Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира 24 лютого 2021 року звернулись [PERSON] , [PERSON] із вказаним позовом, в якому просять визнати [PERSON] такими, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Позивачі в обґрунтування своїх вимог зазначили, що їм на підставі спільної сумісної власності належить зазначена квартира, де зареєстрований [PERSON] , який за вказаною адресою не проживає і це перешкоджає їм вільно розпоряджатися нерухомим майном. Ухвалою судді від 22 березня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.32-33). Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. 06 серпня 2021 року в судовому засіданні позивачі свій позов підтримали у повному обсязі (а.с.62-63). 10 вересня 2021 року до суду від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, де відповідача позов визнає і не заперечує проти його задоволення (а.с.69). 05 листопада 2021 року [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позивач позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] ,на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копіями: Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06 лютого 2002 року; Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2017 року; витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20 червня 2017 року, 02 жовтня 2020 року; витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майну про реєстрацію права власності від 20 червня 2017 року, 02 жовтня 2020 року; Свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02 жовтня 2020 року; технічного паспорта на квартиру від 23 травня 2017 (а.с.11-26). Згідно наданих 11 березня 2021 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області відомостей (а.с.31) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою. Як вбачається з копії акта Центру професійно-технічної освіти м. Житомира від 15 лютого 2021 року (а.с.27), відповідач квартиру [ADDRESS] більше року не займає, у зв`язку з чим, за користування нею та комунальні послуги не сплачує, що спричиняє позивачам незручності у користуванні квартирою. Допитані у судовому засіданні свідки також підтвердили той факт, що відповідач більше шести місяців не проживає в квартирі (а.с.62-65). На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивачі мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За викладених обставин, суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved