Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - агентство нерухомості «Домопроект» в особі фізичної особи-підприємця [PERSON] - про стягнення грошових коштів у сумі 8200,00грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що 08 листопада 2013 року між нею [PERSON] у простій письмовій формі був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], належної відповідачу, за умовами якого [PERSON] отримав від позивача в якості авансу 08 листопада 2013 року 8200,00 грн., та мав укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири до 10 грудня 2013 року. У встановлений за попередньою домовленістю строк відповідач не отримав необхідні для продажу вказаного нерухомого майна документи, через що договір купівлі-продажу не був укладений своєчасно, сума авансу не була повернута позивачу. За таких обставин [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила його задовольнити (а. с. 2-4). Представник позивача надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи за відсутності сторони позивача, в заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 29). Відповідач у судове засідання не з'явився, свого представника для участі в розгляд даної цивільної справи не направив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомив, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за правилами постановлення заочного рішення. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі за допомогою посередницьких послуг агентства нерухомості «Домопроект» був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого відповідач є продавцем даної квартири, а позивач - покупцем (а. с. 6). За умовами даного попереднього договору [PERSON] 08 листопада 2013 року отримав від [PERSON] в якості авансу за продаж квартири 8200,00 грн., та мав укласти договір купівлі-продажу вказаної квартири до 10 грудня 2013 року. Судом також встановлено, що у строк, визначений сторонами попереднім договором купівлі-продажу квартири від 08 листопада 2013 року договір купівлі-продажу квартири так і не був укладений, у зв'язку з чим [PERSON] неодноразово направляла на адресу відповідача повідомлення телеграфом з вимогою повернути отримані від неї грошові кошти у сумі 8200,00 грн. (а. с. 8, 9). З інформаційного листа КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 18 серпня 2014 року за вих. № 9118, адресованого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська на відповідний запит, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] за гр.. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] реєстр № 237 (а. с. 21, 22). Статтею 15 ЦК України встановлено, що особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ст.220 ч.1 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. В порядку ст. 216 ч.1 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами в контексті викладених норм права, суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити їх, виходячи з того, що у судовому засіданні був встановлений факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів у сумі 8200,00 грн. за попереднім договором купівлі-продажу квартири, право власності на яку належить іншій особі, а не продавцю за вказаним договором - [PERSON], у зв'язку з чим відповідач не мав законних прав на укладення від свого імені договору на відчуження майна, яким не володіє та на отримання відповідних грошових коштів. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved