Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокатка Молчанова Н.В., з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 04.11.1994 року по 03.07.2005 року та з 02.12.2014 року по 04.12.2016 року, був прийнятий прохідником 5 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений був наказом від 04.02.2016 року №94 ку на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Під час виконання трудових обов`язків позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 24 липня 2019 року, в якому зазначено, що йому встановлено професійні захворювання: Хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг.(М 54.1.7); Хронічний бронхіт II ст.., фаза затихаючого загострення, середньо частковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого) ст. (І 41.0); Киста правої нирки, Сечокам`яна хвороба в анамнезі, Порушення ліпідного обміну, Варикозна хвороба нижніх кінцівок, Трофічні виразки в стадії загоєння на правій гомілці. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 24 липня 2019 року причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: Пил переважно фіброгенного впливу: кремнія діоксин кристалічний з змістом у пилу від 10 до 70 % - фактична величина 196,8 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 84% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 194.4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 89,0 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30-30% часу зміни при нормативному значені 25% зміни. Нахили корпусу 145 разів за зміну, при нормативному значені 100 разів за зміну. Тобто відповідач протягом тривалого часу грубо порушував ст.12 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у позивача професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ, та зазначили в п. 17 акту розслідування ПЗ. 19.12.2019 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями, йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками професійних захворювань продовжує і зараз, що підтверджується виписками із медичних карток стаціонарного хворого: №4548/1071 від 12.07.2018 року, №4802/994 від 25.07.2019 року, №9137/2060 від 21.12.2015 року, №2852/734 від 22.04.2016 року, №9222/2158 від 26.12.2016 року та виписками (епікриз): №915-936 від 06.01.2017 року, №5191/853 від 11.08.2018 року, №7124/1092 від 09.10.2015 року, №610, №92. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 55000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 55000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що заявлені вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначив, що позивач вважає, що професійні захворювання виникли внаслідок порушення відповідачем ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь період роботи на ПрАТ «ШУ «Покровське» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. За час перебування позивача у трудових відносинах з підприємством відповідача не зафіксоване випадків порушення технологічних регламентів виробничого процесу, порушень техніки безпеки, гігієни праці з боку адміністрації підприємства, відсутності або несправності підйомних і тягових пристроїв, що могло б сприяти виникненню або розвиненим: профзахворювання. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональний можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Крім того, у виписці № 233 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.03.2019р. зазначено, позивач хворіє на хронічний бронхіт з 2012 р., а з приводу попереково-крижової радикулопатії з 2011 р. Також, відповідно до виписок із медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що позивач вважає себе хворим протягом 6-7 років (тобто започаткування захворювання, яке набуло професійний характер, почалося у 2008 р.) при цьому за медичною допомогою позивач не звертався. В той же час, виписками із медичної картки стаціонарного хворого підтверджується, що у 2012 р. позивач лікувався амбулаторно з приводу загострення хронічного бронхіту. Перебуває на Д обліку у Невролога з діагнозом: хронічна попереково-крижова радикулопатія з больовим м`язово-тонічним і правостороннім корінцевим синдромами, статико-динамічними порушеннями. Вище перелічені обставини підтверджують той факт, що хронічне професійне захворювання позивача виникло та розвинулося задовго до працевлаштування позивача на підприємство відповідача, що виключає таку складову цивільно-правової відповідальності як вина відповідача у заподіянні моральної шкоди позивачу. Представник відповідача просить суд звернути увагу, що вдруге позивач працевлаштувався на підприємстві відповідача 02.12.2014 р., тобто вже хворіючи, однак усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, позивач умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу меш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та продовжував працювати, не зважаючи на погіршення стану свого здоров`я. Під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, однак продовжив працювати, не зважаючи на погіршення стану свого здоров`я та можливість розвитку професійного захворювання. Одночасно постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р. звернуто увагу судів на необхідність з`ясування питання: якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно моральну шкоду позивачеві, ступінь вини відповідача та якими доказами це підтверджується. Теж саме закріплено і в ч.3 ст.23 ЦК України, і якій йдеться, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що моральна шкода відшкодовується власником за наявності його провини. На думку представника відповідача, позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 04.12.2016 року, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Крім того, позивачу по справі Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Таким чином, представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 55 000,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. Вимога позивача про стягнення 55 000,00 грн., як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просить встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 400 грн., тобто не більше 26 000 грн., в остаточній частині позову в задоволенні відмовити. З огляду на зазначене, представник відповідача просить суд частково задовольнити позовну заяву, стягнути з ПрАТ «ШУ «Покровське» на користь [PERSON] 26000 (двадцять шість) грн., 00 коп. з утриманням обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. В клопотанні про зменшення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача зазначив, що вартість адвокатських послуг завищена. Обсяг наданих послуг адвокатом не відповідає критерію реальності таких витрат і їх вартість слід зменшити до 500грн. Позивач, представник позивача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 04.11.1994 року по 03.07.2005 року та з 02.12.2014 року по 04.12.2016 року, вдруге був прийнятий на роботу прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 04.02.2016 року звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (наказ №94 ку від 04.02.2016 року) (а.с.9-11). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 24 роки 10 місяців 17 днів, за професією - 20 років 10 місяці 17 днів, загальний стаж - 28 років 08 місяців 10 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 25 липня 2019 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області А.С. Козак 25 липня 2019 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: Пил переважно фібро генної дії: кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину від 10 до 70 % - фактична величина 196,8 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 84% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 194,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 89,0 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30-30% часу зміни при нормативному значені 25% зміни. Нахили корпусу 145 разів за зміну, при нормативному значені 100 разів за зміну (а.с.14-16). В період з 28.02.2019 року по 18.03.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірно вираженими статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, середньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше. Супутний діагноз - Киста правої нирки. Сечокам`яна хвороба в анамнезі. Порушення ліпідного обміну. Варикозна хвороба нижніх кінцівок. Трофічні виразки в стадії загоєння на правій гомілці (а.с.17). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 13.03.2019 року № 9/197 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна поперекова-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, середньочастковий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.18). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.12.2019 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 19.12.2019 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного, санаторно-курортного лікування, «Д» невролога, пульмонолога (а.с.12-13). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 29.09.2015 року по 09.10.2015 року (а.с.37), з 11.12.2015 року по 21.12.2015 року (а.с.29-30), з 13.04.2016 року по 22.04.2016 року (а.с.31-32), з 16.12.2016 року по 26.12.2016 року (а.с.33-34), з 28.12.2016 року по 06.01.2017 року (а.с.35), з 12.12.2017 року по 27.12.2017 року (а.с.38), з 19.02.2018 року по 02.03.2018 року (а.с.39), з 03.07.2018 року по 12.07.2018 року (а.с.25-26), з 02.08.2018 року по 11.08.2018 року (а.с.36), з 16.07.2019 року по 25.07.2019 року (а.с.27-28). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті та за час роботи отримав професійне захворювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 42000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у грудні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 642,03 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Відповідно до статті 133 КЗпП України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 3 цієї статті передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім інших, на професійну правничу допомогу . Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого договору про надання правової (юридичної) допомоги №04/12/20 від 07 грудня 2020 року (а.с.43-44), акту від 08 грудня 2020 року наданих послуг по договору про надання правової допомоги №04/12/20 від 07.12.2020 року (а.с.41), квитанції від 08.12.2020 року про оплату адвокатських послуг (а.с.42) позивачем сплачено адвокату 5000,00 гривень. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені частково, однак представник позивача - адвокат Молчанова Н.В. не приймала участь в судовому розгляді справи, за що позивачем було сплачено 1000 гривень, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом на користь позивача з відповідача підлягають частковому стягненню судові витрати, а саме за надання консультації по суті питань, збору доказів для звернення до суду, складання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, формування та подання позовної заяви до суду в розмірі 4000 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial