Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину майна, набутого в період шлюбу. Позивач посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 02.07.1994 року по 15.02.2017 року. За період шлюбу сторонами набуто наступне майно: - житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Нагорна, 21, с. Очеретувате Магдалинівського району Дніпропетровської області з присадибною земельною ділянкою площею 0,61 га; - автомобіль легковий марки CHEVROLET, модель AVEO, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6DTC58UX8Y045103 LSGTC58UX8Y045103, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Домоволодіння, присадибна земельна ділянка та автомобіль зареєстровані на імя відповідача. Позивач вважає, що вказане майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, кожен із подружжя має рівні частки. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на ? частину майна набутого в період шлюбу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, зазначивши, що вказане майне придбане ними в період шлюбу. Крім того, позивач пояснила, що відповідач дійсно придбав автомобіль за власні кошти, однак вважає транспортний засіб спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний в період шлюбу. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, зазначивши, що житловий будинок та присадибна земельна ділянка придбані ними в період шлюбу за спільні кошти, заперечив проти визнання права власності на ? частину автомобіля, оскільки його було придбано за його власні кошти. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. 02 липня 1994 року між сторонами був укладений шлюб, який розірвано 15 лютого 2017 року (а. с. 8-9). Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, при цьому обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Домоволодіння, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Магдалинівський район, с. Очеретувате, вул. Нагорна, 21, зареєстроване на імя [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 15.12.2006 року, зареєстрованого Магдалинівським РБТІ за № 17163558 (а. с. 13). Земельна ділянка площею 0,6102 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га та ведення особистого підсобного господарства 0,3602 га, розміщена на території с. Очеретувате Очеретуватської сільської ради,згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ДП № 114275 від 05 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за Мд № 6555, належить [PERSON] (а. с. 14). Автомобіль легковий марки CHEVROLET, модель AVEO, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6DTC58UX8Y045103 LSGTC58UX8Y045103, бежевого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ 507238 від 15.10.2014 року (а. с. 15) Частиною 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.ст. 368, 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільної сумісною власністю, при цьому майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 370 ЦК України у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. В той самий час як вбачається з матеріалів справи, право спільної сумісної власності на майно припиняється у разі поділу цього майна між співвласниками, у відповідності до положень ч. 3 ст. 372 Цивільного Кодексу. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. В судовому засіданні беззаперечно встановлений факт перебування позивача та відповідача в зареєстрованому шлюбі з 02.07.1994 року по 15.02.2017 рокута той факт, що домоволодіння з присадибною земельною ділянкою набуто ними в період шлюбу і тому воно є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Вимога позивача щодо визнання за нею права власності на ? частину автомобіля є необґрунтованою, оскільки вказане майно набуте відповідачем в період шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 286 грн. 73 коп. (а. с. 1), тому витрати по справі слід стягнути з відповідача в частині задоволеної вимоги. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial