Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду звернулась [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартируси. В позовній заяві позивач зазначає про те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради народних депутатів Київської області згідно з розпорядженням № 17 від 01.12.1998 року [PERSON] , а також: [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (донька позивачки) на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . На сьогодні позивач має намір розпорядитися своєю часткою у праві спільної власності на квартиру, так як шлюб з відповідачем-3 розірвано на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01.11.2018 року справа № 367/5928/18 та подальше мешкання в одній квартирі неможливим. Однак, не має можливості укласти відповідний договір та посвідчити його, оскільки не визначено її частку та частки інших співвласників у спільній сумісній власності на квартиру. Відповідачі відмовляються спільно з`явитися до нотаріуса для визначення часток кожного із співвласників. 15 лютого 2021 року позивачем було надіслано відповідачам вимогу щодо добровільного встановлення часток нерухомого майна, та надання документів які підтверджують право сумісної власності на квартиру, але до теперішнього часу відповіді не отримала. Вказує про те, що враховуючи той факт, що квартира була приватизована сім`єю у складі чотирьох осіб, після приватизації квартири та в процесі користування нею співвласники дійшли згоди, що їхні частки у власності на квартиру є рівними, іншої домовленості між ними не було, відповідно частка кожного із співвласників у праві спільної власності на квартиру має становити 1/4 її частини. Просить визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , а саме, що частка кожного із співвласників: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради народних депутатів Київської області згідно з розпорядженням № 17 від 01.12.1988 становить по ј частини. В судове засідання позивач не з`явилась. До суду від представника позивача надійшла заява, згідно якої просить розгляд справи проводити у їх відсутність та задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідачі: [PERSON] , [PERSON] не з`явились, про місце, дату та час судового розгляду повідомлені належними чином. До суду від відповідача [PERSON] надходила заява про розгляд справи за її відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради народних депутатів Київської області згідно з розпорядженням № 17 від 01.12.1998 року [PERSON] , [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] (син позивачки) та [PERSON] (донька позивачки) на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 18.11.2000 року виданим відділом реєстрації актів громадського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна (затверджену наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18.06.2007р.), поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм (експертний висновок розроблявся). Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, хто тимчасово відсутній, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Оскільки, цим Законом не визначено умов, за яких один з членів сім`ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частка кожного з них вважається рівною. Відповідно до ч. 1,2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності на квартиру підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved