Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що [PERSON] (далі-Відповідач) є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Зазначає, що 06 грудня 2013 року вона отримала в Ірпінському міському суді виконавчий лист №367/7274/13-ц про стягнення із Відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] Зазначає, що Відповідач добровільно не сплачує аліменти, тому звернулася до державної виконавчої служби про примусове стягнення з відповідача аліментів. Зазначає, що відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, складеного виконавчою службою заборгованість відповідача по аліментах складає 31 516,56 грн. Нарахована неустойка (пеня) становить - 144 009,11 грн. Тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 31 516,56 грн., неустойку (пеню) в розмірі 144 009,11 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, від її представника надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримує просить його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у його відсутності та відповідно до вимог ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах щодо примусового виконання виконавчого листа №367/7274/13-ц, виданого 06.12.2013 року Ірпінським міським судом про стягнення із Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] [INFO], заборгованість складає - 31 516,56 грн. Неустойка (пеня) за несплату аліментів становить - 144 009,11 грн. (а.с.30-31). В судовому засіданні позивач не навів жодної норми Закону, згідно з якою заборгованість по аліментам повинна бути стягнута з відповідача за рішенням суду. Відносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Згідно із ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Частиною 3 ст. 194 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України встановлено порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, який має право подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Враховуючи вище викладене, оскільки позивач не надала суду фактичних доказів на підтвердження того, що вона подавала заяву за місцем отримання відповідачем грошових коштів про відрахування з цих сум аліментів, тому суд не знаходить правових підстав для стягнення із відповідача заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, суд зауважує, що дані дії повинні вчинятись державним виконавцем в порядку виконавчого провадження. Згідно із ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В пункті 22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тому, враховуючи розрахунок пені на суму несплачених аліментів, суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача пеню за несплату ним аліментів в розмірі - 144 009,11 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved