Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила позбавити [PERSON], [INFO], місце народження с. Теряївка Воловського району Тульської області, Російська Федерація, батьківських прав щодо дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В позовній заяви посилалась на те, що з батьком дітей [PERSON], вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2004 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року, шлюб було розірвано. З листопада 2013 року відповідач припинив спільне проживання із сім'єю, та почав спільне життя з іншою жінкою, з якою на теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі та проживають в Російській Федерації. Припинивши спільне проживання із позивачем, відповідач фактично зник із життя дітей. Справами дітей не цікавився, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.03.2017 року складає 54 179,45 грн. Відповідач не приймає ніякої участі в житті дітей, в їх вихованні, та у вирішенні нагальних потреб. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Байдужість відповідача і зловживання ним своїми батьківським правами, та свідоме невиконання ним своїх батьківських обов'язків, шкодить інтересам дітей, та порушує їх законні права. В судове засідання 06.09.2017 року позивач та відповідач не з'явилися, про причини неявки не повідомили. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні, яке відбулося раніше відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що дітей він любить, матеріальну допомогу надає, про наявність заборгованості по аліментам не знав, оскільки гроші, одежу та подарунки дітям передає безпосередньо їх матері через знайомих; він приймає участь у їх вихованні, проте позивач переховує від нього дітей; останнього разу відпочивав разом з дітьми на ставку, де дітям з ним було добре. Позивач [PERSON] посилалась на обставини вказані в позові, проти доводів відповідача заперечувала та зазначила, що з відповідачем вони постійно сваряться через різні погляди на виховання дітей, їх місце проживання та його жорстоку поведінку щодо неї. Представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, посилалась на обставини щодо жорстокого поводження [PERSON] з дітьми та вчинення ним кримінальних правопорушень щодо позивача та дітей. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, посилаючись на відповідний висновок. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], місце народження м. Дружківка Донецької області, громадянка України, та [PERSON], [INFO], місце народження с. Теряївка Воловського району Тульської області, Російська Федерація, громадянин Білорусії, є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучені копії свідоцтв про народження [NUMBER], виданого 15.03.2007 року (актовий запис №108 від 15.03.2007 року), [NUMBER], виданого 20.08.2008 року (актовий запис №378 від 20.08.2008 року), [NUMBER], виданого 09.07.2010 року (актовий запис №277 від 09.07.2010 року), [NUMBER], виданого 01.06.2012 року (актовий запис №240 від 01.06.2012 року), виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області, відповідно. [PERSON] - громадянин Республіки Білорусь, що підтверджується копією його паспорту, мав посвідку на постійне проживання серія [NUMBER], видану безстроково 10.11.2010 року СГІРФО Дружківського МВ ГУМВС України в Донецькій області. Зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою проживає також [PERSON], що підтверджується її копію паспорту громадянина України. Із довідки про склад сім'ї за №374 від 02.03.2017 року вбачається, що до складу сім'ї [PERSON] входять [PERSON], колишні чоловік, та їх діти. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пунктів 2, 3, 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 02.03.2017 комісія в складі секретаря Кіндратівської сільської ради, депутата сільської ради, а також сусідів склали акт про те, що в будинку за адресою [ADDRESS]. постійно мешкає [PERSON] з дітьми, а [PERSON] більше двох років за цією адресою не мешкає. З характеристик на учнів Кінтратівської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням інформатики та програмування Костянтинівського району Донецької області [PERSON] та [PERSON], складених директором школи та класним керівником, вбачається, що мати - [PERSON] займається вихованням дітей, створює відповідні умови для їх фізичного та психічного розвитку. Батько у виховані дітей участі не бере. Із копій медичної документації вбачається, що [PERSON], [INFO], має захворювання - хронічний панкреатит, у зв'язку із яким потребує лікування, санаторно - курортного лікування та проведення подальшої діагностики. Відповідно до довідки про отримання допомоги №160 від 01.03.2017 року, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації [PERSON] призначено соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям, сума якої з 01.09.2016 року по 28.02.2017 року складає 41283,21 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2014 року, шлюб між [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], зареєстрований 21 липня 2004 року у Відділі ЗАГС Волковиського райвиконкому Гродненської області республіки Білорусь, актовий запис № 125, було розірвано. Рішення набрало законної сили 25.02.2014 року. Вказаним судовим рішенням встановлені наступні обставини. З листопада 2013 року сторони припинили сімейні відносини та спільне проживання з причини того, що відповідач почав спільне проживання з іншою жінкою та бажає з нею одружитися. Діти мешкають з позивачкою у справі. Згідно із копією свідоцтва про шлюб ІІІ-АК, виданого 30.12.2014 року відділом реєстрації актів громадянського стану про шлюб - палац одруження Держкомітету у справах ЗАГС Уряду Санкт-Петербурга (актовий запис №7606 від 30.12.2014 року) [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON]. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO], який народився с. Теряєвка Воловського району Тульської області, на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: - сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частки усіх видів заробітку, але не меншому, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14 січня 2014 року до досягнення дітьми повноліття. Рішення набрало законної сили 14.02.2014 року. Вказаним судовим рішенням встановлені наступні обставини. Відповідач працездатний, не має інших аліментних зобов'язань, на утримання дітей матеріальної допомоги не надає. Рішення у справі постановлено при проведенні попереднього судового засідання зі згоди сторін в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України у зв'язку із визнанням відповідачем позовних вимог в повному обсязі. За вказаним рішенням суду на підставі виконавчого листа №233/434, виданого 20.03.2014 року, [PERSON] має заборгованість за аліментами станом на 01.03.2017 року з 14.01.2014 року у розмірі 54179,45 грн., що підтверджується відповідним розрахунком здійсненим державним виконавцем Костянтинівського мiськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. У вказаному розрахунку також зазначено, що згідно заяви стягувача за цей період вона отримала аліменти на суму 5050, 85 грн. За аналогічним розрахунком станом на 01.08.2017 року заборгованість складає 66186,95 грн. Відповідно до квитанцій про переказ коштів на суму 2 400 грн. від 08.06.2017 року та на суму 10 000 грн. від 22.06.2017 року вбачається , що [PERSON] здійснив часткову виплату аліментів на користь [PERSON] Разом з тим, вказані перекази були повернені відправнику [PERSON] за його заявою. Відповідно до копії заяви від 23.06.2017 року [PERSON] звернувся до відділення банку про повернення платежу в розмірі 10000 грн. у зв'язку із відмовою [PERSON] у його отриманні. Разом з тим, суд зазначає, що в цьому разі [PERSON] мав можливість частково погасити заборгованість за аліментами безпосередньо звернувшись до Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби за місцем відкриття виконавчого провадження. Також суд не бере до уваги посилання відповідача щодо його необізнаності у наявності виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів, оскільки як вбачається із рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2014 року відповідачу було відомо про його ухвалення та зміст. Оскільки відповідачем не були надані докази щодо надання матеріальної допомоги свої малолітнім дітям, а також доказів щодо поважних причин його не участі в утриманні дітей, враховуючи його значну заборгованість зі сплати аліментів, а також те, що його донька [PERSON] має хронічне захворювання, що має істотне значення при розгляді питання щодо несплати аліментів, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] не утримує малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що є проявом його ухилення від виконання ним своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а отже однією з підстав для позбавлення його батьківських прав щодо них. 16.11.2016 року [PERSON] надавав нотаріально завірену згоду [PERSON] на супровід дітей протягом 1 року у райони проведення АТО, АР Крим, Республіку Білорусь, РФ. Із заяви, складеної [PERSON] адресованої начальнику МВ ГУ МВС України в м. Дружківки Донецької області від 19.12.2016 року вбачається, що [PERSON] має намір на те щоб вивезти дітей до РФ для спільного з ними проживання. Також до матеріалів справи була долучена копія аналогічної заяви, датованої 20.02.2017 року, відповідно до якої для недопущення незаконного перетинання дітей [PERSON] звертала увагу посадових осіб Прикордонної Служби України на те, що дозволу на вивіз дітей за межі України [PERSON] вона не надавала. 02.07.2017 року за заявою [PERSON] Костянтинівським відділенням поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень [PERSON] [PERSON] 10.07.2017 року Костянтинівським відділенням поліції Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 146 КК України за фактом вивезення дітей [PERSON] 01.07.2017 року до церкви Богородиці Житейної, яка розташована за адресою:[ADDRESS]. З копій відривних частин бланку повідомлення про прибуття іноземних громадян, датованих 18.07.2017 року діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також їх мати [PERSON] тимчасово перебували за адресою: [ADDRESS], приймаюча сторона - релігійна організація «Богородицький Житійний жіночий монастир». З копії відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перетинали державний кордон лише один раз на в'їзд до України 25.07.2017 року. Висновком провідного спеціаліста відділу імміграційної роботи ГУ ДМС України в Донецькій області у зв'язку з наявністю вищевказаних зареєстрованих кримінальних проваджень визнано за доцільне скасувати дозвіл на імміграцію в Україну [PERSON] На підставі рішення про заборону в'їзду в Україну від 31.07.2017 року, винесеного заступником начальника управління у справах іноземців та ОБГ ГУДМС України в Донецькій області [PERSON] було заборонено в'їзд в Україну строком на 5 років. Також [PERSON] було знято з реєстрації місця проживання у [ADDRESS]. Разом з тим, суд не бере до уваги наявність зареєстрованих кримінальних проваджень за ч. 2 ст. 146 КК України та ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки в матеріалах справи відсутній вироку суду, який набрав законної сили, та яким була би встановлена вина [PERSON] у скоєні відповідних кримінальних правопорушень. Проте, із вищенаведеного вбачається, що сторони мають не вирішений спір про місце проживання дітей з одним із батьків. Стороною позивача залишилась необґрунтованою підстава для позбавлення батьківських прав [PERSON] - жорстоке поводження з дітьми, яке трапилося в липні 2017 року під час його останньої поїздки з дітьми без матері. Так, в судовому засіданні діти повідомили, що батько піклувався про них протягом цієї подорожі. Крім того, [PERSON] повідомила, що [PERSON] відлучав від грудного годування одного із дітей шляхом фізичного насилля, залишаючи на ногах дитини синці. Суд не бере до уваги показання свідка [PERSON] щодо здійснення фізичного насилля [PERSON] щодо дитини, оскільки, безпосереднім свідком вказаних обставин вона не була. Оскільки позивачем не були надані докази щодо жорстокого поводження з дітьми, суд відхиляє вказану підставу при вирішенні питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно із трудової книжки [NUMBER] та строкового трудового договору, укладеного ТОВ «Інжтрансбуд-СПб» 15.03.2013 року [PERSON] з 15.04.2014 року по 11.08.2015 року працював бетонником 2 розряду виробничої дільниці [ADDRESS] на будівництві футбольного стадіону з вахтовим методом роботи. Суд не бере до уваги припущення представника позивача щодо фіктивності вказаних документів, оскільки вони були подані до суду в оригіналі та доказів щодо їх недійсності сторона позивача не надала. З відомостей наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що протягом 2013 -2017 років [PERSON] перетинав кордон України та перебував на її території приблизно з місяць кожного півроку, мали місце також і триваліші періоди. Свідок [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що після розлучення з [PERSON], [PERSON] у 2014 році поїхав до Російської Федерації, матеріальної допомоги на утримання дітей не давав, вихованням дітей не займався. Крім того, [PERSON] повідомила, що [PERSON] приїжджав 1 раз на рік, під час перебування доньки [PERSON] у лікарні кошти на лікування не надавав, проте матері допомагав церковний приход. Обставини щодо останнього спільного відпочинку [PERSON] разом з дітьми на природі та у парку атракціонів влітку 2017 року сторонами визнаються. Судом враховано, що [PERSON] є іноземним громадянином та його характер роботи передбачав вахтовий метод. Проте, відповідачем не було надано доказів щодо прийняття ним участі у вихованні дітей протягом періодів 2014-2017 років, в тому числі, коли він перебував на території України, а також вчинення позивачем перешкод у здійсненні [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Разом з тим, та обставина, що [PERSON] двічі проводив дозвілля із своїми дітьми останнім часом не свідчить про те, що його відношення до участі у вихованні дітей змінилось. Також суд зазначає, що наявність спору батьків про місце проживання дітей та неприязні стосунки між колишнім подружжям не може бути визнане поважною причиною щодо самоусунення одного із батьків від виконання своїх батьківських обов'язків в частині виховання дітей, що є в свою чергу підставою для позбавлення особи батьківських прав щодо них. В судовому засіданні була врахована думка дітей з приводу позбавлення їх батька [PERSON] батьківських прав щодо них. Так, діти зазначили, що хоча батька вони любили, добре проводили з ним час, проте той дуже рідко спілкується з ними. Крім того, хоча батько дбав про них протягом останньої подорожі до монастиря, яку вони здійснили без матері, діти бажають проживати з матір'ю, а не з батьком, всупереч його волі проживати разом з ними. Із листів дітей [PERSON] та [PERSON] до батька вбачається, що діти батька люблять та сумують за ним. Орган опіки та піклування Костянтинівської райдержадміністрації надав висновок від 30.03.2017 року про доцільність в інтересах дітей позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Підставами прийняття такого висновку стало наступне. У ході обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] було встановлено, що вихованням дітей займається мати, місцезнаходження батька невідоме. Згідно зі свідченнями свідків вихованням дитини займається саме мати, батько протягом останніх трьох років з дітьми не мешкає, вихованням дітей не займається. Згідно з розрахунком, виданим Костянтинівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, [PERSON] має заборгованість по аліментам у розмірі 54179,45 грн., які він повинен сплачувати на утримання малолітніх дітей згідно з виконавчим листом Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2014 року №233/434/2014-ц. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, викладені у позовній заяві про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а отже, враховуючи інтереси дітей, [PERSON], [INFO], місце народження с. Теряївка Воловського району Тульської області, Російська Федерація, слід позбавити батьківських прав щодо них. Проте суд зазначає, що хоча судом встановлена вина [PERSON] в ухиленні ним від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, суд також зважає на наявність спору між батьками щодо місця проживання дітей та неприязних стосунків між колишнім подружжям, що також вплинуло на вибір поведінки відповідача щодо дітей, а отже суд роз'яснює, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позву, суд присуджує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00грн.

Outcome: approved