Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

До Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Дослідне господарство Носівської селекційно - дослідної станції Миронівського інституту пшениці імені В.М. Ремесла НААН» про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є квартиронаймачем вказаної квартири про, що 10 березня 2010 року був укладений відповідний договір так як на той час вона працювала на станції. 05 лютого 2014 року [PERSON] була звільнена з роботи на станції. З моменту звільнення відповідачка не проживає в зазначеній квартирі, проте місцем її реєстрації проживання залишається [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача підтримали повністю заявлені ними позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, та пояснили, що з моменту звільнення з дослідної станції тобто з 05 лютого 2014 року відповідачка жодного разу не зявлялась в спірній квартирі, а також те, що вона працює в іншому господарстві у Вінницькій області. На неодноразові вимоги позивача про зняття з реєстрації відповідач не реагувала. На даний час на підприємстві виникла необхідність заселення в дану квартиру, молодого спеціаліста який буде працювати на дослідній станції. Відповідач в судове засідання не з'явилася. Двічі повідомлялася про розгляд справи вчасно та належним чином. Від відповідачки на адресу суду надійшло дві заяви по електронній пошті з проханнм відкласти розгляд справи на іншу дату, але доказів поважності причин неприбуття в судове засідання суду надано не було. Тому суд на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] і в разі зміни місця свого проживання наймач зобов'язується в терміновому порядку знятися з реєстраційного обліку з вказаної адреси. Згідно з договором від 01 березня 2010 року (а.с.4) . Згідно з наказом директора Носівської СДС відповідачу було надано як службове житло квартиру [ADDRESS]. (а.с.5). Відповідно до наказу директора Носівської СДС від 05 лютого 2014 року № 6 відповідача було звільнено від роботи на станції . (а.с.8) Відповідно до довідки виданої Державним підприємством «Дослідне господарство Носівської Селекційної станції Миронівського інституту пшениці ім. В.М. Ремесла НААН», квартира [ADDRESS] обліковується на балансі ДП ДГ Носівської СДС. Згідно довідки Національної академії аграрних наук України Інституту кормів та сільського господарства Поділля який знаходиться в м. Вінниця, відповідач [PERSON] з 13 лютого 2014 року і по даний час працює на посаді старшого наукового співробітника відділу насінництва та трансферу інновацій даного підприємства. Статтею 71 Житлового кодексу УРСР (далі по тексту - ЖК УРСР) встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, з урахуванням того, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців, а саме з 05 лютого 2014 року тобто з моменту звільнення від роботи на станції , беручи до уваги, що в судовому засіданні не було встановлено поважності причин її не проживання, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ» не передбачено стягнення компенсації за написання позовної заяви, а як вбачається з матеріалів справи адвокат [PERSON] надавав правову допомогу позивачу лише у вигляді написання позовної заяви і жодного разу не приймав участі в судових засіданнях , по розгляду даної цивільної справи, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної вимоги.

Outcome: partial