Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

До суду 13 квітня 2018 року з позовною заявою звернулась [PERSON], яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в особі свого представника [PERSON] до Харківської міської ради про визнання за малолітніми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] права користування квартирою № 120 по вул. Героїв Праці, 60-Б в м. Харкові. 26.07.2018 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в особі свого представника [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву до Управління комунального майна Харківської міської ради про визнання за малолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] право користування квартирою № 120 по вул. Героїв Праці, 60-Б в м. Харкові (а.с.81-83). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.12.2007 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) В.О. та [PERSON], після реєстрації шлюбу вони разом проживали однією сімєю у квартирі № 120 за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 60-Б, наймачем якої був [PERSON] В період шлюбу в них народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які також проживають у вищезазначеній квартирі без реєстрації. 03.01.2018 року [PERSON] раптово помер. При житті померлий [PERSON] намагався приватизувати житло спірної квартири та не встиг зареєструвати позивача разом з малолітніми дітьми. Іншого житла, ніж квартира № 120 за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 60-Б малолітні діти не мають. Позивач посилається на ст. ст. 64, 65 ЖК України, відповідно до положень яких позивач та малолітні діти є членами сімї наймача [PERSON] проживають та набули право користування жилим приміщенням у вищезазначеній квартирі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11.07.2012 року №6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.4), позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та ухвалити заочне рішення, про що зазначив у письмовій заяві. Відповідач - Управління\~комунального майна\~Харківської міської\~ради в судове засідання повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. В звязку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній даних. Зі згоди представника позивача суд постановляє рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, показання свідків [PERSON] та [PERSON], вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірні правовідносини виникли з приводу права користування позивача та її неповнолітніми дітьми жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Зазначена квартира неприватизована та перебуває у комунальній власності. Судом встановлено, що у вищезазначеній квартирі проживав та був зареєстрований [PERSON] (до реєстрації шлюбу Самойлов) [PERSON]. Наймачем вищезазначеної квартири була мати [PERSON] [PERSON], яка померла 03.11.2010 року (а.с.29). 08.12.2007 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу змінив своє прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.20). [PERSON] (до реєстрації шлюбу Самойлов) В.О. та [PERSON] мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.21,23). Позивач зазначає, що вона з чоловіком та неповнолітніми дітьми проживали постійно разом однією сімєю у квартирі [ADDRESS], [PERSON] з часу реєстрації шлюбу, а діти з часу народження. Вищезазначене підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], та листом Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 42 Харківської міської ради Харківської області, згідно якого місце проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] значиться як: [ADDRESS] (а.с.85). 03 січня 2018 року [PERSON] помер, його похованням займалася дружина померлого [PERSON] позивач у справі (а.с.25-27). Після смерті [PERSON] у спірному жилому приміщення проживають [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що іншого житла, ніж спірної квартири, не мають. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини « Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у\~ст.\~8\~Європейської Конвенції\~з прав\~людини основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені у частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним право на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. Як зазначено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 р. № 9 (з подальшими змінами) «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність або відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.07.2012 р. № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обовязки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача (ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2 ст. 65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Відповідно до положень ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що позивач разом з неповнолітніми дітьми постійно проживали разом з [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], як члени його сімї, до його смерті 03.01.2018 року, в квартирі [ADDRESS], вселились та проживали у цій квартирі зі згоди [PERSON], питання про їх виселення не ставилось, та відсутність письмової згоди наймача на вселення позивача з неповнолітніми дітьми не свідчить про те, що вони не набули право користування спірним жилим приміщенням, позивач разом з неповнолітніми дітьми продовжують проживати у вищезазначеній квартирі, іншого житла не мають. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved