Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

До Приморського районного суду звернулася [PERSON] і просить надати дозвіл на виїзд за межі України та зворотній в'їзд в Україну громадянці України, яка не досягла 16-річного віку - неповнолітній дитині [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Третім Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №676) разом з матір'ю [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу другого з батьків, а саме батька [PERSON] [INFO], до досягнення дитиною 16-річного віку; надати дозвіл на виїзд за межі України та зворотній в'їзд в Україну громадянину України, який не досяг 16-річного віку - неповнолітній дитині [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2765) разом з матір'ю [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу другого з батьків, а саме батька [PERSON] [INFO], до досягнення дитиною 16-річного віку. При цьому позивач посилається на те, що 21.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області був зареєстрований шлюб (актовий запис № 747). [INFO] у позивача та відповідача народилася дочка [PERSON], а [INFO] у них народився син [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 року по справі №522/3772/17 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] та визначено місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], рішення набрало чинності. Зазначеним рішенням суду також встановлено, що фактичні шлюбні відносини між чоловіком та жінкою припинені, однією сім'єю сторони не проживають та спільне господарство не ведуть. Наразі, місце проживання відповідача позивачеві не відоме. На сьогоднішній день [PERSON] має можливість разом зі своїми дітьми виїжджати за кордон у зв'язку з необхідністю забезпечити дітям відпочинок, оздоровлення, розширення їх кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Однак, через системне нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками щодо виховання та забезпечення дітей, у позивача постійно виникають складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а тому [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, її представником по ордеру адвокатом [PERSON], надано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримано повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, викликаний по останньому відомому місцю мешкання. До суду надійшла заява відповідача, якою той позовні вимоги [PERSON] визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення, просить закінчити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилась, викликана, надала заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, просила винести рішення з врахуванням прав та інтересів неповнолітніх дітей. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи у відсутності сторін та третьої особи на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, проаналізувавши факти та наявні докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд виходить з наступного. 21.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області був зареєстрований шлюб (актовий запис №747). [INFO] від даного шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], а [INFO] - народився син [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2017 року по справі №522/3772/17 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] та розірвано шлюб між [PERSON] і [PERSON], а також визначено місце проживання [PERSON] та [PERSON] разом з матір'ю [PERSON]. Рішення набрало чинності. Зазначеним рішенням суду також встановлено, що фактичні шлюбні відносини між чоловіком та жінкою припинені, однією сім'єю сторони не проживають та спільне господарство не ведуть. Наразі, місце проживання відповідача позивачеві не відоме. Судом встановлено, що наразі, [PERSON] має можливість разом зі своїми дітьми виїжджати за кордон у зв'язку з необхідністю забезпечити дітям відпочинок, оздоровлення, розширення їх кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовкою до самостійного життя. Однак, через системне нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками щодо виховання та забезпечення дітей, у позивача постійно виникають складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон. З огляду на це, суд знаходить, що відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачеві у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвиток. Суд вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам його дітей та не сприяє їх всебічному та гармонійному розвитку, порушує права дітей на повний та гармонійний розвиток їх особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до статті 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і гармонійного розвитку. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Також стаття 155 Сімейного кодексу України передбачає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, суд знаходить, що чинним законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Наразі, бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України. Також, відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон, відповідно, надання дозволу на виготовлення проїзного документа дитині для виїзду за кордон без згоди другого з батьків відповідає інтересам дитини та вимогам законодавства, тобто не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України, а значить є обґрунтованим висновок про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей Позивачки за кордон без згоди батька до досягнення ними 16-річного віку. Таким чином, суд доходить висновку, що є всі законні підстави задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved