Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про виділ долі із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою, згодом позивач уточнив свої позовні вимоги, подавши до суду уточнену позовну заяву про виділ долі із спільної часткової власності, визначення порядку користування земельною ділянкою. Позовну вимогу про визначення порядку користування земельною ділянкою суд за заявою позивача залишив без розгляду. У обґрунтування позову зазначив, що йому та його брату - [PERSON] на праві спільної часткової власності, по ? частині належало приміщення магазину літ. «Г» за адресою: [ADDRESS] [INFO] брат помер, його спадкоємцем першої черги та правонаступником є його дочка - відповідач по справі. Спірне приміщення має один вхід, але може бути виділене у натурі, відповідно до частки у праві спільної часткової власності за висновком судової будівельно-технічної еспертизи. Сторони не дійшли згоди, щодо виділу долі позивача у натурі та щодо визначення порядку користування земельною ділянкою, у зв'язку з чим позивач і був вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. За клопотанням позивача судом було призначено судову будівельно-технічну експретизу, відповідно до висновку якої експетром було запропоновано три варіанти визначення порядку користування та виділу долей у спілній частковій власності. Відповідно до уточненого позову перший та другий варіанти позивача не задовльнили, так як при їх визначенні необхідно виплачувати співвласникам одне одному компенсацію, розмір якої не задовольняє ні позивача, ні відповідача. Крім того, варіант ІІ позбавляє позивача можливості потрапити у виділене приміщення, так як обидва наявні входи запропоновано відповідачу. З цих підстав ним обрано третій варінт поділу приміщення. Позивач [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали вимоги уточненого позову і просили його задовольнити, посилаючись на наведені вище обставини. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала, але висловила сумнів з приводу того, що визначена експертним шляхом вартість компенсації не є ринковою. При цьому, жоден з варіантів визначення порядку користування приміщенням, запропонований експертом її не задовольнив. Суд, заслухавши осіб, присутніх в судовому засіданні, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, пришов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлений факт того, що позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності, по ? частині належить приміщення магазину літ. «Г» за адресою: [ADDRESS] Міх співвласниками нежитлового приміщення відсутня згода щодо порядку користування належним їм майном, що й стало підставою для звернення позивача до суду. Право спільної сумісної власності, здійснення права спільної сумісної власності, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, поділ майна, що є у спільній сумісній власності регулюється ст. ст. 355-372 ЦК України. За положеннями ст. ст.21,24, 41 Конституції України, ст. ст.319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 ( зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння і користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил пожежної безпеки. Застосувавши аналогію закону та виходячи з системного аналізу вищезазначених норм, для виділення майна в натурі суду необхідно надати документи, які б визначали ідеальну частку, її вартість та розмір, висновок щодо технічної можливості виділення цієї частки в натурі (поділ) на місцевості, а також найменування та площа приміщень, тобто, всі зазначені питання можливо було б вирішити призначенням та проведенням судової будівельно-технічної експертизи. Відповідно до висновку від 06.02.2014 року експертом було запропоновано три варіанти визначення порядку користування спірним майном. Відповідно до ст 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Отже, заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі, що є підставою для задоволення позову. Згідно ст.15,16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу , який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановлену цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. У відповідності до ст.64 Конституції України право на звернення до суду за захистом своїх прав і свобод не підлягає обмеженню. Дане право гарантоване усім фізичним та юридичним особам,права і свободи чи інтереси яких порушені, не визнані або оспорені. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб визначений законами України. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості, між тим відповідач не скористалася своїми правами, не надала суду ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень та сумнівів щодо висновку експерта, не захищала свої права шляхом звернення до суду з зустрічним позовом та не обрала жодний з трьох запропонованих експертом варіантів визначення порядку користування спірним нерухомим майном. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved