Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до служби в справах дітей Збаразької міської ради, Збаразької міської ради Тернопільської області про визнання дій виконавчого комітету Збаразької міської ради щодо ухвалення рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради від 30 липня 2021 року №233 «Про затвердження висновку щодо затвердження місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » та дій служби у справах дітей Збаразької міської ради щодо затвердження висновку «Щодо затвердження місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » протиправними, а рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області від 30.07.2021 року №233 «Про затвердження висновку щодо визначення місяця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » незаконним (протиправним), не чинним та таким, що підлягає скасуванню. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у нього в шлюбі з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , який з моменту народження і по даний час зареєстрований та проживає разом з ним по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради від 30.07.2021 року №233 «Про затвердження висновку щодо затвердження місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » затверджено висновок органу опіки та піклування Збаразької міської ради, яким рекомендовано Збаразькому районному суду Тернопільської області визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] , яка проживає окремо. Вважає, що даний висновок винесено з упередженістю, з порушенням як прав та інтересів його, так і прав та інтересів малолітньої дитини, а також з явним перевищенням визначених Сімейним кодексом України меж повноважень органу опіки та піклування, оскільки служба у справах дітей не надала першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як малолітній [PERSON] більш тривалий час проживає саме разом із батьком, з яким у нього добре налагоджені відносини, дитини дуже прив`язана до батька та асоціює його із станом безпеки і захисту. Окрім того, для дитини є звичною обстановка саме в помешканні батька. За таких обставин, визначення місця проживання дитини з матір`ю, тобто вилучення маленької дитини із звичного для неї оточення стане великим стресом та може спричинити значну психоемоційну травму, яка матиме негативні наслідки для розвитку дитини в майбутньому. Крім того, відповідачами, при підготовці та прийнятті оскаржуваного рішення, не було взято до уваги висновків фахівців у галузі психології, які грунтуються на обстеженні психоемоційного стану дитини, які свідчать про прив`язаність дитини до батька, асоціацію його як опорного об`єкта, негативні наслідки втрати існуючого зв`язку з батьком, а також про відсутність тісного емоційного зв`язку дитини з матір`ю. Разом з тим, у оскаржуваному висновку служби у справах дітей з приводу зустрічі [PERSON] з психологом Тернопільського обласного центру соціальних служб [PERSON] було зазначено лише загальновідому інформацію про важливість емоційного зв`язку дитини з матір`ю, проте про наявність емоційного зв`язку саме між [PERSON] та [PERSON] жодного слова не сказано. Також, в оскаржуваному висновку не наведено жодного аргументу, яким би обґрунтовувався висновок про доцільності зміни місця проживання дитини та визначення місця проживання з матір`ю, а не з батьком. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний висновок був зроблений без з`ясування усіх обставин, які мають значення для прийняття правильного рішення, на основі формального підходу, без глибокого та всебічного вивчення суті справи, хоча питання стосувалися такої важливої сфери, як забезпечення прав та інтересів дитини. А тому, дії органу опіки та піклування щодо підготовки оскаржуваного висновку є протиправними, оскільки при підготовці вказаного висновку не було враховано інтересів та потреб дитини, необхідності дитини перебувати в умовах захищеності та спокою із уникненням стресових ситуацій. Разом з тим, не зважаючи на численні порушення, які були допущенні при підготовці висновку службою у справах дітей та всупереч нормам міжнародного та національного права, згідно яких інтереси дитини превалюють над правами батьків, даний висновок був затверджений рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради. Однак, таке рішення не можна вважати законним, а тому вважає, що слід визнати дії виконавчого комітету Збаразької міської ради щодо ухвалення вказаного рішення протиправними, а саме рішення підлягає скасуванню, як незаконне. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Службою у справах дітей Збаразької міської ради до початку розгляду справи по суті подано відзив на позов, в якому зазначено, що висновок органу опіки і піклування, який затверджено рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради від 30 липня 2021 року №233 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] », було прийнято на виконання ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року у справі №598/753/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини і відповідно до порядку встановленого законодавством, в межах дискреційних повноважень, та у якнайкращих інтересах дитини. При цьому, вказаний висновок органу опіки та піклування є дорадчим і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків. Таким чином, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Збаразькою міською радою Тернопільської області до початку розгляду справи по суті подано відзив на позов, в якому зазначено, що виконавчим комітетом Збаразької міської ради, як органом опіки та піклування, в межах повноважень та відповідно до передбачених нормами чинного законодавства порядку прийнято рішення №233 від 30.07.2021 р. «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] ». При винесенні вказаного рішення були враховані всі обставини даної справи, а також вимоги Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, а тому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 24 вересня 2021 року закінчено проведення підготовчого провадження в даній справі та призначено судовий розгляд. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - служби в справах дітей Збаразької міської ради в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява в якій він просить справу розглядати без участі представника, а в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Збаразької міської ради Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява в якій він просить справу розглядати без участі представника Збаразької міської ради. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. При цьому суд виходив із наступного. Так, судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторного 20.04.2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (а.с.144). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15 березня 2017 року, про що складено відповідний актовий запис за №51 (а.с.143). Рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області від 30 липня 2021 року №233 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » затверджено висновок про визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Вказаний висновок зроблено на виконання ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року у справі №598/753/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини і відібрання малолітньої дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Із даного висновку вбачається, що орган опіки і піклування рекомендуєЗбаразькому районному суду Тернопільської області визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Дані обставини знайшли своє підтвердження копією рішення виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області від 30.07.2021 року №233 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » (а.с.6), копією висновку про визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Збаразької міської ради від 30.07.20212 року №233 (а.с.7-15), копією ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року (а.с.243-244). Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц. У даній справі позивач [PERSON] просить суд визнати дії відповідачів щодо ухвалення висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] протиправними та скасувати, як незаконне, рішення №233 виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » від 30 липня 2021 року. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1 ст.19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Предметом заявленого [PERSON] позову є визнання дії відповідачів щодо ухвалення висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] протиправними та скасування, як незаконного, рішення №233 виконавчого комітету Збаразької міської ради Тернопільської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання та відібрання малолітнього [PERSON] » від 30 липня 2021 року. Разом з тим, судом установлено, що на даний час в провадженні Збаразького районного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа №598/753/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та відібрання малолітньої дитини та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , Служби у справах дітей Збаразької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. І саме на виконання ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2021 року, яка винесена у даній справі, було вчинено дії органом опіки і піклування щодо ухвалення висновку про визначення місця проживання дитини та винесено оскаржуване рішення від 30 липня 2021 року за №233. Отже, на думку суду, [PERSON] має захищати свій інтерес під час судового розгляду у справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі. Таким чином, суд вважає, що позивачем не доведено наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим [PERSON] не довів порушення свого права або інтересу, а тому позов не підлягає задоволенню. Вказаний висновок суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 червня 2021 року, винесеній у справі №370/408/19. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed