Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 24.06.2005 року було укладено договір про отримання кредиту у розмірі 34 425 грн. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач несвоєчасно здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 27.07.2015 року за кредитним договором від 24.06.2005 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON], рахується заборгованість на загальну суму 126\~894, 44 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. В судові засідання представник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не зявлявся, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог наголошуючи, що позивач пропустив строк позовної давності, у звязку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Разом із цим, зазначив, що представником позивача збільшено тіло кредиту та розрахунок заборгованості є неправильним. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», 24.06.2005 року було укладено кредитний договір № DNDZAK00510671 про отримання кредиту у розмірі 34 425 грн. на термін до 24.06.2010 року. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору № DNDZAK00510671 від 24.06.2005 року погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Відповідно до п. 3.3. кредитного договору № DNDZAK00510671 від 24.06.2005 року кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п. 2.2.9, 4.3 цього договору, далі прострочених відсотків по кредиту, далі відсотків по кредиту, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом. Згідно п. 4.1. кредитного договору № DNDZAK00510671 від 24.06.2005 року при порушенні позичальником кожного із зобовязань, передбачених п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. В підтвердження наявності заборгованості позивачем були надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором від 24.06.2005 року, згідно з якими заборгованість [PERSON] становить 126\~894, 44 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає: 18\~714, 03 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом складає: 43\~255, 36 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом складає: 1\~549, 25 грн.; заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором складає: 63\~375, 80 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2013 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відмовлено та задоволено зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 24.06.2005 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2014 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» було задоволено та скасовано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.07.2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.05.2014 року залишено без змін. Враховуючи вищезазначене, суд не може погодитися із твердженнями представника відповідача щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог у звязку з пропуском строку позовної давності, оскільки після звернення представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 24.06.2005 року строк позовної давності було перервано та посилання представника відповідача на п. 1.1. кредитного договору щодо строку повернення кредиту є безпідставними. Разом із цим, посилання представника відповідача щодо неправильного розрахунку заборгованості за кредитним договором та збільшенням представником позивача розміру заборгованості по тілу кредиту є також необґрунтованими та спростовуються розрахунком заборгованості за кредитним договором № DNDZAK00510671 від 24.06.2005 року, який надано представником Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки (штрафу, пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує суму збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, з аналізу вказаної норми випливає, що розмір пені може бути зменшено за рішенням суду у разі значного перевищення суми збитків завданих боржником. Приймаючи до уваги, що пеня нарахована за несвоєчасність виконання зобовязання за договором значно перевищує заборгованість за тілом кредиту та процентами, суд приходить до висновку щодо зменшення розміру пені до 8 700 грн. Таким чином, оскільки відповідач в повному обсязі не виконав свої зобовязання за договором, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та заборгованості за відсотками. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial