Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання їх неповнолітньої доньки, у розмірі 5000 грн., до 2500 грн. щомісячно. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 18 вересня 2010 року він з відповідачкою перебували у шлюбі, від якого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Зазначений шлюб було розірвано 08.09.2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17.07.2020 року з позивача стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] у розмірі 5000,00 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 04 листопада 2019 року та до повноліття. 30.04.2016 року позивач уклав шлюб з [PERSON] , який було розірвано 29 жовтня 2018 року, та від якого у позивача народилась донька [PERSON] , [INFO] . 17 вересня 2018 року з позивача рішенням Красноперекопського судового районного участку №60 Республіки Крим стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 5239,50 грн. починаючи з 27.08.2018 року до [INFO] року. 02 жовтня 2018 року рішенням Красноперекопського судового районного участку №60 Республіки Крим з позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 5277 рублів, починаючи з 27.08.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, сімейне становище, а також те, що позивач сплачує аліменти, його дохід не постійний, останній орендує квартиру, ставить його у скрутне матеріальне становище, позбавляє можливості сплачувати аліменти в повному обсязі. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою від 21 січня 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник відповідачки, не погоджуючись з позовними вимогами, надала суду відзив, у якому зазначив, що позивач обґрунтовує свою позовну заяву неналежними доказами. Зокрема, у якості доказів зазначено свідоцтво про народження, виконавче провадження Республіки Крим Російської Федерації, які є документами окупаційної влади, та не визнаються державою Україна. Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача, адвокат Білозьоров О.Б., надав суду заяву про розгляд справи за відсутності його та відповідачки, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилається позивач та відповідач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 28 жовтня 2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 17 червня 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, щорічно, починаючи з 04 листопада 2019 року та до повноліття дитини. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції м.Харків, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 62318,07 грн. Щодо наданих позивачем «свидетельства о рождении [NUMBER] от 17 марта 2020 года», «решения имени Российской Федерации №2-60-728/2018 от 02 октября 2018 года», «решения исполняющого обязанности мирового судьи судебного участка №60 Красноперекопского судебного района Республики Крим от 29 октября 2018 года», «свидетельства о расторжении брака [NUMBER] от 20 марта 2020 года», «решения мирового судьи судебного участка №60 Красноперекопского судебного района Республики Крим от 17 сентября 2018 года», «постановления о возбеждении исполнительного производства от20.09.2018 года», суд зазначає наступне. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Статею 9 зазначеного Закону визначено, зокрема, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, суд не може визнати належними та допустимими доказами вищезазначені надані позивачем документи, оскільки вони видані органами, які діють на тимчасово окупованій території України. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного Кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Згідно ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Наданими суду допустимими доказами позивач не підтвердив жодну з обставин, передбачених ч.1 т.192 СК України, передбачених для зменшення розміру аліментів. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed