Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

До суду 18.06.2020 року надійшла заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 18.07.2008 року у розмірі 76455.65 грн. та судовий збір у розмірі 2102 грн. В своїй позовній заяві позивач вказує, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банківських послуг б/н на підставі його заяви від 18.07.2008 року. Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком Кредитний договір, що підтверджується підписом в заяві. Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Банком на підставі Договору надання банківських послуг надано відповідачу надано кредит у розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач наголошував, що оскільки [PERSON] умови кредитного договору в частині погашення кредиту не виконував, то це призвело до виникнення заборгованості у сумах 24647,76 грн. і 33648,87 грн., які згідно наказу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.04.2010 р. та рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року відповідно, були стягнути з відповідача [PERSON] . Однак, вказані судові рішення, які станом на час пред`явлення позову не виконані, не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін, а відповідач має заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України, за період з 04.03.2010 по 31.03.2020 у сумі 76455,65 грн. з яких: 28468,17 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4531,70 3% річних від простроченої суми. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча судом неодноразово вживались заходи його належного повідомлення про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток, які останні за своїм місцем реєстрації ( [ADDRESS] ) не отримує; заперечень не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи те, що клопотання, заявлені позивачем, були судом вирішені, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ухвали суду про відкриття провадження від 25 червня 2020 року, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання банківських послуг б/н на підставі його заяви від 18.07.2008 року. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором б/н від 18.07.2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси. Відповідач свої зобов`язання за договором від 18.07.2008 належним чином не виконав. Згідно наказу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16.04.2010 р. з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнута заборгованість по кредитному договору б/н від 18.07.2008 р. у розмірі 24647,76 грн. Згідно заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2014 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват-Банк» стягнута заборгованість по кредитному договору б/н від 18.07.2008 р. у розмірі 33648,87 грн. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625\~ЦК України нарахування індексу інфляції і 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні індексу інфляції та 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, Велика Палата Верховного Суду 10.04.2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Велика Палата ВС прийшла до висновку, що наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і не договірного), є нарахування індексу інфляції та процентів річних у відповідності до ч. 2 статті 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 статті 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно до частини першої статті 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються індекс інфляції та проценти річні у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Оскілки у даному випадку кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є термін дії картки, тобто серпень 2008 року, то нарахування індексу інфляції та відсотків відповідно до вимог ст. 625 ЦК України є правомірним, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості за період з 04.03.2010 по 31.03.2020 у сумі 76455,65 грн. з яких: 28468,17 грн. індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 4531,70 3% річних від простроченої суми. Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 256, 257\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.ч. 1,5 ст.\~261\~ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим, заяв про застосування строків позовної давності відповідачами не подано. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги є також обґрунтованими та підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Згідно платіжного доручення №ZZ425B0YQ5 від 05.06.2020 року, під час звернення до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., який підлягає стягненню з [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved