Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON]А із відповідною позовною заявою, в якій зазначла, що 11 серпня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що 11 серпня 2001 року складено актовий запис № 295 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу сторони мають дитину неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини, ведення домашнього господарства та сумісне проживання припинили через побутові сварки, непорозуміння, різні погляди на життя та несумісність характерів, зловживання спиртними напоями та наркотичними речовинами. У подружжя залишився спір про поділ майна. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, строк на примирення не потрібний. Просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Білозуб». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та вважає, що сімю зберегти не можливо через те, що дружина має іншу сімю. Хоча ним раніше здійснювалися заходи щодо примирення подружжя, строк на примирення не потрібний, оскільки дружина категорично проти збереження сімї. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 11 серпня 2001 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 295 від 11 серпня 2001 року, дошлюбне прізвище дружини - Миронова, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-НО № 122591, виданого 11.08.2001 року Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-НО № 294862, виданого 13.06.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 250 від 13 червня 2002 року. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ч. 1 ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що у подружжя є відчуття глибокої образи один на одного, разом не проживають, зберігати сімю намірів не мають, а, отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача та їх дитини. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, які були понесені позивачем при звернені до суду у розмірі 640 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved