Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі заяви б/н від 08.02.2011 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 07.09.2020 виникла заборгованість у розмірі 45039,52 грн., яка складається з наступного: 33344,68 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 11694,84 грн. - нарахована пеня. Заявою від 15.04.2021 позивач зменшив розмір позовних вимог. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 07.09.2020, а саме заборгованість за тілом кредиту у розмірі 33344,68 грн. Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 21.05.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21616,93 грн та судові витрати у розмірі 1362,73 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 23.07.2021 заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 30.07.2021 справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. У судовому засіданні відповідач повідомив, що позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Свою позицію мотивує тим, що дійсно отримував банківські послуги від позивача, а саме користувався кредитною карткою з 2012по 2016 роки. Проте останній раз [PERSON] користувався кредитними коштами позивача 09.09.2016. Станом на цю дату його заборгованість перед позивачем складала 16987,96 грн. Після зазначеної дати відповідач жодного разу не використовував кредитні кошти, натомість щомісяця погашав наявну заборгованість за кредитним договором на суму біля 1000,00 грн. У той же час, позивач списував перераховані відповідачем у рахунок погашення заборгованості за кредитом кошти на погашення пені, штрафів та комісій. Таке списання відповідач вважає незаконним, оскільки умовами укладеного між сторонами кредитного договору суми процентів за користування кредитом, суми пені, штрафів, комісій та будь-яких інших платежів не узгоджувалися. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач 08.02.2011 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заява) в ПриватБанку, тобто фактично вчинив дії з метою укладення договору з позивачем. Проте у Анкеті-заяві зазначено лише вид банківської картки - «Універсальна», яку бажає отримати відповідач. У підписаній заяві відсутні дані про номер кредитної картки, строк її дії, розмір кредитного ліміту, відсоткову ставку, розмір пені та штрафних санкцій. (а.с. 19). Вказана Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що він був ознайомлений з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. На підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 18), з якої вбачається, що відповідачу вперше була видана кредитна картка 02.12.2009. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долучених до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 07.09.2020 позивач визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором (з урахуванням уточнень) у розмірі 33344,68 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.11.2012 шляхом підписання Анкети-заяви. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору. Також відсутні докази того, що сторони узгодили умови, зокрема, й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач на підтвердження своїх вимог надає розрахунок заборгованості відповідача за договором від 08.02.2011 станом на 31.05.2015 (а.с. 6-11), розрахунок заборгованості за період 01.06.2015 -31.03.2020 (а.с. 12-15), а також розрахунок заборгованості за період 01.04.2020 -07.09.2020 (а.с. 16). Відповідно до розрахунку станом на 31.03.2020 з відповідача стягнуто заборгованість по пені у сумі 11727,75 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що сторонами не були узгоджені умови щодо порядку, розмірів та строків нарахування і стягнення відсотків, пені та штрафів, то суд вважає, що позивачем безпідставно стягнуто з відповідача нараховану пеню у сумі 11727,75 грн. Крім того, з банківської виписки, наданої позивачем, вбачається, що останній раз відповідач скористався кредитними коштами 09.09.2016 для купівлі продуктів у магазині «Новий світ» у м. Корсунь-Шевченківський на суму 14,70 грн. Після вказаної операції заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором склала 16987,96 грн. Відповідач [PERSON] вказаний факт не заперечував. Кредитними коштами після 09.09.2016 відповідач не користувався, натомість регулярно здійснював поповнення кредитної картки власними коштами з метою погашення заборгованості за кредитним договором. Так, відповідачем у рахунок погашення заборгованості було повернуто позивачу (шляхом поповнення кредитної картку, отримання грошових переводів та інших зарахувань на кредитну картку) грошові кошти у таких розмірах: -10.10.2016 на суму 110,00 грн; -12.10.2016 на суму 400,00 грн; -07.11.2016 на суму 600,00 грн; -07.12.2016 на суму 500,00 грн; -26.12.2016 на суму 160,00 грн; -05.01.2017 на суму 100,00 грн; -06.01.2017 на суму 150,00 грн; -17.01.2017 на суму 600,00 грн; -07.02.2017 на суму 1300,00 грн; -08.03.2017 на суму 400,00 грн; -22.03.2017 на суму 700,00 грн; -11.04.2017 на суму 600,00 грн; -26.04.2017 на суму 100,00 грн; -05.05.2017 на суму 400,00 грн; -06.06.2017 на суму 500,00 грн; -15.06.2017 на суму 200,00 грн; -21.06.2017 на суму 70,00 грн; -30.06.2017 на суму 200,00 грн; -03.07.2017 на суму 300,00 грн; -06.01.2017 на суму 110,00 грн; -05.07.2017 на суму 400,00 грн; -15.07.2017 на суму 200,00 грн; -07.08.2017 на суму 200,00 грн; -06.09.2017 на суму 200,00 грн; -12.09.2017 на суму 300,00 грн; -29.09.2017 на суму 1000,00 грн; -06.10.2017 на суму 200,00 грн; -10.10.2017 на суму 200,00 грн; -27.10.2017 на суму 240,00 грн; -27.10.2017 на суму 300,00 грн; -07.11.2017 на суму 400,00 грн; -28.11.2017 на суму 200,00 грн; -01.12.2017 на суму 500,00 грн; -12.12.2017 на суму 100,00 грн; -28.12.2017 на суму 1000,00 грн; -28.12.2017 на суму 1500,00 грн; -23.01.2018 на суму 20,00 грн; -31.01.2018 на суму 200,00 грн; -05.02.2018 на суму 1000,00 грн; -02.03.2018 на суму 200,00 грн; -05.03.2018 на суму 900,00 грн; -04.04.2018 на суму 800,00 грн; -26.04.2018 на суму 400,00 грн; -04.05.2018 на суму 1100,00 грн; -14.05.2018 на суму 100,00 грн; -05.06.2018 на суму 1000,00 грн; -11.06.2018 на суму 300,00 грн; -06.07.2018 на суму 1000,00 грн; -12.07.2018 на суму 200,00 грн; -14.07.2018 на суму 10,00 грн; -22.07.2018 на суму 22,00 грн; -06.08.2018 на суму 1200,00 грн; -27.08.2018 на суму 100,00 грн; -05.09.2018 на суму 1000,00 грн; -05.10.2018 на суму 700,00 грн; -26.10.2018 на суму 100,00 грн; -06.11.2018 на суму 1000,00 грн; -05.12.2018 на суму 500,00 грн; -05.01.2019 на суму 2000,00 грн; -08.01.2019 на суму 400,00 грн; -15.01.2019 на суму 500,00 грн; -15.01.2019 на суму 100,00 грн; -17.01.2019 на суму 2000,00 грн; -27.02.2019 на суму 1500,00 грн; -27.03.2019 на суму 1500,00 грн; -27.04.2019 на суму 1500,00 грн; -28.05.2019 на суму 1500,00 грн; -05.07.2019 на суму 500,00 грн; -09.07.2019 на суму 500,00 грн; -11.07.2019 на суму 200,00 грн; -13.08.2019 на суму 950,00 грн (а.с. 54-56). Таким чином, відповідач у період з 10.10.2016 до 13.08.2019 відповідач повернув банку кредитні кошти у загальному розмірі 38452,00 грн. Проте позивач безпідставно списав вказані кошти у рахунок погашення заборгованості за процентами, пенею, штрафами та пенею, розмір яких, як вказано вище, не був узгоджений сторонами. Таким чином, вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що розмір повернутих відповідачем коштів більше ніж у два рази перевищує розмір кредитної заборгованості відповідача станом на 09.09.2016, тобто на дату останнього користування кредитними коштами. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір стягненню не підлягає. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed