Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12.09.2013 року, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1598. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, несумісність характерів. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам, оскільки відповідач став агресивним по відношенню до неї, причиняв їй тілесних пошкоджень та постійно погрожував, при сумісному мешканні він періодично виживав її з квартири. Спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин з червня 2018р.. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги повністю та категорично заперечувала проти примирення. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Суд розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 12.09.2013 р., що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1598. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе, сторони спільного господарства не ведуть. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач в судовому засіданні категорично заперечувала проти примирення, оскільки відповідач застосовує грубу фізичну силу, спричиняє їй тілесні ушкодження та погрожує їй. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За даних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved