Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визначення додаткового строку на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 08.10.2011р. вона та [PERSON] почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою [ADDRESS] . З червня 2017р. вона та [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] як внутрішньо переміщені особи. Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України , якщо чоловік та жінка проживають однією сім`єю , але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними під час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. [INFO] [PERSON] помер, факт смерті встановлено рішенням Добропільського міськрайонного суду від 24.04.2018р. у справі № 227/1364/18, свідоцтво про смерть [PERSON] було отримано його сином [PERSON] на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду від 24.04.2018р. у справі № 227/1364/18. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді грошових коштів (отриманої пенсії) у розмірі приблизно 35000грн., що перебувають на розрахунковому рахунку , відкритому у відділенні № 10004/ 079 ПАТ «Державний ощадний банк України» у м. Дружківка , пл. Соборна,13 , які не були отримані ним у зв`язку з хворобою та тимчасовим виїздом на окуповану територію за місцем попереднього проживання: [ADDRESS] . Також, після смерті [PERSON] залишилось нерухоме майно, яке знаходиться на окупованій території в м. Харцизьку, документи на нерухомість також знаходяться за місцем знаходження майна. 12.04.2019р. вона звернулася із заявою на прийняття спадщини у вигляді грошових коштів після смерті цивільного чоловіка [PERSON] до приватного нотаріуса Дружківського міського нотаріального округу Радіонова Ю.В. , на яку отримала лист-відповідь, що відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом, але мною пропущений строк для подання зави на прийняття спадщини. Між тим, відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини мають право на спадкування за законом у четверту чергу. Таким чином , з метою отримання цієї спадщини, вона вимушена звернутися до суду з позовними вимогами щодо встановлення факту проживання з [PERSON] за період з 08.10.2011р. та до [INFO] - часу його смерті, а також встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 26 червня 2019 року позовну заяву позивача було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків вказаних в ухвалі суду. 09 липня 2019 року на адресу суду позивач надала заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі суду. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 12 липня 2019 року позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 25 вересня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області клопотання позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано судом докази по справі. 21 жовтня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 18 листопада 2019 року було залучено до участі у справі третю особу на стороні відповідача. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 10 лютого 2020 року клопотання позивача про заміну первісного відповідача було задоволено. В судове засідання позивач не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи сповіщена належним чином, надала заяву про підтримку позовних вимог та можливості розгляду справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперчує. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме виклик здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Дружківського міського суду Донецької області (http://court.gov.ua/fair). В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. В судове засідання третя особа приватний нотаріус в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що причина неявки відповідачів є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавщи учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячі з наступного. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із паспорту громадянина України серія [NUMBER] , позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адреосю: [ADDRESS] з 08.10.2011 року. Відповідно до паспорту громадянина України серія [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 22.05.2009 року. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є внутрішньо переміщеною особою та з червня 2017 року фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 08 червня 2017 року №0000231528 про взяття на обілк внутрішньо переміщеної особи. При цьому, відповідно до відповіді начальник УСЗН Дружківської міської ради, [PERSON] , перебував на обліку у управління, як внутрішньо переміщена особа, з 25.10.2017 року за адресою: [ADDRESS] . Водночас, відповідно до довідки секретаря Олексієво-Дружківської сільської ради, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований [ADDRESS] , але фактично мешкав за адресою: [ADDRESS] протягом - вересня, жовтня, листопада 2017 року. Окрім зазначеного, позивачем були надані суду на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, наступні докази: Акт обстеження побутових умов від 08 квітня 2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] з моменту її реєстрації за даною адресою, а саме з 08.10.2011 року і по день смерті [PERSON] , де вели спільне господарство. Довідка №112 від 09.04.2019 року, з якої вбачається, що [PERSON] , мешкала за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] по день його смерті. Проте, вказані акт обстеження побутових умов та довідка №112 від 09.04.2019 року, були видані позивачу на території, яка тимчасово непідконтрольна владі України. Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу для реалізації майнових та особистих немайнових прав позивача, суд приймає до уваги надані: акт обстеження побутових умов та довідку №112 від 09.04.2019 року. Окрім того, позивачем надані спільні з померлим фотознімки різного часу на сімейних святах та у побуті. Між тим, в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні, що дійсно з 2017 року [PERSON] та [PERSON] мешкали разом за адресою: [ADDRESS] , де вели спільне господарство. Також, їм відомо, що вони були внутрішньо переміщеними особами з м.Харцизька, де також мешкали разом та вели спільне господарство. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00024146014 , [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді недоотриманих грошових коштів та нерухомого майна. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Отже, позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] в період з 08 жовтня 2011 року та по день його смерті, а саме - [INFO] . Крім того, згідно відповіді приватного нотаріуса Дружківського міського нотаріального округу Донецької області- Радіонова Ю.В., позивачу було повідомлено, що нею було пропущено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. За змістом ч.1 ст.1258 ЦК України, визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Черговість спадкоємців за законом визначається ст.ст.1261-1265 ЦК України. Згідно зі ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦКУ, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У ч.5 ст.1268 ЦК України, закріплено право спадкоємця на спадщину з часу її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.1270 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України особа, яка не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно зі ст.1272 ч.3 ЦК України, суд за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, може визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, якщо визнає поважними причини, з яких було пропущено встановлений законом шести місячний строк. Зважаючи на причини, з яких було пропущено цей строк, та поважність яких встановлена у судовому засіданні під час розгляду справи, суд находить їх поважними та визначає позивачу додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved