Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

До суду 20.11.2019 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за яким позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму прострочення оплати додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних за період з 01 лютого 2018 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 47 915,00 грн. Згідно обґрунтування позовних вимог, відповідач по справі є її, позивачки, колишнім чоловіком та вони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої 20 травня 2016 року Приморським районним судом м.Одеси прийнято рішення (справа №522/10816/14-ц), яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2016 року, за яким з відповідача на користь позивачки стягнуто додаткові витрати, витрачені на лікування доньки у розмірі 248 965,36 гривень. Після набрання судовим рішенням законної сили був виписаний виконавчий лист й переданий для примусового виконання спочатку до Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, а потім до Першого Приморського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області. Проте до цього часу відповідач судове рішення не виконав, а в подальшому їй, позивачці, стало відомо, що відповідач проживає в Російській Федерації в Білгородській області, з причин чого Приморським районним судом м.Одеси було відправлено клопотання до Компетентного суду Російської Федерації про визнання і виконання за кордоном рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року й відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22 січня 1993 року, що є чинним для України з 14.04.1995 року,Білгородським обласним судом (справа №3-к-26/2019) прийнято ухвалу, якою визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території Російської Федерації рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.05.2016 року. Цієї ухвалою суд, зокрема, встановив, що 12.10.2017 року [PERSON] подав заяву про відмову від громадянства України, й згідно свідоцтву про перейменування [NUMBER] , виданому 16.08.2018 року відділом ЗАГСу адміністрації Білгородського району Білгородської області, відповідач змінив прізвище на « [PERSON] ». При цьому позивачка зазначила, що судове рішення не виконано до цього часу й послалася на те, що згідно ч.4 ст.196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Позивачка зазначила, що рішенням Приморського районного суд м.Одеси від 10.04.2018 року (справа №522/18426/17), яке набрало чинності, на її користь було стягнуто суму прострочення оплати додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних з 08 липня 2017 року по 29 січня 2018 року у розмірі 17 388, 98 грн., яке також відповідачем до цього не виконано. Позивачка вважає, що так як судове рішення щодо стягнення додаткових витрат не виконано, вона відповідно до положень ч.4 ст.196 СК України має право на отримання суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, починаючи з 01 лютого 2018 року до по жовтень 2019 року, визначивши цю суму згідно наданого до позову розрахунку у розмірі 47 915,00 грн., які просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 18 грудня 2019 року. У підготовче засідання 18 грудня 2019 року сторони по справі не з`явились, представником позивача надано заяву, згідно якої просила підготовити та направити окреме доручення до Російської Федерації щодо вручення документів відповідачу, який на теперішній час там мешкає. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року провадження у справі було зупинено на час виконання доручення компетентним судом Російської Федерації щодо допиту відповідача [PERSON] . Матеріали із приводу виконання судового доручення повернулись до суду 20 січня 2021 року. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 25 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 25.02.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 04.03.2021 року. У судове засіданні 04.03.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивачки та її представника до суду надійшла заява, згідно якої просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідач повідомлений про розгляд справи, під час його допиту 28 жовтня 2020 року Красногвардійським районним судом Білгородської області, повідомив, що позовні вимоги визнає, виконує, розглядати справу в його відсутність не погоджується, але в зв`язку із закриття кордонів з причини всесвітньої пандемії прибути в засідання не зможе. При цьому зазначив, що зареєстрований і фактично проживає в [ADDRESS] . У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 09.03.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, встановлено що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року (справа №522/10816/14-ц) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати витрачені нею на лікування доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 248965,36 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2016 року судове рішення залишено без змін й набрало чинності 19.12.2016 року. Як вбачається з відміток на виконавчому листі №522/10816/14-ц, виданому Приморським районним судом м.Одеси 24.01.2017 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 248 965,36 гривень, виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні в Першому Приморському ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області 25.06.2019 року державний виконавець повернув виконавчий лист з відміткою про його невиконання на підставі п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. Згідно ухвали Білгородського обласного суду РФ від 23 жовтня 2019 року (справа №3-к-26/2019) задоволено клопотання [PERSON] й визнано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.05.2016 року та дозволено його виконання на території Російської Федерації. Крім того, ухвалою суду встановлено, що 12.10.2017 року [PERSON] відмовився від громадянства України, й згідно свідоцтва про перейменування [NUMBER] , виданому 16.08.2018 року відділом ЗАГСу адміністрації Білгородського району Білгородської області, [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». Позивачка, звертаючись до суду з дійсним позовом, просила стягнути із відповідача на її користь суму прострочення оплати додаткових витрат у сумі 248 965,36 гривень, які стягнуті рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року на утримання доньки, у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних за період з 01 лютого 2018 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 47 915,00 гривень. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Між сторонами виникли правовідносини з приводу стягнення суми заборгованості додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних, які регулюються нормами ЦК України і СК України. Для відповідача така відповідальність встановлена ст. 196 СК України. Відповідно до ч.4 ст.196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі не встановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Згідно розрахунку, наданого позивачкою та з яким погодився суд, втрати від інфляції з суми боргу 248965,36 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочення платежів з 01.02.2018 року по 01.11.2019 року складає 34 855,00 гривень; сума трьох процентів річних - з 01.02.2018 року по 01.11.2019 року складає 13060,00 гривень, а загальна сума - 47 915,00 (34 855,00 + 13060,00) гривень. Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вбачає, що [PERSON] не виконав судове рішення, не сплатив суму додаткових витрат у розмірі 248965,36 гривень, які витратила позивачка на лікування доньки, а відтак - відповідач повинен сплатити позивачці суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми, починаючи з 01.02.2018 року по 01.11.2019 року у розмірі 47 915,00 гривень. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840, 80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved