Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , приватного підприємства «Агрофірма «Діана», Державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - [PERSON] про визнання права власності на землю та скасування записів про державну реєстрацію права власності і користування землею. Позивач посилається на те, що вона в період з 2000 року по березень 2003 року отримала у приватну власність земельну ділянку площею 5,910 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222385300:01:003:0436. Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав від 16.03.2019 року № 159801404, 10 червня 2011 року між позивачем і [PERSON] як орендарем було укладено договір оренди землі, зареєстрований того ж дня відділом Держкомзему у Магдалинівському районі. За цим договором позивач передала [PERSON] належну їй земельну ділянку в оренду на 49 років. 26.08.2015 року позивач і [PERSON] уклали угоду про розірвання договору оренди землі, державна реєстрація якої проведена 22.07.2016 року. Після розірвання договору оренди землі, [PERSON] земельну ділянку позивачеві не передав. Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що під час дії договору оренди, 19 грудня 2015 року державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації, право власності на її земельну ділянку було зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2015 року у справі № 202/8678/15-ц. Позивач зазначає, що землю не продавала, про заявлений до неї позов та судовий розгляд та про заочне рішення по справі № 202/8678/15-ц на підставі якого право власності на її земельну ділянку перейшло до [PERSON] , позивач дізналася лише в лютому 2019 року. Тобто, земельна ділянка вибула з володіння позивача не з її волі та без її відома. 28 лютого 2109 року, ухвалою судді Індустріального суду м. Дніпропетровська заочне рішення від 27.11.2015 року у справі № 202/8678/15-ц скасовано, справу за підсудністю направлено до Магдалинівського районного суду. 25 квітня 2019 року ухвалою судді Магдалинівського районного суду у справі № 202/8678/15-ц позовну заяву [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку повернуто позивачеві. 27 березня 2019 року позивач через свого представника звернулась до державного реєстратора Магдалинівської районної державної реєстрації із заявою про проведення реєстрації її права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1222385300:01:003:0436. Рішенням від 21 травня 2019 року № 46949778, державний реєстратор Магдалинівської районної державної адміністрації відмовив позивачеві у реєстрації права власності на земельну ділянку, посилаючись на ненадання нею у визначений державним реєстратором строк необхідних для реєстрації документів. Позивачка не змогла надати державному реєстратору документи для реєстрації її права власності, оскільки земельна ділянка під кадастровим номером 1222385300:01:003:0436 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно уже не значилась. На адвокатський запит представника позивача, відділом Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області, листом від 08.05.2019 р. № 144/108- 19 надана інформація, згідно якої, за заявкою [PERSON] від 17.08.2018 р. земельна ділянка позивачки під кадастровим номером 1222385300:01:003:0436 була поділена на дві окремі земельні ділянки площею по 2,955 га кожна з кадастровими номерами 1222385300:01:002:0420, 1222385300:01:002:0421. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 167405881 від 21.05.2019 р.) право власності на земельну ділянку площею 2,955 га кадастровий номер 1222385300:01:002:0420 30.08.2018 р. було зареєстровано за [PERSON] , а 11.03.2019 р. - на підставі договору міни - за відповідачкою [PERSON] . Із тієї ж інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомо, що 25 березня 2019 р. державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 22.03. 2019 р. відповідачка [PERSON] передала зазначену земельну ділянку у користування до 22.03.2069 року приватному підприємству «Агрофірма «Діана» (код ЄДРПОУ: 38580673) бенефіціарним власником, засновником і директором якого являється [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №167403832 від 21.05.2019 р.) право власності на земельну ділянку площею 2,955 га кадастровий номер 1222385300:01:002:0421 на підставі договору міни від 11.03.2019 р. право власності [PERSON] змінено та зареєстроване за відповідачкою [PERSON] . 25 березня 2019 р. державним реєстратором Магдалинівської районної державної адміністрації на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) від 22.03.2019 р. відповідачка [PERSON] передала зазначену земельну ділянку до 22.03.2069 року у користування приватному підприємству «Агрофірма «Діана» (код ЄДРПОУ: 38580673) бенефіціарним власником, засновником і директором якого являється [PERSON] . Позивачка не укладала договорів міни з відповідачками [PERSON] і [PERSON] , не надавала іншим особам доручень (довіреностей) на укладання угод щодо укладання договорів міни та купівлі-продажу належної їй землі. Зазначені обставини, підтверджені інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та ухвалами Індустріального і Магдалинівського районних судів, свідчать про те, що [PERSON] , заволодівши землею позивачки на підставі незаконного судового рішення і дізнавшись про скасування такого рішення, поділив землю позивачки на дві ділянки з кадастровими номерами - 1222385300:01:002:0420 , 1222385300:01:002:0421. Далі, не маючи на ці ділянки правомірно набутого права власності та будь яких повноважень на розпорядження ними, [PERSON] по договорах міни передав ці ділянки у власність відповідачок [PERSON] і [PERSON] , які в свою чергу шляхом укладання договорів емфітевзису передали цю землю у користування на 49 років приватному підприємству [PERSON] - «Агрофірма «Діана». Таким чином, позивач на теперішній час є законним власником спірного нерухомого майна, його право власності фактично не визнається відповідачами [PERSON] , [PERSON] , за якими наразі, як за останніми набувачами, зберігається державна реєстрація права власності на спірні земельні ділянки, хоча правові підстави набуття ними цього права власності внаслідок скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська суду на даний час відпали. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 2,955 га, кадастровий номер 1222385300:01:002:0420 та площею 2,955 га, кадастровий номер 1222385300:01:002:0421; скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 2,955 га, кадастровий номер 1222385300:01:002:04420; скасувати запис про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 2,955 га, кадастровий номер 1222385300:01:002:0421; скасувати запис про державну реєстрацію за приватним підприємством «Агрофірма «Діана» права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) площею 2,955 га, кадастровий номер 1222385300:01:002:0420; скасувати запис про державну реєстрацію за приватним підприємством «Агрофірма «Діана» права користування земельною ділянкою площею 2,955 га, кадастровий номер 1222385300:01:002:0421; зобов`язати державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області здійснити державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] двох земельних ділянок площею 2,955 га кожна, кадастрові номери 1222385300 : 01: 002:0420, 1222385300:01:002:0421. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 06.09.2019 року надали до суду відзиви на позовну заяву, де зазначили, що Інформаційні довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно, які надані представником позивач не можуть братися до уваги судом, оскільки у нього відсутні оригінали цих документів. Також відповідачі зазначили, що позивач недостовірно зазначає про момент коли дізналася про порушення своїх прав, а саме у лютому 2019 року, однак Інформаційну довідку отримано - 16 березня 2019 року на запит ГУНП в Дніпропетровській області. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що позивач зазначає про укладення договору оренди земельної ділянки у 2011 році та про його розірвання, однак вказане не підтверджується належними доказами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що вони уклали з [PERSON] договори міни своїх земельних ділянок на інші земельні ділянки більшої площі та вартості. При укладенні договорів міни їм не були відомі будь-які права третіх осіб на земельні ділянки, які належали [PERSON] . Після обміну земельних ділянок їх було передано в користування на підставі договору емфітевзису ПП «Агрофірма «Діана», умови якого їх влаштовують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не погоджуються з твердженням позивача, що земельна ділянка вибула з її володіння не з її волі, оскільки позивач з 27.11.2015 року по 28.02.2019 року будь-яких заходів щодо здійснення свого права власності не здійснювала, не сплачувала податки, не заявляла про втрату правовстановлюючого документу, у зв`язку із чим прохали застосувати позовну давність до позовних вимог [PERSON] Представник відповідача приватного підприємства «Агрофірма «Діана» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач - Державний реєстратор Магдалинівської районної державної адміністрації заперечила проти позову, зазначивши, що позивачем ставляться вимоги щодо скасування записів про державну реєстрацію прав власності та користування земельними ділянками, однак записи щодо права власності вчинялися іншим реєстратором. Крім того, Державний реєстратор зазначила, що позивачем не зазначається про порушення її прав державним реєстратором під час вчинення оспорюваних реєстраційних дій. Державний реєстратор посилалася на те, що позовну вимогу щодо зобов`язання державного реєстратора Магдалинівської районної державної адміністрації здійснити державну реєстрацію необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку із чим прохала закрити провадження по справі в цій частині позовних вимог. Третя особа в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій зазначив про неможливість явки до суду та довідку Оленівської сільської ради про сплату податків на земельну ділянку за 2016 - 2018 р.р. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 5,910 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 139086 (а. с. 18). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.11.2015 року у справі № 202/8678/15-ц за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 5,910 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 № 139086, кадастровий номер 1222385300:01:003:0436 (а. с. 19-20). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2109 року, заочне рішення від 27.11.2015 року у справі № 202/8678/15-ц скасовано, справу за підсудністю направлено до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області (а. с. 21). 25 квітня 2019 року ухвалою судді Магдалинівського районного суду у справі № 202/8678/15-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поновлення строку для звернення до суду, зобов`язання вчинити певні дії, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності повернуто позивачеві (а. с. 22). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Магдалинівської районної державної адміністрації Прохода С.А. від 21 травня 2019 року № 46949778, відмовлено позивачеві у державній реєстрації права власності на земельну ділянку, у зв`язку із невиконанням вимог зазначених у рішенні про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46267467 від 02.04.2019 року (а. с. 23). Згідно листа відділу Держгеокадастру у Магдалинівському районі Дніпропетровської області поділ земельної ділянки було здійснено за заявою [PERSON] від 17.08.2018 року на 2 земельні ділянки площею по 2,955 га кожна з кадастровими номерами 1222385300:01:002:0420, 1222385300:01:002:0421 (а. с. 25). [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] 11.03.2019 року договори міни земельних ділянок, у зв`язку із чим набули право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 1222385300:01:002:0420, 1222385300:01:002:0421 (а. с. 28-31) та передали їх у користування ПП «Агрофірма «Діана» на підставі договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), що не заперечується відповідачами. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, згідно ст. 328 ЦК України. Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] прохає визнати право власності на земельну ділянку, у зв`язку із невизнанням її права відповідачами та скасувати державні реєстрації речових прав вчинені ними щодо земельної ділянки. Разом з тим позивач не обрала належного способу захисту порушеного права, оскільки відповідачі вважають себе добросовісними набувачами права власності на земельну ділянку. На практиці слід розмежовувати випадки застосування визнання права власності та витребування майна від добросовісного набувача як способів захисту прав власника, порушених незаконним відчуженням цього майна. Так, визнання права власності як спосіб захисту цивільного права (ст. 392 ЦК) застосовується лише в разі наявності оспорювання або невизнання іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності. У зв`язку із цим вимога про визнання права власності на майно, яке перейшло у власність іншій особі на підставі скасованого судового рішення може бути пред`явлена тільки первісному набувачеві. Норма ст. 392 ЦК не може застосовуватися як підстава позову про визнання права власності на майно, яке було передане на виконання скасованого судового рішення та відчужене третій особі на підставі правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною скасованого судового рішення, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених у ч. 1 ст. 388 ЦК. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог, суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Наслідки спливу позовної давності до позовних вимог щодо визнання права власності та похідних вимог про скасування записів про державну реєстрацію речових прав, суд не застосовує, оскільки під час судового розгляду встановлено, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, тому суд відмовляє у задоволенні таких вимог з інших підстав не пов`язаних із позовною давністю. Крім того, суд вважає, що вимога позивача зобов`язати державного реєстратора здійснити державну реєстрацію права є також невірно обраним способом захисту порушеного права та є підставою для відмови у задоволенні позову, що передбачено загальними принципами захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України, тому враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed