Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або «Позивач») до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 16 липня 2015 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт в розмірі 5000 гривень 00 копійок. АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав вимоги договору, надавши [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач зобов`язання за договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 22 липня 2019 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 55976,61\~грн., з яких: 29316,53 гривень (заборгованість за простроченим тілом кредиту); 23118,34 гривень (заборгованість за пенею); 400,00 гривень (заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.); 500,00 гривень (фіксована частина штрафу); 2641,74 гривень (процентна частина штрафу). Зазначену суму позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явився, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких пояснень щодо суті позову та відзив на позовну заяву не надав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 16.07.2015 р., укладеного в формі заяви, [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 5000 гривень на платіжну картку (а.с. 12). Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем до стягнення заявлено суму заборгованості за простроченим тілом кредиту (основна заборгованість) в розмірі 29316,53 грн. В той же час, як вбачається з розрахунку заборгованості за період з 17 липня 2015 року по 28 серпня 2015 року, що наданий позивачем разом з позовною заявою, основний борг за кредитом у [PERSON] за вказаний період відсутній (а.с. 9). В той же час сума грошових коштів, сплачених відповідачем [PERSON] на користь позивача становить 856 гривень. Вказана сума має бути врахована при розрахунках за наступні періоди. Сума заборгованості [PERSON] з основного боргу перед позивачем за період з 01 вересня 2015 року по 22 липня 2019 року, згідно до розрахунку, наданого позивачем, становить 37714,33 гривень та визначається як сума грошових коштів, отриманих відповідачем від позивача АТ КБ «Приватбанк» за вказаний період. Ці суми відображені в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» наданого банком розрахунку (а.с. 10, 11). При цьому, суд також враховує суму грошових коштів, які були сплачені відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом за вказаний період. Ці відомості містяться в графі «Сума погашення за наданим кредитом» розрахунку, наданого банком (а.с. 10, 11). Судом встановлено, що за вказаний період відповідач [PERSON] сплатив на користь АТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення кредиту грошові кошти в розмірі 26023,81 грн. Загальна сума грошових коштів, сплачених відповідачем на користь позивача по кредиту, становить: 26023,81 грн. + 856,00 грн. = 26879,81 грн. Віднявши від суми заборгованості за тілом кредиту зазначену суму, можна отримати суму заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає до стягнення: 37714,33 грн. 26879,81 грн. = 10834,52\~грн. Вказана сума заборгованості за тілом кредиту підтверджена відповідними розрахунками, які не спростовані відповідачем, та підлягає стягненню. Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог щодо стягнення заявлених сум пені та штрафів, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України\~ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. \~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~ Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В заяві від 16 липня 2015 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання\~у вигляді\~грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про\~погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути\~складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на\~Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку\~як\~невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці\~Витяг з Тарифів та Витяг з Умов\~розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 16 липня 2015 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі №\~342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що\~найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні\~запропоновані\~відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що\~встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем\~Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил,\~чи можливості\~використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття\~позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Суд цілком погоджується з зазначеними висновками Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафів не підлягають задоволенню. Судові витрати суд розподіляє між сторонами пропорційно до задоволених вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial