Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.11.2016 року надійшов позов фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу, інфляційних втрат та 3% річних. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] звернувся до нього для замовлення виготовлення меблів для своєї квартири за адресою [ADDRESS]. Після прийняття рішень щодо кількості меблів між ними було укладено три договори купівлі-продажу, а саме: договір №203 від 29.04.2015 року на виготовлення кухні; договір №209 від 24.06.2015 року на виготовлення ліжка; договір №211 від 14.07.2015 року на виготовлення меблів для гардеробної кімнати. Згідно умов договорів (п.2.5), покупцем здійснюється предоплата. Відповідач здійснив наступні оплати: згідно договору №203 від 29.04.2015 року на суму 66\~780,00 грн. що було еквівалентно 3000 дол. США в момент здійснення оплати. Залишок склав 1345 дол. США; згідно Договору №209 від 24.06.2015 року було сплачено 7\~534,00 грн., що еквівалентно 350 дол. США, залишок склав 198 дол. США; згідно Договору №211 від 14.07.2015 року було сплачено 37\~338,38 грн., що еквівалентно 1700 дол. США, залишок склав 774 дол. США. Посилався на те, що він як продавець всі зобовязання виконав: виготовив меблі за погодженими кресленнями, проте перед передачею виготовлених меблів покупець не здійснив оплати залишкової суми. Також після здійснення монтажу меблів відповідач без мотивованих причин відмовився від підписання актів приймання-передачі виконаних робіт та не сплатив повністю вартість меблів, яка за трьома договорами складає суму еквівалентну 2\~317 дол. США. На листи-претензії позивача відповідач не реагує та в добровільному порядку оплату товару не здійснює, тому ФОП [PERSON] змушений звернутися до суду з дійсним позовом. Дана справа, в порядку ст. 11-1 ЦПК України, була передана судді Свяченої Ю.Б. для розгляду. 06.04.2017 року по даній справі було постановлено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги ФОП [PERSON] задоволені в повному обсязі (а.с.56-59). До суду 08.08.2017 року звернувся [PERSON] з заявою про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 30.10.2017 року заочне рішення по даній справі скасовано, а справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с.91-93). Представником відповідача 07.12.2017 року до суду було подану зустрічну позовну заяву [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу №203 від 29.04.2015 року, №209 від 24.06.2015 року, №211 від 14.07.2015 року недійсними (а.с.102-103). В обґрунтування позову зазначили, що так, дійсно, між ними були укладені договору купівлі-продажу №203 від 29.04.2015 року, №209 від 24.06.2015 року та №211 від 14.07.2015 року, предметом яких було виготовлення меблів позивачем та переданні у власність відповідачу. Проте, вважають, що позивач не мав на меті добросовісно виконати свою частину зобовязань за вказаними договорами. Стверджували, що в оскаржуваних договорах зазначено, що ФОП [PERSON], діючий на підставі свідоцтва про державну реєстрацію серії ААВ №000053 від 06.09.2011 р., номер облікової картки платника податків [NUMBER]. Між тим, вищевказані відомості ідентифікують іншу особу [PERSON], тоді як договір підписано від імені позивача. Вважає, що зазначене виключає можливість стверджувати те, що він уклав договір саме з позивачем. Також, посилались на те, що в оскаржуваних договорах визначено, що позивач виготовляє вказані меблі, проте як було встановлено відповідачем, останній купує вже готові меблі на території Польщі та продає їх як такі, що виготовлені самостійно. Також не відповідають дійсності твердження позивача про те, що його наймані майстри працюють по 5 років, навпаки, на підприємстві позивача постійна зміна кадрів. Посилався на те, що у позивача відсутні: проект технічної документації на виготовлення меблів, а саме узгоджені сторонами контурні креслення виробів із зазначенням розмірів; підтверджуючі документи, визначені у розділі 3,4 договорах; відсутні товарні чеки на оплату товару; додаткові угоди про уточнення чи зміну умов виконання договорів; претензії та акти виконаних робіт, які долучені до матеріалів справи не містять підпису, печатки позивача. Посилався на те, що кожен із перелічених документів не співпадають по датам начебто виконаних робіт. Вважає, що їх попередні домовленості з позивачем не мають жодної сили, оскаржувані договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому просив визнати їх недійсними. У зв`язку з рішенням Дисциплінарної палати від 22.11.2017 року № 3723/3дп/15-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та внесення подання [PERSON] Правосуддя\~ про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси, на підставі наказу керівника апарату суду [PERSON] від 08.12.2017 року № 218/а про передачу нерозглянутих справ, та на підставі службової записки секретаря судового засідання Шеян І.В., з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, здійснено повторний авто розподіл справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 01.03.2018 року справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 16.04.2018 року до розгляду було прийнято зустрічний позов [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу №203 від 29.04.2015 року, №209 від 24.06.2015 року, №211 від 14.07.2015 року недійсними (а.с.102-103), поданий ними 07.12.2017 року. Розгляд справи було відкладено на 21.05.2018 року. До суду 11.05.2018 року надійшла уточнена позовна заява [PERSON] (а.с.127-130). До суду 08.05.2018 рок надійшов відзив представника відповідача [PERSON] (по довіреності від 27.10.2017 року), згідно якого первісні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні (а.с.136-140). Посилалась на те, що згідно позову ФОП [PERSON] вбачається, що відповідач відмовився від підписання актів приймання-передачі виконаних робіт. Проте, оскільки позивачем не було виготовлено та поставлено товар (меблі) на виконання умов договору, то іу відповідача були відсутні підстави підписувати вказані акти. Крім того, позивачем не було складено документи, необхідність складання яких передбачена у разі відмови покупця підписувати акт приймання-передачі товару. Також, претензії направлялись позивачем не за фактичною адресою проживання відповідача. надано не копії претензій, а їх фото. Також посилалась на те, що до позову не долучено копії претензій, які містились в конверті, направленому відповідачу за первісним позовом. У матеріалах справи міститься роздруківка шаблону претензій без зазначення дати складання, підпису уповноваженої особи та печатки підприємства. Позивачем не було долучено на підтвердження своїх вимог ані касового/товарного чеку, ані виписки з банківського рахунку щодо сплати відповідачем авансу за укладеними договорами. Долучені позивачем акти приймання-передачі не містять обовязкових реквізитів, жодних додаткових угод з приводу оплати повної вартості товару між сторонами укладено не було. Посилалась на те, що факт поставки/передачі товару (меблів) відповідачу є недоведеними, а тому відповідача відсутній обовязок оплати послуг. 21.05.2018 року до суду надійшов відзив ФОП [PERSON] на зустрічний позов [PERSON], згідно якого посилався на необґрунтованість зустрічних позовних вимог (а.с.146-146). Вважає, що доводи відповідача є незрозумілими, оскільки він здійснив передплату меблі та отримав їх відповідно до умов Договорів. Також долучив до матеріалів справи фотокопії креслень із зазначенням розмірів та підписом заявника на них, фото з приміщення відповідача, де меблі були встановлені. Зазначив, що дійсно в договорах помилково було вказано ІПН [PERSON], який є партнером та керує філіалом компанії «Капучіно» у м. Києві, проте це жодних чином не вплинуло на виконання з їх сторони умов договорів. Вважає безпідставними всі інші доводи сторони відповідача. Посилався на те, що договори підписані уповноваженими особами сторін, що свідчить про дійсне їх волевиявлення щодо викладених у них умов та змісту в цілому, а окрім того виконувався сторонами, що підтверджено відповідними доказами. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою суду від 21.05.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 29.08.2018 року. 29.08.2018 року розгляд справи був відкладений на 15.11.2018 року у звязку з першою неявкою сторони позивача. 08.10.2018 року представником [PERSON] було подано до суду відповідь на відзив ФОП [PERSON], згідно яких посилалась на те, що копії креслень, надані позивачем до відзиву, не відповідають вимогам стандартів єдиної системи конструкторської документації. Долучені фотокопії приміщення також не ідентифікують та не підтверджують того факту, що дане приміщення є квартирою відповідача, а встановлені меблі є результатом наданих послуг ФОП [PERSON]. Посилалась на те, що РНОКПП є істотною умовою, а його невідповідність дійсному, є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними. Стверджувала, що у разі добросовісності позивач мав змогу укласти додаткову угоду із правильними реквізитами, що вчинено не було. У судовому засіданні 15.11.2018 року представник позивача [PERSON] (по довіреності від 13.11.2106 року) первісні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, заперечував у задоволенні зустрічного позову, просив відмовити з урахуванням їх позиції, викладеної у відзиві від 21.05.2018 року. Посилався на те, що такої нахабності до цього ще не бачив, стверджував, що сторони були знайомі раніше (ще до цього замовлення позивач виготовляв для відповідача на його замовлення меблі та все було здійснено вчасно розрахунок тощо ) і тому коли відповідач знову звернувся до них за послугами і було укладено вищевказані три договори. Умовами договорів (п.2.5.) було передбачено розрахунок готівкою у момент укладення договору, тим самим відповідач підтвердив бажання укласти договори та підписав його. Основну частину коштів відповідач сплатив одразу, проте пообіцяв остаточно розрахуватися після монтажу меблів на місці. Також відповідач після їх укладання спілкувався з дизайнером компанії «Капучіно» з приводу цих меблів та були виготовлені відповідні креслення за його підписом про узгодження. Меблі були виготовлені позивачем у повному обсязі і з встановленням їх монтажу на квартирі, та на прохання відповідача остаточний розрахунок мав бути здійснений після монтажу меблів, проте такі домовленості відповідачем виконані не були та він не розрахувався за встановлені меблі у повному обсязі. Помилка в зазначені РНОКПП продавця не впливає на умови договору та його зміст та не свідчить про не виконання позивачем умов вказаного договору. Звернув увагу на те, що відповідач жодного разу не вказував на те, що не отримував виготовлені меблі, тому оскільки ними умови договорів були дотримані та виконанні, просив задовольнити їх позов, стягнувши на їх користь залишок по оплаті за кожним договором та три відсотки річних, інфляційні збитки відповідно до ст. 625 ЦК України. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] діюча по довіреності, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову, просила відмовити. Підтримала їх зустрічні позовні вимоги та просила задовольнити. Посилалась на те, що у позивача був відсутній намір саме на виготовлення меблів, а здійснювався лише їх перепродаж, тобто позивач не є безпосередньо особою яка виготовляє меблі а тільки купує їх в Польщі та перепродає, і це вияснилось вже після укладення цих договорів. На думку представника відповідача, така послуга є недобросовісною за своїм змістом і тому у подальшому він не був реалізований ані з боку позивача, ані з боку відповідача. Посилалась на те, що відповідач не здійснював оплати меблів та йому їх ніхто не привозив та її не встановлював. Позивач не може надати у підтвердження своїх вимог ані касовий ордер, ані чек, немає акту відповідності, відсутні погодженні креслення, а ті, що надані позивачем ніяким чином не ідентифікують підпис відповідача. Вважає позов ФОП [PERSON] безпідставним та просила визнати спірні договори недійсними, оскільки вони не були спрямована на реальне настання наслідків (п.5 ст.203 ЦК України), договори містять не достовірні дані (РНОКПП представника виготовника). Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку осіб, які були присутні в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. \~Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що 29 квітня 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №203 на виготовлення кухні, загальна вартість товару склала 4345 дол. США. 24.06.2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №209 на виготовлення ліжка, загальна вартість товару склала 548 дол. США. 14 липня 2015 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №211 на виготовлення меблів для гардеробної кімнати, загальна вартість товару склала 2474 дол. США. За умовами вказаних договорів продавець зобовязався виготовити за узгодженими з покупцем кресленнями та передати у власність покупцю меблі відповідно Специфікації до даного договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар у відповідності з умовами дійсних договорів (п.1.1 договорів). Договори були підписані обома сторонами, що не заперечується ними. Згідно ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. \~\~Частинами 2, 4 ст.\~692\~ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачена розстрочка платежу. Якщо покупець відмовляється прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 ЦК України). Згідно з до частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч.3 ст.\~6\~ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Отже, принцип свободи договору відповідно до ст. ст. 6, 627\~ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Зокрема, статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України) . Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами 1, 3, 4,5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 2 статті 207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215\~ЦК підставою\~\~ недійсності\~\~ правочину є\~\~ недодержання\~\~ стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. У свою чергу, положенням ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядався, у зв'язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Суд вбачає, що оскаржувані договори були підписані обома сторонами, що не заперечується представником відповідача. Сторонами було узгоджено обєкти договорів, до суду надано фотокопії креслень меблів із зазначенням їх розмірів, які також підписані [PERSON]. Також сторонами погоджено вартість послуг та строки виконання. У відповідності до п. 2.5 вищевказаних договорів відповідач зобовязався здійснити передоплату в розмірі, встановленому в договорах, а залишок суми відповідач зобовязався оплатити в торговій точці протягом трьох робочих днів після відвантаження товару. Умовами договорів було передбачено, що 100% передплати сплачується покупцем на протязі 3 банківських днів з дня підписання сторонами дійсних договорів. З тексту договорів вбачається, що покупцем у дні укладення відповідних договорів було сплачено на рахунок позивача грошову суму у розмірі 66780, 00 грн., що в день розрахунку було еквівалентно 3000, 00 дол. США за договором від 29 квітня 2015 року, у розмірі 7534, 00 грн., що в день розрахунку було еквівалентно 350, 00 дол. США за договором від 24 червня 2015 року, та у розмірі 37338, 38 грн., що в день розрахунку було еквівалентно 1700, 00 дол. США за договором від 14 липня 2015 року, про що свідчать відповідні підписи у відповідних специфікаціях до замовлень. Доводи позивача на те, що відповідачем було здійснено передоплату за вказаними договорами у той же день, не спростовані стороною відповідача. Крім того суд бере до уваги що позивач підтверджує про часткову оплату відповідачем коштів за договорами , проте не сплатив кінцевий платіж к еквіваленті 2\~317 долл США. Доказів будь-яких причин які б свідчили про навмисне оговорювання відповідача позивачем суду не надано. Підстави ж зустрічного позову [PERSON] для визнання оскаржуваних недійсними саме з тих причин, що вони не було направленні на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, та з тих підстав що позивач не є безпосереднім виконавцем вказаних у договорі меблів, не відповідають дійсним обставинам. Суд вбачає, що за умовами оскаржуваних договорів, продавець зобовязався виготовити за узгодженими з покупцем кресленнями та передати у власність покупцю меблі відповідно Специфікації до даного договору, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар у відповідності з умовами дійсних договорів (п.1.1 договорів). Вказані договори було укладено з дотримання вимог чинного законодавства щодо його оформлення та за наявності волевиявлення сторін. При цьому суд вважає що невірне зазначення у договорах ідентифікаційного коду позивача не є суттєвою обставиною, яка могла вплинути на умови укладених правочинів та не можуть слугувати самостійною підставою для визнання їх недійсними. Крім того суд враховує, що в судовому засіданні представник відповідача підтвердив факт укладання між сторонами оскаржуємих договорів. З боку сторони відповідача суду не надано доказів, що продавцем (позивачем за первісним позовом) не було виготовлено, а лише перепродано замовлені меблі. Зазначене не встановлено і з матеріалів справи. Крім того, зазначене не свідчить про те, що наміри продавця послуг не відповідали дійсним, та навпаки як вбачається з його позову він доставив та здійснив монтаж замовленої меблі на квартиру де проживав відповідач, а відповідач, у свою чергу, не сплатив залишок вартості замовлених товарів. Факт встановлення відповідачу меблів підтверджується відповідними фотографіями, здійсненими позивачем у приміщенні відповідача та зазначенням конкретної адреси доставки, яка була на той час місцем проживання відповідача. Посилання сторони відповідача на те, що в оскаржуваних договорах вказано невірний РНОКПП продавця, також не свідчить про недобросовісність продавця та недійсність оскаржуваних договорів. Крім того, дані відомості не є істотними умовами договору. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх зустрічних вимог, зокрема щодо того, що спірні договори не були направлені на реальне настання правових наслідків, що були ними обумовлені, суду не надав, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про презумпцію правомірності договорів не було спростовано та про відсутність підстав до задоволення позову [PERSON]. Отже, судом встановлено, що між сторонами були укладені вказані договори відповідно до приписів законодавства, позивач належним чином виконав свої зобовязання за вищевказаними договорами, а саме виготовив меблі за погодженими кресленнями. В свою чергу, перед передачею вищевказаних меблів та здійснення їх монтажу відповідач не сплатив залишок заборгованості за договорами купівлі-продажу. Залишок заборгованості, згідно розрахунку позивача за трьома договорами становить 2317, 00 дол. США. Позивачем були направлені на адресу [PERSON], вказану ним у оспорюваних договорах, три претензії щодо погашення заборгованості за вищевказаними договорами та які були отримані. Проте, відповідач свої зобовязання не виконав до теперішнього часу, окрім того, як встановлено судом, ухиляється від їх добровільного виконання. Відповідно до ч. 1 ст.\~692\~ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст.\~623\~ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Отже, в судовому засіданні доведено про зобовязальні відносини між сторонами , що відповідач зобовязаний сплатити на користь ФОП [PERSON] грошову суму у розмірі 2317, 00 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01 листопада 2016 року, становить 59987, 13 грн.. Згідно ч. 2 ст.\~625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з простроченням виконання зобовязань за договорами купівлі-продажу суд вбачає, що відповідач також зобовязаний сплатити на користь позивача суму інфляційних витрат за період з 14 липня до 01 листопада 2016 року у розмірі 2413, 00 грн., та 3% річних у розмірі 749, 00 грн.. Вказаних розрахунок заборгованості та штрафних санкцій не спростований стороною відповідача. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Отже, в процесуальному законодавстві передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved