Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.11.2014 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. В 2006 році невстановлені особи виготовили ряд підроблених документів від імені [PERSON], зокрема, договір дарування [PERSON] належної їй квартирі вигаданій особі [PERSON] від 25.07.1996 року. Згідно відомостей Сьомої Одеської державної нотаріальної контори договір дарування між [PERSON] та [PERSON] не реєструвався. 17.03.2007 року СУ ОМУ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальну справу №02200700046 за фактом шахрайства, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. На даний час кримінальна справа знаходиться в провадженні Приморського районного суду м. Одеси. Власник спірної квартири [PERSON] померла 30.01.2013 року. [PERSON] вказує, що є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із тим, що належна спадкодавцю [PERSON] квартира [ADDRESS], зареєстрована за іншою особою. Позивач зазначає, що спірна квартира на підставі підробленого договору дарування, оформленого 25.07.1996 року між [PERSON] та [PERSON], 19.12.2006 року була відчужена на підставі договору купівлі-продажу [PERSON], 20.12.2006 року була продана [PERSON], 22.06.2007 року була придбана з прилюдних торгів [PERSON], 04.09.2009 року квартира була продана [PERSON], а 27.06.2013 року на підставі договору дарування власником квартири стала відповідач [PERSON], у власності останньої нерухоме майно перебуває і на даний час. Посилаючись на те, що квартира вибула із власності [PERSON] шахрайським шляхом, за відсутності її волевиявлення на відчуження свого майна, позивач вважає, що договір дарування, оформлений 25.07.1996 року між [PERSON] та [PERSON], є нікчемним, як і всі оформлені на його підставі послідуючі правочини щодо відчуження квартири [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладені обставини, позивач за остаточно уточненими вимогами просить суд: - визнати право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]; - встановити наявність нікчемного правочину, а саме договору дарування [PERSON] належної їй квартири [ADDRESS], [PERSON] від 25.07.1996 року; - застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]; - право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], - припинити; - встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого зазначене рішення є підставою для здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, про що подав відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила. У звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подану заяву, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.03.1996 року УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого за №3-7764, належала квартира [ADDRESS]. Право власності [PERSON] було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується довідкою КП «БТІ» ОМР №450383.67.14 від 23.12.2014 року. 12.12.2006 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою №56 по вул. Терешкової, 39/3, у м. Одесі, яка належала [PERSON] По факту заволодіння шахрайським шляхом квартирою №56 по вул. Терешкової, 39/3, у м. Одесі, було порушено кримінальну справу №02200700046 за ознаками ч. 4 ст. 190 КК України, що підтверджується постановою про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження від 17.03.2007 року. Згідно обвинувального акту по кримінальній справі №02200700043, затвердженого заступником прокурора м. Одеси, за обвинуваченням [PERSON] по ст.ст. 190 ч.4, 358 ч. 2,3, 15 ч.2-369 ч.1 КК України, та інших осіб, встановлено, що в грудні 2006 року [PERSON] маючи умисел спрямований на заволодіння шахрайським шляхом квартирою №56, будинку №39/3 по вул. Терешкової, у м. Одесі, яка належала [PERSON], вступив в попередній зговір з невстановленими особами. Здійснюючи єдиний злочинний намір, [PERSON], діючи в групі осіб з невстановленою особою, при невстановлених слідством обставинах виготовили підроблені документи, а саме: договір дарування квартири [ADDRESS], від 25.07.1996 року, згідно якого [PERSON] подарувала, [PERSON] прийняв в дар вищезазначену квартиру; свідоцтво про право власності №12-1703 від 07.05.1999 року, яке зареєстрували в послідуючому в КП «ОМБТІ та РОН», отримавши таким чином право розпоряджатися вищевказаною квартирою; паспорт громадянина України СМ 746411, виданий на ім'я [PERSON], [INFO], вклеївши до нього фотографію невстановленої особи, а також довідку №1015 від 07.12.2006 року дільниці №1 КП ДЕЗ «Черьомушки», видану на ім'я [PERSON] про те, що він дійсно проживає в [INFO]. В подальшому, [PERSON], діючи згідно раніше розподілених злочинних ролей, продовжуючи свої злочинні дії, з метою реалізації вищевказаної квартири, надали інформацію про продаж квартири приватному маклеру [PERSON], ввівши її в оману щодо справжності правовстановлюючих документів на квартиру. Приватний маклер [PERSON], будучи введеною в оману [PERSON] та невстановленою особою, підшукала покупця на цю квартиру [PERSON] Після чого, 12.12.2006 року [PERSON] та невстановлена особа, з метою заволодіння шахрайським шляхом квартирою №56, будинку №39/3 по вул. Терешкової, у м. Одесі, та укладення правочину купівлі-продажу вищевказаної квартири, знаходячись в приміщенні нотаріальної контори, розташованої по вул. Малиновського, 80, у м. Одесі, надали приватному нотаріусу [PERSON] завідомо підроблені документи, а саме: договір дарування квартири [ADDRESS], від 25.07.1996 року, згідно якого [PERSON] подарувала, [PERSON] прийняв в дар вищезазначену квартиру; свідоцтво про право власності №12-1703 від 07.05.1999 року; паспорт громадянина України СМ 746411, виданий на ім'я [PERSON], [INFO]; довідку №1015 від 07.12.2006 року дільниці №1 КП ДЕЗ «Черьомушки», видану на ім'я [PERSON] про те, що він дійсно проживає в [INFO]. Приватний нотаріус [PERSON], будучи введеною в оману щодо дійсності правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], які були передані їй [PERSON] та невстановленою особою, в приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Малиновського, 80, засвідчили правочин купівлі-продажу вищевказаної квартири між [PERSON] та [PERSON], який насправді власником цієї квартири не був. Після укладення правочину [PERSON] передала в якості оплати за придбану нею квартиру [ADDRESS], [PERSON] та невстановленій особі гроші в сумі 45000 доларів США, що згідно курсу НБУ склало 227250 грн. Вищевказану суму грошових коштів, отриману від реалізації квартири [ADDRESS], [PERSON] та невстановлена особа, розподілили між собою, згідно часткової участі. Таким чином, [PERSON] та невстановлена особа, порушили право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], спричинивши їй шкоду на суму 250000 грн. Кримінальна справа №02200700043, за обвинуваченням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та інших знаходиться на судовому розгляді в Приморському районному суді м. Одеси. Згідно листа Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №4212/01-16 від 24.10.2014 року також вбачається, що державним нотаріусом [PERSON] договір дарування [PERSON] квартири [ADDRESS], [PERSON], за реєстровим №4-2566, не посвідчувався. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є право-чин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Враховуючи вищевикладене та обставини того, що договір дарування квартири [ADDRESS], оформлений від 25.07.1996 року між [PERSON] та [PERSON], ніколи не укладався та не був посвідчений нотаріально, був підроблений сторонніми особами зі злочинним наміром, а [PERSON] ніколи не виявляла власної волі щодо відчуження належної їй квартири, суд вважає, що цей договір дарування не відповідає вимогам закону та є нікчемним. Відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Судом встановлено, що [PERSON] померла 30.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.02.2013 року Відділом ДРАЦС у м. Одесі РС ОМУЮ, актовий запис №1208. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2013 року по справі №2/1522/11889/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання родинних відносин та права на спадкування та за обєднаним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання родинних відносин та права на спадкування було встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] з 21.09.2007 року по день смерті [PERSON] 30.01.2013 року. Визнано, що [PERSON] є двоюрідною онукою [PERSON], що є четвертим ступенем споріднення. Визнано за [PERSON] право на спадщину за законом у четверту чергу після померлої [PERSON] Згідно матеріалів спадкової справи Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №432/2013 до майна померлої 30.01.2013 року [PERSON], вбачається, що позивач [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Інша особа, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] - [PERSON], подала до нотаріальної контори 26.10.2013 року заяву, де зазначила про відсутність у неї документів та доказів на підтвердження родинних відносин між нею та спадкодавцем, визнала безумовне право [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] Інші спадкоємці, згідно наданої суду спадкової справи, у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертались. За ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], який належним чином прийняв спадщину, є позивач [PERSON] Постановою державного нотаріуса Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 21.11.2014 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Підставою для такої відмови стало те, що [PERSON] надала до нотаріальної контори правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано на ім'я [PERSON], а згідно відомостей КП «БТІ» ОМР право власності на вищевказану квартиру зареєстровано на ім'я іншої особи. Позивач зазначає, що на підставі нікчемного договору дарування від 25.07.1996 року, оформленого між [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS], була в подальшому відчужена декілька разів на користь інших осіб, останнім власником цієї квартири значиться відповідач [PERSON] Тому [PERSON], як спадкоємець [PERSON], просить суд застосувати наслідків недійсності нікчемного правочину - договору дарування від 25.07.1996 року, оформленого між [PERSON] та [PERSON], та витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння. Згідно відомостей КП «БТІ» ОМР №450383.67.14 від 23.12.2014 року судом встановлено, що на підставі нікчемного договору дарування від 25.07.1996 року право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] В подальшому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] 12.12.2006 року, право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2006 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] 12.12.2006 року, право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] 27.06.2007 року право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 22.06.2007 року приватним нотаріусом ОМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6771. На підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 04.09.2007 року за реєстровим №7-2751, право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON] 27.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS], договір був посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] зареєстрованого за №2973, що підтверджується матеріалами відповідного нотаріального провадження. Таким чином, на даний час право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстровано за відповідачем [PERSON], що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна №30910866 від 12.12.2014 року. За ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Враховуючи те, що договір дарування від 25.07.1996 року, на підставі якого квартира [ADDRESS], була відчужена [PERSON], є нікчемним, та був спрямований на незаконне заволодіння майном [PERSON], тому і всі послідуючі правочини, укладені на підставі нікчемного договору, також є нікчемними. У зв'язку із цим, квартира [ADDRESS], за життя належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.03.1996 року УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів, зареєстрованого за №3-7764, та не вибула із її законного володіння, тому суд вважає, що квартира [ADDRESS], яка належала [PERSON], - є обєктом спадкування. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Крім того, за ч. 2 ст. 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Оскільки квартира [ADDRESS], була відчужена від імені [PERSON] без її волі та на підставі нікчемного правочину, суд вважає необхідним за заявою спадкоємця [PERSON] позивача [PERSON] застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та витребувати спірне нерухоме майно від [PERSON] на користь [PERSON], та припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за законом, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори за прийняттям спадщини, суд задовольняє позов, та визнає за [PERSON] право власності на спадкове майно квартиру [ADDRESS], загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 17,0 кв.м., яка складається із: житлової кімнати (4) площею 17,0 кв.м., кухні (3) площею 5,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) (2) площею 2,8 кв.м., коридору (1) площею 3,4 кв.м., балкону площею 0,7 кв.м. - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 30.01.2013 року. Суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за ст. 19 якого державна реєстрація прав проводиться на підставі: 5) рішень судів, що набрали законної сили. Тому, рішення суду є підставою для органу державної реєстрації прав Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved