Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати неправомірними дії відповідачів щодо розміщення у [PERSON] газеті за 15.09.2017 №37 на сторінці 7 «інформації» з персональними даними [PERSON] без його згоди, «інформації», якою наче якогось правопорушника «запрошує» [PERSON] М Є. на засідання комісії без його згоди; визнати недостовірною інформацію, розміщену в [PERSON] газеті за 15.09.2017 №37 на сторінці 7 «за рішенням суду»; відшкодувати з відповідачів немайнову шкоду у сумі 50 тис. грн., яку солідарно відшкодувати по 25 тис. грн. з кожного; зобовязати ТОВ «Редакція «[PERSON] газети» розмістити у наступному після ухвалення судом рішення, номері «[PERSON] газети» оголошення про недостовірність інформації «за рішенням суду», протиправність розміщення у [PERSON] газеті за 15.09.2017 №37 на сторінці 7 «інформації» про розшук. В обґрунтування вказує, що ТОВ «Редакція «[PERSON] газети» розмістило у «[PERSON] газеті» за 15.09.2017 №37 на сторінці 7 «інформацію», якою [PERSON] РДА запрошує [PERSON], наче якогось порушника, на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків, розмістивши в ЗМІ персональні дані [PERSON] без його згоди. Оскільки позивач є приватною особою, то публікація його персональних даних становить втручання в його особисте життя. Позивач також стверджує, що поширення інформації про визначення та відшкодування викликало підозру у деяких громадян, що саме позивач завдав комусь збитків, які необхідно визначити та відшкодувати, чим підірвано його честь та ділову репутацію, тобто така інформація суттєво впливає на репутацію позивача і за певних умов може призвести до погіршення відносин з громадянами та підлеглими, непорозумінь в сімї. Як на підставу своїх вимог позивач посилається на положення ст. ст. 270-271, 275, 280, 297, 302 ЦК України, ст. ст. 11 Закону України «Про інформацію», ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних». Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, у подальшому подав до суду заяви про розгляд справи за його відсутності, просив врахувати, що потреби в оголошенні у газеті не було, оскільки про засідання комісії він був повідомлений належним чином, вказані дії свідчать про спроби дискредитації та приниження позивача, а також створення негативної громадської думки про нього. Представник відповідача ТОВ «Редакція «[PERSON] газети» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення в повному обсязі, пояснила, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про захист професійної діяльності журналістів» редакція та журналіст не несуть відповідальності за поширену інформацію, якщо вона є дослівним відтворенням повідомлень субєктів владних повноважень. Підставою для розміщення даної інформації був лист [PERSON] районної державної адміністрації від 12.09.2017 за №02-39/3103, в якому остання просила терміново надрукувати оголошення з визначеним змістом. Опублікування конфіденційних відомостей про адресу проживання позивача було здійснене в інтересах його економічного добробуту та прав і не порушує його особисті немайнові права, така інформація сприяла належній реалізації його особистих немайнових прав. Поширена інформація за своїм змістом не має стверджувального характеру та викладена без жодного негативного навантаження, а тому не може принижувати честь, гідність та ділову репутацію позивача. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.11.2017 залучено по справі як співвідповідача [PERSON] районну державну адміністрацію Житомирської області. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Житомирської області у судовому засіданні позовні вимоги вважає безпідставними, надуманими, необґрунтованими, просить відмовити у їх задоволенні. Також пояснив, що відповідач виконував вимоги постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 у справі №806/966/16. Комісія, утворена розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10.01.2017 №5, намагалися розглянути звернення [PERSON] від 23.12.2015 та 17.03.2016, [PERSON] оскаржував у судовому порядку склад комісії, чим унеможливлював роботу комісії. Позивача [PERSON] запрошували на засідання комісії, які відбувалися 29.06.2017 та 14.07.2017, однак останній не зявлявся. Позивач подав до районної державної адміністрації 18.09.2018 заяву про відкликання раніше поданих 23.12.2015 та 17.03.2016 заяв, однак 22.09.2018 на пятому засіданні повторно розглянуто звернення [PERSON] на виконання рішення суду та постанови про відкриття виконавчого провадження. Представник відповідача стверджує, що районна державна адміністрації діяла тільки на виконання та з метою виконання вимог постанови Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 у справі №806/966/16 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.12.2016. Суд заслухав думку учасників судового процесу, дослідив наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 у справі №806/966/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування протоколу, зобовязання вчинити певні дії: скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 17.08.2016; позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії [PERSON] районної державної адміністрації Житомирської області щодо непроведення у встановлені строки визначення розміру збитків [PERSON] як власнику землі, заподіяних внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 №284, відповідно до звернення [PERSON] від 23.12.2015 та 17.03.2016; визнано протиправними дії Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам [PERSON] районної державної адміністрації Житомирської області щодо розгляду та прийняття рішення на засіданні Комісії 23 травня 2016 року без участі [PERSON]; скасовано Протокол засідання Комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 23 травня 2016 року про нарахування [PERSON] збитків; зобовязано [PERSON] районну державну адміністрацію Житомирської області повторно розглянути звернення [PERSON] від 23.12.2015 та 17.03.2016 Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам /а.с.61-66/. У газеті «[PERSON] газета» (№37 (11573) 15.09.2017) на сторінці сім розміщено оголошення такого змісту: «[PERSON] РДА запрошує [PERSON], останнє відоме місцезнаходження (проживання): м. Коростишів, вул. Гагаріна, 48, особисто, як заявника та члена комісії, прибути 22.09.2017 о 10:00 в зал засідань районної ради та райдержадміністрації за адресою: м. Коростишів, вул. Дарбиняна, 11, на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, для повторного розгляду звернень, громадянина [PERSON] від 23.12.2015 та 17.03.2016 (за рішенням суду). У разі неявки гр. [PERSON] у призначений час на засідання, комісія розгляне звернення від 23.12.2015 та 17.03.2016 за його відсутності за наявними документами.» /а.с.5/. За вказаних обставин, позивач стверджує, що поширення інформації про його місце проживання у газеті відбулося без його згоди. Більше того, неправдивою є інформація про те, що виклик здійснено на виконання вимог рішення суду. Позивач зазначає, що вказана інформація порушує його право на повагу до честі та гідності, принижує його, дискредитує, а поширення інформації про його місце проживання свідчить про втручання в його особисте життя. Загалом, вказані дії, на думку позивача, порочать його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки позивач є особою, відомою майже кожному мешканцю м. Коростишів та досить відомою особою в Житомирській області, балотувався та був обраний депутатом районної та однієї з сільських рад, а особливої шкоди його репутації завдано нині як начальнику [PERSON] відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області. Отже, у результаті поширення широкому колу недостовірної інформації про нього, ніби він звинувачується у вчиненні протиправної та незаконної поведінки з наведенням конкретних фактів, йому завдано немайнову шкоду у розмірі 50000грн., яку просить стягнути з відповідачів солідарно. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Частина 1, 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація про фізичну особу (персональні дані) відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження. Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» визначено, що порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації є порушення положень статті 3 цього Закону. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» забороняється використання друкованих засобів масової інформації для, зокрема, втручання в особисте і сімейне життя особи, крім випадків, передбачених законом. За таких обставин, правильним є твердження позивача про порушення відповідачами вимог ст. 302 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про інформацію», ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації». Отже, той обсяг інформації, який був викладений у газеті стосовно позивача (прізвище, ім'я, по батькові, адреса місця проживання), дозволяє конкретно ідентифікувати особу позивача, тому отримання його згоди на публікацію цих даних було обов'язковим. Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача, що виклик позивача в засобах масової був здійснений в інтересах його економічного добробуту та прав і не порушує його особисті немайнові права, а навпаки сприяла належній реалізації його особистих немайнових прав, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання неправомірним поширення персональних даних позивача без його згоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо визнання інформації, розміщеної на сьомій сторінці у газеті «[PERSON] газета» (№37 (11573) 15.09.2017), «за рішенням суду» суд зазначає таке. Відповідно до ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. У п. 6, абзаці 5 п. 15, п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» розяснено, що у разі поширення про фізичну особу недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, така особа має право пред'явити позов до поширювача інформації про захист гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Відповідно до положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, позивач запрошувався для повторного розгляду його звернень, оскільки постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2016 у справі №806/966/16 зобовязано [PERSON] районну державну адміністрацію Житомирської області повторно розглянути звернення [PERSON] від 23.12.2015 та 17.03.2016 Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Твердження позивача про те, що вказана інформація є недостовірною та порушує її особисті немайнові права, не відповідає обставинам, встановленим у судовому засіданні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Позивач також просить спростувати у наступному номері газети недостовірну інформацію та стягнути з відповідачів солідарно на його користь по 25000грн. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки загальноприйнятим уявленням про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Матеріали справи не містять доказів стосовно того, що представники відповідача публічно звинувачували позивача у вчиненні злочинів. Позивачем не доведено у судовому засіданні, що внаслідок поширення недостовірної інформації було завдано шкоди його немайновим благам або створено перешкоди повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Тому, у задоволенні позовних вимог в частині зобовязання спростування недостовірної інформації та відшкодування немайнової шкоди слід відмовити. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі по 320 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial