Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось з позовом Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №OD12AE00005328, який був укладений 19 вересня 2007 року між AT «Приват Банк» (зараз - AT КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , та забезпечений договором поруки, який був укладений 19 вересня 2007 року між AT «Приват Банк» (зараз - AT КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , у розмірі 13105,76 доларів США, що станом на 28 листопада 2019 року НБУ становить 314276,12 гривень та судові витрати у розмірі 4714,14 гривень. Після подання заяви про зменшення позовних вимог позивач просив суд стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ), [PERSON] ( [ADDRESS] , ІПН [NUMBER] ) в солідарному порядку на користь Акціонерного комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за період з 17.05.2011 по 28.11.2019 рр у розмірі 3333,60 (Долари США), що за курсом 23,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 року складає 79939,73 грн. станом на 28.11.2019 р. за кредитним договором № OD12AE00005328 від 19.09.2007 року, яка складається з: 3333,60 (три тисячі триста тридцять три) Долари США, що складає 3 % річних від простроченої суми, посилаючись на такі обставини. AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 19.09.2007 року уклали кредитний договір OD12AE00005328. Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 18338,77 (Долар США) на термін до 18.09.2012 р., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. AT КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 18338,77 (Долар США). В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. 16.05.2011 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються його виконанням, Таким чином, винесення рішень Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року не виконано боржником. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованість становить 13105,76 (Долар США). Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішеннях Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року, тобто за період з 19.09.2007 року по 27.04.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 16.05.2011 року, з 17.05.2011 по 28.11.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі - 3333,60 (Долар США), яка складається з: 3333,60 (Долар США) - 3 % річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором OD12AE00005328 між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та вказаними фізичними особами було укладено: Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 Цивільного кодексу України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором OD12AE00005328. Згідно п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, за якою позов не визнав, заперечував проти його задоволення. В обґрунтування посилався на таке. 19 вересня 2007 року між Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] , укладено кредитний договір № OD12AE00005328. Відповідно до укладеного договору OD12AE00005328 від 19.09.2007 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 18 338,77 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 18.09.2012 року. Вказані кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі, а саме на придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.09.2007 р. було укладено договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави [PERSON] надав в заставу автомобіль TOYOTA, модель: CAMRY, рік випуску: 1998, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] ). На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси 09.02.2012 року було звернено стягнення на автомобіль TOYOTA, модель: CAMRY, рік випуску: 1998, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2015 року було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , Другого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції та звільненно майно з-під арешту, накладеного 13.03.2012 року Другим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції автомобіль TOYOTA, модель: CAMRY, рік випуску: 1998, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] ( [ADDRESS] ). Автомобіль TOYOTA, модель: CAMRY, рік випуску: 1998, тип ТЗ: легковий седан, № кузова/шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , було вилучено у відповідача на підставі вищевказаного рішення суду. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Таким чином, при ухваленні рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, судами повинні враховувати факт наявності судових рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та факт реалізації такого предмету іпотеки (правова позиція ВСУ у справі за № 6-224цс17). Відповідно до укладеного договору № OD12AE00005328 від 19.09.2007р. кінцевий терміном повернення кредитних коштів -18.09.2012 року. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язанням, тобто строку виконання зобов`язанням в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язанням та зумовлює перебіг позовної давності. У зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] виконання зобов`язанням за кредитним договором, Банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, що знайшло своє підтвердження у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси 09.02.2012 року за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» шляхом звернення стягнення на автомобіль. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку його виконання. Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни (Постанова Верховного Суду в постанові № 14-154цс18 від 04 липня 2018 року). Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно стягнення 3%, інфляційних витрат тощо). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Граничним строком звернення з позовом до суду є трирічний строк з моменту набрання Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року законної сили, тобто 09.03.2012 року, а позов у справі № 521/506/20 поданий до суду лише у січні 2020 року. Отже, позивач втратив право на звернення до суду з захистом свого права на стягнення за кредитним договором N90D12AE00005328 від 19 вересня 2007 року. На підставі вищенаведеного та у відповідності до ст.267 Цивільного кодексу України, прошу в задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до мене, [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №OD12AE00005328 від 9 вересня 2007 року відмовити з підстав пропущення позивачем строку позовної давності. Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду. Судовий розгляд розпочато 30 березня 2021 року. В судовому засіданні оголошена перерва для підготовки до судових дебатів, судове засідання призначено на 15.04.2021 року о 16.00 год. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою, доказів поважності неявки в судове засідання не представив. Відповідачі на розгляд справи не з`явилися. У зв`язку з тривалим розглядом справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутністю учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлено, що AT КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 19.09.2007 року уклали кредитний договір OD12AE00005328. Згідно договору AT КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 18338,77 (Долар США) на термін до 18.09.2012 р., а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. AT КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 18338,77 (Долар США). В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. 16.05.2011 року AT КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною про звернення стягнення на предмет застави. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються його виконанням, Таким чином, винесення рішень Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованість становить 13105,76 (Долар США). Оскільки з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішеннях Малиновського районного суду м. Одеси від 09.02.2012 року та Апеляційного суду Одеської області від 20.09.2012 року, тобто за період з 19.09.2007 року по 27.04.2011 року, то за період після подання позовної заяви від 16.05.2011 року, з 17.05.2011 по 28.11.2019 року відповідач має заборгованість у розмірі - 3333,60 (Долар США), яка складається з: 3333,60 (Долар США) - 3 % річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором OD12AE00005328 між AT КБ «ПРИВАТБАНК» та вказаними фізичними особами було укладено: Договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 Цивільного кодексу України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором OD12AE00005328. Згідно п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 522/1528/15-ц. Згідно із частиною першою\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша\~статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою\~статті 559 ЦК України\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Тому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №\~14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. За викладених обставин суд вважає позицію сторони відповідачів необґрунтованою, а позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. В частині стягнення судового збору суд має позовні вимоги задовольнити частково з огляду на те, що позивач просить стягнути з відповідачів судовий збір в солідарному порядку, при цьому згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, тобто в частках. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4714,14 грн. Після зменшення позовних вимог ціна позову складає 3333,60 Доларів США, що еквівалентно 79939,73 грн., а судовий збір складає 1199,09 грн. Таким чином, до стягнення з відповідачів підлягає сума збору в розмірі 1199,09 грн. пропорційно задоволеної частини позовних вимог. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ч.\~5\~ст.\~268\~ЦПК України\~датою ухваленнярішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial