Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач свої вимоги мотивує тим, що між сторонами у встановленому порядку був укладений шлюб. Більше 10 років назад сторони припинили сімейні та подружні стосунки. Подальше перебування у шлюбі з відповідачем неможливе. Спільне господарство сторонами не ведеться, кожен має окремий бюджет. Шлюб існує формально. У шлюбі сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідач не погоджується на розірвання шлюбу через органи ДРАЦС. Спору про поділ майна на даний час не виникає. З огляду на це позивач просить розірвати шлюб. Про дату, час та місце розгляду справи учасники були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте у позовній заяві просила справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Бровахівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 17.05.1975 було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що вчинено актовий запис № 7. Указаний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.05.1975 серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач в позовній заяві зазначає, що сторони проживали разом. Однак, шлюбні стосунки фактично припинилися внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Більше 10 років назад сторони припинили сімейні та подружні стосунки. Кожен веде самостійне життя, без урахування інтересів іншого з подружжя, хоч і проживають в одному будинку. Спільне господарство сторонами не ведеться, мають окремий бюджет. Між сторонами зникла довіра і почуття одне до одного. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу розірвати шлюб через органи ДРАЦС, на що відповідач не погоджується. Позивач вважає неможливим подальше подружнє життя. Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позов. У суду відсутні підстави вважати, що між сторонами можливе примирення. Ураховуючи викладене, суд уважає, що дана сім`я фактично розпалась, шлюб існує лише юридично. Про наявність спору про поділ майна на момент розгляду даної справи позивач не заявляє, тому вказане питання судом не вирішується. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що позивач не бажає примиритися, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, у сумі 908,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved