Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

До суду 23 липня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до відокремленого підрозділу «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва ДП «Науково-технічний Центр Вуглеіновація» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 11\~324 грн. 68 коп. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що наказом підприємства від 08.07.2002 року № 71/к його було прийнято на роботу за контрактом на посаду провідного наукового співробітника лабораторії проведення та кріплення горизонтальних та похилених гірських вироблень. 01.07.2003 року наказом від 03.07.2003 р. № 58 о/д його було переведено на посаду в.о. завідуючого лабораторією випробування конструкцій. 07.01.2010 р. наказом № 82 о/д від 22.12.2009 р. його було переведено на посаду провідного наукового співробітника гірського відділу. 01.01.2014 року Державний науково-дослідний інститут організації механізації і шахтного будівництва було реорганізоване у Відокремлений підрозділ «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва» ДП «Науково-технічний Центр «Вуглеіновація» згідно наказу від 31.12.2013 р. № 49. В звязку з тим, що відповідач не виплачував йому заробітну плату у повному обсязі та регулярно він був вимушений звільнитися за власним бажанням 31.03.2015 року відповідно до наказу № 18/к від 25.03.2015 р. При звільненні відповідач не виплатив йому всі належні до виплати кошти. До початку судового засідання до суду надійшли письмові пояснення та письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити, зазначивши, що після звільнення позивача заборгованість по заробітній платі виплачувалась йому девять разів, та відповідно зменшувалась кожного разу, та не цей час заборгованість по заробітній платі становить 5033 грн. 84 коп., крім того інститут втратив джерело доходу та опинився в дуже скрутному фінансовому становищі, позивач був обізнаний про незадовільний фінансовий стан підприємства та про неможливість вчасно виплатити остаточний розрахунок, відповідач просив надати інституту можливість самостійно сплатити заборгованість по заробітній платі в сумі 5033 грн. 84 коп. до 31.12.2015 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, зазначивши, що він не вияснював, чи надходили від відповідача кошти на його рахунок. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, просив розглянути справу без його участі, про що виклав у письмовій заяві. Суд, заслухавши пояснення позивача, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 01.07.2002 р. по 31.03.2015 р. працював у відокремленому підрозділі «Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва ДП «Науково-технічний Центр Вуглеіновація», та 31.03.2015 року був звільнений за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу № 18/к від 25.03.2015 року, що підтверджується ксерокопією трудової книжки (а.с.4). Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі позивачем надано суду ксерокопію довідки про доходи за період з 01.04.2014 року по 31.12.2014 року на суму 7109 грн. 72 коп. від 27.04.2015 року та ксерокопію довідки про доходи за період з 01.01.2015 року по 31.03.2015 року на суму 4214 грн. 96 коп. від 27.04.2015 року (а.с.6,7). Зазначені ксерокопії довідок про доходи не можуть бути належними доказами на підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі на час звернення позивача до суду, оскільки належним чином не завірені, містять інформацію лише про нараховані до виплати суми. Судом за клопотанням позивача була витребувана від відповідача довідка про заборгованість з заробітної плати [PERSON] станом на 01.10.2015 року, що складає 5033 грн. 84 коп., яка є єдиним належним доказом наявності та розміру заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В день звільнення позивача з ним не був проведений остаточний розрахунок. Викладені у запереченнях проти позову посилання відповідача про його скрутне фінансове становище та надання терміну для добровільного погашення заборгованості по заробітній платі, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, суперечить вимогам ст. 116 КЗпП України та є безпідставними. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 5033 грн. 84 коп. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд розподіляє судові витрати, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial