Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» в особі Броварського відділення Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», в обґрунтування якого зазначає, між ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір карткового рахунку № SAMDN03000185619444, відповідно до якого Банк на підставі своєї публічної пропозиції, викладеної в Умовах та правилах надання банківських послуг (надалі - Умови), розміщених на офіційному сайті Банку за електронною адресою https://privatbank.ua/, зобов'язався відкрити та обслуговувати у порядку та на умовах, визначених Договором (п. 1.1.3.1.2., п. 2.1.2.3.1. Умов), правилами міжнародних платіжних систем та чинного законодавства, рахунок картки № [NUMBER] (далі - картрахунок). Відповідно до умов Договору. Позивач вніс плату за відкриття у розмірі 1 500 гривень. Для здійснення операцій за картрахунком відповідач випустив, надав та зобов'язався виконувати доручення позивача як клієнта ПАТ КБ «ПриватБанк» та користувача платіжної картки № [NUMBER] (далі - Картка). Відповідач з 24.06.2015 року відмовляється обслуговувати рахунок й видавати належні Позивачу грошові кошти. Неодноразові усні та письмові звернення з приводу повернення грошових коштів залишено без розгляду та без відповіді. Наведене завдає істотної моральної й матеріальної шкоди позивачу, оскільки позбавляє його особисто та його родину всіх засобів для існування, примушує позичати гроші під великі відсотки, відмовляти собі у необхідних речах, порушує звичайний уклад життя. Водночас, відповідач протиправно використовує гроші позивача, всупереч його волі, для отримання прибутку й власного збагачення. Крім того, зазначає, що позивач мав би можливість розмістити зазначені кошти на депозиті в іншому банку й отримувати гарантований прибуток. До позовної заяви додається кілька пропозицій стабільних банків України щодо депозитів у гривні, які свідчать, що мінімальна доходність складає 25% річних. У зв'язку з викладеним, просить стягнути з відповідача суму залишку грошових коштів 213 571 (двісті тринадцять тисяч п'ятсот сімдесят одна) грн. 79 коп., з урахуванням трьох відсотків річних за весь час прострочення в розмірі 1 386 грн. 76 коп., а також 11 556 грн. 28 коп. - 25% процентів річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима та пеню 3% на день від простроченої суми в розмірі 506 165 грн. 15 коп. А загалом - 732 679 грн. 98 коп.; стягнути з відповідача відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень. У ході розгляду справи за клопотанням представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач та його представник [PERSON] у судовому засіданні доводи позову підтримали та просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Діденко М.В. у судовому засіданні позов не визнала, посилаючи на його недоведеність, пояснивши, що Банк не заперечує щодо обставин укладення договору карткового рахунку, на підставі якого було видано картку № [NUMBER]. Однак позивачем не доведено в судовому засіданні тих обставин, що його картку заблоковано та він не має можливості користуватись своїми коштами. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, про що не заперечували і сторони по справі, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір карткового рахунку № SAMDN03000185619444, відповідно до якого Банк на підставі своєї публічної пропозиції, викладеної в Умовах та правилах надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті Банку за електронною адресою https://privatbank.ua/, зобов'язався відкрити та обслуговувати у порядку та на умовах, визначених Договором (п. 1.1.3.1.2., п. 2.1.2.3.1. Умов), правилами міжнародних платіжних систем та чинного законодавства, рахунок картки № [NUMBER], яка активована 16.09.2014 року. Позивач неодноразово звертався із письмовими заявами до начальника Броварського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», голови правління Дубілета О.В., до Голови НБУ Гонтарєвої Л.В. щодо надання інформації про причини блокування платіжної картки № [NUMBER], а також із проханням закрити рахунок та видати йому залишок коштів на рахунку. ( а.с. 6-18). Також до матеріалів справи додано копію заяви [PERSON] від 31.08.2015 року до начальника Броварського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», де він просить здійснити процедуру закриття рахунку, видати довідку про закриття рахунку, прийняти пластикову картку та повернути залишок коштів на рахунку. Додатком до цієї заяви зазначено пластикову картку № [NUMBER]. Згідно довідок ПАТ КБ «Приватбанк» від 27.10.2015 року та від 11.02.2016 року видно, що на рахунку № [NUMBER] знаходиться 213 251, 79 грн. ( а.с. 66 ) До матеріалів справи також надано виписку по картці/рахунку № [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період з 01.09.2014 - 01.03.2016, де баланс на кінець періоду: 213 251, 79 грн. Крім того, у судовому засіданні позивач пояснив, що наявність значних коштів на картковому рахунку пояснюється тим, що він та його дружина є приватними підприємцями, які отримують значний дохід та на підтвердження таких обставин надав суду копії податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця [PERSON] і [PERSON], і довідки Броварської об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Київській області щодо отриманого доходу з 2003 року по 2015 рік включно. Частина 1 статті 634 Цивільного кодексу України визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 статті 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Стаття 1074 ЦК України встановлює, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. З огляду на викладені обставини вбачається, що позивач відкрив картковий рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк», однак, у зв'язку із неможливістю користування власними коштами на рахунку, просив закрити рахунок та повернути йому залишок коштів. На неодноразові звернення до відповідача відповіді не отримав. Водночас, у судовому засіданні доводи представника відповідача зводились про недоведеність доводів позовних вимог щодо неможливості користування карткою та відсутністю доказів про знаходження відповідної суми на картковому рахунку позивача. Матеріали справи не містять жодних доказів, які б давали підстави вважати про наявність встановлених банком обмежень щодо розпоряджання позивачем грошовими коштами. Таким чином, позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача коштів у розмірі 213 251, 79 грн., які знаходяться на картковому рахунку позивача, підлягають задоволенню. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, посилаючись на норми ст. 625 ЦК України, просить сягнути 3 проценти річних у розмірі 1 386, 76 грн., і такі вимоги є обґрунтованими. Разом з тим, на думку суду, положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» до даних правовідносин не застосовуються, оскільки відповідальність відповідача за порушення зобов'язання передбачена ст. 625 ЦК України, тому вимоги про стягнення із відповідача пені 3% на день від простроченої суми в розмірі 506 165 грн. 15 коп. задоволенню не підлягають. Вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди також є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті Банку за електронною адресою: https://privatbank.ua, не передбачено умов відшкодування моральної шкоди. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є також і доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач зазнає, що мав би можливість розмістити кошти на депозитному рахунку в іншому банку й отримати гарантований прибуток - це 25 % річних. Таким чином, позивач міг би реально одержати доходи які становлять 11 556 грн. 28 коп. грн.. Однак, суду не надано доказів на підтвердження реальної можливості позивача отримати доходи від розміщення неповернутих коштів в іншій фінансовій установі. Розрахунки упущеної вигоди позивача є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про конкретний розмір прибутку, який міг і повинен був отримати позивач, якби відповідач не порушив зобов'язання. Згідно із ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» на користь позивача грошових коштів у розмірі 213 571 грн. 79 коп. та три проценти річних за несвоєчасну виплату коштів у розмірі 1 386, 76 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial