Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов'янською державною районною електростанцією 22.11.1994 року, позивачам належить у рівних долях на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. Окрім них в квартира [ADDRESS] зареєстрований їх онук [PERSON], який у квартирі не проживає з 2012 року, особистих речей в квартирі не має. Місце знаходження відповідача не відомо, добровільно він не забажав знятися з реєстрації, ніякої участі в утриманні квартири, витратах за оплату житлово-комунальних послуг не несе. Ніяких перешкод у користуванні житловою площею з боку позивачів відповідачу не чинилися, відповідач не проживає за місцем реєстрації у добровільному порядку за власним бажанням. Позивачі позбавлені можливості реалізувати своє право на отримання субсидії. У зв'язку з чим просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, однак до суду надали заяви, в якій просили справу слухати за їх відсутності, просили суд позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивачі, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого Слов'янською державною районною електростанцією 22.11.1994 року, згідно з розпорядженням від 03.11.1994 року № 546 керівника органу приватизації, [PERSON] та [PERSON] належить у рівних долях на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], про що органом реєстрації КП «БТІ» м. Слов'янська зроблено запис у реєстрову книгу за № 1046 в книзі № 3. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні Довідки комунального підприємства Миколаївської міської ради «Сервіскомуненерго» за № 04/1254 від 02.12.2014 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до Акту Миколаївської міської ради від 02.12.2014 року, [PERSON], 1984 року народження, в квартирі за адресою [ADDRESS] не проживає з 2012 року, особистих речей в квартирі не має. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в будинку, власником якого є [PERSON] та [PERSON] зареєстрований відповідач [PERSON] але фактично він за цією адресою не проживає з 2012 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved