Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

До звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача. В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 2002 року. Від даного шлюбу з відповідачем мають дочку, [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем виявилося невдалим через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки. Фактичні відносини припинені з березня 2014 року, з того часу сторони не проживають разом, внаслідок чого не підтримують подружні стосунки та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що примирення, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Питання щодо подальшого проживання дитини вирішено між сторонами у добровільному порядку, а саме: дочка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем. Спір про поділ майна відсутній. Додатково позивач вказує, що змушена утримувати себе та дочку, однак її заробітку недостатньо, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Розмір аліментів обґрунтувала тим, що відповідач не має інших дітей, не має на утриманні інших осіб, які потребують обовязкового утримання. Позивач подала до суду заяву про розгляди справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «Шевчук». Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до пункту11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони одружилися 27 квітня 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 27 квітня 2002 року зроблено запис №450. Шлюб зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ТП №079464. 22 травня 2002 року народилася [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 11 липня 2002 року зроблено відповідний запис №1295, батьками якої є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №070211, виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Житомирського обласного управління юстиції 11 липня 2002 року. Відповідно до копії довідки №1338, виданої Комунальним підприємством Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9 Житомирської міської ради, [PERSON] зареєстрована у місті Житомирі за адресою: [ADDRESS]. Сімя складається з дочки, [PERSON], [INFO] (проживає разом). Як вбачається з копії довідки №14 від 23 березня 2016 року, виданої Житомирським дошкільним навчальним закладом №15, [PERSON] з 03 вересня 2007 року і по даний час працює в Житомирському дошкільному навчальному закладі №15 на посаді вихователя. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд роз'яснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, які суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved