Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

До суду звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаюсь на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання. У судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази (повідомлення № 01691119 від 25.10.2016р). Жодних клопотань, заяв чи заперечень на адресу суду не надавав. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.09.2016р., [PERSON]А отримав від [PERSON] грошові кошти (позику) в сумі 10400 Євро (еквівалентно 303680 грн.) та зобовязався повернути вказану суму грошей в строк до 08.09.2016р. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму позики. У свою чергу позичальник прийняв позику, використавши її за призначенням, але зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконував. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно ч. 2 ст.1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (у тому числі грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 2 вказаного Декрету визначено, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Також мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Позивач, передаючі відповідачу грошові кошти у позику, не оплачував будь - які послуги, або будь - які товари, або що-небудь інше, тому норми законодавства, що регулюють використання іноземної валюти як засобу платежу не можуть бути застосовані до взаємовідносин позики. Отже, передання грошових коштів у позику на підставі договору, укладеному між фізичними особами - резидентами, у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Тобто, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відтак Відповідач в силу закону зобовязаний був повернути позивачу суму позики в гривні, за офіційним курсом Євро, встановленим Національним банком України на момент повернення позики або її частини. Станом на 08.09.16р., офіційний курс Євро, встановлений Національним банком України дорівнює 29,20 грн. за 1 Євро. Відтак сума заборгованості, яка підлягає поверненню позивачу становить: 10400 Євро х 29,2 грн. = 303680 грн. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача потрібно стягнути додаткові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору у розмірі 3036,80 грн.

Outcome: approved