Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що у 1999 році між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO], що проживає з позивачкою. 21 листопада 2006 року шлюб було розірвано, про що відділом РАЦС було зроблено відповідний актовий запис за №494.Фактично шлюбні відносини сторони по справі перестали підтримувати у травні 2005 року. З травня 2005 року сторони по справі перестали проживати спільно однією сім'єю, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, сторони почали проживати окремо, шлюб мав формальний характер та був розірваний лише 21 листопада 2006 року.За договором купівлі-продажу від 28 лютого 2006 року позивачка придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], вказана [ADDRESS] була набута позивачкою формально у шлюбі.Офіційно шлюб було розірвано через півтора року після фактичного припинення шлюбних відносин, а квартира була придбана позивачкою через 9 місяців з моменту фактичного припинення шлюбних відносин.З метою захисту своїх прав та інтересів [PERSON] звернулась до суду з проханням визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю як набуту нею за час окремого проживання сторін по справі у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в порядку ч. 6 ст. 57 СК України. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивачки та її представника, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. Суд згідно статті 169 ЦПК України розглядає справу в порядку заочного провадження на підставі поданих сторонами доказів та показання свідків, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] у 1999 році було зареєстровано шлюб, від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Шлюб між сторонами був розірваний на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 серпня 2006 року (справа № 2-6206/2006 р.). 21 листопада 2006 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу з якого вбачається, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON], розірвали шлюб, про що відділом РАЦС було зроблено відповідний актовий запис за №494. Як зазначено в рішенні Малиновського районного суду міста Одеси від 07 серпня 2006 року (по справі № 2-6206/2006 р.), сторони по справі припинили шлюбні відносини з травня 2005 року. Дану обставину також зазначає у свої позовній заяві [PERSON] про розірвання шлюбу від 31.07.2006 року. Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним рішенням суду встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини у травні 2005 року. Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Згідно договору купівлі-продажу від 28 лютого 2006 року позивачка придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з трьох кімнат, загальною площею 48,2 кв., в тому числі житловою площею - 33,1 кв.. Частиною 6 ст. 57 СК України встановлено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Як зазначено у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6. ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин. Статтею 60 СК України передбачено: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виходячи із змісту ст. 60 СК України законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого дружиною у шлюбі та позивачка не може вільно розпоряджатися власною квартирою без згоди чоловіка. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 05 травня 2005 року сторони по справі перестали проживати спільно однією сім'єю, вести спільне господарство, мати спільний бюджет, сторони почали проживати окремо. Також свідок зазначила, що відповідач по справі не надавав коштів для придбання квартири під [ADDRESS]. Свідок [PERSON] [INFO]. в судовому засіданні пояснила, що з травня 2005 року сторони по справі перестали проживати спільно однією сім'єю, вести спільне господарство, мати спільний бюджет. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином суд приходить до висновку, що квартира під [ADDRESS] є особистою приватною власністю позивачки, так як набута нею за час окремого проживання сторін по справі у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин в порядку ч. 6 ст. 57 СК України. Виходячи із вищевикладеного та

Outcome: approved