Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати. Із позову вбачається, що позивач з 12.06.2000 року працював гірником у Державному підприємстві «Артемвугілля» структурний підрозділ «Шахта ім. В.І. Леніна». Наказом №956/п від 30.09.2014 року він був звільнений у звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП. За період його роботи є заборгованість по заробітній платі за 2014 рік: серпень 6403,55 грн., вересень 21047,93 грн., а всього 27\~451,48 грн. Дана заборгованість до теперішнього часу не виплачена. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 27\~451,48 грн., а також компенсацію за час затримки заробітної плати у сумі 13\~418 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 500 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON], 30.09.2014р. відповідно до наказу № 956/п він був звільнений з посади гірника ДП «Артемвугілля» структурний підрозділ «Шахта ім. В.І. Леніна» за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП (а.с.4-6). Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі позивачу [PERSON] була нарахована заробітна плата за 2014 рік: серпень 6403,55 грн., вересень 21047,93 грн., а всього 27\~451,48 грн. (а.с.3) Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітної плати в сумі 27\~451,48 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та компенсації за затримку розрахунку суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно частина перша статті 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею КЗпП України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. Враховуючи позовні вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, суд вважає, що відсутня вина роботодавця в не проведенні своєчасного розрахунку з позивачем, що виключає можливість стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, у звязку з чим в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial