Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] ([INFO]), яка настала 27 січня 2015 року в м. Донецьк. В заяві зазначено, що [PERSON] є донькою померлого 27 січня 2015 року [PERSON]. Отримати свідоцтво про смерть у Дніпровського районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у запорізькій області неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ або будь-який інший чинний на території України документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження. Місце смерті [PERSON] є м. Донецьк, яке є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України. [PERSON] отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті № 1728/17.4-04-37, в якій відмовлено у видачі свідоцтва про смерть з підстав того, що державні органи на території України не визнають документів, виданих органами, які знаходяться на території не підконтрольній Україні. У судовому засіданні, [PERSON] наполягаючи на фактах, викладених у заяві, просила суд задовольнити її вимоги у повному обсязі, оскільки їй необхідно оформити спадщину у встановлений законом строк, а на теперішній час вона не може отримати спадкове майно за відсутності необхідних документів, для подальшого отримання свідоцтва на право спадщини. Крім того, необхідно належним чином оформити факт смерті батька. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву про можливість слухання справи без участі представника Дніпровського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Проти задоволення заяви судом не заперечують. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Зі змісту ст.. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно п. 5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст. 273 ЦПК України і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є рідним батьком заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. 27 січня 2015 року він помер у м. Донецьк, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 11/3 від 28.01.2015 року виданим КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька». Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Донецька Народна Республіка є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. [PERSON] має намір оформити спадщину після смерті свого батька а також отримання коштів на поховання, проте лікарське свідоцтво про смерть, яке було видане КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Донецька» є документом, який виданий на тимчасово окупованій території України, яка контролюється Російською Федерацією, а тому, згідно із Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», не вважаються законними на території України. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Оскільки заявник [PERSON] є громадянкою України, проживає в [INFO], а її батько перебував на тимчасово окупованій території України - в Донецькій Народній Республіці, де помер 27 січня 2015 року, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним, а відтак вказана обставина унеможливлює отримання донькою померлого свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Тому, з метою захисту законних прав та інтересів громадянки України [PERSON] необхідно встановити факт смерті її батька [PERSON], який помер 27 січня 2015 року в м. Донецьк.

Outcome: approved