Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 05.06.2015 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 15.11.2014 року між ним та [PERSON], був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 5000 доларів США, яку остання зобовязалася повернути, в строк до 15.05.2015 року, однак станом на час звернення до суду [PERSON] борг так і не повернула У звязку з вище наведеним, позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 5000 доларів США (що на час звернення до суду еквівалентно 110000 грн.), судові витрати по справі у розмірі 1100 грн., грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 3300 грн., а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 114400 грн. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності, про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином, в особі представника за Договором про надання правової допомоги адвоката [PERSON], про причину неявки суд не повідомила. У звязку з неявкою відповідача суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні, згідно оригіналу розписки від 15.11.2014 року, наданої до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого, [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 5000 (пять тисяч) доларів США, яку остання зобовязалась повернути у строк до 15.05.2015 року. За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Враховуючи, що відповідачем не надано доказів належного виконання зобовязання, суд вважає, що відповідач прострочив виконання зобовязання. На підставі наведеного, суд вважає, що сума боргу у розмірі 5000 (пять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті, станом на 05.06.2015 року за курсом НБУ становить 110000 (сто десять тисяч) гривень, підлягає стягненню з відповідача [PERSON] Враховуючи вищенаведене, принцип обовязковості виконання зобовязання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує з [PERSON] на користь позивача суму боргу у розмірі 5000 (пять тисяч) доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 110000 (сто десять тисяч) гривень. Досліджуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги у виниклих правовідносинах задоволенню не підлягають, тому що між сторонами виникли договірні правовідносини. Відповідальність за порушення умов договору передбачена безпосередньо зазначеним договором, а також діючим законодавством. Положення договору не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди. Крім того, зазначена вимога також не кореспондує положенням ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодження її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Системний аналіз статей 23, 625, 1050, 1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобовязання не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення грошового зобовязання. Враховуючи вище наведене суд відмовляє позивачу у стягненні моральної шкоди у розмірі 3300 грн. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1100 (одна тисяча сто) гривень, що підтверджується квитанцією №80067738, від 16.06.2015 року, наявною в матеріалах справи, у звязку із чим такі витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial