Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати недостовірною інформацію та такою, що ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, поширену ПР «Кооперативний ринок» відносно позивача шляхом викладення її в офіційному листі без номеру та дати за підписом керівника [PERSON], та вручення широкому колу осіб наступного змісту: давайте не слухати [PERSON], в особі міського голови та злодія Вориводи та їх посібників, яких він призначив самовільно збирати кошти - [PERSON]. Ті гроші, що Ви їм сплатите не дійдуть до міської ради, а вони за це понесуть відповідальність, за шахрайство згідно чинного законодавства; стягнути з ПР «Кооперативний ринок» на її користь моральну шкоду у розмірі 30000 гривень. В обґрунтування позову вказує, що 31 грудня 2015 року підприємством Коростишівської райспоживспілки «Кооперативний ринок» про нього було поширено недостовірну інформацію, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Недостовірна інформація щодо позивача була поширена у мясному павільйоні, що розташований по вулиці Шевченко, 40 в місті Коростишеві, шляхом вручення кожній фізичній особі-підприємцю, які працюють в павільйоні, офіційного листа з вимогою сплатити послуги ринку за період з 25 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно. Окрім безпосередньо вимоги про сплату послуг в листі міститься абзац такого змісту: «Ми протягом багатьох років співпрацюємо разом і давайте не слухати [PERSON], в особі міського голови та злодія Вориводи та їх посібників, яких він призначив самовільно збирати кошти - [PERSON]. Ті гроші, які Ви їм сплатите не дійдуть до міської ради, а вони за це понесуть відповідальність, за шахрайство згідно чинного законодавства». Дана інформація була повідомлена шляхом вручення листа наступним особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та іншим. Позивач стверджує, що поширена інформація подана у формі чітких тверджень про дії певної групи осіб, відповідачем визначено характер цих діянь та навіть надано їм відповідну правову кваліфікацію. Позивач додатково стверджує, що у листі відповідач асоціює її з художнім персонажем [PERSON], головним героєм шахрайських романів [PERSON] та [PERSON] «Дванадцять стільців» та «Золоте теля», який зображений авторами пройдисвітом-авантюристом, великим комбінатором, ідейним «борцем» з грошовими знаками, що не має визначеного типу занять, який проте знає 400 порівняно чесних способів відбирання грошей та використовує свої організаторські таланти для досягнення індивідуалістських цілей, мірилом яких слугує багатство. Поняття «Остап Бендер» на практиці широко використовується для характеризування людей як дрібних авантюристів-невдах. Позивач також вказує, що поширена інформація безпосередньо стосується її, оскільки в ній міститься її прізвище, тобто її особа в повній мірі ідентифікується, що дає можливість одразу зрозуміти про кого йде мова. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що відповідач прямо та безапеляційно вказує, що позивач є посібником злодія та є членом організованої шахрайської групи, та впевнено кваліфікує її дії як шахрайство у складі організованої групи та запевняє, що вони понесуть відповідальність за свої дії та ганебні вчинки. Позивач посилається на те, що в очах пересічних громадян про неї формується негативна думка, вона виглядає закінченою пройдисвіткою, членом недолугого злочинного угрупуванням та людиною, яка незабаром буде відбувати покарання за тяжкий злочин. З міським головою та [PERSON], які визначені її посібниками, позивача повязує лише спільна громадська діяльність, а не кримінальні діяння. Позивач акцентує увагу на тому, що негативний характер інформації, поширеної у такий спосіб, порушує особисті немайнові права позивача, а саме: порочить честь, гідність та ділову репутацію, поширені відомості є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності. Позивач є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою діяльність з продажу продовольчих товарів в мясному павільйоні, що по вулиці Шевченка, 40 в місті Коростишеві. У цьому ж павільйоні працюють біль 40 її колег та його щодня відвідують сотні містян. Негативну інформацію стосовно позивача було поширено серед її колег, з якими вона працює у мясному павільйоні з 2004 року. Повага до честі, гідності та ділової репутації є особливо важливою серед трудового колективу, в іншому випадку вона ризикує стати посміховиськом серед колег. Наразі всі заслуги та надбання були знищені поширеними відомостями про вчинювані нею кримінальні правопорушення, вона змушена щодня пояснювати та виправдовуватися, а також захищатися від критики та насмішок. Позивач вказує, що у результаті поширення широкому колу осіб недостовірної інформації про вчинення нею протиправних дій, їй було завдано значну моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та постійних переживаннях з приводу тяжких звинувачень, приниженням перед колегами, порушенні душевної рівноваги та порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного життя. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить відмовити у їх задоволенні. У письмових запереченнях вказує, що позовні вимоги безпідставні та надумані. Додатково вказує, що поширене звернення адміністрації кооперативного ринку до підприємців не містить фактичних даних, якими можливо ідентифікувати позивача, тому що у зверненні не вказано його прізвища, власного імені та по батькові, тобто чітко не визначено фізичної особи особисті немайнові права якої порушені. Також вказує, що поширена інформація є оціночним судження, а тому, враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною, а тому підстави для її задоволення також відсутні. Звернення спрямоване до підприємців з метою дотримання Правил торгівлі на кооперативному ринку та застереження від групи осіб, протиправні дії яких визначені у формі критичних оціночних суджень. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з такого. Судом встановлено, що серед підприємців, які здійснюють торгівлю на кооперативному ринку, було поширено звернення з вимогою про сплату коштів за надані послуги. Абзац 5 даного звернення є такого змісту: «Ми протягом багатьох років співпрацюємо разом і давайте не слухати [PERSON], в особі міського голови та злодія Вориводи та їх посібників, яких він призначив самовільно збирати кошти - [PERSON]. Ті гроші, що Ви їм сплатили та сплатити не дійдуть до міської ради, а вони за це понесуть відповідальність, за шахрайство згідно чинного законодавства.», що підтверджується копіями такого звернення, які адресовані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Наявність та зміст такого звернення сторонами не оспорюється. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем (дата проведення державної реєстрації 11 травня 2004 року), що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії ВОО №527198. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно зі статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Згідно з частини 1 статті 277 Цивільного кодексу України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1). Таким чином, відповідно до статті 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Суд вважає, що відповідачем у своєму зверненні порівняно поведінку позивача з літературним героєм та його діями, що свідчить про застосування сатири та алегорії. Тому суд не вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині визнання вказаної інформації недостовірної та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію, відповідно й спростування її. Також суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки така вимога є похідною від визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію.

Outcome: dismissed