Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому, уточнивши позовні вимоги, просив суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з [PERSON] на на його користь вартість Ѕ частини спільно нажитого майна, що утворилося за рахунок суттєвого збільшення в об`ємі та вартості майна, яке під час перебування у шлюбі ремонтувалося, переобладнувалося за рахунок спільних коштів, а саме: Ѕ частини вартості ремонту, переобладнання житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складає 117\~832 грн. 75 коп.; Ѕ частини вартості кіоску (з урахуванням його ремонту), що складає 64\~100\~грн. 43 коп.; Ѕ частини вартості квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що складає 137\~373 грн. 50 коп.; Ѕ частини вартості земельної ділянки площею 0,0025 га, кадастровий №\~1412300000:04:020:0231 (1. землі житлової та громадської забудови, 2. землі комерційного використання), що розташована за адресою: [ADDRESS] , що складає 29\~388 грн.; Ѕ частини грошових коштів (депозит згідно з угодою №\~SAMDNWFC00000073797 від 26\~листопада 2017 року), що складає 53\~605 грн. 50 коп. Всього на загальну суму 402\~301 грн. 17\~коп. А також просив стягнути з відповідачки витрати зі сплати судового збору. Вимоги первісного позову мотивовані тим, що 02 березня 2001 року між сторонами укладений шлюб, під час якого у них народилося двоє дітей. Шлюб між сторонами розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 21 жовтня 2015 року. Перебуваючи у шлюбі, сторони проживали у житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності рідній бабусі [PERSON] [PERSON] . За час проживання, протягом 2004 2015 років, за спільні кошти житловий будинок був практично перебудований. Під час ремонту позивач допомагав фізичною працею, а також матеріальними затратами, платив за роботу майстрам, за спільні кошти були придбанні меблі. Таким чином, за час перебування у зареєстрованому шлюбі, проживаючи у житловому будинку, що належить [PERSON] , зазначене майно суттєво збільшилося за рахунок спільних коштів подружжя. Зокрема, для покращення житлово-побутових умов проведений капітальний ремонт кухні, кімнат, проведений благоустрій прибудинкової території. Фактично за час спільного проживання сторін за спільні кошти відремонтований житловий будинок та прибудинкову території. Також, за спільні кошти придбаний торговельний кіоск, який відповідачка використовує для своєї підприємницької діяльності. Вартість кіоску на момент покупки склала 80 000 грн. У 2014 році у кіоску відбулась пожежа, що спричинила значні збитки. Після пожежі кіоск був відновлений, на його ремонт витрачено близько 20 000 грн. спільних коштів. Для встановлення кіоску залитий фундамент; викопаний підвал, його стіни викладені шлакоблоком; підлога в підвалі залита бетоном, дах покрито профлистом. До кіоску проведено каналізацію, водопровід, електрику. Після пожежі в кіоску зроблені ремонтні роботи, а саме: утеплені стіни; всі стіни всередині обшиті МДФ, стеля - пластиком; замінені двері та вікна. Зокрема, куплено нове торгове обладнання, оскільки те, що знаходилось в кіоску до пожежі, згоріло. Також, загальними зусиллями отримано земельну ділянку площею 0,0025 га, кадастровий номер 1412300000:04:020:0231 (1. землі житлової та громадської забудови, 2. землі комерційного використання), що розташована за адресою: [ADDRESS] . На цій земельній ділянці знаходиться торгівельний кіоск, земельна ділянка оформлена на ім`я відповідачки. Згідно з договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2012 року, у період шлюбу за спільні кошти подружжя була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , але ця квартира була оформлена на ім`я бабусі відповідачки [PERSON] . Те, що квартира не могла бути придбана саме бабусею відповідачки наявно, оскільки [PERSON] є людиною похилого віку, доходів, окрім пенсійних виплат, немає. Те саме свідчить і щодо неможливості проведення об`ємного ремонту за особисті кошти [PERSON] , оскільки, як вже зазначено, доходу, окрім пенсії, у неї немає. Згідно із звітом про незалежну оцінку майна вартість квартири складає 274 747 грн. У період шлюбу сторони мали грошові накопичення в АТ КБ «ПриватБанк», зокрема два депозитні рахунки, які поповнювались ними систематично. Один рахунок відповідно до договору № SAMDNWFD0070001466000 від 23 серпня 2013 року, інший згідно з договором № SAMDNWFD 0070030947100 від 09 грудня 2013 року. У той період часу, коли у 2014 році почалась нестабільна ситуація з видачею банками коштів через проведення АТО, сторони вирішили достроково зняти кошти з рахунків. 07\~травня 2014\~року грошові кошти в сумі 40\~851 грн. 91 коп., що знаходились на картці/рахунку №\~ [NUMBER] та сума коштів 66\~355 грн. 49 коп. з рахунку № [NUMBER] переведені на рахунок № [NUMBER] , після чого 08 травня 2014 року були зняті з рахунку. Всього з рахунку зняті кошти на загальну суму 107 213 грн. Кошти були передані відповідачці [PERSON] , яка, незабаром за ці кошти придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Позивач вважає, що згідно з вимогами діючого законодавства, він має право на половину коштів, що були затрачені на ремонт будинку, також ті, за які була придбана квартира; половину грошових заощаджень, що знаходились на депозитному рахунку; від придбаного ними торгівельного кіоску та земельної ділянки, що була спеціально придбана для розміщення зазначеного кіоску, який на теперішній час використовується відповідачкою для ведення підприємницької діяльності, започаткованої ними спільно ще в період шлюбу. Від пропозицій у добровільному порядку розділити майно відповідачка всіляко ухиляється. Угоди про розподіл спільного майна сторони не досягли. Шлюбний договір не укладався. На даний час вони не прийшли до взаємної згоди в користуванні та розпорядженні вищевказаним майном як співвласники. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 62, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 364, 370 ЦК України, позивач за первісним позовом просив позовні вимоги задовольнити (т. а. п. 2 6, 225 227). Відповідачка [PERSON] , не погоджуючись із заявленими вимогами, подала відзив на позов, який мотивований тим, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Позивач [PERSON] , проживаючи у даному будинку, на підставі ст. ст. 151, 156 ЖК Української РСР як член сім`ї власника будинку приймав участь у витратах з утримання цього будинку та прибудинкової території. Отже, перебуваючи у шлюбі та мешкаючи у житловому будинку баби відповідачки, за її згодою сторони та власниця будинку виконували свої обов`язки з його утримання, відповідно до вимог житлового законодавства та робили поточний та капітальний ремонти за власним бажанням. Не ґрунтуються на доказах та вимогах закону аргументи позивача про суттєве збільшення вартості будинку, який належить третій особі. Та обставина, що за спільні кошти подружжя був придбаний торгівельний кіоск, який [PERSON] використовує для своєї підприємницької діяльності за адресою місяця знаходження будинку третьої особи із зазначенням його вартості до пожежі та після його ремонту із зазначенням надуманої суми ремонту та відновлення за рахунок спільних коштів, не має під собою правових підстав та також не підтверджується належними доказами, які б визначили саме придбання та відновлення цього кіоску за рахунок коштів подружжя та за такою вартістю. Усі математичні рахунки та цифрові показники відносно цього рухомого майна є особистою позицією позивача без належного підтвердження цих обставин та спрямовані на штучне формування суми стягнення, необхідної для його особистих потреб, без урахування тих обставин, що їх діти разом з [PERSON] мешкають у цьому будинку, користуються результатами проведених будівельних робіт та утримуються за рахунок її підприємницької діяльності, пов`язаної з роздрібною торгівлею у кіоску. Відповідно до договору купівлі-продажу частки земельної ділянки від 04 липня 2007 року (р-р. № 938) [PERSON] придбала частку земельної ділянки з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку у своєї бабусі [PERSON] за символічну суму у розмірі 642 грн. 75 коп., а після зміни її цільового призначення отримала на своє ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку за № 141233631000060 від 28 березня 2011 року. Сума про вартість земельної ділянки 58\~776 грн. без фактичного її огляду і застосування порівняльної методики вартості саме такої земельної ділянки з її призначенням для встановлення реальної її вартості, за яку вона може бути продана в даній місцевості, не відповідає дійсним обставинам. Згідно з договором купівлі-продажу від 18 жовтня 2012 року (№ 3462) [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] ). Квартира придбавалася третьою особою у продавця [PERSON] за 153 900 грн. Відповідач та позивач не є сторонами цього договору та не мають прав чи обов`язків стосовно цього нерухомого майна і тому не можуть стверджувати про виникнення в даному випадку спільної власності подружжя стосовно цього об`єкта та застосовувати саме цей спосіб захисту, а саме стягнення з відповідачки 1/2 частини вартості майна третьої особи. Стосовно відкриття одного рахунку за договором від 23 серпня 2013 року та від 09\~грудня 2013 року та їх зняття у 2014 році у сумі 40\~851 грн. 91 коп., що знаходилися на картці/рахунку № [NUMBER] і переведення суми коштів у розмірі 66\~355 грн. 49 коп. № 26309612665690 на рахунок №\~ [NUMBER] , після чого 08 травня 2014 року були зняті з рахунку, [PERSON] нічого не відомо. Якщо ці кошти і були у позивача, то відповідно до документів, які додані, усі ці рахунку відкривалися на його їм`я та були зняті ним особисто та використані на власний розсуд, або зберігаються у нього. Про те, що саме ці кошти позивач передав відповідачу та вона за них придбала квартиру, відповідачці нічого не відомо та це є припущенням. Тим більше, квартира придбана після розірвання шлюбу та за рахунок особистих коштів відповідачки та коштів, які були отримані нею від компенсації за спадкову частку після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач необґрунтовано та незаконно вважає, що він має право на половину коштів, що були затрачені на ремонт будинку, також тих, за які придбана квартира третьою особою; половину грошових заощаджень, що знаходилися саме на його депозитному рахунку та витрачених ним особисто; від придбаного торгівельного кіоску та земельної ділянки, придбаної для розміщення такого торгівельного кіоску, який на теперішній час використовується відповідачкою для ведення підприємницької діяльності. Крім того, в період шлюбу, згідно з договором купівлі-продажу у 2008 році сторонами у справі за рахунок спільних коштів, був придбаний автомобіль марки «CHEVROLET Lacetti», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який після розірвання шлюбу був розділений між подружжям за взаємною згодою з урахуванням залишення у власності відповідачки торгівельного павільйону та земельної ділянки, шляхом переоформлення автомобіля на [PERSON] у 2016 році за символічну вартість у розмірі 1 000 грн. Після цього через досягнуту домовленість питання про розподіл майна між сторонами не порушувалося. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 319, 321, 383 ЦК України, ст. ст. 150, 151, 156 ЖК Української РСР, відповідачка просила відмовити у задоволенні позову (т. 1, а. п. 104 107 ). Від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій він вказував, що майнове право позивача є порушеним, оскільки не визнається відповідачкою, у зв`язку з чим він звернувся до суду з цим позовом. З приводу автомобіля, то між сторонами була домовленість, за якою квартира [PERSON] повинна була перебувати у користуванні [PERSON] , а житловий будинок у [PERSON] , однак він не має можливості користуватися квартирою, тому наявний цей спір (т. 1, а. п. 156 157). [PERSON] подано заперечення на відзив, відповідно до яких вона не погодилася із доводами позивача з приводу домовленості про проживання в квартирі та версії розподілу автомобіля. А також посилання [PERSON] на якийсь рукописний текст, то цей лист не відповідає вимогам, які вимагаються до документу та до договору (т. 1, а. п. 164 166). Стороною [PERSON] поданий зустрічний позов, в якому, з урахуванням уточнень, вона просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у розмірі 56\~329 грн. 86\~коп., які знаходяться на депозитних рахунках, відкритих у відділеннях АТ «ПриватБанк» на ім`я відповідача, а також процесуальні витрати у справі. Вимоги за зустрічним позовом мотивовані тим, що у період шлюбу на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» відкриті грошові рахунки у гривні, реквізити та виписки за рахунками яких були надані [PERSON] до суду разом з первісним позовом у жовтні 2018 року, з яких позивачці стало відомо, що за час чергового припинення шлюбних відносин останній самостійно скористався спільними коштами подружжя та розпорядися на власний розсуд без згоди позивачки та не в інтересах сім`ї, що вказує на необхідність враховувати цю суму грошей при поділі і нерухомого майна. Згідно з випискою за рахунком №\~ [NUMBER] (угода № SAMDNWFD0007000146000 від 23\~серпня 2013\~року) за період 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року 07 травня 2014\~року [PERSON] перевів суму депозиту у розмірі 40\~851 грн. 91 коп. на свою особисту карту [NUMBER] . Залишок на рахунку після операції складав 1\~794 грн. 01\~грн. та проценти за договором 128 грн. 96 коп., а всього 1\~922 грн. 97 коп. Згідно з випискою з рахунку № [NUMBER] (угода №\~SAMDNWFD0070030947100 від 09 грудня 2013 року) за період 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року 07 травня 2014 року [PERSON] перевів суму депозиту у розмірі 66\~355 грн. 49 коп. на особисту картку [NUMBER] . Залишок після операції на депозитному рахунку складав 3\~477 грн. 74 коп. та проценти за договором у розмірі 51\~грн. 62 коп., а всього 3\~529 грн. 36 коп. Згідно з довідкою про видачу готівкових коштів, а саме: інформації по рахунку №\~ [NUMBER] за 08 травня 2014 року (угода № SAMDNWFD00000073797 від 26\~листопада 2013 року) 08 травня 2014 року [PERSON] отримав готівку у відділенні банку з депозитного рахунку у розмірі 107 231 грн., а саме: гроші перераховані з його депозитних рахунків № № 26309612665690, 26351621223684. Залишок на рахунку № [NUMBER] (угода № SAMDNWFD0070030947100 від 09 грудня 2013 року), згідно з роздруківкою, яка надана банком на вимогу суду у розмірі 3\~529 грн. 36 коп., як і залишок у розмірі 1\~922 грн. 97 коп. за рахунком № [NUMBER] (угода - № SAMDNWFD00070001466000 від 23 серпня 2013 року) був отриманий [PERSON] 07 травня 2014 року. Таким чином, з депозитних рахунків, які були відкриті 23 серпня 2013 року та 09\~грудня 2013\~року під час шлюбу на ім`я [PERSON] , останнім в період шлюбу були зняті спільні сумісні кошти подружжя, враховуючи суму процентів, у розмірі 112\~659 грн. 73 коп. Проте, за одностороннім рішенням [PERSON] на період та на час шлюбних відносин, грошові кошти у сумі 112\~659 грн. 73 коп. знаходились у користуванні останнього, у зв`язку з чим, доступ до них і відсутній, в той же час відповідач за зустрічним позовом витратив вказані грошові кошти на власний розсуд, тому позивачка вважала, що наявні підстави для стягнення Ѕ частини цих коштів з відповідача (т. 1, а. п. 232 234, т. 2 а. п. 16 18). [PERSON] , не погоджуючись із зустрічним позов, подав на нього відзив, відповідно до якого вказує, що розмір коштів на депозитних рахунках становив 107\~213\~грн., які були спільними заощадженнями подружжя, які сторони зняли з рахунків у період шлюбу. Зазначені кошти конвертовані у долари США та у подальшому [PERSON] придбала за них квартиру [ADDRESS] , тому відсутні підстави для проведення поділу цих коштів (т. 2, а. п. 1 3). У заяві представника [PERSON] адвоката Теміра І.В., поданій до суду після закриття підготовчого провадження у справі, останній вказує на невідповідність звіту оцінювача [PERSON] стандартам оцінки. Також вказав, що на стадії підготовчого провадження [PERSON] через подання зустрічного позову заявлені обґрунтовані та законні вимоги про стягнення з [PERSON] на її користь грошових коштів у розмірі 56\~329 грн. 86 коп., що з урахуванням згоди відповідача за первісним позовом про стягнення з неї Ѕ вартості торгового павільйону у розмірі 64\~100 грн. 43 коп. та Ѕ частини вартості земельної ділянки у розмірі 4\~100 грн., вважав за можливе провести взаємозалік та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості павільйону, земельної ділянки та Ѕ частини грошових коштів з депозитних рахунків. З іншими позовними вимогами сторона [PERSON] погоджується (т. 2, а. п. 77 81). Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22\~жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені підготовчі судові засідання, роз`яснено учасникам справи право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових пояснень (т. 1, а. п. 100 101). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12\~березня 2019 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 1, а. п. 180, 181). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26\~березня 2019 року відновлено провадження у справі (т. 1, а. п. 185). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26\~березня 2019 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено (т. 1, а. п. 186). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 квітня 2021 року поновлено провадження у справі та призначені у справі підготовчі засідання (т.\~1, а. п. 220). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24\~травня 2021 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог [PERSON] (т. 1, а. п. 229). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26\~травня 2021 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] та витребувані докази (т. 1, а. п. 237, 238). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 липня 2021 року прийнято заяву про зменшення зустрічних позовних вимог та витребувані докази (т. 2, а. п. 21). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13\~вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті дану цивільну справу (т. 2, а. п. 74). [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, попередньо подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій наполягали на задоволенні їх вимог (т. 2, а. п. 82). [PERSON] та її представник адвокат Темір І.В. до судового засідання не з`явилися, попередньо подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні їх вимог (т. 1, а. п. 230, т. 2, а. п. 77 81). Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, її неявка у силу вимог ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу не здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 247 ЦПК України у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом у відповідності до положень ЦПК України учасникам справи роз`яснено зміст ст. ст. 12, 13, 42, 49 цього Кодексу, наслідки вчинення та не вчинення процесуальних дій. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребуваних судом, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини та відповідно до них зміст спірних правовідносин. Від допиту свідків сторона [PERSON] відмовилася, тому такі не викликалися до суду. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу у період з 02\~березня 2001 року по 21 жовтня 2015 року (т. 1, а. п. 14). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (т. 1, а. п. 12, 13). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2018 року, [PERSON] 08 травня 2014 року провів операцію із зняття готівки з депозитного рахунку №\~SAMDNWFD00000073797 від 26 листопада 2013 року у розмірі 107\~213 грн. (т. 1, а. п. 15). Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2018 року, [PERSON] перераховані відсотки за депозитним договором № SAMDNWFD0070030947100 від 09\~грудня 2013 року при достроковому розірванні депозиту та переведено на картку кошти у розмірі 66\~355 грн. 49 коп. (т. 1, а. п. 16). Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 04 вересня 2018 року, [PERSON] перераховані відсотки за депозитним договором № SAMDNWFD00070001466000 від 23\~серпня 2013 року при достроковому розірванні депозиту та переведено на картку кошти у розмірі 40\~851 грн. 91 коп. (т. 1, а. п. 17). До матеріалів справи позивачем [PERSON] долучені квитанції про поповнення карткових рахунків та перевід коштів на рахунок [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» самим [PERSON] за різний період, починаючи з квітня 2017 року (т. 1, а. п. 18 20, 25 42). Також долучені квитанції про оплату [PERSON] комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , на різні суми за різний період (т. 1, а. п. 21 24). Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки [ADDRESS] , кадастровий номер: 1412300000:04:020:0231, забудови: землі комерційного використання, загальною площею 0,002500 га, користувач [PERSON] , станом на 2012 рік становить 420 грн. 03 коп. (т. 1, а. п. 43). До справи долучений акт виконаних робі від 03 липня 2017 року з приводу ремонту ноутбуку (т. 1, а. п. 44, 45). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2012 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , підстави набуття права власності свідоцтво про право на спадщину від 05 березня 2003 року; квартири [ADDRESS] , підстави набуття права власності договір купівлі-продажу від 18 жовтня 2012 року (т. 1, а. п. 46 47, 116 120, 137 143). [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , яка придбана нею на договору купівлі-продажу від 15 січня 2016 року (т. 1, а. п. 48, 121 125). Відповідно до звіту про незалежну оцінку від 03 жовтня 2018 року, вартість квартири [ADDRESS] становить 274\~747 грн. (т. 1, а. п. 49 56). Згідно з роздруківкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців, [PERSON] з 09 червня 2006 року зареєстрована як фізична особа підприємець, вид діяльності роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (т. 1, а. п. 57). Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку від 02 жовтня 2018 року земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,0025 га, кадастровий №\~1412300000:04:020:0231, така становить 58\~776 грн. (т. 1, а. п. 58 67). Позивачем за первісним позовом до справи долучені фотокартки будинку з під час проведення ремонту та кімнат у будинку (т. 1, а. п. 68 98). Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 липня 2007 року, Витягу з Державного реєстру правочинів, державного акта на право власності на землю серії ЯП №\~907020, [PERSON] належить земельна ділянка по [ADDRESS] , площею 0,0025 га, кадастровий № 1412300000:04:020:0231. Цільове призначення роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах та обслуговування торгового павільйону (т. 1, а. п. 108 114, 132 136, 244 248). Згідно з державним актом на право власності на землю серії ЯД № 129896, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] , загальною площею 0,0719 га, кадастровий № 1412300000:04:020:0186 (т. 1, а. п. 115). До матеріалів справи долучений договір купівлі-продажу транспортного засобу від 10 травня 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , ціна предмету договору становить 1000 грн. (т. 1, а. п. 126). До матеріалів справи [PERSON] долучений аркуш паперу із записами про майно, за відсутності будь-яких ідентифікуючих ознак про те, хто його склав тощо (т. 1, а. п. 158). Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 4, ринкова вартість об`єкта оцінки, розташованого за адресою: домоволодіння [ADDRESS] , прорахована порівняльним підходом, на дату оцінки 15 жовтня 2019 року може складати 303\~664 грн. При оцінці домоволодіння, введеного в експлуатацію, вартість матеріалів і робіт, витрачених на зведення даних будівель не враховується, тому що вже враховані у вартості самого домоволодіння. Визначити чи дійсно в період саме з 2004 року по 2015 рік були проведенні будівельно-технічні роботи (поточний і капітальний ремонт, реконструкція, переобладнання, добудови) у вищевказаному домоволодінні, не представляється можливим. Вартість ремонтно-будівельних робіт з урахуванням матеріалів для ремонту будинку і прибудов у домоволодінні [ADDRESS] може скласти 233\~665 грн. 49 коп., у тому числі вартість матеріалів може скласти 176\~232 грн. 94 коп. У даному висновку для розрахунку вартості торгівельного кіоску, розташованому по [ADDRESS] , застосований витратний підхід, так як на ринку нерухомості в даному районі не момент оцінки не є необхідної кількості даних про продажі об`єкта, аналогічного оцінюваному, тобто застосування методу порівняння в даному випадку неможливо. Прибутковий підхід не застосовувався, оскільки аналогів від експлуатації аналогічних об`єктів, що дозволяють оцінити нерухомість дохідним підходом, на ринку нерухомості в даному районі на момент обстеження немає. Дійсна вартість торгівельного кіоску, розташованого по [ADDRESS] прорахована витратним підходом, на дату оцінки може скласти 128\~200 грн. 87 коп. Визначити чи дійсно у 2014 році були проведені будівельно-технічні роботи (ремонт, реконструкція, переобладнання) у вищевказаному торгівельному кіоску, не представляється можливим. Вартість будівельних робіт і будматеріалів для обладнання торгівельного кіоску на момент оцінки може скласти 128\~200 грн. 87 грн. З огляду на те, що облаштування підвалу, фундаменту під кіоск та інше, вочевидь виконувалися до установки кіоску, вартість ремонтно-будівельних робіт і будматеріалів для ремонту, реконструкції, переобладнання торгівельного кіоску після пожежі на момент оцінки може скласти 46\~952 грн. 84 коп. (т. 1, а. п. 191 218). До справи долучені виписки по особовому рахунку [PERSON] за указаними вище депозитними договорами (т. 2, а. п. 11 14, 29 32). Станом на 31 серпня 2021 року, за звітом оцінювача [PERSON] від 31 серпня 2021 року, ринкова вартість земельної ділянки площею 0,0025 га, розташованої по [ADDRESS] , становить 8\~200 грн. (т. 2, а. а. 37 52). За звітом оцінювача [PERSON] від 07 вересня 2021 року, вартість земельної ділянки площею 0,0025 га, розташованої по [ADDRESS] , становить 23\~145 грн. (т. 2, а. п. 57 72). Мотиви суду. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Право власності та інші речові права на нерухомі речі (земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення), обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України, пункт 1 частини першої статті 4, частина перша статті 5 Закону України від 01 липня 2004\~року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. \~ \~ \~ \~У цій справі [PERSON] бажає отримати компенсацію Ѕ частини вартості ремонту, переобладнання житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та Ѕ частини вартості квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Як установлено судом, приватний будинок та квартира на праві приватної власності належать третій особі [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Оскільки у цій справі власником житлового будинку та квартири є третя особа, поняття «належність» майна особі не є тотожним поняттю «знаходження майна у третіх осіб», тому правових підстав для здійснення компенсації [PERSON] за Ѕ частину майна, належного третій особі, у порядку поділу майна подружжя не має. \~ \~ \~ \~Суд вважає безпідставним посилання [PERSON] на положення ст. 62 СК України, оскільки дана норма регулює питання про збільшення вартості майна саме дружини чи чоловіка, а не третьої особи власника. Отже, положення Сімейного кодексу України не регулюють питання поділу майна, яке на праві приватної власності належить третій особі. Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [PERSON] указує, що під час спільного проживання у будинку [ADDRESS] ним разом з дружиною [PERSON] придбані меблі, проведений ремонт, переобладнання тощо. Сам по собі факт поліпшення житлових умов у приватному будинку у спосіб проведення там ремонту, не дає підстав для висновку, що у такий спосіб [PERSON] набув прав співвласника цього будинку, оскільки таке суперечить положенням ст. 328 ЦК України та є втручанням у мирне володіння цим майном [PERSON] . При цьому, будь-яких доказів придбання меблів, проведення ремонту та переобладнання у будинку за кошти [PERSON] , матеріали справи не містять, що розцінюється судом як приміщення. Щодо вимог про стягнення Ѕ частини вартості торгівельного кіоску. За змістом пункту 1 частини першої статті 4 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають: право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва; речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; право довірчої власності (крім права довірчої власності як способу забезпечення виконання зобов`язань); інші речові права відповідно до закону. Не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею. Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з частиною другою статті 181 ЦК України рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі. Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей або не мати такого приміщення. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17\~серпня 2000 року №507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація, однак тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту, а тому вільне переміщення тимчасових споруд у просторі можливе без зміни їх призначення. У той же час у Цивільному кодексі України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься. Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства. Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу будівлі після прийняття її до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловою будівлею, з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Суд наголошував, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] посилається на розташування на земельній ділянці капітальної споруди у вигляді торгового павільйону, однак на порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України жодною із сторін не представлено доказів наявності такого торгівельного павільйону чи то кіоску, чи то будівлі, наявність у неї юридичного статусу, прийняття її в експлуатацію, чи віднесення її до тимчасової споруди як рухомої речі, щоб надало суду можливість визначити правові підставі компенсації частки від майна чи від будівельних матеріалів, витрачених на будівництво, чи полегшених конструкцій. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України компенсація замість частки може бути проведена у праві спільної сумісної власності на майно, однак наявні матеріли справи не містять жодних доказів, які б свідчили наявність на праві власності такого майна як кіоск у сторін. Щодо вимог за первісним позовом та зустрічним позов про стягнення компенсації кожній із сторін за депозитними рахунками. Згідно з довідками АТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти на депозитному рахунку знаходилися під час перебування сторін у шлюбі та були зняті одним із подружжя під час перебування у шлюбі. У поясненнях на позовну заяву відповідачка зазначала, що кошти позивач зняв та їй не передавав, а витратив у власних інтересах, а позивач за первісним позовом вказує, що, знявши кошти з депозитного рахунку, віддав їх дружині та вона їх витратила на придбання квартири для свої баби [PERSON] . Проте, жодною із сторін не доведено їх доводів, зокрема випадки, коли один із них використав кошти на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав їх, що давало б підстави таке майно враховувати при поділі, тому суд відносить їх до припущень. Оскільки у судовому засіданні не встановлено фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами до розірвання шлюбу, такий між ними розірваний лише у жовтні 2015 року, а грошові кошти зняті з депозитних рахунків у травні 2014 року, тобто за більше ніж рік до розірвання шлюбу, необхідно дійти висновку, що [PERSON] діяв від імені сім`ї як чоловік, використовував їх як спільні кошти подружжя, підстав для стягнення Ѕ частини цих коштів на користь кожної із сторін не має. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про стягнення Ѕ частини вартості земельної ділянки площею 0,0025\~га. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. У справі установлено, що указана земельна ділянка набута під час юридичного шлюбу сторін та у подальшому дружина змінила її правовий статус для зайняття підприємницькою діяльністю. Відповідачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа підприємець. Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Враховуючи, що спірне нерухоме майно (земельна ділянка площею 0,0025 га, яка розташована по [ADDRESS] ) придбане сторонами у період перебування в юридичному шлюбі, [PERSON] цього факту не заперечувала та в останній заяві (т. 2, а. п. 77, 78) погодилася на сплату компенсації [PERSON] Ѕ частини вартості цієї земельної ділянки, суд вважає, що це майно може бути поділене між сторонами шляхом стягнення компенсації Ѕ частини його вартості. Вирішуючи питання про те, за якою грошовою оцінкою підлягає компенсація цієї земельної ділянки, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2018 року у справі №\~914/881/17 (провадження № 12-18гс18) дійшла висновку про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором. Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. У частині третій статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання, звіт про оцінку такого майна додається до акта оцінки майна. Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 (далі - Національний стандарт № 1), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому Стандарті, використовуються в інших національних стандартах. Національним стандартом № 1 (пункти 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 (далі - Національний стандарт № 2), є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Частиною шостою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 та з урахуванням Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з пунктом 50 Національного стандарту № 1 проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки. Відповідно до пункту 51 Національного стандарту № 1 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки; ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Водночас згідно з пунктом 56 Національного стандарту № 1 звіт про оцінку майна, у тому числі, має містити письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Крім того, статтею 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу до оцінки майна (дохідний, порівняльний), підготовці та проведенню незалежної експертизи майна в будь-якому випадку передує ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом забезпечення доступу до нього. Подібні за змістом висновки зробив Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 2-2394/10 (провадження № 61-19310св19), від 15 жовтня 2020 року у справі № 917/628/17, від 07 квітня 2021 року у справі № 753/3055/18 (провадження № 61-15879св20), від 19 травня 2021 року у справі № 523/17998/17 (провадження № 61-2406св19). Кожною із сторін представлений звіт про оцінку майна земельної ділянки площею 0,0025 га, кадастровий номер: 1412300000:04:020:0231, розташованої по [ADDRESS] , відповідно до яких: за звітом від 31 серпня 2021 року ринкова вартість об`єкта оцінки становить 8\~200 грн. (далі звіт 1) (т. 2, а. п. 37 52); за звітом від 09 вересня 2021 року ринкова вартість об`єкта становить 23\~145 грн. (далі звіт 2) (т. 2, а. п. 58 70). Так, із звіту 1 вбачається, що аналіз вартості спірної земельної ділянки проведений на підставі порівняння вартості земельних ділянок у Центральному районі, які розташовані поблизу оцінюваної земельної ділянки, у той же час звіт 2 не містить порівняння вартості земельної ділянки, розташованої поблизу. Як зазначено вище, обов`язковою умовою складення звіту є ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом забезпечення доступу до нього, так, із звіту 1 вбачаються фотокартки об`єкта оцінювання, а також у ньому наявне посилання на опис та характеристику об`єкта за місцем його огляду. У звіті 2 відсутні фотокартки об`єкта огляду, а також формально описано, що стан поверхні ділянки відповідає нормам, без зазначення яким саме тощо, що дає підстави для висновку про складення цього звіту без ознайомлення суб`єкта оцінювання з об`єктом оцінки, тому суд у даному випадку надає перевагу звіту 1, який більше відповідає наведеним вимогам до звіту про оцінку майна. З огляду на викладене, суд здійснює розподіл земельної ділянки у спосіб, який визначили сторони. Розподіл витрат за сплати судового збору. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] Ѕ частини вартості земельної ділянки у розмірі 8\~200 грн., що становитиме 4\~100 грн., то з неї, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь [PERSON] підлягає до стягнення судовий збір у сумі 41 грн. В іншій частині позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, тому сплачений ним судовий збір не підлягає компенсації. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON] , тому сплачений нею судовий збір не підлягає компенсації.

Outcome: partial