Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, позбавлення права користування будинком та зняттям з реєстраційного обліку, який в подальшому уточнив. В обґрунтування позову зазначив, що на підставі Договору дарування за № 3-1603 від 25.04.1995 року, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину за № 3-2729, виданого 04.09.1996 року Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, він є власником 27/50 часток будинку за [ADDRESS] . 23 грудня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 3169. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року, яке набуло чинності на підставі Постанови Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року, договір довічного утримання, укладений між позивачем та [PERSON] було розірвано у зв`язку з його невиконанням. Зазначеним рішенням було припинено право власності [PERSON] на 27/50 часток будинку [ADDRESS] , як набувача за договором довічного утримання, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 152914784 від 17.01.2019 року. Право власності позивача на 27/50 часток будинку [ADDRESS] поновлено, та відповідне домоволодіння належить [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152921161 від 17.01.2019 року. В період дії договору довічного утримання [PERSON] за власного ініціативою зареєструвалася в будинку [ADDRESS] разом з донькою, [PERSON] , 2010 року народження. Після набрання чинності рішення суду щодо позбавлення [PERSON] права власності на частку будинку [ADDRESS] , [PERSON] на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» була знята з реєстраційного обліку в зазначеному будинку, проте, на теперішній час в будинку зареєстрована донька [PERSON] - [PERSON] , 2010 року народження. Реєстрація [PERSON] , 2010 року народження, в домоволодінні, яке належить позивачу на праві власності, створює перешкоди для розпорядження належною нерухомістю, крім того, він вимушений нести додаткові витрати по його утриманню за осіб, які в ньому зареєстровані. Зняття з реєстрації [PERSON] , 2010 року народження, не порушує прав неповнолітньої дитини, оскільки вона фактично проживає за іншою адресою - в квартирі за [ADDRESS] . У зв`язку із вищевикладеним, позивач [PERSON] вимушений звернутися до суду з позовом про поновлення порушених прав. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, позивач надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району Білик Н . О. у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявні пояснення представника третьої особи, в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивачів, суд ухвалою від 23.09.2019 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року розірвано договір довічного утримання від 23.12.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3168, припинено право спільної часткової приватної власності [PERSON] на 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 251928323101, визнано за [PERSON] право спільної часткової приватної власності на 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 251928323101. Постановою Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2018 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2018 року залишено без змін. Право власності [PERSON] на 27/50 часток будинку [ADDRESS] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 152921161 від 17.01.2019 року. В період дії договору довічного утримання [PERSON] за власного ініціативою зареєструвалася в будинку [ADDRESS] разом з донькою, [PERSON] , 2010 року народження, що підтверджується актом квартального комітету № 9 Комунарського району м. Запоріжжя від 16.02.2019 року. Відповідач [PERSON] була знята з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS] , що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.02.2019 року за № 01-71/3147. В будинку [ADDRESS] зареєстрована донька [PERSON] - [PERSON] , 2010 року народження, що підтверджується відповіддю Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.02.2019 року за № 01-71/3146. Згідно акту квартального комітету № 9 Комунарського району м. Запоріжжя від 16.02.2019 року відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] з дати реєстрації і до теперішнього часу в частці будинку, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , фактично не мешкають, особистих речей вказаних громадян не виявлено, спальних місць і інших ознак вказаних громадян, що вказує на фактичне проживання, за цією адресою також не має. Відповідно до ст. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом. У відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. На підставі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. А отже, виходячи з аналізу вказаних положень законів, обов`язок і відповідальність за створення належних умов для проживання дитини покладається на її сім`ю, тобто в вказаному випадку на матір. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] була зареєстрована у спірній квартирі за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] . Таким чином, право користування житловим приміщенням неповнолітньої [PERSON] на момент реєстрації в спірній квартирі є похідним від права її матері. На теперішній час відповідач [PERSON] знята з реєстраційного обліку в будинку [ADDRESS] . Оскільки мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , дитина залишила зареєстроване місце проживання разом з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість позбавлення неповнолітньої [PERSON] права користування вказаним житловим приміщенням. При цьому суд зазначає, що діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітньої особи на користування даним житловим приміщенням є також похідним від права її батьків, на яких відповідно до норм чинного сімейного законодавства покладається обов`язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, позбавлення права користування будинком та зняттям з реєстраційного обліку є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved