Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], керівника Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім.. Мічуріна» [PERSON], Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім.. Мічуріна» про визнання інформації недійсною, стягнення моральної та матеріальної шкоди , визнання юридичної адреси недійсною. В позовній заяві зазначено, що з 2002 року позивачка є членом Садівничого товариства ім.. Мічуріна. Рішенням Апеляційного суду Донецької області вона отримала протокол №19 правління від 12.04.2012 року и заяви до нього [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Саме 12.04.2012 року [PERSON]- керівник товариства викликав її і зачитав ці заяви, які містять неправдиву, негативну інформацію про неї. Також відповідач [PERSON] заявив про її навязливу поведінку, що вона порушує устої товариства , ініціював її виключення з товариства. На зборах відповідачок: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не було. Заяви цих відповідачок причинили її моральну та матеріальну шкоду, принизили її честь та гідність Просить стягнути з відповідачок по 500 гривень моральної шкоди. А також матеріальної шкоди по 237 грн.14 копійок. Визнати інформацію, яка викладена в заявах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на імя керівника Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім.. Мічуріна» недійсною. Визнати інформацію, внесену відповідачем [PERSON] в форму 4 Єдиного реєстру України про місце знаходження Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім.. Мічуріна» вул.. Паркова,54/84 м. Краматорська Донецької області в порушенні п.1.6 цього товариства недійсною, визнати юридичну адресу виписки з Єдиного реєстру України КМГО «Садівниче товариство ім.. Мічуріна» вул.. Паркова,54/84 м. Краматорська Донецької області в порушенні п.1.6 Устава вказаного товариства недійсними. Стягнути матеріальну шкоду, судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона ніколи не писала ніяких заяв стосовно [PERSON] до керівника Краматорської міської громадської організації «Садівниче товариство ім.. Мічуріна» [PERSON]. Припускає, що таку заяву міг писати її батько, бо він користується з її дозволу ділянкою в товаристві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила суду, що вона дійсно написала правду, що позивачка до неї приходила в 2010 і повідомляла, що її ділянку продано. Вона не була присутня на зборах і не ставила питання про виключення. Заяву вона написала за проханням [PERSON] в 2014 році. Вона не памятає, що таку заяву вона писала в 2012 році. В судовому засіданні представник [PERSON] з позовними вимогами не погодилась і суду пояснила, що ст.1,2 Закону України «Про громадські обєднання» визначено, що обєднанням громадян є добровільне громадське формування, створене на основі єдності інтересів для спільної реалізації громадянами своїх прав і свобод. Обєднання громадян діє на підставі статуту. На своїх засіданнях правління вправі розглядати будь-які питання, що стосуються діяльності Товариства, за виключенням тих. Що відносяться до компетенції загальних зборів товариства відносно позовних вимог щодо визнання інформації недійсною, то вважає, що вказаний спосіб захисту непередбачено чинним законодавством. Вимоги щодо юридичної адреси Товариства, яка вказана в Уставі, який не діє на теперішній час незаконні, бо на день розгляду судом справи , діє інший Устав, який зареєстровано 13.10.2014 року службою Краматорського міського управління юстиції. В судове засідання не зявились відповідачки [PERSON] та [PERSON], були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Суд заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачів, представника відповідачів. Вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Ч.4 ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист, право спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї та права вимагати вилучення будь якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з вимогами ч. 3 ст 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та часті фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації, п.18 -згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК\~обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, п.15 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та зясувати. Чи є вона фактичним ствердженням, чи оціночним судженням. Згідно із ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» ,оціночними ствердженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання певних засобів, зокрема:гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростовуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідачів, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності на відміну від перевірки істинності ( фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції. В заявах на які посилався керівник товариства на зборах і які є предметом позиву ,не було образливих слів чи , а тільки субєктивні судження та критичні зауваження. [PERSON], заявляючи позов, посилалась на такі норми матеріального права, як ст. ст. 277 , 280 ЦК України. Згідно ч.1 ст 11 ЦПК України \~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виходячи з положень ст 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що згідно до протоколу №19 від 12.04.2012 року виступив [PERSON] і пояснив, що з серпня 2011 по квітень 2012 року поступали заяви від членів товариства з скаргами на [PERSON] В скаргах вказували, що [PERSON] розповідає їм про продаж їхніх земельних ділянок Правлінням товариства і що правління погано працює. Така навязлива поведінка [PERSON] не подобається садоводам і вони просять захистити їх від [PERSON]. В протоколі не називались прізвища садоводів, які писали ці заяви. В протоколі також зазначено, що [PERSON], яка була присутня на цих зборах відмовилась давати пояснення. Позивачка надала копії заяв відповідачок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Суд оглянув ці заяви і виявив, що заяви [PERSON] та [PERSON] датовані травнем 2012 року, а збори були 12.04.2012 року, то можна зробити висновок , що саме ці заяви не мав на увазі [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] не писала ніяких заяв, бо вона фактично не користується ділянкою, бо її обслуговує її батько , про це відомо позивачці, яка в одному із судових засідань погодилась з тим, що дійсно [PERSON] не писала цих заяв, але позивачка все одно наполягала на експертизі. В судовому засіданні було відмовлено в проведенні почеркознавчої експертизи для зрівняння написання заяви [PERSON] на імя [PERSON], та її заяви до суду, бо візуально видно що ці заяви написані різними людьми. Моральна шкода в судовому засіданні необґрунтована і не доведена позивачкою.. Крім того суд вважає , що позовні вимоги про визнання юридичної адреси Товариства по вул. Паркова, 54/84 м. Краматорська Донецької області недійсним, а також інформацію про це недійсною, не підлягає задоволенню, бо ці вимоги були до строго Уставу товариства, які передбачені п.1.6 Уставу, а з 13.10.2014 року зареєстровано новий статут, в якому відсутній п.1.6. Тому суд вважає, що неможливо визнати недійсним неіснуючий на теперішній час юридичну адресу, яка була вказана в недіючому на теперішній час Уставі. Суд також не задовольняє вимоги позивачки про стягнення матеріальної шкоди, бо під нею позивачка розуміла судові витрати, а згідно до ст.88 ЦПК України вони стягуються на користь позивача тільки в випадку задовольняння вимог.

Outcome: dismissed