Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

До Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 05 травня 2020 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» суму заборгованості за кредитним договором № 22033000071092 від 03 серпня 2018 року у розмірі 233 983,85 грн., а також судовий збір у розмірі 3509,76 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 03 серпня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено договір № 22033000071092, за умовами якого кредит за банківською послугою «Кредит готівкою» надавався на споживчі потреби та на сплату комісії за надання Кредиту, що сплачується за рахунок наданого Кредиту або на сплату страхового платежу згідно з Договором страхування, якщо це передбачено умовами надання банківської послуги. На підставі зазначеного, при видачі кредиту, яка здійснювалася шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро», страхова сума платежу (вираховується Банком виходячи із суми кредиту на споживчі потреби і строку кредиту і сплачується за рахунок суми споживчого кредиту) в розмірі 21 136,00 грн. (відповідно до договору добровільного страхування життя клієнтів № BP-22033000071092 від 03 серпня 2018 року. За умовами кредитного договору сума кредиту склала 199 360,00 грн., строк кредитування складає 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 03 серпня 2023 року. Умовами Кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,99 % від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість - 56,0 % річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кошти у розмірі 199 360,00 грн. Не дивлячись на взяті на себе зобов`язання, відповідач не дотримується умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 03 квітня 2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором №22033000071092 від 03 серпня 2018 року в сумі 233 983,85 грн., яка складається з: сума несплаченої частки кредиту - 173 156.05 грн.; сума несплачених відсотків - 17 182,94 грн.; сума несплачених комісій - 43 639,86 грн., у зв`язку з чим банк був вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 15 травня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 03 серпня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено договір № 22033000071092, за умовами якого кредит за банківською послугою «Кредит готівкою» надавався на споживчі потреби та на сплату комісії за надання Кредиту, що сплачується за рахунок наданого Кредиту або на сплату страхового платежу згідно з Договором страхування, якщо це передбачено умовами надання банківської послуги. На підставі зазначеного, при видачі кредиту, яка здійснювалася шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача № [NUMBER] відкритий в АТ «Банк Кредит Дніпро», страхова сума платежу (вираховується Банком виходячи із суми кредиту на споживчі потреби і строку кредиту і сплачується за рахунок суми споживчого кредиту) в розмірі 21 136,00 грн. (відповідно до договору добровільного страхування життя клієнтів № BP-22033000071092 від 03 серпня 2018 року. За умовами кредитного договору сума кредиту склала 199 360,00 грн., строк кредитування складає 60 місяців з кінцевою датою повернення кредиту до 03 серпня 2023 року. Умовами Кредитного договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у розмірі 1,99 % від суми кредиту та процентну ставку за користування кредитом, яка є фіксованою та складає: на строкову заборгованість за кредитом - 0,001 % річних, на прострочену заборгованість - 56,0 % річних. Кінцева дата повернення грошових коштів по кредиту встановлена сторонами до 03 серпня 2023 року. У зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору станом на 03 квітня 2020 року перед банком виникла заборгованість, яка згідно із розрахунком наданим позивачем, складає 233 983,85 грн., яка складається з: сума несплаченої частки кредиту - 173 156.05 грн.; сума несплачених відсотків - 17 182,94 грн.; сума несплачених комісій - 43 639,86 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України договір укладений сторонами, містить умови, які повинні виконуватися. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи надані докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 22033000071092 від 03 серпня 2018 року щодо своєчасної оплати кредиту та визначених договором платежів, а позивач скористався своїм правом щодо права дострокового повернення кредиту. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 22033000071092 від 03 серпня 2018 року в сумі 233 983,85 грн., яка складається з: сума несплаченої частки кредиту - 173 156.05 грн.; сума несплачених відсотків - 17 182,94 грн.; сума несплачених комісій - 43 639,86 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3509.76 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved