Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшов позов [PERSON] до Краматорської загальноосвітньої школи №3 про зміну формулювання звільнення та стягнення моральної шкоди. В позовній заяві зазначено, що з 4 травня 2016 року позивачка працювала сторожем в ЗОШ № 3 м. Краматорська за направленням центру зайнятості. Перед працевлаштуванням вона заздалегідь проінформувала директора школи про стан свого здоровя, за станом здоровя її протипоказана робота, яка звязана з перебуванням в холодних умовах. Вона працювала в жахливому холоді і через місяць такої роботи потратила на лікарняне. Після цього вона написала заяву на звільнення за ст.40 п.2 (за станом здоровя) , додала копію довідки ВКК. Через деякий час секретар подзвонила і стала змушувати її переписати заяву за іншою статтею, а саме за власним бажанням. Вона відмовилась. Коли вона забрала трудову книжку, там був запис за угодою сторін. Вона збирається оформлювати групу інвалідності. Тому такий запис її не влаштовує, вона не може стати на облік в центрі зайнятості, крім того вона виховує неповнолітню дитину [INFO]., батько, якого позбавлений батьківських прав та не допомагає їм. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги і суду пояснила, що вона потратила гроші на лікування після роботи в жахливих , холодних умовах в школі і тому вважає, що моральна шкода в розмірі 3000 гривень відшкодує її моральні страждання. В судовому засіданні представники позивачки повністю підтримали позовні вимоги і наполягали на їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача з позовом не погодився і суду пояснив, що перед початком роботи позивачка проходила медичний огляд для дозволу роботи сторожем в ЗОШ №3. Згідно до висновків цієї комісії [PERSON] спроможна була виконувати роботу сторожем. Крім того вона була під підпис ознайомлена з інструкцією по охороні праці сторожа та була ознайомлена з маршрутом руху сторожа у нічний час. Позивачка погодилась на цю роботу і була прийнята на роботу сторожа згідно до наказу №12к від 29.04.2016 року. Працювала недовго, захворіла і написала заяву про звільнення за станом здоровя , надала довідку ВКК, просила її звільнити з 08.06.2016 року. В розмові погодилась бути звільненою за угодою сторін. Просить відмовити в позові в повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін, докази в матеріалах справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідност.232 ч.1 п.2 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у ч.3 ст.221і ст.222 цього Кодексу. Згідно п.2постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, з огляду на положення цивільно-процесуального законодавства слід зазначити, що Статтею 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідност.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути допустимими, що виявляється у тому, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.60ч.3,4 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що 29 квітня 2016 року згідно до наказу №12/к/тр [PERSON] була прийнята сторожем школи на ),75 ставки з 04.05.2016 року Згідно до наказу № 22к/тр від 08 червня 2016 року [PERSON] була звільнена за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно до заяви [PERSON] вона просила її звільнити з роботи за станом здоровя, надала довідку ВКК. В заяві зазначено дату звільнення 08.06.2016 року. Згідно до копії висновку ЛКК №44/438/7 від 31.03.2016 року , де вказано, що [PERSON] не може виконувати роботу, яка повязана з перебуванням її в холодних умовах роботи. Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо ініціатива припинення трудового договору належить працівникові, то він подає заяву на імя роботодавця про своє бажання звільнитись з роботи у звязку з погіршенням стану здоровя, що перешкоджає продовжувати йому роботу. При цьому чинним законодавством не встановлено необхідність наявності медичного висновку МСЕК, що засвідчує факт неможливості продовження роботи працівником, для цього може бути достатньо висновок лікаря або лікарської консультативної комісії зроблений під час медичного огляду. В такому випадку працівник звільняється з підстав передбачених статтею 38 КЗпП України у строк, у який просить працівник. Розірвання трудового договору з працівником внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи є розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тому заява працівника на звільнення його з цієї підстави не подається (пункт 2 частини першої статті 40 КЗпП України). Для звільнення працівника на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України необхідно мати медичний висновок про те, що внаслідок стану здоров'я працівника він не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказано йому за станом здоров'я. Отже, невідповідність працівника посаді, яку він займає, або виконуваній роботі або наявність протипоказань обов'язково фіксується у медичному висновку, згідно з яким працівнику рекомендована інша робота, ніж раніше ним виконувана. В даному випадку прикладі працівник має медичні рекомендації щодо обмеження виконання ним робіт, повязаних з холодними умовами праці, але не зазначено, що саме роботу сторожа він не може виконувати у звязку із станом здоров'я. Для вирішення питання щодо розірвання трудового договору з працівником за пунктом 2 статті 40 КЗпП України, роботодацю необхідно звернутися до медичного закладу з проханням підтвердити, що працівник не може внаслідок стану здоровя виконувати саме роботу токаря. У разі неможливості виконання працівником роботи токаря, відповідно до медичних рекомендацій, можливе переведення за його згодою на іншу роботу, яка не повязана з холодними умовами роботи. Суд вважає, що звільнення [PERSON] за ст.36 КЗпП України зроблено невірно, бо немає її письмової заяви з проханням звільнити саме за ст.36 КЗпП України. Але вважає, що вимоги позивачки змінити формулювання звільнення на ч.2 ст.40 КЗпП України не відповідають вимогам закону і тому позов не може бути задоволений. Суд сам за своєї ініціативи, не може вирішити питання про зміну статті звільнення на ст.38 КЗпП України., не може змінити позовні вимоги. У відповідності зі ст. 2371 КЗпП України, відшкодування морального збитку працівникові провадиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що в судовому засіданні позивачка не довела свої вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. За таких обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed