Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у сумі 1070800,00 грн., що є еквівалентом 40000,0 доларів США, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 27 травня 2016 року позивач позичив відповідачу грошову суму в розмірі 40000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути готівкою у розмірі 40000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики до 27 березня 2018 року. Але, відповідач не повернув позивачу грошову суму позики. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов`язок повернути їх підтверджується розпискою від 27 травня 2016 року, без відмітки про повернення суми боргу. 19 березня 2019 року позивач направила поштою, за місцем мешкання відповідача, рекомендований лист вимогу про повернення боргу, який [PERSON] особисто отримав 22 березня 2019 року. Станом на 23 квітня 2019 року - день подачі позовної заяви до суду, в перерахунку на національну грошову одиницю України за курсом НБУ сума боргу складає: 40000,0 доларів США х 26,77 грн. = 1070800,00 грн. У зв`язку з відмовою відповідача повернути повністю суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі ст. ст. 525, 526, 625, 638, 640, 1046 - 1048 ЦК України. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просив визнати розписку [PERSON] від 27 травня 2016 року про отримання у борг від [PERSON] грошової суми в розмірі 40000,0 доларів США, не дійсною, та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 40000,0 доларів США відмовити в повному обсязі, посилаючись на таке. Представник [PERSON] вказує, що є декілька підстав для визнання недійсним даного правочину, а розписки грошовою та також недійсною. Однією з підстав для визнання даного правочину недійсним, є його фіктивність. Даний правочин відповідає всім зазначеним ознакам фіктивності. Ані позивач, ані відповідач не вчинили жодної дії на виконання цього правочину. З урахуванням ст. 218 ЦК України розписка має ряд недоліків, а саме не містить всіх суттєвих умов договору позики, і тому не може бути підтвердженням укладення договору позики. Це свідчить про те, що сторонами даного правочину не було вчинено жодний дій на його виконання, що є першою ознакою фіктивності правочину. Що стосується мети правочину, то метою його вчинення не було надання у власність та отримання грошових коштів у борг, як це передбаченого ст. 1046 ЦК України, а це і є підставою для шахрайських дій з боку позивача. Отже, обставини справи свідчать про те, що ця розписка жодним чином не підтверджує передачу грошових коштів та на момент вчинення правочину, одна із його сторін не мала намірів створити правові наслідки, які передбачає договір позики. [PERSON] не мала наміру передавати будь-які гроші і у зв`язку з цим, у [PERSON] не виник обов`язок повертати ці гроші. Це в свою чергу є третьою ознакою фіктивності даного правочину. Зокрема, позивач у своїй позовній заяві не надав суду відомості про джерело походження зазначеної суми. [PERSON] надала відомості про те, що вона є інвалідом 2 групи, підприємницькою діяльністю не займається, додаткових коштів, окрім пенсійного забезпечення не отримує. Тому грошові кошти у сумі 40000,0 доларів США [PERSON] фізично і фактично не мала можливості передати [PERSON] , так як вказана боргова сума грошей потребує відповідних доказів про джерело їх надходження, а отримуючи пенсію по інвалідності вказану суму грошей [PERSON] не могла володіти і розпоряджатися. Вказані посилання, є доказом того що боргова розписка укладена формально без передачі грошових коштів, і може бути визнана судом не дійсною. Що стосується четвертої ознаки фіктивності даного правочину, то враховуючи викладене вище, внутрішня воля сторін повністю не відповідала зовнішньому її прояву. В момент написання розписки одна із сторін заздалегідь знала та усвідомлювала, що гроші не передаватиме і у зв`язку з цим інша сторона їх не повертатиме. Тобто сторони достеменно знали, що правочин не буде виконаний. Таким чином, враховуючи вищевикладене, даний правочин відповідає всім ознакам фіктивності, які передбачені діючим законодавством і в силу ст. 234 ЦК України, визнається судом недійсним. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зважаючи на те, що [PERSON] грошові кошті в сумі 40000,0 умовних одиниць фактично не передавала відповідачу [PERSON] , як наслідок шляхом введення в оману має намір заволодіти вказаними грошовими коштами. У зв`язку з чим здійснено звернення, та написана заява до Малиновського відділу поліції в місті Одесі ГУНП в Одеській області, щодо шахрайських дій [PERSON] по відношенню до [PERSON] . [PERSON] надала до суду відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначила, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Існування позикових відносин між сторонами підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки (представлена суду у судовому засіданні 06 червня 2019 року), яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Факт того, що [PERSON] звернувся до поліції з приводу нібито введення його в оману та тиску на нього з боку позивачки з метою написання останнім розписки, тільки коли прийшов час повертати грошові кошти свідчить, тобто коли минуло з 27 травня 2016 року вже три роки та п`ять місяців, свідчить що це лінія його захисту, щоб не повертати взяті у борг грошові кошти у розмірі 40000,0 доларів США. [PERSON] з 2002 року здійснює підприємницьку діяльність, у тому числі - Код КВЕД 71.11 Діяльність у сфері архітектури; Код КВЕД 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну, та є відомим та поважним у м. Одесі архітектором та дизайнером, тому [PERSON] своїм трудом заробляла гроші та мала можливість позичити грошові кошти своєму знайомому - [PERSON] . Представник [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що 07 листопада 2019 року через чотири місяці після реєстрації зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , останньою надано відзив, фактично з порушенням процесуальних строків, на який [PERSON] надається відповідь. Згідно ст. 199 ЦПК України, у строк встановлений судом, позивач надає відповідь на відзив, а відповідач заперечення. Судом встановлена вимога до сторін про те, що до закінчення підготовчого засідання в межах розумних строків позивач надає відповідь на відзив, а відповідач заперечення. [PERSON] вважає, що викладені обставини в відзиві [PERSON] до [PERSON] не відповідають обставинам справи, дії сторін у справі вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися фіктивним правочином та відзив у справі не підлягає задоволенню. І підставою повернення грошового боргу на думку [PERSON] , є пред`явлена суду розписка [PERSON] від 27 травня 2016 року про отримання у борг від [PERSON] грошової суми в розмірі 40000,0 доларів СПІД. Але [PERSON] наполягає на тому, що розписка буде підтвердженням укладення договору позики тільки у випадку передачі позикодавцем вказаної суми грошей. Але самого факту передачі грошей не було. [PERSON] стверджує, що розписка написана ним під психологічним тиском у безпорадному, хворобливому стані, тому не він не міг усвідомлювати свої дії. Про існування боргової розписки, яка надана суду [PERSON] , дізнався тільки після отриманих із суду матеріалів позовної заяви. Тому [PERSON] вважає договір позики фіктивним і відповідно до Ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 жовтня 2015 року у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення вільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. За фіктивним правочином ознака вчинення правочину для вигляду має бути властива діям сторін правочину. Фіктивний правочин складається з ознак сумніву сторонами будь-яких дій на виконання правочину; метою правочину; наміру сторони створити правові наслідки які передбачає договір позики на момент вчинення правочину; відповідності внутрішньої волі сторін зовнішньому її прояву, тобто чи знали сторони заздалегідь, укладаючи правочин, що він не буде виконаний. В зустрічній позовній заяві [PERSON] детально описав обставини, за яких він вважає договір позики у вигляді боргової розписки недійсним. З урахуванням\~вищезазначеного даний\~правочин відповідає\~всім зазначеним\~ознакам фіктивності.\~Ані позивач,\~ані відповідач\~не вчинили\~жодної дії\~на виконання\~нього правочину.\~Тобто [PERSON] \~не мала\~наміру передавати\~будь-які\~гроші і\~у зв`язку\~з цим,\~у [PERSON] \~не виник\~обов`язок\~повертати ці\~гроші. З урахуванням ст. 218 ЦК України розписка має ряд недоліків, а саме не містить всіх суттєвих умов договору позики, і тому не може бути підтвердженням укладення договору позики. В розписці не вказано адресу передавання грошей у борг, а також вказано, що [PERSON] взяв у [PERSON] борг в сумі 40000,0 доларів США, тобто можливо суму грошей, яку заборгувала [PERSON] останньому. Отже, обставини справи свідчать про те, що ця розписка жодним чином не підтверджує передачу грошових коштів та на момент вчинення правочину, одна із його сторін не мала намірів створити правові наслідки, які передбачає договір позики. Зокрема, позивач у відзиві не надав суду відомості про джерело походження зазначеної суми. [PERSON] надала витяг з ЄДР про те, що станом на [INFO] зареєстрована як ФОН. Але будь-яких відомостей про зняття грошової суми в доларах США або в гривні із банківських рахунків, або інших підтверджуючих наявність грошових коштів у [PERSON] документів суду не надано. Представник позивача [PERSON] лише припускає можливість знаходження у [PERSON] вказаної вище грошової суми, яка законним шляхом нічим не підтверджена. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, у відповідності до вимог статті 81 ЦІІК України. Тому грошові кошти у сумі 40000,0 доларів США [PERSON] фізично і фактично не мала можливості передати [PERSON] , так як вказана боргова сума грошей потребує відповідних доказів про джерело їх надходження, а отримуючи пенсію по інвалідності та бути тільки зареєстрованою особою підприємцем не являється належним, достовірним та достатнім доказом у справі про стягнення боргу в сумі 40 000 доларів США. Вказані посилання, є доказом того що боргова розписка укладена формально без передачі грошових коштів, і може бути визнана судом не дійсною. Крім того, позикодавець [PERSON] та позичальник [PERSON] є малознайомими людьми, не підтримують будь-яких дружніх чи інших стосунків, не обтяжені будь-якими зобов`язаннями, між ними відсутні будь-які родинні відносини, тому передати сторонній особі грошову суму в розмірі 40000,0 доларів США, перебуваючи в стані свідомості фактично неможливо. Таким чином можна зробити висновок, що в момент написання розписки одна із сторін заздалегідь знала та усвідомлювала, що гроші не передаватиме і у зв`язку з цим інша сторона їх не повертатиме. Тобто сторони достеменно знали, що правочин не буде виконаний. Викладене свідчить, що договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] , який підтверджується письмовою розпискою відповідає всім ознакам фіктивності, які передбачені діючим законодавством і в силу ст. 234 ЦК України, визнається судом недійсним. Як було наведено вище, позивач не мала на меті досягти таких основних правових наслідків договору позики, як передача позикодавцем грошей у власність позичальнику та виникнення, у зв`язку з цим, у позичальника обов`язку повернути ні гроші. Саме по собі написання розписки носило лише формальний характер. Тому [PERSON] не має правових підстав для задоволення позову, а відзив є таким, що не може обґрунтовувати законність позовних вимог. Заслухавши позиції сторін, дослідивши надані докази, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 27 травня 2016 позивач [PERSON] позичила відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 40000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути готівкою у розмірі 40000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики до 27 березня 2018 року. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов`язок повернути їх підтверджується розпискою від 27 травня 2016 року, без відмітки про повернення суми боргу. Представник [PERSON] трактує зміст розписки таким чином, що [PERSON] взяв у [PERSON] борг в сумі 40000,0 доларів США, тобто можливо суму грошей, яку заборгувала [PERSON] останньому. При цьому за розпискою міститься обов`язок [PERSON] про повернення коштів. В судовому засіданні було повідомлено, що [PERSON] дійсно писав означену розписку, питання про призначення відповідної експертизи не ставилося. Має місце посилання на те, що він не розумів значення своїх дій, оскільки страждав і страждає на ряд захворювань, питання про призначення відповідної експертизи не ставилося, до суду надані медичні довідки про стан здоров`я станом на 12.10.2018 р. та 22.11.2019 р., розписка датована 27.05.2016 року. Крім того вважає, що його ввели в оману без наслідків отримання ним коштів, що можливо це пов`язано зі змовою його колишньої дружини, яка працювала ріелтором, з [PERSON] . Даних про колишню дружину до суду не надано, не ставилося питання про залучення її до участі у справі. У вказаний у договорі позики термін відповідач не повернув позивачу грошову суму позики. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідала йому відмовою. Таким чином, відповідач суми боргу не повернув, що підтверджується фактом пред`явлення суду позивачем оригіналу розписки від\~27\~травня 2016\~року без відмітки про повернення суми боргу. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Згідно із ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова\~від зобов`язання\~або одностороння\~зміна його\~умов не\~допускається,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строкта в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Існування позикових відносин між сторонами підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки (представлена суду у судовому засіданні 06 червня 2019 року), яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Питання про походження грошових коштів не має вирішального значення в цих правовідносинах, оскільки суд повинен встановити факт укладення договору позики. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Згідно наданої розписки судом встановлено, що грошові кошти передавалися [PERSON] . Верховний Суд\~у своїй\~постанові від\~04\~липня 2018\~року у\~справі №761/12665/14-ц\~зазначив,\~що правовий\~режим іноземної\~валюти на\~території України,\~хоча і\~пов`язується\~з певними\~обмеженнями в\~її використанні\~як платіжного\~засобу,\~тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. При визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 27 травня 2016 року в сумі 40000,0 дол. США, що за курсом НБУ на час подачі позову складає 1070800,00 грн. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, суд має стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять грн.) (1% від ціни позову на час його подання). Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved