Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] до ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи» з позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати розрахунку і видачі трудової книжки в період з 28.01.2014 р. по 08.07.2014 р. в сумі 8 607,28 грн., а також грошову компенсацію за моральну шкоду в сумі 2 000 грн. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що він з 05.09.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи», працюючи на посаді інженера-будівельника. На підставі ст. 36 КЗпП України [PERSON] припинив трудові відносини з ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи» 28.01.2014 р. В день звільнення відповідач не видав йому трудову книжку і не розрахувався з ним по заробітній платі. Після звернення до територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області відповідач 08.07.2014 р. видав йому трудову книжку і виплатив грошові кошти у розмірі 2 995, 24 грн. Наголошував, що відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку і видачі трудової книжки за період з 28.01.2014 р. по 08.07.2014 р. в сумі 8 607 грн. 28 коп. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. В судове засідання з'явився позивач, підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити. Позивач стверджував, що до 28 січня 2014 року він працював у ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи» на посаді інженера-будівельника та перебував у трудових відносинах з відповідачем. Зазначив, що в день звільнення відповідач не видав йому трудову книжку і не розрахувався з ним по заробітній платі, що змусило його звертатись до інспекції з питань праці та суду. Також в судове засідання з'явились представники відповідача, які заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначали, що 31 січня 2014 у відповідач перерахував позивачу заробітну плату за січень 2014 року у розмірі 526,76 грн. Також відповідач зазначив, що в день звільнення позивач не звернувся до відповідача за видачею трудової книжки. 7 лютого 2014 року було направлено позивачу листа, з проханням з'явитись до ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи» для ознайомлення з наказом про звільнення та отримання. Однак позивач з'явився лише 08 липня 2014 року до товариства, де в той же день йому була видана трудова книжка. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 5 вересня 2013 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи», працюючи на посаді інженера-будівельника. 28 січня 2014 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія Ваговимірювальні системи» на підставі ст. 36 КЗпП України були припинені трудові відносини, що підтверджується наказом № 109-К від 28.01.2014 року про звільнення та відповідним записом у трудовій книжці. Наказ № 109-К про звільнення [PERSON] містить запис про отримання [PERSON] трудової книжки 08.07.2014 року. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із змінами передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. [PERSON] був звільнений 28.01.2014 року та як встановлено судом трудова книжка не була видана позивачу в день звільнення. Доказів, які б підтверджували факт безпідставної відмови позивача отримати в день звільнення трудову книжку, представниками відповідача не були надані. З приводу невидачі Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Вагомірювальні системи» позивач звертався до територіальної Державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області 01.04.2014 року та 29.05.2014 року. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток у розмірі 7 604, 93 грн. за період з 28.01.2014 року до 08.07.2014 року, оскільки відсутність трудової книжки перешкоджала [PERSON] працевлаштуватись. При розрахунку розміру середньомісячної заробітної плати [PERSON] судом враховується довідка № 16/10-01 від 16.10.2014 року, видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Вагомірювальні системи». Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Проаналізувавши зазначені вище положення закону, та врахувавши вимоги принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 грн. моральної шкоди. Згідно частині 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial