Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.10.2019 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , згідно якого просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 15 000 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06 грудня 1987 року по 21 грудня 2018 року. Від шлюбу у них є спільна дитини - донька [PERSON] , [INFO] . Посилалась на те, що дитина перебуває на її утримання та батько дитини ніякої матеріальної допомоги не надає. При цьому, щомісячні витрати на харчування доньки складають приблизно 3000 грн., вартість її навчання в приватній загальноосвітній школі 1го ступеня «Гармонія дитинства» становить 10 000 грн. на місяць, доставка дитини шкільним автобусом коштує 800 грн. на місяць. Окрім того, дитина відвідує студію танців, яка коштує 600 грн. на місяць. Також вона здійснює щомісячні внески до фонду класу, які складають 2000 грн. на місяць; доволі часто в школі проходять фотографування, вартість яких становить 1100 грн.; також витрати на шкільну канцелярію склали 2500 грн., на спеціальну шкільну форму - 4000 грн.; вартість шкільного рюкзака та сумки для спортивного одягу - 1500 грн.; одяг та взуття на новий сезон обійшлись для неї в 11 866 грн.. Посилалась на те, що дитина швидко зростає, тому необхідність у придбанні одягу та взуття виникає щосезону та складає приблизно 5000 грн. на місяць. Також у школі регулярно проводять шкільні свята, до яких готуються костюми, що складає приблизно 1000 грн. на місяць. Також час від часу є необхідність в придбанні іграшок для дитини, які в середньому коштують 2000 грн. на місяць, а також час від часу є необхідність в купівлі ліків для дитини, що в середньому на місяць становить 800 грн.. Вказувала, що вона час від часу користується послугами няні для дитини, вартість цих послуг становить 4000 грн. на місяць. Посилалась на те, що в середньому щомісяця її витрати на доньку становлять 30 000 грн.. Посилаючись на те, що батьки несуть рівні обов`язки в утриманні дитини, зважаючи на те, що відповідач є підприємцем та має мінливий дохід, вважає доцільним визначити розмір у твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. щомісяця, що становить 50% витрат на утримання доньки. Ухвалою суду від 01.11.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 25.11.2019 року. 25.11.2019 року розгляд справи був відкладений у присутності позивача та її представника, за клопотанням відповідача, на 16.12.2019 року. До суду 13.12.2019 року надійшов відзив на позов від представника відповідача - адв. Головішина В.К. , згідно якого вважають, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме відповідач згоден сплачувати позивачці аліменти на утримання доньки к розмірі 1200 грн. щомісячно. В обґрунтування своєї позиції посилались на те, що донька [PERSON] є нормальною і здоровою дитиною та не потребує особливого розвитку в спеціалізованій школі, а витрати на няню не можуть стягуватись до повноліття дитини. Посилились на те, що підприємницька діяльність ФОП [PERSON] припинена та останній має постійну роботу (менеджера з логістики в ТОВ «Авто-Лідер Транс», заробітна плата на якій становить 4700 грн.. Отже, вважають, що можливий розмір аліментів на дитину становить 1200 грн.. У підготовчому засіданні 16.12.2019 року були присутні позивача разом із представником та представник відповідача. Сторона позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з обґрунтування, вказаним у позові. Представник позивача просив відкласти розгляд справи із наданням часу на ознайомлення з матеріалами позову, оскільки на день судового засідання відзив не отримували. Представник відповідача заперечував проти вимог та вважає, що останні можуть бути задоволенні частково, відповідач визнав позов лише в частині аліментів у розмірі 1200 грн.. Посилався на те, що ФОП відповідача припинено та останній працює менеджером в ТОВ, заробітна плата становить 4700 грн. щомісячно. Суд задовольнив клопотання сторони позивача на відклав розгляд справи на 27.01.2020 року із наданням часу на ознайомлення з відзивом та подання відповіді на нього. До суду 26.12.2019 року надійшла відповідь на відзив на позов, згідно сторона позивача вважає, що відомості, вказані у відзиві на позов не відповідають дійсним обставинам справи та є формальними. Вказував, що за словами позивачки відповідач продовжую свою підприємницьку діяльність та отримує заробіток вище середнього, при цьому формальне припинення підприємницької діяльності викликано лише його небажанням нести витрати із утримання доньки на тому рівні, який прагне забезпечити дитині позивачка. Посилався на те, що діяльність відповідача пов`язана з автоперевезеннями, та відповідач перед розлученням з позивачкою в 2018 році, без її згоди, відчужив вісім вантажних автомобілів. Отже, вважають, що відповідача таким чином намагається від утримання доньки та надає недостовірні відомості до суду. У підготовче засіданні 27.01.2020 року з`явились представник позивачки, який позовні вимоги підтримав, та представник відповідача, який позовні вимоги визнав лише в частині. Ухвалою суду від 27.01.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19.03.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін та за наявності клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, 19.03.2020 року та 05.05.2020 року розгляд справи відкладався. У судове засідання 27.05.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та задовольнити позов у повному обсязі, також повідомила суду, що прізвище позивачки змінилось на [PERSON] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, жодних клопотань до суду не заявляв. У відповідності до ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на належне сповіщення сторін про розгляд справи, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 01.06.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 06 грудня 1987 року по [INFO] 2018 року. Шлюб розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2108 року (справа №501/2945/18) за позовом [PERSON] (а.с.14-15). Від шлюбу у сторін є спільна дитини - донька [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Видане 19 березня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області (а.с.10). Згідно позову та, що не заперечується сторонами, встановлено, що донька проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо способу та розміру сплати аліментів на утримання дитини. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено у судовому засіданні, сторони проживають окремо, відповідач інших дітей не має., є працездатний. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 51 Конституції України та статті 180 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1,3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Згідно ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків. Згідно вимог частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вбачає, що [PERSON] працює в салоні краси «Style de Luxe» на посаді перукаря з окладом згідно штатного розкладу 4200, 00 грн. (а.с.21), зазначене підтверджується копіює трудової книжки серії [NUMBER] від 08.09.2016 року (а.с.22-25). Відповідач по справі працює в ТОВ «Авто-Лідер Транс» з 12.12.2019 року на посаді менеджера із логістики з окладом 4 700, 00 грн., про що свідчить довідка від 11.12.2019 року (а.с.73). При цьому, згідно повідомлення виконкому Чорноморської міської ради Одеської області №740 від 11.12.2019 року, 11 грудня 2019 року внесено запис №25540060003049270 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] (а.с.72). Зазначені обставинами сторонами не спростовані. Позивачкою обґрунтовані вимоги із посиланням на те, що в середньому щомісяця її витрати на доньку становлять 30 000 грн., а тому просила стягнути із відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 грн. щомісяця, що становить 50% витрат на утримання доньки. Суд вбачає, що дитина сторін навчається в 1-му класі приватної загальноосвітньої школи І ступеня «Гармонія дитинства», про що свідчить довідка від 05.09.2019 року (а.с.16). Між тим, із надано суду копії договору, укладеного 02.09.2019 року між ПП «Одеська приватна спеціалізована школа І-ІІІ ступеня «Гармонія» та [PERSON] , неможливо встановити вартість навчання дитини. Суду ж з боку позивачки було надано лише одну квитанцію від 05.09.2019 року, згідно якої за освітні послуги вона сплатила 3000 грн. (а.с.25), проте, за який саме період навчання ці кошти були сплачені не зрозуміло. Також з боку позивачки не надано до суду доказів здійснення нею щомісячних внесків до фонду класу, в якому навчається донька, та які за посиланням позивачки становлять 2000 грн. на місяць; не підтвердженні витрати на фотографування доньки у школі, про вартість яких в 1000 грн. зазначено позивачем. Згідно чеків на стор. 26-27, позивачкою було витрачено на придбання шкільної канцелярії для дитини 1994, 26 грн., що також не підтверджує посилання позивачки на те, що її витрати на канцелярії для доньки склали 2500 грн. Також позивачкою не підтверджені її витрати на придбання шкільного рюкзака та сумки для спортивного одягу, загальною вартістю 1500 грн., оскільки відповідних чеків про це не надано, а згідно чеку від 19.09.2019 року (а.с.27) вартість портфелю становить 116, 00 грн.. Також суд не приймає до уваги чеки із закордонних магазинів (а.с.28, 29), чеки від 16.08.2019 року (а.с.32, 34), від 05.09.2019 року (на ФОП [PERSON] на суму 5750 грн. та ФОП [PERSON] на суму 2000 грн. (а.с.25), оскільки з них неможливо встановити на, що саме зазначені кошти були витрачені, а також що ці витрати були призначені саме для доньки. Також, досліджуючи чеки від 01.09.2019 року (на суму 1098, 00 грн.) та від 26.08.2019 року (на суму 2494. 00 грн.) (а.с.31), суд вбачає, що в них зазначені також речі, які за призначені для користування хлопчиком та жінкою, але не дівчиною. Отже, з боку позивача не доведено належними та достовірними докази ті обставини, що на придбання для доньки одягу та взуття на одяг та взуття на новий сезон було витрачено 11 866 грн., також не знайшли свого підтвердження посилання позивачки на необхідність у придбанні одягу та взуття для доньки із розрахунку витрат 5000 грн. на місяць. Також, позивачкою недоведені та не підтверджені витрати позивачки на послуги няні для дитини у розмірі 4000 грн. Суд вбачає, що відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України [PERSON] не надала до суду належних, достеменних та беззаперечних доказів на підтвердження майнового стану відповідача [PERSON] , наявності в нього можливості сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 15000 грн.. Окрім того, за розглядом справи не знайшли свого підтвердження ті обставини, що на потреби малолітньої 7-ми річної дитини витрачаються щомісячно кошти на суму 30 000 грн. та утримання доньки потребує таких затрат. Отже, за викладених обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] у частині визначеного нею до стягнення з відповідача розміру аліментів у сумі 15000 грн. щомісяця. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. На час вирішення справи по суті законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину 7-ми років - 1 197.50 грн.. Враховуючи викладені обставини, виходячи з того, що відповідачем визнається позовна заява в частині стягнення аліментів в розмірі 1200 грн., при цьому зважаючи на те, що позивачкою дійсно здійснюються значні витрати на утримання доньки (приблизно 10 000 грн. на місяць), суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог частково, саме в розмірі 3 000 грн. щомісячно. При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд присуджує стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 840, 80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial