Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області 18 грудня 2018 року звернувся позивач [PERSON] із вимогами про стягнення коштів. Своїх вимоги обґрунтовував тим, що 05.02.1999 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який було розірвано 22.12.2015 р. За час перебування у шлюбі, в кінці листопада 2012 року, позивач купив автомобіль «HYUNDAI ACCENT», номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. На купівлю зазначеного автомобіля позивачем було сплачено 150000,00 грн, який він позичив частково у [PERSON] в сумі 70000,00 грн, що підтверджується відповідною розпискою від 27.11.2012 р., а іншу суму в розмірі 80000,00 грн взяв в кредит в ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується кредитним договором «2203/4320 від 28.11.2012 р. Автомобіль «HYUNDAI ACCENT» став об`єктом спільної сумісної власності подружжя, використовувався в інтересах сім`ї. Як зазначає позивач, 08 грудня 2012 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики №8, згідно якого він позичає позивачу кошти в розмірі 150000,00 грн для того, щоб позивач розрахувався із [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України», а позивач повинен був повернути тіло позики зі сплатою відсотків за користування позикою до 08.12.2017 року. Після отримання коштів від [PERSON] , позивач повернув позичені кошти [PERSON] в розмірі 70000,00 грн та ним було сплачено кредит ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується довідкою №28 від 04.04.2018 р. про відсутність заборгованості за кредитом. Таким чином, як стверджує позивач, отримані ним кошти були використані в інтересах сім`ї. Відповідачка має посвідчення водія відповідно категорії та часто кермувала вказаним автомобілем. Крім того відповідачка була вписана до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Проте ні під час перебування в шлюбі, ні після його розірвання, участі у поверненні коштів, які були використані в інтересах сім`ї, відповідачка не приймає і не приймала. В квітні 2018 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із позовом про стягнення з позивача заборгованості за договором позики. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 280275,00 грн. Рішення суду було виконано позивачем одноосібно, що підтверджується відповідною розпискою. Посилаючись на вищевикладені обставини, на норми статей 60,61,65 СК України, позивач просив стягнути з відповідачки половину суми, сплаченої позивачем за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. в розмірі 140137,50 грн. Провадження по справі було відкрито ухвалою судді Лизенко І.В. від 20.03.2019 р. та призначено судове засідання на 10.06.2019 р. 10 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення коштів відповідачки [PERSON] з додатками, в якому остання позовні вимоги заперечила повністю та зазначила, що грошові кошти в розмірі 280275,00 грн, стягнуті за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. за особистими борговими розписками позивача, згоду на які відповідачка не надавала, та ці кошти не були використані позивачем в інтересах сім`ї. Грошові кошти за наданим позивачем договорами позики є цінним майном, оскільки в силу своєї вартості виходить за межі дрібного побутового правочину, а тому на укладення такого правочину він мав отримати письмову згоду відповідачки. Позивач користувався 150000,00 грн в період з 08.12.2012 р. по 10.12.2018 р., в той час коли кредиту був погашений ще в листопаді 2014 року. Крім цього відповідачка зазначила, що автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя. Вона мала постійний доход, оскільки працювала в Решетилівській ЦРЛ, потім отримувала пенсію та заробітну плату. В інтересах сім`ї не було жодної необхідності позичати 08.12.2012 р. грошові кошти в розмірі 150000,00 грн у [PERSON] , оскільки згідно кредитного договору від 26.11.2012 р. погашення кредиту повинно було здійснюватися рівними частинами в сумі 952,38 грн зі сплатою нарахованих банком процентів у розмірі фіксованої ставки 17,5 % річних до 05 числа кожного місяця. Позивач користувався позиченими коштами [PERSON] до 10.12.2018 р., в той час коли кредит був відповідачкою остаточно та в повному обсязі погашений ще 28.11.2014 р. Останній платіж по кредиту в розмірі 43390,00 грн був погашений відповідачкою за рахунок отриманих позичених коштів у [PERSON] , які відповідачка повернула через рік без сплати відсотків. Ці кошти були використані відповідачкою для дострокового погашення кредиту за спірний автомобіль, а отже виключно в інтересах сім`ї (а.с.67-70, 71-138). У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку\~ст. 33 ЦПК України\~передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області Зіненка Ю.В. Ухвалою судді [PERSON] від 07.08.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначене підготовче засідання на 07.09.2020 року, яке відкладене за клопотанням представниці відповідачки на 27.10.2020 року. В судовому засіданні представниця відповідачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнала з підстав зазначених у відзиві на позов, та просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.211). Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилися, до суду позивач надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглянути за його відсутності та за відсутності його представника (а.с.214). Суд, заслухавши пояснення та доводи представниці відповідачки [PERSON] [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, і давши цим доказам в їх сукупності та взаємозв`язку відповідну оцінку приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення коштівне підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Судом встановлено, що, відповідно до копії свідоцтва про одруження, між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] 05.02.1999 р. Решетилівським районним відділом РАГС Полтавської області було зареєстровано шлюб (а.с.7). Під час шлюбу між позивачем [PERSON] та ТОВ «Автопланета Полтава» - дилер, уповноважений здійснювати реалізацію автомобілів марки «HYUNDAI», в особі директора [PERSON] , було укладено договір купівлі продажу №АП-000621, відповідно до якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця [PERSON] транспортний засіб Accent RB 1.6 Comfort MT, № кузова: [NUMBER] , вартістю 137400,00 грн (далі Договір) (а.с.45-46). Відповідно до підпунктів 2.3.1., 2.3.2. пункту 2.3. цього Договору, перша частина 41,78% ціни Товару, що складає 57400,00 грн, сплачується покупцем самостійно протягом 5 робочих днів від дня підписання договору. Друга частина суми 58,22 % ціни товару, що складає 80000,00 грн, сплачується за рахунок кредитних коштів протягом 2-х робочих днів з моменту реєстрації автомобіля в ДАІ. 28 листопада 2012 року між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі [PERSON] , було укладено кредитний договір №2203/4320 (а.с.11-14), відповідно до пункту 1.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 80000,00 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 80000,00 грн, сплати проценти за користування кредитом в розмірі 17,5 % процентів річних та комісійні винагороди. Зазначена в цьому пункті процента ставка за користування кредитом є фіксованою. Кредит надається на 84 місяці з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05 листопада 2019 року (пункт 1.2 договору). Пунктом 3.3.4. договору визначено, що позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 952,38 грн та сплату нарахованих процентів до 05 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту в сумі 952,46 грн здійснити не пізніше 05 листопада 2019 року. На звороті останнього аркушу кредитного договору №2203/4320 зазначена письмова згода відповідачки [PERSON] на укладення її чоловіком позивачем [PERSON] цього кредитного договору та підтвердження про ознайомлення з його умовами та відсутність заперечень, про що свідчить підпис відповідачки [PERSON] (звор.а.с.14). Відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії №2203/4321 від 28.11.2012 р., укладеного між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі [PERSON] , банк надав позивачу [PERSON] кредит в сумі 8000,00 грн шляхом перерахування коштів з рахунку для обліку кредиту позичальника на поточний рахунок страхової компанії ПАТ СК «Українська страхова група» №28-1601-12-00199 в сумі страхового платежу (його частини), що підлягає сплаті позичальником відповідно до графіків/строків, передбачених в договорі страхування (а.с.47-51). В забезпечення виконання зобов`язань за цими договорами між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі [PERSON] , було укладено договір застави майна від 28.11.2012 р. (а.с.15-19), предметом якого був легковий автомобіль марки «HYUNDAI» модель «ACCENT», реєстраційним номер [NUMBER] . Крім цього в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №2203/4320 від 28.11.2012 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», в особі [PERSON] 28.11.2012 р. було укладено договір поруки №1 та договір поруки №2 (а.с.52-53, 54-55). Відповідно до розписки від 27 листопада 2012 року, позивач [PERSON] 27.11.2012 р. отримав від [PERSON] у борг грошові кошти в розмірі 70000,00 грн на купівлю автомобіля «HYUNDAI ACCENT» (а.с.10). Згідно договору позики №8 від 08 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] , останній отримав позику в розмірі 150000,00 грн. Повернення позики має бути здійснено не пізніше 08.12.2017 р. (а.с.20-21). Як стверджує позивач, після отримання коштів від [PERSON] , позивач повернув позичені кошти [PERSON] в розмірі 70000,00 грн. Даний факт підтверджується розпискою [PERSON] про отримання від [PERSON] позичених тому коштів в розмірі 70000,00 грн (а.с.22). Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. позов [PERSON] було задоволено та стягнуто з позивача [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 280275,00 грн (а.с.24-25). Відповідно до розписки, [PERSON] 10.12.2018 р. отримав від [PERSON] кошти в сумі 280275,00 грн, присуджені рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р. (а.с.26). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторонами в ході судового розгляду даної справи не оспорювався факт укладення кредитного договору між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та договору поруки між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України». Так само і не оспорювався факт отримання [PERSON] коштів за договором позики від [PERSON] в розмірі 150000,00 грн. У судовому засіданні представниця відповідачки [PERSON] [PERSON] зазначила, що отримання позивачем [PERSON] коштів від [PERSON] не підтверджене належним чином, оскільки відповідно до п. 3.2 договору позики №8 факт отримання грошей підтверджується розпискою, яка в матеріалах справи відсутня. Щодо цього суд зазначає, що факт отримання [PERSON] коштів від [PERSON] встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03.05.2018 р., зі змісту якого вбачається, що розписка від 08.12.2012 р., яка написана власноруч [PERSON] , досліджувалася в судовому засіданні. Відповідно до частини 4\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина перша\~статті 21 СК України\~визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві\~спільної сумісної власності\~незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частини 1,2 статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена\~законом\~мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. \~ \~ \~ \~ Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Такий висновок міститься в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц. Однак укладений [PERSON] із [PERSON] договір позики на суму 150000,00 грн не можна вважати таким, що укладений в інтересах сім`ї з огляду на таке. Як було встановлено, договір купівлі продажу автомобіля №АП-000621 між [PERSON] та ТОВ «Автопланета Полтава» було укладено 26.10.2012 р. Відповідно до пункту 3.5. цього Договору товар вважається переданим в момент підписання акту прийому передачі. З акту приймання - передачі встановлено, що позивачу [PERSON] автомобіль - модель Accent RB 1.6 Comfort MT, № кузова: [NUMBER] , двигун [NUMBER] , передано 26.11.2012 р. (а.с.75). Також дана обставина підтверджується видатковою накладною №АП-РА-0142 від 26.11.2012 р., відповідно до якої вартість автомобіля разом із ПДВ становить 137400,00 грн. (а.с.74). В той же час, відповідно до договору позики, [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) грн 27 листопада 2012 року, тобто на наступний день після отримання [PERSON] автомобіля за договором купівлі продажу та сплати ним 57400,00 грн, як першої частини 41,78% ціни автомобіля відповідно до підпункту 2.3.1 кредитного договору (а.с.10). До того ж позивачем в позовних вимогах не було обґрунтовано розмір позиченої у [PERSON] суми (70000,00 грн), з огляду на передбачені договором купівлі - продажу автомобіля частини: перша - 41,78% ціни Товару, що складає 57400,00 грн та друга частина - 58,22 % ціни товару, що складає 80000,00 грн. Вказана обставина свідчить на користь посилання сторони відповідачки щодо того, що перша частина суми за автомобіль була сплачена за рахунок власних коштів подружжя (на час укладення договору купівлі продажу) Федіїв. Крім цього суд критично відноситься до посилання позивача про те, що на отримані 08 грудня 2012 року [PERSON] від [PERSON] за договором позики №8 кошти в розмірі 150000,00 грн він розрахувався, зокрема із ПАТ «Державний ощадний банк України», що підтверджується довідкою №28 від 04.04.2018 р. про відсутність заборгованості за кредитом, оскільки дана довідка не містить дати погашення кредиту (а.с.23). Водночас, як встановлено з довідки, виданої ПАТ «Ощадбанк» відповідачці [PERSON] від 24.04.2019 р. №114.053-25/050, зобов`язання за кредитним договором №2203/4320 від 28.11.2012 р. та договором відновлювальної кредитної лінії №2203/4321 від 28.11.2012 р. виконані в повному обсязі 28.11.2014 р. (а.с.130). Відповідно до графіку погашення заборгованості за кредитом, плата за кредит становить щомісячно 952,38 грн + відсотки, всього передбачено 84 платежів: перший платіж в розмірі 2119,05 грн, який є найбільшим, останній - 966,27 грн (а.с.80). Загалом позивач [PERSON] на кінець періоду сплати заборгованості за кредитом (листопад 2019 року) мав сплатити 129583,33 грн. Згідно копії прибутково видаткового касового ордеру №15735793 від 28.11.2014 р., платником [PERSON] було сплачено комісію за надання кредиту розмірі 1600,00 грн; згідно копії квитанції №15736210 від 28.11.2012 р. платником [PERSON] було сплачено комісію за обслуговування кредиту в розмірі 792,00 грн; згідно копії квитанції №15859060 від 04.12.2012 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2200,00 грн; згідно копії квитанції №16513369 від 03.01.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 4200,00 грн; згідно копії квитанції №17149555 від 04.02.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 3000,00 грн; згідно копії квитанції №17778484 від 04.03.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 3000,00 грн; згідно копії квитанції №18402632 від 02.04.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2200,00 грн; згідно копії квитанції №19143321 від 07.05.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №19719070 від 03.06.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №20356886 від 03.07.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №21685231 від 02.09.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №22370462 від 03.10.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №23029829 від 02.11.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №23734996 від 03.12.2013 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №24515064 від 03.01.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 5000,00 грн; згідно копії квитанції №25204602 від 04.02.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 4000,00 грн; згідно копії квитанції №25889095 від 04.03.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №26562613 від 01.04.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №27396947 від 06.05.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №28112100 від 04.06.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №28839469 від 03.07.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №29651791 від 01.08.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №30544816 від 03.09.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №31432395 від 02.10.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №33157840 від 03.11.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 2000,00 грн; згідно копії квитанції №34535566 від 28.11.2014 р. платником [PERSON] було сплачено борг із відсотками згідно договору №2203/4320 від 28.11.2012 р. розмірі 43390,00 грн (а.с.а.с.83-95). Відповідно до копії розписки, [PERSON] отримала від [PERSON] 42000,00 (сорок дві тисячі) грн. для погашення кредиту в ПАТ «Ощадбанк» за придбання автомобіля «Хюндай Акцент», 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER] (а.с.131). Позичені у [PERSON] кошти [PERSON] повернула 27.01.2016 р., про що [PERSON] надана відповідна розписка (а.с.132). Згідно наданих довідок про доходи відповідачки [PERSON] , останній в 2011 році виплачено заробітну плату на загальну суму 16565,00 грн, в 2012 році 25076,88 грн, в 2013 році 28193,97, в 2014 році 29865,93 грн, в 2015 році 27983,10 грн, в 2016 році 43148,44 грн (а.с.а.с.99-104). Отже, дослідженими доказами спростовується твердження позивача про те, що за рахунок отриманих від [PERSON] коштів [PERSON] сплатив кредит до ПАТ «Державний ощадний банк України», так як погашення кредитних зобов`язань здійснювалося за рахунок спільних коштів подружжя практично рівномірними платежами протягом майже двох років: з листопада 2012 року по листопад 2014 року. Крім цього заслуговують на увагу доводи відповідачки та її представниці, що умови укладеного [PERSON] з [PERSON] договору позики були більш обтяжливими, ніж умови кредитного договору, укладеного [PERSON] із «Державний ощадний банк України», оскільки переплата за кредитним договором протягом визначеного строку (з листопада 2012 року по листопад 2019 року) мала становити 49583,33 грн, що складає 61,98% від суми позики. В той час як переплата за договором позики, укладеного [PERSON] із [PERSON] за час із грудня 2012 року по травень 2018 року (дата винесення рішення суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики) становила 130275 грн, що складає 86,85% від суми позики. Таким чином, позивачем не було доведено, що отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї. До того ж, як було встановлено в судовому засіданні, інший з подружжя [PERSON] письмової згоди на укладення договору позики не надавала. Про необхідність з`ясування даних питань наголошував \~Верховний Суд\~України у\~постанові від\~20\~лютого 2013\~року у\~справі №\~6-163\~цс 12,\~яка підтверджена\~висновком Верховного\~Суду в\~постанові від\~07\~жовтня 2020\~року у\~справі №752/7501/18.\~ Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем [PERSON] не було доведено, що отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed