Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому просить визнати за ним право власності на придбане майно: легковий автомобіль «Hyundai Accent», кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER]; припинити право власності ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» на проданий легковий автомобіль «Hyundai Accent» кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER]; та зобов'язати Солом'янський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві виключити з числа арештованого, та розшукуваного майна легковий автомобіль «Hyundai Accent», кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER] (а.с.2-4). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №0106 від 01.09.2016 року, предметом якого є транспортний засіб «Hyundai Accent», вартість якого складала 320800,00 грн. Умови договору позивач виконав, повністю розрахувався за предмет лізингу, сплативши ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» 435432,78 грн., і, відповідно, набув право власності на вказаний автомобіль. Але переоформити придбаний транспортний засіб на себе він не встиг, у зв'язку з закордонним відрядженням. Повернувшись в Україну, зв'язатись з відповідачем він не зміг, за юридичною адресою лізінгодавець не знаходиться, не телефонні дзвінки не відповідає, окрім цього, Солом'янським районним відділом ДВС м.Києва на все майно ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» накладено арешт у тому числі і на спірний автомобіль, який також оголошено у розшук. У зв'язку з цим позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи, надали суду заяву, в якій просять справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.57). Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не сповістив, відзив на позов не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки не сповістив. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 вересня 2016 року між позивачем [PERSON] і ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» був укладений договір фінансового лізингу №0106 (а.с.5-23). Предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, легковий автомобіль «Hyundai Accent», кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER], вартість якого на день укладення договору складала 320800,00 грн. (а.с.25,26). 19 вересня 2016 року за актом приймання-передачі предмета лізингу, позивач отримав легковий автомобіль «Hyundai Accent», кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. Згідно Додатку №3 до договору лізингу №0106, позивач здійснював щомісячні платежі на розрахункові рахунки ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», що підтверджується наданими квитанціями на загальну суму 145073,27 грн., за період з 01.09.2016 р. по 19.09.2016 р., та на суму 42279,80 грн., за період з 07.10.2016 р. по03.02.2017 р. (а.с.32-38). 21 лютого 2017 року між позивачем [PERSON] і ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» була укладена Додаткова угода до Договору №0106 від 01.09.2016 р., згідно якої сторони домовились про дострокове здійснення сплати всієї суми лізингових платежів до закриття Договору, за умови якщо позивач сплатить до 27.02.2017 р. - 200000,00 грн., та до 28.07.2017 р. - 42000,00 грн. Вказані умови позивачем були виконані, а саме згідно квитанцій від 27.02.2017 р. та від 19.04.2017 р. позивач сплатив 200000,00 грн. та 42000,00 грн. відповідно (а.с.36,37). Також, згідно квитанції від 19.04.2017 р. позивачем було сплачено викупну вартість в розмірі 6079,71 грн., що також було передбачено умовами Додаткової угоди (а.с.38). Таким чином, позивач повністю розрахувався з ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», сплативши їм 435432,78 грн. Оскільки позивачу необхідно було відбути у закордонне відрядження, сторони домовились укласти договір купівлі-продажу автомобіля, як зазначено у ст.11 Договору №0106, після повернення позивача із-зі кордону. Повернувшись з відрядження позивач зв'язатись з відповідачем не зміг, за юридичною адресою лізінгодавець не знаходиться, не телефонні дзвінки не відповідає, окрім цього, Солом'янським районним відділом ДВС м.Києва на все майно ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» накладено арешт, у тому числі і на спірний автомобіль, який також оголошено у розшук. Вказане грубо порушує права позивача, закріплені у ст..41 Конституції України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Сукупність доказів свідчить про обґрунтованість, доведеність вимог позивача, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved