Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 07.09.2009 року звернулась позивачка [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що 12.02.2000 року [PERSON] взяв в борг у неї грошову суму у розмірі 5000 доларів США, про що склав відповідну розписку, в якій зобов'язався повернути запозичену суму грошей у строк до 01.01.2003 року. Незважаючи на те, що в обумовлений строк відповідач не повернув запозичену грошову суму, позивачка, враховуючи поганий стан здоров'я [PERSON] 06.06.2009 р. надала у борг ще 1000 (одну тисячу) доларів США, про що також була складена відповідна розписка, при цьому він також склав розписку про зобов'язання повернути взяті в борг у 2000 р. 5000 (п'ять тисяч) доларів США. У зв'язку з тим, що [PERSON] [INFO] помер, так і не виконавши умови виниклого боргового зобов'язання, позивачка просить стягнути суму боргу еквівалентну 6000 доларів США з спадкоємця померлого - [PERSON], який прийняв спадщину після смерті батька - [PERSON] Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути суму боргу з врахуванням трьох процентів річних. Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути суму боргу у загальному розмірі 62205,64 грн., судові витрати та в разі неможливості виконання боргового зобов'язання відповідачем звернути стягнення на спадкове майно. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні 25.01.2010 р. позовні вимоги не визнав, однак не заперечував при цьому факт отримання його померлим батьком [PERSON] у позику грошових коштів та складення ним боргових розписок. Представник відповідача, за нотаріально посвідченою довіреністю від 23.02.2010 р., [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, зазначила що складена розписка не є підтвердженням укладення договору позики, тому не може прийматися судом як доказ, крім того, зазначила, що з наданих суду розписок не вбачається в якій валюті була надана позика, у зв'язку з пропуском строку позовної давності за боргом 2000 р. та не підписанням розписки від 06.06.2009р. боржником, в задоволенні позову просила відмовити, про що надала відповідні письмові заперечення. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. З долученої в оригіналі до матеріалів справи розписки від 12.02.2000 року судом встановлено, що [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 5000 (п'ять тисяч) доларів США, яку зобов'язався повернути у строк до 01.01.2003 року. На тому ж аркуші паперу було складено зобов'язання [PERSON] від 06.06.2009 року, згідно якого продовжено зобов'язання по поверненню боргу в сумі 5000 доларів США посилаючись на важке матеріальне становище і хворобу та додаткове взяття в борг грошової суми у розмірі 1000 (одної тисячі) доларів США, будучи у важкому стані в лікарні. Таким чином, загальна сума боргу складає 6000 (шість тисяч) доларів США. Оскільки зобов'язувальні правовідносини щодо запозичення грошової суми у розмірі 5000 доларів США виникли до набрання чинності діючим ЦК України, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР (в ред. 1963 р.). Крім того відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень, правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Так, статтею 71 ЦК Української РСР (в ред. 1963 р.). встановлений трьох річний строк позовної давності. З розписки, складеної 12.02.2000 року вбачається, що строк виконання зобов'язання сплинув 01.01.2003 року, з якого починається відрахування строку позовної давності. У зв'язку з тим, що 06.06.2009 року [PERSON] визнав факт наявності боргу, про що зазначив в розписці, строк перебігу позовної давності перервався, тому заперечення відповідача, щодо його пропуску не ґрунтуються на законі, оскільки відповідно до ст. 79 ЦК Української РСР (в ред. 1963 р.) перебіг строку позовної давності переривається здійсненням дій, що свідчать про визнання боргу. Такаж правова норма встановлена ст.264 ЦК України (в ред. 2004 р), який діяв на час визнання боргових зобов'язань [PERSON] у 2009 р., згідно якої перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд враховуючи ст. ст. 374, 376 ЦК Української РСР (в ред. 1963 р.) вважає, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики. Згідно ст. 215 Української РСР (в ред. 1963 р.), боржник, що прострочив зобов'язання зобов'язаний сплатити суму боргу, з врахуванням трьох процентів річних. Також згідно ст. 625 ЦК України (в ред. 2004 р.) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, суд вважає, що до правовідносин, які виникли з приводу запозичення суми у розмірі 1000 доларів США, застосуванню підлягає діючий ЦК України. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка не є різновидом договору, а є документом, що підтверджує його укладення. Таким чином, суд вважає факт запозичення грошової суми [PERSON] у розмірі 6000 доларів США є доведеним та нічим не спростовується. В судовому засіданні, сторонам роз'яснено положення ст. 60 ЦПК України про обов'язки доказування і подання доказів. Також роз'яснено можливість призначення посмертної почеркознавчої експертизи, згідно ст. 143 ЦПК України, щодо встановлення відповідності поданого доказу - розписки. При цьому представник відповідача пояснила, що інші докази по справі відсутні та просила проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами та поданими запереченнями. Суд, з врахуванням принципу справедливості та доцільності, вважає, що перебіг строку сплати грошового зобов'язання у розмірі 3% річних повинен починатись з дати порушення взятого боржником первісного зобов'язання, тобто з 01.01.2003 року, а не як визначено позивачкою з дати отримання суми боргу з 12.02.2000 р. Сума основного бору складає 6000 доларів США, що за курсом НБУ становить 46980 (сорок шість тисяч дев'ятсот вісімдесят) гривень. Нарахування трьох процентів річних підлягають з 01.01.2003 року по червень 2010 року та в цілому за весь період прострочки складає - 9865 грн. 80 коп., таким чином, стягненню підлягають 46980 гривень + 9865 гривень 80 коп. = 56845 грн. 80 коп. При встановленні факту виникнення грошового зобов'язання, суд насамперед виходить з принципу диспозитивності та змагальності сторін, який передбачає наявність у сторін права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Так, відповідач не заперечував проти факту запозичення грошей, а також автентичності підпису його батька [PERSON], клопотання щодо призначення по справі судової почеркознавчої експертизи суду не надав, тому суд

Outcome: partial