Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 03 серпня 2005 року, актовий запис № 230 від 03 серпня 2005 року складений Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], 26 вересня 2013 року, які залишаються мешкати з матірю. Спільне проживання припинили з 2015 року на ґрунті непорозуміння. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, спор про поділ спільного майна відсутній. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, залишити за нею прізвище «Волобуєва» та судові витрати залишити за нею. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак до суду надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, просив шлюб між ним та позивачем розірвати. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 03 серпня 2005 року зареєстрували шлюб у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 230 від 03 серпня 2005 року, дошлюбне прізвище дружини «Тимофєєва», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб 1-НО № 015548, виданого 03 серпня 2005 року Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-НО № 709238, виданого 27.05.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 30 від 19 січня 2006 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-НО № 540798, виданого 09.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 529 від 09 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а, отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача та їх дітей. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які були понесені позивачем при звернені до суду. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved