Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

До Малиновського\~районного\~суду\~м.\~Одеси\~звернулась\~з позовом [PERSON] , до Публічного акціонерного товариства «АБ «Південний», за участю третіх осіб: за участю третіх осіб: Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Одеської області Буракової Олександри Ігорівни, Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова Олега Віталійовича, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 червня 2020 року приватним нотаріусом Одеського МНО Одеської області Бураковою Олександрою Ігорівною, зареєстрований в реєстрі за № 616 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованості за Договором кредиту № IS КР 463477 ВІ від 12 березня 2018 року на користь ПАТ «АБ «Південний» на загальну суму 17667 грн. 19 коп.; стягнути з ПАТ «АБ «Південний» на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) понесені нею судові витрати. Нотаріусом було допущено ряд грубих порушень чинного Порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що призвело до вчинення протиправного виконавчого напису, який підлягає скасуванню. Відповідач Публічне акціонерне товариство «АБ «Південний» визнав позов у повному обсязі. Треті особи в судове засідання не з`явилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 09 червня 2020 року приватним нотаріусом Одеського МНО Одеської області Бураковою Олександрою Ігорівною вчинено виконавчий напис (№ в реєстрі - 616) про стягнення у безспірному порядку з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , заборгованості за кредитним договором за № ІS КР 463477 ВІ від 12 березня 2018 року на користь ПАТ АБ Південний на загальну суму 17667 грн. 19 коп. 11 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим Олегом Віталійовичем за заявою представника ПАТ АБ Приватбанк, за вих. № 14-001-20807-2020 від 10 червня 2020 року відкрито виконавче провадження №62328384, в рамках якого накладено арешти та заборони на все рухоме і нерухоме майно та кошти боржника на банківських рахунках. З тексту оскаржуваного виконавчого напису від 09 червня 2020 року вбачається, що він виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості. Разом з тим, в матеріалах ВП № 62328384 наявні лише оригінал кредитного Договору та оригінал виконавчого напису. Виписки з рахунка боржника відповідачем не надано. Жодного розрахунку на обґрунтування суми заборгованості в матеріалах виконавчого провадження немає. Крім того, що протягом тривалого часу, Банком відбувалось списання грошових коштів позивача з інших банківських рахунків з метою погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, Банком систематично були здійснені списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, що ставить під сумнів реальну безспірність зазначеної банком суми простроченого зобов`язання. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17. Виходячи з викладеного, позивач має об`єктивні підстави ставити під сумнів реальну безспірність спору. Одним з основних факторів підтвердження безспірності правовідносин є завчасне направлення банком повідомлення про порушення кредитних зобов`язань та необхідність їх усунення на адресу боржника. Окрім того, таке повідомлення повинне бути вручене боржникові не пізніше ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису. Разом з тим, за 30 днів до моменту видачі нотаріусом виконавчого напису (з 10 травня 2020 року до 09 червня 2020 року) на зареєстровану адресу місця проживання позивача, а саме: [ADDRESS] , не надходило жодної кореспонденції від банку з вимогою повернення боргу або порушення кредитних зобов`язань. За таких обставин у сторони позивача виникає обґрунтована необхідність у витребуванні у ПАТ АБ Південний інформації щодо вручення [PERSON] повідомлення про порушення кредитних зобов`язань та необхідність їх усунення. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Беликова О.В., ані до заяви про відкриття виконавчого провадження, ані до виконавчого напису нотаріуса відповідачем, ПАТ АБ Південний не надано вмотивованого розрахунку заборгованості [PERSON] , у зв`язку з чим, виникають обґрунтовані сумніви в правомірності дій приватного нотаріуса Бурякової О. І. щодо видачі ним виконавчого напису у безспірному порядку за відсутності належного доказу формування заборгованості. Разом з тим, з наявних документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. За таких обставин, Приватний нотаріус Одеського МНО Буракова О.І. в порушення вимог Порядку вчинення нотаріальних дій, не пересвідчившись у можливості стягнення боргу в рамках визначеного Порядком строку, видала банку незаконний виконавчий напис про стягнення заборгованості. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягали стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до змісту оскаржуваного Виконавчого напису нотаріуса, такий напис видано на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення згаданого вище Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на момент вчинення оскаржуваного Виконавчого напису і на сьогоднішній момент редакція Переліку передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Разом з тим, що кредитний договір за спірними правовідносинами не є нотаріальним, а отже, заборгованість за даним договором не може бути стягнуто шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позовних вимог. Отже, у випадку повної або часткової задоволення позовних вимог зазначена сума буде підлягати стягненню з відповідача в пропорційному відношенні від задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом роз`яснюється, що повернення судового збору з Державного бюджету України здійснюється органами Казначейства у відповідності до Порядку повернення коштів, помилково або надмірну зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. У разі\~повернення судового\~збору (крім\~помилково)\~до органу\~Казначейства платником\~(заявником)\~подається копія\~судового рішення,\~засвідчена належним\~чином. Копія судового\~рішення,\~засвідчена належним\~чином,\~подається платником\~до органу\~Казначейства разом\~з його\~заявою про\~повернення коштів\~з бюджету\~та оригіналом\~або копією\~документа на переказ або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету. Заява про повернення коштів з бюджету складається платником у довільній формі з обов`язковим зазначенням такої інформації: причина повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб`єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи та номер контактного телефону, сума платежу, що підлягає поверненню, спосіб перерахування коштів з бюджету - у безготівковій формі із зазначенням реквізитів рахунку одержувача коштів чи у готівковій формі. За правилами ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved