Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. від 03.02.2015 року за реєстровим номером 58, посилаючись на те, що від його імені було укладено договір відчуження належного йому майна на підставі довіреності, яку він ніколи не видавав та не підписував, та він не видавав довіреність на ім'я [PERSON], не уповноважував останнього на відчуження належного йому майна та не мав наміру цього робити. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Третя особа Калінюк О.Б. не заперечував проти вимог позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 29.01.2009 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. за реєстровим №96, є власником будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-10). 03 лютого 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюком О.Б. посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будівель і споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS], який укладений між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON], та [PERSON] (а.с.11-13). Як встановлено судом і не заперечувалося сторонами, позивач [PERSON] не видавав довіреність на ім'я [PERSON], і не уповноважував останнього на відчуження належного йому майна та не мав наміру цього робити. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно положень ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, а ст.657 вказаного Кодексу встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно зі ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 Цивільного Кодексу. Оскільки позивач [PERSON] не уповноважував жодних осіб на відчуження належного йому майна та не мав наміру цього робити, суд приходить до висновку про порушення вимог, які містяться в ч.1-5 ст.203 ЦК України, щодо чинності правочину, а саме вказаний правочин не відповідає дійсному волевиявленню учасника правочину та не є вільним, а тому є всі підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним. Також, враховуючи визнання відповідачем позову, суд на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved