Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2010 року стягнуто з нього в користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина. Він постійно сплочував аліменти відповідно до рішення суду. На даний час, починаючи із травня 2015 року син [PERSON] проживає разом із ним та перебуває на повному його утриманні. Однак мати неповнолітнього, яка виїхала за кордон, продовжує отримувати аліменти та розпоряджатись ними на власний розсуд. Дана обставина змусила його звернутись до суду і тому він просить суд припинити стягнення із нього аліментів, встановлених відповідно до рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2010 року, так як відпала підстава їх стягнення, оскільки дитина проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] не зявилися, однак від представника позивача на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про день, час і місце розгляду справи згідно ст.74 ЦПК України була повідомлена належним чином. Не надійшло від відповідача і заяви про розгляд справи за її відсутності чи про причини неявки в судове засідання. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Так, судом встановлено наступні факти: Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ИД №145988, виданого відділом РАЦС Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області. Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 20 січня 2010 року стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 листопада 2009 року. Як встановлено в мотивувальній частині зазначеного рішення суду неповнолітній син проживав та перебував на утриманні матері. З довідки про доходи №241, виданої відділом освіти, молоді та спорту Лановецької районної державної адміністрації, вбачається, що позивач [PERSON] працює вчителем фізкультури і з його заробітної плати стягуються аліменти, а саме за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року ним сплачено 3084,00 грн. аліментів. Відповідно до інформації, наданої Державною прикордонною службою України, [PERSON], [INFO], на протязі 2015 2016 років постійно перебувала за межами держави. Згідно акта обстеження умов проживання, складеного депутатом Лановецької міської ради Тернопільської області в присутності свідків, [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] в м.Ланівці, вул.Незалежності, 39/1 Тернопільської області з 10 травня 2015 року і знаходиться на його утриманні. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених стеттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як вбачається з розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Тобто, аліменти на дитину підлягають сплату тому із батьків, з ким проживає дитина. З аналізу положень ст.ст. 179-181 СК України вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини. В\~ст.223 ч.4 ЦПК України\~встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-XII, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Таким чином, беручи до уваги те, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів, істотно змінилися обставини, що існували на час його прийняття, зокрема, щодо місця проживання дитини, а також її утримання, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про звільнення його від сплати аліментів підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved