під час перебування у місті Запоріжжі проживав у відповідачки та мав змогу спілкуватися з дітьми. У вересні 2013 року, у травні 2014 року, у вересні 2015 року вони мали спільний відпочинок у Туреччині, зупинялись у будинку батьків відповідача. З 02.11.2017 стосунки між сторонами почали погіршуватися та відповідачка стала ініціатором того, щоб позивач більше з нею та з дітьми не бачився. Відповідачка позбавила позивача можливості спілкуватися з дітьми і перешкоджала йому в реалізації батьківських прав та обов`язків, зокрема, на телефонні дзвінки не відповідала, не давала можливості бачитись з дітьми, дізнаватися про стан дітей. При цьому позивач не зловживає алкогольними або наркотичними засобами, від виховання дітей не ухилявся, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, має стабільний високий дохід. Діти люблять свого батька, сумують за ним, а тому позбавлення їх можливості спілкуватися суперечить в першу чергу інтересам дітей. Подавши 07.11.2019 заяву про уточнення позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Визначити [PERSON] спосіб участі у спілкуванні з дітьми наступним чином: - надати позивачу кожного дня вранці протягом 10 хвилин та ввечері протягом 1 години можливість безперешкодно спілкуватися з дітьми засобами інтернет-зв`язку; - щороку, у період з 01 липня по 31 липня, надати право позивачу виїжджати з дітьми за кордон без отримання на те нотаріальної згоди відповідачки, всі витрати, пов`язані з подорожжю та проживанням дітей покласти на позивача; - надати можливість позивачу безперешкодно бачитися з дітьми кожного разу, як він буде приїжджати до міста Запоріжжя, без присутності матері, один раз на три місяці, однак не більше ніж протягом одного тижня, упродовж усього часу його перебування у місті Запоріжжі; - надати можливість позивачу безперешкодно дізнаватися про стан дітей, про їх навчання, про стан їх здоров`я. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позов. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що увесь час знаходження у шлюбі з позивачем вони проживали окремо, позивач періодично, раз на пів року, приїжджав до України на кілька тижнів, після чого повертався до Великобританії. При цьому позивач здійснював на неї психологічний тиск, застосовував фізичне насилля в присутності дітей, чим створював нетерпиму обстановку для неї та дітей. Діти народилися в Україні і є громадянами України, весь час проживали і наразі проживають з відповідачкою в Україні. Позивач не приймає участі у вихованні дітей, не утримує їх належним чином, зокрема, за 2018 рік він тричі перераховував гроші на утримання дітей по 6000 грн. Перешкод у спілкуванні з дітьми позивачка не чинить. Коли позивач приїжджає до м. Запоріжжя, він зустрічається з дітьми, вони разом відвідують розважальні заходи, але позивач погрожує забрати дітей на постійне проживання до Великобританії. Така спроба була вчинена у травні 2018 року. В листопаді 2018 року відповідач прийшов до дитячого закладу, де перебували діти, влаштував скандал, вимагав віддати йому дітей, не зважаючи на те, що діти в цей час спали. Побачення відповідача з дітьми проходить у її присутності, тому що позивач не володіє ані російською, ані українською мовою, а діти не володіють мовою позивача. Стосовно участі позивача у спілкуванні з дітьми вважає, що заявлений у позові графік спілкування не відповідає інтересам дітей, оскільки не враховує, що у дітей є певний режим дня, вони відвідують дошкільний заклад з певним режимом роботи. Позивач не володіє мовою, якою спілкуються діти, і навпаки, він може поводитися агресивно, він не має навиків догляду за дітьми, а тому спілкування з дітьми можливе лише в присутності матері. Крім того, позивач не має в Україні постійного місця проживання, а тому не зможе тривалий час забезпечити дітям належні комфортні умови відповідно до їхнього віку. Вимоги позову надати позивачеві право виїжджати разом з дітьми за кордон без супроводу матері та її нотаріальної згоди взагалі не підлягають задоволенню. Вважає за доцільне визначити позивачу час для спілкування з дітьми один раз на місяць, у п`ятницю з 17.00 до 18.00 години, у суботу - з 10.00 год. до 13.00 год., у неділю - з 15.00 год. до 18.00 год., в присутності матері. При цьому вважає, що у позивача взагалі відсутні підстави для звернення з позовом до суду, оскільки жодних перешкод у спілкуванні з дітьми вона не чинить. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання відповідачка не з`явилась повторно, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Із заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталась. У зв`язку з цим суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідачки, враховуючи її заперечення проти позову. Представник районної державної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як органу опіки та піклування до суду не з`явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, при розгляді справи просить врахувати висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Суд, врахувавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 14.02.2013 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №229 (а.с.10). Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.02.2018 шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано (а.с.63). Сторони є батьками двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.11-12, 57-58). Відповідачка [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Діти набули громадянства України на підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України», про що видано довідки УДМС України в Запорізькій області №3417 та №3418 про реєстрацію особи громадянином України (а.с.59,60). Позивач є громадянином Великобританії, де проживає у Кіркбі ін. Ешфілд, Ноттінгем , раніше не судимий, алкогольної та наркотичної залежності не має, є власником фірми та має стабільний дохід, винаймає житло, придатне в тому числі для проживання з дитиною, що підтверджується копіями відповідних документів та їх нотаріально посвідченими перекладами, а саме: паспортом громадянина Великобританії на ім`я [PERSON] , довідками щодо відсутності судимості, довідками щодо відсутності алкогольної та наркотичної залежності, довідкою про доходи, листом про огляд житла, в якому проживає [PERSON] (а.с. 8, 9, 17-28). Відповідач в Україні постійного місця проживання не має. Діти отримали громадянство Великої Британії, про що видано паспорт Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії [NUMBER] від 16.03.2016 на ім`я [PERSON] , [INFO] , та паспорт № [NUMBER] від 16.03.2016 на ім`я [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти зареєстровані та постійно проживають разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання особи (а.с.61-62). Згідно довідки дошкільного навчального закладу №175 «Оленка» від 23.01.2019 №11/01-15, діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , відвідували дошкільний заклад з 01.02.2017. З 02.09.2019 [PERSON] навчається у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №68. З народження і по теперішній час діти спостерігаються за місцем свого проживання в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» (а.с.68). З пояснень сторін судом встановлено, що позивач постійно проживав у Великобританії, відповідачка з дітьми - в Україні. Позивач періодично приїжджав до дружини і дітей, спілкувався з ними. У вересні 2013 року, у травні 2014 року та у вересні 2015 року вони спільно відпочивали у Туреччині. З листопада 2017 року стосунки між сторонами почали погіршуватися. У листопаді 2017 року відповідачка зверталася до поліції та просила вжити заходи до її колишнього чоловікаа [PERSON] , який систематично погрожував їй фізичною розправою та тим, що забере дітей (а.с.64). 05.03.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення №120180800500000795 за ч.2 ст. 125 КК України за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON] Спричинення легких тілесних ушкоджень відповідачці підтверджено висновком експерта №569 (а.с.64-66). Згідно пояснень відповідачки, у листопаді 2018 року позивач перебуваючи в м. Запоріжжі, прийшов до дитячого закладу «Оленка», де перебували діти, влаштував скандал, став вимагати щоб йому віддали дітей. Коли відповідачка приїхала дот дошкільного закладу, позивач застосував до неї фізичну силу, почав її штовхати, погрожувати забрати дітей до Великобританії. З довідок Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області вбачається, що у листопаді 2019 року [PERSON] зверталась до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про вжиття заходів впливу до [PERSON] , який приїхав до будинку, де вона проживає, влаштував сварку в присутності дітей, штовхав її, відібрав раніше подарований телефон. У вересні 2019 року [PERSON] звертався до поліції із заявою про те, що його колишня дружина не дозволяє йому побачити дітей. В ході перевірки звернень працівниками ювенальної превенції Дніпровського відділу поліції з [PERSON] було проведено профілактично-роз`яснювальну бесіду щодо недопущення порушення права батька безперешкодно спілкуватися з дітьми, якщо таке спілкування не шкодить дітям. У січні 2020 року [PERSON] звернулась до Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області із заявою про те, що колишній чоловік [PERSON] прибув до школи, де навчається син, щоб мати змогу бачитись з ним. Однак син почав плакати і відмовився спілкуватися з батьком, для врегулювання конфлікту до школи викликали матір. За даним фактом з батьками була проведена бесіда щодо шляхів вирішення питань участі батька у спілкуванні з дітьми, рекомендовано останньому звернутися до служби (управління) у справах дітей з вказаного питання. З приводу перешкод у спілкуванні з дітьми [PERSON] звертався до поліції у березні 2020 року, на що йому були надані роз`яснення чинного законодавства України щодо порядку вирішення такого спору. За зверненням [PERSON] Запорізькою обласною громадською організацією «Об`єднання психологів і психоаналітиків «Взаємодія» у вересні 2019 року було складене повідомлення про вчинення [PERSON] домашнього насильства (психологічного та фізичного), яке було надіслано суб`єктам взаємодії у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (а.с.101). Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникли конфліктні та особисті неприязні стосунки, через що виникають перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми. На думку суду, права [PERSON] як батька на спілкування з дітьми в окремих випадках порушуються матір`ю дитини, її доводи про відсутність спору з цього питання є неспроможними, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дітьми. При вирішенні спору суд враховує висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, який вважає можливим встановити [PERSON] порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей, враховуючи бажання дітей, режим їх дня, стан здоров`я, наступним чином: під час перебування батька в Україні - в певні часи в присутності матері; кожного дня вранці та увечері засобами інтернет-зв`язку. Вимогу батька дозволити виїзд дітей за кордон у літній період без матері орган опіки та піклування не підтримав. За запитом [PERSON] у зв`язку із даним судовим процесом фахівцями Запорізької обласної громадської організації «Об`єднання психологів і психоаналітиків «Взаємодія» було проведено психологічне дослідження малолітнього [PERSON] , за результатами якого з`ясовано, що виявлені ознаки у дитини свідчать про пережите домашнє насильство. У дитини сформоване негативне ставлення до батька [PERSON] , вона відчуває страх по відношенню до батька. Дитина живе у стані підвищеної готовності до небезпеки, а тому вона не спроможна розслабитись навіть тоді, коли їй нічого не загрожує, і не буде отримувати задоволення від взаємодії з оточенням, навіть якщо у нього добрі наміри. За клопотанням позивача судом було призначено психологічне дослідження дітей на базі лабораторії соціальної педагогіки та психології Запорізького національного університету, однак дослідження проведено не було, оскільки діти категорично відмовилися їхати на зустріч з батьком. Від проведення дослідження в подальшому заявник відмовився, як і від допиту свідків, заявлених у клопотанні. З копій фотокарток, наданих до суду представником позивача, вбачається, що малолітнідіти проводили час разом із своїм батьком, діти веселі, нічим не засмучені, проте зазначені фото не містять дати, тому надати належну оцінку даному доказу суд не має можливості. Також суд зауважує, що ці фотокартки не свідчать, що таке спілкування відбувалося без участі матері. Клопотань заслухати думку малолітніх дітей сторонами не заявлялось. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікаваної Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно достатті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка прожи-проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. На думку суду, для забезпечення інтересів малолітніх дітей, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо і є громадянином та мешканцем іншої держави, обов`язку по вихованню дітей та здійснення його права на особисте спілкування з ними, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні малолітніх дітей шляхом систематичного спілкування засобами інтернет-зв`язку та періодичних побачень в період його пербування у м. Запоріжжі. При вирішенні даного спору, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, суд враховує у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, вік, стан здоров`я, психоемоційний стан. Позивачем не надано доказів наявності відповідних житлових умов у місті Запоріжжі та можливості забезпечити дітям комфортні умови проживання протягом тижня один раз на три місяці, як він просить у позові, а тому враховуючи інтереси дітей, їх розпорядок дня, суд вважає доцільним встановити спілкування з батьком під час його перебування у місті Запоріжжі щоденно у будні дні з 17-00 години до 19-00 години, у вихідні дні протягом чотирьох годин в період часу з 10-00 години до 19-00 години, що фактично не заперечується відповідачкою, яка виходить з розпорядку дня дітей, та відповідає інтересам дітей. З досліджених судом доказів відслідковується обґрунтованість заперечень відповідачки щодо відсутності тісного зв`язку між дітьми та батьком, існування психоемоційних перешкод у спілкуванні. Позивачем не заперечується, що він не володіє українською та російською мовою, якою спілкуються діти, а діти не володіють мовою позивача, а тому суд приходить до висновку, що наразі участь батька у спілкуванні та вихованні дітей можлива лише в присутності матері. Батькові в дійсності слід налагодити теплі взаємини з дітьми, а до того буде емоційно травмуючим фактором для дітей залишення їх без матері на час його побачень з дітьми. Щодо спілкування засобами інтернет-зв`язку, то суд вважає обґрунтованою вимогу батька щоденно спілкуватися з дітьми. Спілкування засобами інтернет-зв`язку включає використання засобів комп`ютерної техніки. З урахуванням віку дітей суд вважає, що тривалість безперервного використання засобів комп`ютерної техніки протягом години не відповідатиме умовам комфорту для дітей, їх фізичного розвитку та зміцнення здоров`я. Враховуючи, що діти відвідують дошкільний заклад, школу та мають відповідний режим дня, суд вважає обґрунтованим надати можливість батькові безперешкодно спілкуватися з дітьми засобами інтернет-зв`язку ввечері кожного дня протягом 20 хвилин, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей. Також суд зауважує, що спілкування одного з батьків, який мешкає окремо від дитини повинно відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий процес спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Позивачем одночасно заявлено вимогу про надання йому права щороку, у період з 01 липня по 31 липня, виїжджати з дітьми за кордон без отримання на те нотаріальної згоди відповідачки, всі витрати, пов`язані з подорожжю та проживанням дітей покласти на позивача. В силу вимог ст. 4 ЦПК України (право на звернення до суду за захистом): кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на певний разовий виїзд з визначенням держави прямування, його початку й закінчення. Відповідно до ч. 5 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. У справі місце проживання дітей судом не визначалося, фактично з народження діти проживають з матірю. Батько дітей, який проживає окремо, порушує перед судом питання про надання дозволу на виїзд дітей без згоди матері не на одноразовий виїзд, як це пердбачено законом, та без зазначення держави прямування, мети такого виїзду. Приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог. Також судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог про надання можливості позивачу безперешкодно дізнаватися про стан навчання дітей, про стан їх здоров`я. Вимоги позову в цій частині є необгрунтованими. Позивачем не зазначено, яким чином порушується його право на отримання таких відомостей у відповідних освітніх та медичних закладах, які володіють такою інформацією. Про те, що відповідачка порушує його право на отримання інформації щодо стану здоровя дітей та їх навчання, позивачем не доведено і судом не встановлено. При цьому суд зауважує, що встановлений судом спосіб спілкування позивача з дітьми надасть йому можливість дізнаватися про стан навчання дітей та про стан їх здоров`я. Таким чином, враховуючи насамперед інтереси дітей, позицію служби у справах дітей, бажання батька систематично спілкуватися з дітьми, позицію матері дітей та встановлені обставини щодо вчинення позивачем домашнього насильства, вікових особливостей дітей, ставлення дітей до батька та наявність між ними на теперішній час психоемоційних перешкод у спілкуванні, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, та вважає доцільним визначити такі способи участі позивача у вихованні дітей, спілкуванні з ними: - надати можливість безперешкодно спілкуватися з дітьми засобами інтернет-зв`язку ввечері кожного дня протягом 20 хвилин, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей; - надати можливість безперешкодно спілкуватися з дітьми під час його перебування у місті Запоріжжі, протягом одного тижня один раз на три місяці, - у будні дні з 17-00 години до 19-00 години в присутності матері та за попередньою домовленістю, у вихідні дні протягом чотирьох годин в період часу з 10-00 години до 19-00 годинив присутності матері та за попередньою домовленістю, з можливістю вільного пересування по місту Запоріжжю, з урахуванням режиму дня та стану здоров`я дітей. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з вищенаведених підстав. Встановлення способів участі позивача у вихованні дітей, спілкуванні з ними спрямоване на реалізацію права дітей спілкуватися з тим із батьків, хто проживає окремо від них, забезпечить виконання батьківських прав позивача, оскільки збереження зв`язків з обома батьками найкраще відповідає інтересам дитини. Вказаний спосіб спілкування позивача з дітьми не перешкоджає їх нормальному розвитку і не порушує прав жодного із її батьків, відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо них. З огляду на вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України щодо розгляду справи судом не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України відсутні, оскільки позивачем вимоги про їх стягнення з відповідачки не заявлено.

Outcome: partial