Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 14.08.2013 р. між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» було укладено Попередній договір №Є/Ш-3-150, згідно умов якого він оплачує нерухоме майно, яке має отримати в майбутньому, а саме: 2-кімнатну квартиру №150 на 4 поверсі, загальною площею 59,64 кв.м, у житловому будинку [ADDRESS] (будівельна адреса). Відповідно до п. 2.1 договору в оплату за нерухоме майно, що купується, до оформлення Основного договору, покупець сплачує продавцю загальну суму (аванс) у гривнях, що дорівнює еквіваленту 52 185,00 доларів США. Відповідно до п. 2.3. Договору оплата суми (авансу), визначеної у п.2.1. цього договору, здійснюється покупцем на поточний рахунок Продавця у гривнях у наступному порядку: еквівалент суми 33 920,25 доларів США за курсом Національного банку України +1% на дату здійснення платежу, не пізніше 3-х банківських днів після дати підписання цього договору; еквівалент суми 18 264,75 доларів США за курсом Національного банку України +1% на дату здійснення платежу. Ця сума повинна бути сплачена починаючи з 01.09.2013 р. до 31.08.2016 р. (включно) рівними частинами щомісячно з 10 по 20 число поточного місяця. Вказує, що він належним чином виконує умови договору, в повному об'ємі сплачує кошти, як того вимагає п 2.1. Договору. Відповідно до п. 4.1.3 договору продавець зобов'язаний здати об'єкт нерухомості в експлуатацію не пізніше кінця III кварталу 2014 р. Однак, на момент подачі позову відповідачем не виконуються умови Договору в частині здачі об'єкта нерухомості в експлуатацію, він всіляко уникає усних та письмових відповідей на запитання щодо завершення будівництва та про здачу об'єкта в експлуатацію і оформлення відповідних документів для підписання основного договору. Вважає, що він є добросовісний інвестор за договором, який на виконання його умов у встановлений строк та належним чином здійснив фінансування об'єкту інвестування. Відповідач з власної вини не виконав умови договору, зокрема не завершив будівництво житлового багатоквартирного будинку та не ввів об'єкт інвестування в експлуатацію, ним не визнаються майнові права позивача, а у позивача відсутні документи, які б підтверджували та забезпечували його право на майно. Просить суд визнати за [PERSON] майнові права на об'єкт договору - 2-кімнатну квартиру №150 на 4 поверсі, загальною площею 59,64 кв.м, у житловому будинку [ADDRESS] (будівельна адреса). Представник позивача в судове засідання з'явився, підтвердив обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представники відповідача в судове засідання з'явилися, заперечували щодо позовних вимог, просили відмовити у позові повністю. Заслухавши доводи і заперечення представників сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» укладено Попередній договір від 14.08.13 №Є/Ш-3-150 (а.с. 7-9), за умовами якого сторони зобов'язалось в майбутньому, в строк кінець 1 кварталу 2015 р. за умови внесення повної оплати покупцем вартості квартири (надалі - Об'єкт нерухомості) або не пізніше 30 календарних днів після внесення повної оплати об'єкту нерухомості, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Основний договір) на умовах визначених цим договором. При цьому, згідно п. 1.2 попереднього договору Об'єктом нерухомості є 2-кімнатна квартира №150 на 4 поверсі, загальною площею 59,64 кв.м, у житловому будинку [ADDRESS] (будівельна адреса). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Згідно із ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Враховуючи зазначені вище норми Закону та на підставі попереднього договору - сторони набувають лише право на укладання в майбутньому основного договору і не набувають інших майнових прав. Посилання позивача на ту обставину, що ним на виконання зобов'язань по попередньому договору було здійснено перерахунок коштів відповідачу, що надає йому майнових прав на квартиру, є безпідставними, оскільки така проплата є лише передумовою укладання основного договору купівлі-продажу нерухомого майна (п. 1.1 Попереднього договору). Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. На підставі вищенаведеного, оскільки суду не було надано доказів того, що будинок, в якому знаходиться спірна квартира, закінчено будівництвом, тому будь-які майнові права на вказану в попередньому договорі квартиру не виникли. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, враховуючи, що попередній договір від 14.08.2013 р. №Є/ІІІ-3-150 про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений, тому суд дійшов висновку, що даний договір є нікчемним. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він є інвестором будівництва квартири, оскільки зазначений вище попередній договір не є інвестиційним договором, а лише визначає умови основного договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами. Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що вказаний попередній договір не є договором підряду за своєю правовою природою. Крім того, даний договір не містить істотних умов договору, які передбачені статтею 875 ЦК України для такого виду договорів. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що у позивача не виникло жодних майнових прав на квартиру, вказану у попередньому договору, а тому відсутні будь-які правові підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Так як позивачем подано позов майнового характеру, а майнові права визначені сторонами попереднього договору в розмірі еквівалентному 52 185,00 доларів США, розмір судового збору становить три розміри мінімальної заробітної плати - 3 654,00 грн. Тому, оскільки позивачем при подачі позову до суду не було сплачено судовий збір, а в позові йому відмовлено, суд стягує із нього на користь держави судовий збір у зазначеному вище розмірі. Крім того, суд враховує, що згідно із п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані із порушенням їхніх прав. Однак, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що позов подано на захист прав споживача, оскільки відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Враховуючи зазначені норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач не є споживачем будь-яких товарів, робіт і послуг за попереднім договором, оскільки за таким договором сторони лише домовились в майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. В разі укладення такого основного договору і невиконання його продавцем позивач міг би звертатись до суду за захистом своїх прав як споживача. Крім того, суд зауважує на тому, що Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено такий спосіб захисту споживачів, як визнання за споживачем майнових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed