Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулось публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» з позовом до [PERSON] в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного 01.06.2007 року, шляхом надання ПАТ «КБ «Надра» права укласти договір купівлі-продажу з будь-якими особами…; виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]; надати право Банку на отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріусів та будь-яких інших органах державної влади…, стягнути з відповідача судові витрати (а.с.8-9). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] не виконує належним чином умови кредитного договору №05/06/2007/840-К/282, укладеного 01.06.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON], за яким відповідач отримала кредит в розмірі 72500,00 доларів США, своєчасно не погашає кредит та не сплачує відсотки за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 123677,41 доларів США, що еквівалентно 988553,53 грн., у зв'язку з чим позивач просить в забезпечення виконання цього кредитного договору звернути стягнення на вищевказане нерухоме майно (а.с.4-9). В судове засідання представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, надав суду заяву в якій вказав, що позов підтримує повністю та просить суд слухати справу за відсутності представника банку за наявними у матеріалах справи доказами. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, з позовними вимогами не згоден, посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 червня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05/06/2007/840-К/282, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 72500,00 доларів США строком до 29.05.2037 року зі сплатою 12,49% річних, з метою його цільового використання, а саме: придбання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м. (а.с.14-15). З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за кредитним договором 01 червня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Слаєвою Р.К. за реєстровим номером 7707 (а.с.17-18). Згідно вказаного іпотечного договору відповідач передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,5 кв.м. [PERSON] належним чином не виконує умови кредитного договору №05/06/2008/840-К/282, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 123677,41 доларів США, що еквівалентно 988553,53 грн. (а.с.13), тому позивач просить в забезпечення виконання цього кредитного договору звернути стягнення на квартиру [ADDRESS]. Згідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст.611 ЦК України у випадку невиконання зобов'язання боржником настають правові наслідки у виді відшкодування збитків. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання. Відповідно до ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодавцем за невиконання боржником основного зобов'язання включно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Як зазначено в п.37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. На момент розгляду даної справи діє мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, згідно Закону України №1304-VII від 03.06.2014 р., який діє з 07.06.2014 року. Зокрема, відповідно до положень частини 1 вказаного Закону протягом його дії: - не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, враховуючи, що, в даному випадку, позивачем кредит було надано відповідачу саме в іноземній валюті, а також те, що загальна площа предмета іпотеки не перевищує 140 кв.м., у відповідності до вищевказаного Закону, звернення стягнення на спірну квартиру заборонено. Як наслідок, також заборонені й інші дії, що слідували б із звернення стягнення на предмет іпотеки, такі як виселення осіб, що мешкають у спірній квартирі, у тому числі відповідача тощо. Крім цього, суд зазначає, що згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проте, в порушення вказаної норми процесуального законодавства, позивачем, на підтвердження своїх вимог, не надано доказів того, що у відповідача знаходиться інше нерухоме житлове майно, окрім того, що передано банку в іпотеку в забезпечення виконання кредитного зобов'язання. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, враховуючи заборону на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, яка діє на даний час, а також дослідивши всі обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed