Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До суду звернувся адвокат Гречко І.О. в інтересах [PERSON] із позовом, який в подальшому був уточнений, до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих ДТП, та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2019 року по справі № 521/11345/19, [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, від 19.06.2019 року та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно із постановою: « [PERSON] керував автомобілем Хюндай Соната, номерний знак [NUMBER] в с. Фонтанка, Лиманського району Одеської області по вул. Соборна нерегульоване перехрестя провулку Паркового не надав переваги в русі автомобілю який рухався справа, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай ІХ35 , д/н [NUMBER] , чим порушив п. 2.3 о, 10.11 ПДР. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.». Автомобіль Хюндай ІХ35 , д/н [NUMBER] належав на праві власності [PERSON] . Страховою компанією відповідача потерпілому було відшкодовано максимальну суму страхового відшкодування в розмірі 100000 грн. Залишки автомобіля потерпілого було продано за 54000 грн. Згідно до висновку експерта № 657/19 від 14.08.2019 року вартість матеріального збитку завданого потерпілому при ДТП 19.06.2018 року складає 374 368,5 грн. При цьому ринкова вартість автомобіля на момент ДТП складала 374368,5 грн. Позивач вважає, що фактично автомобіль вважається знищеним, оскільки ринкова вартість автомобіля менша вартості відновлювального ремонту. На даний час відповідач не погасив завдану шкоду, збитки та взагалі перестав контактувати з потерпілим. Будь-яких домовленостей щодо компенсації завданих позивачу збитків між сторонами укладено не було. Окрім цього, сторона позивача просить стягнути з відповідача моральну шкоду, зазначає, що позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в стражданнях, які він був змушений пережити через небезпечні та протиправні дії з боку відповідача, які призвели до ДТП та самого ДТП. Відсутність особистого транспортного засобу вимусила позивача змінити звичайний для нього уклад життя з моменту ДТП та в подальшому. Тому, вважає необхідним стягнути з відповідача 25 000 гривень в якості компенсації моральної шкоди. Разом із позовною заявою було подане клопотання про витребування доказів, у якому позивач просив витребувати із Центру обслуговування платників Приморської ДПІ Південного управління у м. Одесі ГУДФС в Одеській області (65020, м. Одеса, вул. Південна, буд. 1) належним чином посвідчені відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 22 жовтня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 27 листопада 2019 року, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Вирішено витребувати із Центру обслуговування платників Приморської ДПІ Південного управління у м. Одесі ГУДФС в Одеській області (65020, м. Одеса, вул. Південна, буд.1) належним чином посвідчені відомості щодо реєстраційного номеру облікової картки платника податків [PERSON] , адреса місця реєстрації: [ADDRESS] . Закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.03.2020 р. о 09 год. 15 хв. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачу у встановленому законом порядку було направлено копію ухвали про відкриття провадження по справі з копіями позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів, однак конверт повернувся до суду за закінченням строку зберігання. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме - повістки про виклик до суду, направлений кур`єрською службою доставки «КСД», поштове відправлення повернуто, одержувач двері не відкрив. У встановлений ухвалою про відкриття провадження строк відповідачем відзив на позовну заяву подано не було, зустрічні позови не заявлено, доказів щодо обставин справи не надано, будь-які інші документи до суду не направлено. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою позивача і відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 25. 03.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши докази, які ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України закріплено, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Щодо вимоги про стягнення збитків. Суд встановив, що відповідно до постанови Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2019 р. по справі № 521/11345/19, [PERSON] визнано винним у скоєні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто відповідно до адміністративної відповідальності. Відповідно до змісту постанови зазначено: « [PERSON] керував автомобілем Хюндай Соната, номерний знак [NUMBER] в с. Фонтанка, Лиманського району Одеської області по вул. Соборна нерегульоване перехрестя провулку Паркового не надав переваги в русі автомобілю який рухався справа, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Хюндай ІХ35 , д/н [NUMBER] , чим порушив п. 2.3 о, 10.11 ПДР. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.». Суд встановив, що транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai», модель ІХ35 , 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] належав [PERSON] до 08.08.2019 року на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] . 08.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 51441/2019/1605331 транспортного засобу, відповідно до якого, [PERSON] передав у власність [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai», модель ІХ35 , 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Зазначене підтверджується договором 51441/2019/1605331 транспортного засобу від 08.08.2019 р. та відповіддю на адвокатський запит, який був наданий з Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області від 04 вересня 2019 р. № 31/15-282аз. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п. 2 Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала при умові, що дії останнього були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв`язок і є провина зазначеної особи. Внаслідок ДТП транспортний засіб автомобіль марки «Hyundai», модель ІХ35 , 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] , який належав на момент ДТП позивачу, отримав механічні пошкодження. Оскільки, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2019 р. по справі № 521/11345/19, відповідача визнано винним у вчиненні ним ДТП, відповідно позивач, як потерпілий у ДТП має право на відшкодування шкоди. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльність) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди): причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Частиною 1 статті 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страховою компанією АТ «СК «АРКС» (попередня назва СК «АХА Страхування») було відшкодовано [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 100 000 гривень. Відповідне підтверджується страховим актом № ARX2482315 та розрахунком страхового відшкодування. Су встановив, що на теперішній час, залишки транспортного засобу автомобіля марки «Hyundai», модель ІХ35 , 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] , відповідно до договору купівлі-продажу 51441/2019/1605331 транспортного засобу від 08.08.2019 р., продано за 54 000 гривень. Таким чином, вартість транспортного засобу після ДТП складає 54 000 гривень. Частиною 1 ст. 106 ЦПК України визначено, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Позивач надав до суду висновок № 657/19 експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку завданого власником КТЗ від 14.08.2019 року, який складений на його замовлення. Відповідно до висновку експерта № 657/19 від 14.08.2019 року, вартість матеріального збитку автомобіля «Hyundai» ІХ35, реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого при ДТП 19 червня 2018 року визначається рівною 374368 гривень 50 копійок. Експерт приходить до висновку, що при визначені розміру матеріального збитку, завданого власником КТЗ, ринкова вартість автомобіля менше вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження за наявності однієї з нижчезазначених умов: а) якщо, незважаючи на принципи внеску та найбільш ефективного використання, вартість відновлювального ремонту КТЗ не менша за його ринкову вартість, б) якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості неменша за ринкову вартість КТЗ за умови, що Свр ? С , в) якщо неможливо відновити КТЗ відповідно до технічних вимог. Тобто, експерт вважає, що ринкова вартість автомобіля менше вартості відновлювального ремонту, а тому приходить до висновку, що вартість матеріального збитку буде рівною 374368 грн. 50 коп., що дорівнює ринкової вартості КТЗ на момент пошкодження. Відповідно до ч. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, з урахуванням висновку експерта № 657/19 від 14 серпня 2019 року, з яким суд погоджується, суд приходить до висновку, що оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує ринкову вартість транспортного засобу, тому ремонт спірного автомобільного засобу є економічно необґрунтованим, а тому суд вважає, що автомобіль є фізично знищеним. Згідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ч. 30.2. ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням висновку експерта щодо визначення ринкової вартості транспортного засобу на момент ДТП, беручи до увагу вартість транспортного засобу після ДТП, розмір страхового відшкодування, та оскільки, спірний транспортний засіб є знищеним, то відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди та розміром страхової виплати (страхового відшкодування), що відповідає наступному: 374368,5 - 54000 - 100000 = 220 368,50 гривень. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд звертає увагу на той факт, що позивачем належно доведено всі обставини, зазначені ним у якості обґрунтування позовних вимог до відповідача, а саме: ким була завдана шкода, доведено наявність його вини та розмір завданих збитків. Викладені позивачем обставини із боку відповідача не спростовано. Суд погоджується із позицією позивача та вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача збитки у розмірі 220 368 гривень 50 копійок. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Виходячи з принципів справедливості, розумності та достатності, враховуючи характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних страждань, враховуючи ступінь вини відповідача та інших обставин, зокрема характер та тривалість страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках суд вважає, що достатньою компенсацією моральної шкоди буде у розмірі 10 000 гривень. Щодо розподілу суми судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач зазначив попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, про що надав відповідні квитанції. Так, позивач поніс судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 203, 68 гривень, за надання правової допомоги - 25 000 гривень, вартість висновку експерта - 3 500 гривень, поштові направлення пов`язані з проведенням експертного дослідження - 329,30 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 972,08 гривень. Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір- обґрунтованим (п.268). Отже, суд дотримується позиції, що необхідною умовою для вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи (постанови КГС ВС від 31 січня 2019 року у справі №19/64/2012/5003, від 05 січня 2019 року у справі №906/194/18, від 19 лютого 2019 року у справі №917/1071/18). Так, на підтвердження фактичного здійснення учасником справи судових витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надано належні фінансові документи, що свідчать про перерахування цією особою коштів адвокату за надані послуги на підставі договору про надання правової допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано квитанцію №46 від 21.08.2019 року відповідно якої зазначена консультація [PERSON] про відшкодування шкоди 25000 грн., однак суд не може прийняти наданий доказ як належне підтвердження понесених витрат, оскільки дана квитанція не підтверджує здійснення касової операції про сплату вказаної суми, а тому така вимога не підлягає задоволенню. З приводу витрат у розмірі 3500 гривень за оцінку матеріальних збитків, та 329,30 вартість поштових відправлень необхідних для проведення експертного дослідження суд зазначає, що зазначені витрати не відносяться до судових витрат, разом з тим вбачає, що це є матеріальна шкода та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial