Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач зі своєю сімєю проживає в одному будинку з відповідачем, яка є його матірю, за адресою: м. Словянськ, вул. Танкістів, 11. Також, в даному будинку до часу своєї смерті 27 жовтня 2014 року проживав батько позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа в першій Словянській державній нотаріальній конторі за заявою позивача. Після смерті [PERSON] залишилася пасіка бджіл, яка на день його смерті налічувала 25 сімей (вуликів). У звязку з тим, що після смерті батька мати самоусунулася від догляду за бджолами, позивач особисто їх доглядав, в 2015 році вивозив бджіл до лісосмуги. Крім того, при житті батька позивач разом із дружиною та сином допомагали йому догляді за пасікою. Позивач має сестру [PERSON], яка проживає окремо зі своєю сімєю більш ніж 20 років. На теперішній час сестра заявляє претензії з приводу пасіки, підбурила мати відповідача по справі, та намагається через неї продати пасіку. Мати не спроможна доглядати пасіку. 25.05.2016 року матірю за участю сестри було продано 6 сімей бджіл (6 вуликів), чим завдано позивачу збитків на суму 20000,00 грн. У звязку з цим позивач звертався до Словянського ВП ГУНП в Донецькій області. Також, в травні 2016 року позивач звернувся до державного нотаріуса щодо поділу пасік та отримав відповідь нотаріуса про те, що він та відповідач є її власниками, кожному належить 1/2 її частка. Крім того, після збору меду він віддав відповідачу частину грошових коштів з продажу меду в розмірі 10000,00 грн. Уточнивши свої позовні вимоги зазначив, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло 24 вулика, з врахуванням його участі у догляді за пасікою, а також те, що він особисто займався та ловив рої і створював нові вулики, вважає, що йому належить 6 вулика в порядку спадкування та 8 вуликів особисто створених. Просить суд визнати за ним право власності 14 сімей бджіл та вуликів. Відповідачем [PERSON] предявлена зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом частково недійсними та про розподіл спадкового майна, яка мотивована тим, що 09.11.2015 року державний нотаріус [PERSON] видала їй та позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння та на автомобіль з причепом. У свідоцтвах зазначено, що позивач та відповідач мають по 1/2 частці майна, що не відповідає вимогам закону. Все майно було нажито з покійним чоловіком в період шлюбу. А тому 1/2 частка майна належить їй на праві спільної сумісної власності, а друга 1/2 частка майна належить їй та позивачу по 1/4 частині. Таким чином, відповідачці належить 3/4 частини спадкового майна, а позивачу 1/4 його частина. Відповідач проживає в одному будинку з позивачем, який доводиться їй сином. Вона, разом із померлим чоловіком [PERSON] з 1993 року утримували пасіку. Після смерті [PERSON] 27 жовтня 2014 року пасікою займалася вона, позивач та її дочка з чоловіком. В травні 2015 року вони всі разом вивезли пасіку для збору меду до с. Дмитрівка Лозовського району Харківської області. Саме вона оплачувала послуги водія [PERSON] в розмірі 4000,00 грн., який перевозив пасіку. Вулики грузили всі разом: позивач, дочка з чоловіком, їх два сина, племінники та онуки. За пасікою також доглядали всі разом: позивач, вона та її дочка з чоловіком. Однак, в кінці серпня 2015 року позивач влаштував сварку, вигнав її з дочкою та зятем з пасіки, сам викачав мед та 12.11.2015 року здав мед до ТОВ «Український мед» за адресою: Донецька область, м. Волноваха, вул. Червоного Хреста, 3. Мед був зданий вагою 1495,3 кг за ціною 35,00 грн. за 1 кг. За зданий мед позивач отримав грошові кошти в розмірі 52335,00 грн. за розрахунку 1495,2 х 35=52335,00 грн. В пасиці 32 сімї бджіл: було 25 сімей, потім відповідач вловила 8 роїв бджіл та позивач вловив 3 роя бджіл. Половина бджіл належить їй на праві особистої власності на підставі ст. 60 Сімейного Кодексу України, оскільки це майно, придбане у шлюбі. Інша 1/2 частка є спадковою. Отже, відповідачу належить 24 сімї бджіл, а позивачу 8 сімей бджіл. Також, доля позивача у грошових коштах становить 17000,00 грн., а її доля 34890,00 грн. Тому. позивач повинен їй віддати грошові кошти в розмір 25090,00 грн., з розрахунку 34890,00 грн. 9800,00 грн. = 25090,00 грн. Просить суд визнати свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 09.11.2015 року частково недійсними та внести зміни до свідоцтв про право власності на спадщину за законом, вказавши її долю 3/4 частки, долю відповідача 1/4 частки; провести розподіл спадщини та визнати за нею право власності на 24 сімї бджіл, а за позивачем на 8 сімей бджіл; стягнути з позивача на її користь грошові кошти за продаж меду в розмірі 25090,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свою позовну заяву підтримав, наполягав на її задоволення, зустрічний позов визнає частково. Надав пояснення, в яких зазначив, що після смерті батька залишилося 24 вулика, він займався пасікою та перебуваючи на пасіці вловив 7 вуликів. Ту обставину, що його мати відповідач по справі [PERSON] вловила вісім сімей бджіл він визнає. Крім нього спадкоємцем є також його мати. Сестра [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Разом із батьком він займався пасікою протягом 20 років. Останній раз батько вивозив пасіку до лісосмуги у 2014 року. Ще при житті батька в пасиці було 25 вуликів, з яких 14 вуликів були його, а 11 батька та матері. Мати участі в догляді за пасікою не приймала, іноді давала гроші на потреби пасіки, але він їх завжди повертав. Іноді в догляді за пасікою допомагав чоловік сестри [PERSON]. В 2015 році він тричі скачував мед. За другу качку він зібрав 1500,00 кг меду. Скільки скачали меду за першу та третю качку він не памятає. Наполягає на тому, що він віддав матері за мед 10000,00 грн. Він дійсно у листопаді 2015 року продав мед до ТОВ «Український мед», але половина меду була не його. Мед, який він здав в листопаді 2015 року був скачаний з 32 вуликів з сімями бджіл. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просила позовну заяву [PERSON] задовольнити, в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити, пояснила, що вона є дружиною позивача [PERSON] та разом із чоловіком займалася пасікою. В травні 2015 року вони вивезли пасіку до лісосмуги та провели там майже все літо. Вони скачували мед, скачаний мед перший та другий раз вони відвозили до дому та його продавала відповідач. При житті пасікою займався батько та її чоловік. Відповідача на пасиці не було. На час смерті [PERSON] було 25 вуликів. Власником пасіки був померлий [PERSON], але 14 вуликів належало її чоловіку, а 11 померлому [PERSON] В теперішній час в наявності 33 вулика, крім того 6 вуликів вивезла відповідач. Представник позивача, адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги просив задовольнити позовні вимоги [PERSON], в задоволенні позову [PERSON] просив відмовити, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечувала, просила задовольнити її зустрічну позовну. Надала суду пояснення, аналогічні обґрунтуванню зустрічного позову, наполягала на тому, що пасікою вона займалася разом із чоловіком, це є їх спільною власністю. Після смерті [PERSON] залишилося 24 вулика. Наполягала на тому, що вона давала грошові кошти позивачу на вивіз пасіки. За мед позивач їй віддав фактично тільки 5000,00 грн. та провернув борг у розмірі 4800,00 грн. Ту обставину, що позивач упіймав 7 роїв бджіл вона визнає. Представник відповідача, адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги просив відмовити в задоволенні позову [PERSON], позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дочкою спадкодавця [PERSON], однак вчасно не звернулася до нотаріальної контори, оскільки вважала, що вона стане спадкоємцем і без звернення до нотаріуса. З позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини до суду не зверталася та не має наміру звертатися. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання та зазначила, що при житті пасікою займався батько, а після його смерті позивач. Дана пасіка належала батькові та матері. В травні 2015 року грошові кошти на машину для вивозу пасіки давала вона 3500,00 грн. В 2015 році мед скачували 2 рази. Вона продала один бідон меду. В травні 2015 року пасіку вивозив позивач, йому давали документи на пасіку батька та мати. Власних документів на пасіку в нього не було. Крім того відповідач (їх мати) давала позивачу гроші на бензин. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що він перебуває з позивачем в дружніх стосунках, знайом з ним приблизно 3 роки, зустрічалися на пасіці в 2014 році, в 2015 році. Він також має пасіку, яка знаходилася в літній період разом з пасікою позивача. Він приїжджав на пасіку кожні 7-10 днів. В 2015 році позивач з пасіки не виїжджав, був там весь час разом із дружиною. В 2014 році на пасіці був померлий [PERSON], займалася пасікою вся сімя. В 2013 році він був на пасіці разом з померлим [PERSON] Відповідача в 2013 році він бачив один раз, позивача жодного разу. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання, в яких зазначила, що вона давно знайома з позивачем, у вересні 2015 року вона приїжджала до них на пасіку, допомагала вивозити пасіку до дому. [PERSON] в догляді за пасікою участі не приймали. Також, їй відомо, що при житті [PERSON]М, пасікою займався він та позивач з дружиною. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що він допомагав погрузити вулики в 2015 році з будинку № 11 по вул. Танкістів. Йому відомо, що при житті пасікою займався [PERSON] Скільки було вуликів та як здавали мед йому невідомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання та зазначив, що він був присутній на кожній погрузці вуликів для їх вивезення до лісосмуги та привезення з лісосмуги. Йому відомо, що бджолами займався померлий [PERSON], а після його смерті позивач з відповідачем. На день смерті [PERSON] було приблизно 25-30 вуликів. Машину для перевозки бджіл наймав позивач. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що він є чоловіком сестри позивача. В травні 2015 року він допомагав вивозити пасіку. Позивач не бажав, щоб йому допомагали в догляді за пасікою. За машину платила кошти відповідач 3500,00 грн., яка їх просила у його дружини. В теперішній час 6 вуликів вони здали в оренду. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що 2 рази допомагав вивозити вулики з поля до місця проживання позивача. Скільки було вуликів він не памятає. В 2015 році на пасіці були позивач з дружино, вони там жили. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання та зазначив, що допомагав грузити вулики, вивозити їх з поля в 2012, 2013, 2015 роках. В 2012-2013 роках пасікою займався померлий [PERSON] Вуликів було приблизно 25-26. Влітку 2015 року на пасиці були позивач з дружиною. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що він знайом з позивачем, оскільки також займається бджільництвом. В 2015 році його пасіка була разом з його пасікою Позивач займався пасікою разом із батьком. В 2015 році пасікою повністю займався позивач, він тем перебував весь час з дружиною. В 2015 році в пасіці позивача було 25 сімей на початок сезону та більш ніж 30 сімей на кінець сезону. Мед вони здавали разом в Волноваху. Здали 1500,00 кг, з яких половина меду була його, а половина позивача. Гроші розділили порівну. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 27 жовтня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-НО № 810650 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції. Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу серії І-НО № 410044 виданого Словянським міським відділом РАЦС відповідач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] та, відповідно спадкоємцем першої черги за законом, що врегульовано нормами ст. 1261 ЦК України. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-АВ № 153082 від 26.06.1969 року Словянського міського відділу РАЦС, а отже є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до вимог ст. 1621 ЦК України. Як видно з дослідженої в судовому засіданні спадкової справи № 354/2014, заведеної 27 жовтня 2014 року в першій Словянській державній нотаріальній конторі до майна померлого [PERSON], із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності на будову, виданого відділом комунального господарства виконавчого комітету Словянської міської ради народних депутатів 26 квітня 1982 року, 16/25 часток будинку, що розташований за адресою: м. Словянськ, вул. Танкістов 11, належить [PERSON] та [PERSON]. Тобто, спадкодавцю належало 8/25 часток даного житлового будинку, які увійшли до складу спадщини. Інші 8/25 часток житлового будинку належить відповідачу [PERSON] Згідно з [PERSON] на право приватної власності на землю спадкодавцю [PERSON] та відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1 га, розташована на території Словянської міської ради в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Тобто спадкодавцю належало 1/2 частка даної земельної ділянки. Крім того, спадкодавцю [PERSON] належав автомобіль ВАЗ 2103, реєстраційний номер [NUMBER] 1974 року випуску та причеп саморобний 1992 року випуску номерний знак 9734 серії ХЄ, які також увійшли до складу спадщини. Також, в судовому засіданні встановлено та визнається сторонами, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло 24 сімї бджіл у вуликах. Таким чином, суд доходить до висновку, що спадщина, яка залишилася після смерті [PERSON] складається з 16/25 часток будинку, що розташований за адресою: м. Словянськ, вул. Танкістів 11, 1/2 частки земельної ділянки, автомобіля ВАЗ 2103, реєстраційний номер [NUMBER] 1974 року випуску, причепу саморобному 1992 року випуску номерний знак 9734 серії ХЄ та 24 сімї бджіл у вуликах. Як встановлено в судовому засіданні спадкоємцями першої черги за законом, які звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] є його дружина відповідач по даній справі [PERSON], та син позивач по даній справі [PERSON]. Також, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], що не заперечується сторонами по справі. Однак, звернувшись до Першої Словянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] отримала Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтв про право на спадщину), у звязку з пропуском передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини. Доказів того, що спадкоємцями був проведений перерозподіл спадщини відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, або того, що [PERSON] зверталася до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини суду не надано. При вирішенні питання про визнання Свідоцтв про право на спадщину законом від 09.11.2015 року частково недійсними суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 355 ЦК України зазначено, що майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності. (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на будову від 26 квітня 1982 року, 16/25 часток будинку, що розташований за адресою: м. Словянськ, вул. Танкістів 11, належить [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON], державним нотаріусом [PERSON] [PERSON] 09 листопада 2015 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадщини, а саме 8/25 часток житлового будинку № 11 з відповідними господарськими та побутовими спорудами у м. Словянську по вул. Танкістів. В свідоцтві зазначено, що воно видано на 1/2 частку майна, а саме на 8/50 часток житлового будинку. Крім того, державним нотаріусом [PERSON] 09 листопада 2015 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадщини, а саме 8/25 часток житлового будинку № 11 з відповідними господарськими та побутовими спорудами у м. Словянську по вул. Танкістів на імя спадкоємця [PERSON]. В свідоцтві зазначено, що воно видано на 1/2 частку майна, а саме на 8/50 часток житлового будинку. Аналізуючи вищенаведені законодавчі положення та виходячи з обставин справи, суд доходить до висновку, що вимога [PERSON] про визнання частково недійсними Свідоцтва про право на спадщину за законом на 8/50 часток житлового будинку, виданого на імя [PERSON] та Свідоцтва про право на спадщину за законом на 8/50 часток житлового будинку, виданого на імя [PERSON] задоволенню не підлягає. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що 8/25 часток домоволодіння № 11 по вул. Танкістів у м. Словянську не є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України, оскільки, як вже було встановлено в судовому засіданні, Свідоцтво про право приватної власності на будову від 26 квітня 1982 року видано 16/25 часток будинку за адресою м. Словянськ, вул. Танкістів 11 на імя [PERSON] та [PERSON]. Тобто, кожному з подружжя належить по 8/25 часток зазначеного будинку. Дана обставина підтверджується також довідкою КП «БТІ» м. Словянська № 1368-2/045/01 від 05.06.2015 року, відповідно до якої право власності на 8/25 часток даного житлового будинку зареєстровано за спадкодавцем [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 26 квітня 1982 року. Також, як видно з зазначеної довідки КП «БТІ» м. Словянська, відповідачу [PERSON] належить 17/25 часток даного будинку, з яких 8/25 часток будинку за відповідачем також зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності від 26 квітня 1982 року. Таким чином, суд доходить до висновку, що будинок № 11 по вул. Танкістів у м. Словянську є обєктом спільної часткової власності, а не спільної сумісної власності подружжя, у звязку з чим суд вважає, що нотаріусом правильно визначена частка будинку, що увійшла до складу спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] 8/25. Приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], суд вважає, що нотаріус вірно визначив їх частки в спадщині по 1/2 частці спадкового майна (8/25 часток будинку), що дорівнює 4/25 часток, або 8/50 часток, як і зазначено в оскаржуваних Свідоцтвах про право на спадщину за законом. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2016 року державним нотаріусом [PERSON] на імя [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2103, легковий, 1974 року випуску, номер кузова [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ № 717138, виданого МРЕВ ДАІ УМВС м. Словянська Донецької області 05 серпня 1998 року та причепу саморобного, 1992 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який належав померлому на підставі технічного талону 031802, виданого МРЕВ ДАІ УМВС м. Словянська Донецької області 26 травня 1992 року. Також, що 09 листопада 2016 року державним нотаріусом [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2103, легковий, 1974 року випуску, номер кузова [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], який належав померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ЯНВ № 717138, виданого МРЕВ ДАІ УМВС м. Словянська Донецької області 05 серпня 1998 року та причепу саморобного, 1992 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який належав померлому на підставі технічного талону 031802, виданого МРЕВ ДАІ УМВС м. Словянська Донецької області 26 травня 1992 року на імя позивача [PERSON]. Виходячи з вищенаведених законодавчих положень та обставин справи, суд доходить до висновку, що даний автомобіль та причеп були придбані подружжям [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу, їх частки в даному рухомому майні не визначені, а тому вищезазначений автомобіль та причеп є обєктом спільної сумісної власності подружжя. У звязку з наведеним, суд погоджується зі ствердженням відповідача щодо того, що 1/2 частка даного автомобіля та причепа належить їй на праві власності, а інша 1/2 частка автомобіля та причепа увійшла до складу спадщини. Таким чином, приймаючи до уваги, що до складу спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] увійшла 1/2 частка автомобіля марки ВАЗ 2103, легковий, 1974 року випуску, номер кузова [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] та причепу саморобного, 1992 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], суд доходить до висновку, що кожен зі спадкоємців має право на одержання в порядку спадкування за законом по 1/4 частці автомобіля та причепу. Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачу [PERSON] належить 1/4 частина автомобіля та причепу, як майно, отримане в порядку спадкування після смерті [PERSON], а відповідачу [PERSON] належить 3/4 частини автомобіля та причепу, з яких 1/4 частина - як майно, отримане в порядку спадкування після смерті [PERSON]; 1/2 частина як майно, що часткою в спільній сумісній власності подружжя. Дана обставина дозволяє дійти висновку про те, що державним нотаріусом [PERSON] позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину автомобіля марки ВАЗ 2103, державний номерний знак [NUMBER] та причепу саморобного, державний номерний знак [NUMBER], всупереч вимогам Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно з вимогами ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON], тому застосувати положення ст. 1301 ЦК України до виниклих правовідносин суд не може, що дає підстави для висновку про необхідність відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину. Однак, приймаючи до уваги вищенаведені обставини та виходячи з вимог ст. 1300 ЦК України, суд вважає, що зустрічна позовна вимога відповідача про внесення змін до свідоцтв підлягає задоволенню. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що при житті спадкодавець [PERSON] займався бджільництвом, мав пасіку та на момент смерті мав 24 вулика з сімями бджіл. Нотаріусом Свідоцтво про право на спадщину за законом на пасіку видано не було ані позивачу ані відповідачу видано не було. Відмова нотаріуса у видачі спадкоємцям Свідоцтв про право на спадщину за законом на пасіку обґрунтована тим, що відповідно до ст. 13 ЗУ «Про бджільництво» з метою обліку пасік та здійснення лікувально-профілактичних заходів на кожну пасіку видається ветеринарно-санітарний паспорт. Форма паспорта і порядок його видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики. Пасіка підлягає реєстрації за місцем проживання фізичної особи яка займається бджільництвом, у місцевих державних адміністраціях міських радах. Для оформлення права власності в нотаріальному порядку нотаріусу необхідно надати ветеринарно-санітарний паспорт на імя спадкодавця та звіт про оцінку спеціалізованого оцінювача пасіки (за бажанням спадкоємців). Вирішуючи питання про можливість визнання за сторонами права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки. Згідно з вимогами ст. 180 ЦК України тварини є особливим обєктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( ст. 1216 ЦК України), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, приймаючи до уваги, що на момент смерті спадкодавцю [PERSON] належало 24 вулика з сімями бджіл, які є речами в розумінні ст. 179 ЦК України. Як вже було встановлено в судовому засіданні, спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Кожному спадкоємцю належить по 1/2 частині пасіки, що увійшла до складу спадщини. Однак, при визначенні кількості вуликів, що належить кожному спадкоємцю, суд приймає до уваги, що пасіка набута подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, що врегульовано нормами ст. 60 СК України; частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч. 1 ст. 70 СК України). Дана обставина підтверджується також дослідженими в судовому засіданні ветеринарно-санітарним паспортом пасіки на імя [PERSON] та [PERSON] Отже, суд доходить до висновку, що з 24 вуликів з сімями бджіл 12 належить відповідачу [PERSON] та не входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Інші 12 вуликів з сімями бджіл належали спадкодавцю [PERSON] та увійшли до складу спадщини. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] належить 6 вуликів з сімями бджіл, а відповідачу [PERSON] належить 18 вуликів з сімями бджіл, з яких: 6 вуликів в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], 12 вуликів, які є спільною власністю подружжя. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що вимоги позивача та відповідача щодо визнання за ними права власності на пасіку підлягають задоволенню частково, а саме: за позивачем на пасіку в кількості 6 сімей бджіл, за відповідачем в кількості 18 сімей бджіл. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] пасікою займався позивач [PERSON] Навесні 2015 року він вивіз пасіку до лісосмуги, майже все літо перебував на пасиці, доглядав за нею, займався розведенням сімей бджіл та упіймав 7 сімей. Дана обставина відповідачем визнається. Відповідач [PERSON] упіймала 8 сімей бджіл, що визнається позивачем. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яку виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що піймавши сімї бджіл позивач та відповідач набули на них право власності. Таким чином, суд доходить до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності на 13 вуликів з сімями бджіл, з яких на 6 сімей бджіл з вуликами, як на майно отримане в порядку спадкування після смерті [PERSON], на 7 вуликів з сімями бджіл, як на новостворене майно. За відповідачем необхідно визнати право власності на 26 вуликів з сімями бджіл, а саме: на 12 вуликів, як на частку в спільній власності подружжя, на 6 вуликів, як на майно, отримане в порядку спадкування після смерті [PERSON] та на 8 вуликів, як на новостворене майно. Однак, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В своїй зустрічній позовній заяві відповідач просить визнати за нею право власності на 24 сімї бджіл. Отже, розглядаючи дану справу в межах заявлених відповідачем зустрічних позовних вимог, суд вважає за необхідне визнати за нею право власності саме на 24 вулика з сімями бджіл. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів, отриманих від реалізації меду, суд виходить з наступного. Статтею 189 ЦК України встановлено, що продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що позивач здав мед до ТОВ «Український мед». Відповідно до довідки ТОВ «Український мед» позивачу [PERSON] були виплачені грошові кошти за закупівлю сільськогосподарської продукції (меду) згідно закупівельного акту № 341 від 12.11.2015 року вагою 1495,3 в сумі 44859,00 грн. В судовому засіданні було встановлено, що на пасиці влітку 2015 року було 32 вулика з сімями бджіл. В судовому засіданні було встановлено, що 24 вулика є спадковим майном, з яких 6 вуликів належить позивачу в порядку спадкування, 7 сімей бджіл позивач вловив саме влітку 2015 року, коли перебував на пасіці. Отже, всі вулики, які є власністю позивача перебували на пасиці. З цього слідує, що кількість вуликів відповідача, що перебували на пасіці становить 19. Тобто, мед вагою 1495,3 кг був вироблений саме 32 сімями бджіл, з яких 13 сімей бджіл є власністю позивача, а 19 власністю відповідача. За мед, вироблений однією сімєю бджіл позивач отримав грошові кошти в розмірі 1401,844 грн. (з розрахунку 44859,00 грн. : 32). Приймаючи до уваги, що позивачу на праві власності належить 13 вуликів з сімями бджіл, суд вважає, що його дохід від продажу меду становить 18223,97 грн., з розрахунку 1401,844 грн. х 13. Відповідачу на праві власності належить 19 вуликів (з числа тих, що перебували на пасіці влітку 20145 року), тому її дохід від реалізації меду становить 26635,03 грн., з розрахунку 1401,844 грн. х 19. Показання свідка [PERSON] про те, що вони разом з позивачем здали 1500,00 кг, з яких половина меду була його, а половина позивача та розділили гроші порівну, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вищенаведеною довідкою. В судовому засіданні встановлено, що після продажу меду позивач віддав відповідачу суму грошових коштів. Однак, належних та допустимих доказів в розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження даної обставини сторонами не надано. В своїх поясненнях позивач зазначає, що він віддав 10000,00 грн., але відповідач це спростовує, наполягає на тому, що позивач віддав їй кошти від реалізації меду в розмірі 5000,00 грн., та повернув борг, який позивач раніше в розмірі 4800,0 грн. Тобто, відповідач визнає ту обставину, що позивачем була повернута сума грошових коштів від реалізації меду, але не в розмірі 10000,00 грн., а в розмірі 5000,00 грн. Суд вважає, що можливо прийняти до уваги відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України дану обставину, (повернення 5000,00 грн.) та виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що сума коштів, які позивач повинен повернути відповідачу становить 21635,03 грн., з розрахунку: 26635,03 грн. -5000,00 грн. Тобто вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів, отриманих від реалізації меду підлягає задоволенню частково. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial