Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 30.07.2019 року звернувся представник Одеського національного медичного університету та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15.08.2019 року просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму витрат на навчання за період з 2008 по 2014 роки в розмірі 62 193,00 грн. та суму виплаченої стипендії за період з 2008 по 2014 роки в розмірі 15 737,03 грн. на користь Одеського національного медичного університету в інтересах Державного бюджету України, а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 2007,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2008 року [PERSON] вступила до ОНМУ на спеціальність «лікувальна справа» та підписала угоду №240 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року закінчила ОНМУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 Криворізької міської ради» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації в якості лікаря загальної практики - сімейного лікаря. Відповідно до укладеної угоди відповідач зобов`язалась прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідному державному або місцевому бюджету вартість навчання. У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку в цій частині позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 03.02.2020 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.07.2008 року [PERSON] вступила до ОНМУ на спеціальність «лікувальна справа» та підписала угоду №240 про навчання за кошти державного бюджету з метою отримання вищої освіти. У червні 2014 року закінчила ОНМУ та була направлена комісією по розподілу для проходження інтернатури та подальшого працевлаштування відповідно до державного замовлення до КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4 Криворізької міської ради» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської обласної державної адміністрації в якості лікаря загальної практики - сімейного лікаря. Згідно акта Державної аудиторської служби України №04-21/12 від 23.07.2018 року, складеного на підставі листа комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Криворізької міської ради, відповідно до наказу від 29.07.2016 року №251-к [PERSON] була зарахована на посаду лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії загальної практики - сімейної медицини. Наказом від 28.08.2017 року №152-к комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» [PERSON] була звільнена за власним бажанням. Від перерозподілу відмовилась. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Укладаючи угоду з вищим навчальним закладом про надання освітніх послуг за державним замовленням, особа (абітурієнт) бере на себе відповідні зобов`язання, які випливають із вимог нормативно-правових актів в даній сфері і передбачені самими угодами про надання освітніх послуг, а саме зобов`язання після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати за направленням не менш ніж три роки (замість чого отримують вищу освіту безкоштовно). Відповідно до п. 2.2.3, Угоди № 240, студент зобов`язуєтеся прибути після закінчення університету на місце працевлаштування за направленням МОЗ України і відпрацювати не менше 3 років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на працевлаштування за рішенням МОЗ України або відмови відпрацьовувати не менше 3 років відшкодовувати до державного бюджету повну вартість навчання, у встановленому порядку. Відповідно до п. 2.2.5. Угоди № 240 студент, що вступив до Університету за цільовим направленням УОЗ, незалежно від умов, після закінчення університету зобов`язуєтеся відпрацьовувати за місцем призначення згідно з направленням не менше трьох років. Відповідно до п. 5.1 Угоди № 240, за невиконання або неналежне виконання умов даної Угоди сторони несуть майнову громадянську відповідальність у відповідності з діючим законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 72 Закону України «Про вищу освіту» фінансування державних вищих навчальних закладів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах державного замовлення на оплату послуг з підготовки фахівців, наукових і науково-педагогічних кадрів та інших джерел, не заборонених законодавством, з дотриманням принципів цільового та ефективного використання коштів, публічності та прозорості у прийнятті рішень. Відповідно до ч. 2 ст. Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», одним з основних важелів здійснення державної політики у сфері науково-технічної діяльності є бюджетне фінансування. На виконання Указу Президента від 23 січня 1996 року №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», в редакції Указу Президента від 16 травня 1996 року №342, відповідно до ст. 65 Закону України «Про вищу освіту» та ст. 197 Кодексу законів про працю України було розроблено Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 22 серпня 1996 року № 992. Пунктом 4 вищенаведеного Порядку визначено, що керівники навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду. Відповідно до п. 8 Порядку, випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (п. 14 Порядку). Відповідно до розрахунків планово-економічного відділу університету, за період з 2008 року по 2014 рік сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 62193 грн. Окрім цього, згідно розрахункової відомості за період навчання з жовтня 2008 року по червень 2014 року відповідачу була виплачена стипендія у розмірі 15 737,03 грн. Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе обов`язку в частині відпрацювання за направленням МОЗ не менше трьох років, ненадання відповідачем доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на навчання в розмірі 62 193,00 грн. та суми виплаченої стипендії в розмірі 15 737,03 грн. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921,00грн. згідно платіжного доручення №1336 від 25.06.2019 року та 86,00 грн. згідно платіжного доручення №1748 від 07.08.2019 року., що разом складає 2007,00 грн. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору в розмірі 2007,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved