Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.02.2014 року, підтримав заявлені позовні вимоги та суду пояснив, що позивач [PERSON] є власником квартира [ADDRESS] і проживає за цією ж адресою. Відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить квартира №47 в цьому ж будинку, яка розташована над квартирою позивача. 20.01.2014 року з вини відповідачів сталося залиття квартири позивача холодною водою. Внаслідок залиття в її квартирі були пошкоджені шпалери на стелі та стінах у спальні, кухні, ванній кімнаті, пошкоджено шпакльовані стіни та стелю у вітальні, в якій проводилися ремонтні роботи. Відповідно до висновку експертного дослідження від 30.01.2014 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 7576,00 грн. Крім того, водою був пошкоджений ноутбук «Lenovo G580» вартістю 3140,00 грн., який ремонту не підлягає. Відповідачі відмовилися добровільно відшкодувати завдану шкоду. Просив стягнути з відповідачів загальну суму матеріальної шкоди в розмірі 10716,00 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 1000,00 грн., витрати на проведення експертного дослідження в сумі 1050,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування наявності моральної шкоди, завданої позивачу, зазначив, що в результаті залиття було порушено нормальний устрій життя позивача, вона була вимушена постійно відлучатися з роботи в звязку із викликом та обстеженням квартири працівниками КП «СЄЗ» та спеціалістом, в результаті пошкодження ноутбука позивач втратила дуже важливу інформацію, яка необхідна була їй для роботи, і поновлення цієї інформації потребує тривалого часу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала пояснення свого представника, пояснила, що після залиття вона звернулась безпосередньо до відповідача [PERSON] з проханням відшкодувати завдані збитки в розмірі суми, потрібної на ремонт, та для придбання нового ноутбука, з якого після залиття виливалася вода і в сервісному центрі «Леново» сказали, що він ремонту не підлягає. Через те, що ноутбук вийшов з ладу, вона втратила дуже важливу інформацію, потрібну для роботи. Марія спочатку погодилася, попросила дати певний час щоб зібрати гроші, але в подальшому відмовилася сплачувати гроші, крім того посилаючись на те, що ноутбук, начебто, крадений. Після цього вона звернулася до КП «СЄЗ» для складання акту про залиття і подала позов до суду. Під час огляду працівники КП «СЄЗ» не вимірювали пошкодження, просто казали вголос щось і щось писали, акт вона отримала лише через чотири дні. Вона не зверталась до КП «СЄЗ» із заявою про внесення уточнень до акту або про проведення повторних вимірювань площі залиття. Разом з нею спадкоємцем після смерті матері, якій належала квартира [ADDRESS], є також її сестра [PERSON], але вона проживає разом зі своєю сімєю в іншій квартирі і приймати спадщину після смерті матері не буде. Ремонт в квартирі робили приблизно 3-4 роки тому, у вітальні ремонт не доробили, лише пошпаклювали стіни. Ремонтні роботи в квартирі після залиття не проводились, лише виконали прибирання та підклеїли шпалери, де це було можливо. Вона сама спадщину ще не оформила через брак коштів. Обґрунтувати розмір моральної шкоди саме у 20000,00 грн. не змогла. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 18.03.2014 року, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 2392,00 грн., тобто в межах вартості ремонтно-відновлювальних робіт, яку визначено відповідно до судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2015 року, а в частині стягнення моральної шкоди в сумі 200,00 грн., оскільки, на його думку, саме така сума відповідає розміру завданих моральних страждань позивача. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити за необґрунтованістю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, повністю підтримала пояснення свого представника, не заперечувала проти стягнення на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 2392,00 грн. та моральної шкоди в сумі 200,00 грн. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не зявилася, надали заяви про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не заявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином через його доньку відповідача [PERSON] Судом визнано за можливе розглянути справу без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно є спадкоємцем після смерті своєї матері [PERSON] разом з сестрою позивачем [PERSON] відповідно до заповіту. Вона не проживає у [INFO], там проживає лише сестра, тому вона не претендує на відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, не заперечує проти того, що сестра самостійно звернулась з позовом до суду. Вислухавши позивача, відповідача, їх представників, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки КП «Костянтинівське БТІ Костянтинівської міської ради» №388 від 03.04.2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.10.1993 року, виданого відділом по приватизації та управлінню комунальною власністю. Інформація про виникнення, перехід чи припинення прав власності на зазначене нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно чи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (інформаційні довідки №19346993 та №19347140 від 21.03.2014 року). [PERSON] померла 25.03.2008 року (актовий запис №463 від 26.03.2008 року у ВРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського управління юстиції Донецької області). За життя [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] (заповіт посвідчено 30.11.1994 року Костянтинівською ДНК за р/№1-4312). До теперішнього часу спадкоємці [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.В. та [PERSON] не оформили своїх спадкових прав на спадкове майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS], але суд прийшов до висновку, що це не позбавляє позивача [PERSON], з урахуванням відмови третьої особи [PERSON] від предявлення позову, права на позов про відшкодування шкоди, завданої спадковому майну. Відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 08.11.2006 року, виданого відділом по приватизації при міському комунальному підприємстві «ЖЕУ», належить в рівних частках кожному квартира [ADDRESS]. Згідно з актом від 28.01.2014 року, складеним працівниками КП «СЄЗ», встановлено факт залиття квартири [ADDRESS] через несправність крану холодної води на кухні в квартирі №47 в цьому ж будинку, що розташована поверхом вище. Також зафіксовано пошкодження: вітальня кімната в стадії ремонту, стеля і стіни шпакльовка по штукатурці. Сліди залиття в окремих місцях на стіні, суміжній зі спальнею, та стелі в місцях примикання до стіни суміжної зі спальнею, загальною площею 0,8 кв.м; спальня стеля і стіни обклеєні шпалерами. На стелі по всій ширині кімнати в місцях примикання до вітальні сліди залиття в окремих місцях загальною площею 1,8 кв.м.; туалет стеля обшита пластиком, стіни обклеєні шпалерами. На стіні над унітазом встановлений водонагрівальний бак. На стіні, суміжній з ванною, шпалери частково відклеїлись; кухня стеля та стіни обклеєні шпалерами. На стіні, суміжній з туалетом, слід від залиття площею 0,5 кв.м. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні надали аналогічні одне одному показання та пояснили, що вони є працівниками КП «СЄЗ» і були присутні при обстеженні квартири [ADDRESS]. Обстеження проводилося 24.01.2014 року, акт було складено 28.01.2014 року. Підтвердили, що бачили всі пошкодження, які зазначені в акті. При визначенні площі слідів від залиття вимірювальними приладами ніхто не користувався, площу визначали візуально, результати записували на чернетку. Акт складався в присутності власника квартири [PERSON], характер та розміри всіх виявлених пошкоджень проговорювалися вголос, після чого записувалися в акт, будь-яких зауважень від власника не надходило а ні під час складання акту, а ні в подальшому. Відповідно до п.п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76 у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Наданий суду акт про залиття квартири позивача відповідає встановлено зразку, тому суд вважає цей акт допустимим доказом по справі та при визначенні пошкоджень, які виникли внаслідок залиття квартири, виходити з відомостей, що викладені у ньому. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №177/6 від 24.03.2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно виконати в квартирі [ADDRESS] з урахуванням вартості необхідних матеріалів та з урахуванням діючого в теперішній час порядку формування договірної ціни на роботи та послуги в будівництві на момент проведення експертизи складає 2392,00 грн. Відображені у висновку експертизи пошкодження відповідають зафіксованим в акті про залиття від 28.01.2014 року. Посилання представника позивача на те, що якість матеріалів, які підлягають використанню при проведенні ремонтних робіт, яка зазначена у висновку експертизи, не відповідає якості пошкоджених матеріалів (шпалери) і є нижчою, не заслуговують на увагу, оскільки при огляді квартири експертом встановлено, що при оклеюванні стін та стелі квартири були використані прості паперові шпалери, а не покращені, що суперечить поясненням представника позивача. Суд не приймає до уваги наданий позивачем висновок експертного дослідження №1180/14 судової будівельно-технічної спеціалізації від 30.01.2014 року, оскільки дослідження було проведено за ініціативою позивача без повідомлення відповідачів, експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, тому даний висновок не може бути визнаний доказом по справі. Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до п. 7, п. 12 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; проводити за власні кошти ремонт квартири (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що спричинена позивачу залиттям квартири шкода є наслідком неналежного ставлення відповідачів, як власників, до стану розташованих у їх квартирі сантехнічних приладів, тобто внаслідок їх неправомірної бездіяльності. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК, що регламентує загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У статті 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст.22 ЦК України. Так, ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Таким чином, враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що спричинена позивачу залиттям квартири шкода є наслідком неналежного ставлення відповідачів до стану розташованих у їх квартирі сантехнічних приладів, тобто внаслідок її неправомірної бездіяльності, позовні вимоги в частині стягненні з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню - в сумі 2392,00 грн., тобто відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №177/6 від 24.03.2015 року. При цьому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення вартості ноутбука «Lenovo G580», оскільки позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що несправність пристрою виникла саме внаслідок залиття квартири позивача з квартири відповідачів, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Суд враховує, що внаслідок залиття квартири були порушені нормальні умови життя позивача, вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого побуту, що свідчить про пережиті нею моральні страждання. Однак, суд вважає, що заявлена нею сума у 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди є значно завищеною, тому при задоволенні позовних вимог в цій частині вважає за необхідне зменшити суму, що підлягає стягненню, з урахуванням принципі розумності та справедливості, до 1000,00 грн., яка, на думку суду, буде достатньо для задоволення моральних страждань позивача. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правов допомогу, то сіл зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як роз'яснено у п. 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ\~підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті\~79, статтях\~84,\~88,\~89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження зазначених витрат на правову допомогу у сумі 1000,00 грн. надано лише квитанцію до прибуткового касового ордеру №02/14 від 12.02.2014 року в якій підставою зазначено: «Юридична правова допомога. Позовна заява». З огляду на те, що матеріали справи не містять розрахунку витрат на правову допомогу по цій справі, тобто не доведено виходячи з чого визначено вартість послуг представника саме у 1000,00 грн. (відсутній розрахунок часу, витраченого на консультацію, складання письмового документу із зазначенням погодинної вартості відповідних робіт та послуг, встановлених представником безпосередньо щодо своїх робіт та послуг, вартість витратних матеріалів, тощо), суд вважає вимоги позивача про стягнення таких витрат належним чином не доведеними, а тому не знаходить підстав для їх задоволення. Стягнення встановленої судом шкоди необхідно проводити з відповідачів в рівних частках з кожного, що відповідає розміру їх часток власності у праві приватної спільної часткової власності. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, тому з відповідача на користь позивач підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 243,60 грн. Сума, витрачена позивачем на оплату оцінки матеріальної шкоди відшкодуванню не підлягає, оскільки рішення в частині стягнення матеріальної шкоди ґрунтується на висновку експертизи, проведеної за рахунок відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial