Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Товариства з обмеженою «Купер прайс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 16.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №PL-301/424/2007. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач належним чином не виконує умови договору. Станом на 30.07.2014 року за кредитним договором від 16.07.2007 року укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 13 928,49 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник Товариства з обмеженою «Купер прайс» не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою «Купер прайс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №PL-301/424/2007. Відповідно до п. 1.5. ч. 2 кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 13 800 грн., а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також відповідно до п. 1.4. ч. 2 кредитного договору сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та умовах, що визначені в кредитному договорі. Згідно п. 1.5.1. ч. 2 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється відповідачем щомісяця шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі платежу та не пізніше дати платежу, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч.4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. 16.07.2010 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» було укладено договір факторингу № 16/07-10. Згідно з вищевказаним договором банк передав, а TOB «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» прийняло право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку до договору факторингу. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, до TOB «Фінансова компанія «Дельта М.Факторинг» перейшли всі права банка щодо права вимоги до боржника за кредитним договором. Відповідно до п. 4 протоколу №7 від 22.04.2011 року загальних зборів TOB «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг», останнє змінило найменування з TOB «Фінансова компанія «Дельта М. Факторинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «КУПЕР ПРАИС». Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В підтвердження наявності заборгованості позивачем була надана довідка розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №PL-301/424/2007 від 16.07.2007 року, згідно з яким заборгованість [PERSON] становить 9 499,71 грн., яка складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 7 528, 49 грн.; із суми пені за несвоєчасну сплату тіла та відсотків у розмірі 1 057 грн.; з суми заборгованості по сплаті процентів за користування грошовими коштами у розмірі 913,32 грн. Таким чином, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved