Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 28 вересня 2020 року надійшла заява\~\~ [PERSON] про встановлення факту належності йому державного акту серії ІІ-ДН № 010057 від 20 листопада 1997 року на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2507 гектарів, розташовану на території Лебединської сільської ради Новоазовського (нині Волноваського) району Донецької області, у [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з березня 1983 року він є власником земельної ділянки та житлового будинку, який на ній розташований, за адресою: [ADDRESS] . Так, 14 березня 1983 року заявник придбав зазначений житловий будинок, та рішенням загальних зборів членів колгоспу «Родіна», заявнику було надано у користування присадибну земельну ділянку. Зазначена довідка та договір купівлі-продажу складені російською мовою, в яких прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено як « [PERSON] ». З 1993 року по 2014 рік заявник був зареєстрований та проживав у зазначеному будинку. 20 листопада 1997 року заявнику було надано державний акт серії ІІ-ДН № 010057 від 20 листопада 1997 року на право приватної власності на земельну ділянку, який складено українською мовою. У зазначеному акті прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено як « [PERSON] ». У 2001 році заявник отримав паспорт громадянина України, в якому його прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено українською мовою як « [PERSON] ». У 2003 році заявнику видано свідоцтво про право власності на житловий будинок та реєстраційне свідоцтво про право приватної власності на земельну ділянку, які складені російською мовою, де прізвище, ім`я та по батькові власника зазначені, як « [PERSON] ». Оскільки заявник вирішив продати житловий будинок та земельну ділянку, він звернувся до Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, однак заявнику було відмовлено у присвоєнні кадастрового номеру, оскільки в паспорті та державному акті на право власності на земельну ділянку маються розходження у по батькові заявника. У зв`язку із викладеним, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, оскільки через наявність розходжень у ньому з даними паспорту фактично обмежує його право власності на земельну ділянку, що позбавляє заявника можливості вільно нею розпорядитись. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, в якій він заявлені вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Від представника Донецька регіональна філія Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю та прийняття рішення на розсуд суду. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~встановлено, що суд має право встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30 березня 2001 року Новоазовським РВ УМВС України в Донецькій області, прізвище, ім`я, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] ». З копії державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН № 010057 від 20 листопада 1997 року вбачається, що такий видано на ім`я « [PERSON] ». Як вбачається з копії свідоцтво про право власності на житловий будинок від 27 січня 2003 року, та копії реєстраційного свідоцтва про право приватної власності на земельну ділянку від 27 січня 2003 року, останні заповнені російською мовою на ім`я « [PERSON] ». На теперішній час заявник бажає реалізувати своє право власності на будинок та земельну ділянку, у зв`язку із чим звернувся до Донецької регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з метою присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру. Таким чином, через розбіжності в по батькові заявника в паспорті та в правовстановлюючому документі, заявник фактично позбавлений можливості реалізувати своє право власності на земельну ділянку. В пред`явлених суду документах, а саме в паспорті, ідентифікаційному номері, свідоцтві про державну реєстрації фізичної особи-підприємця, по батькові заявника записані правильно, як « [PERSON] », так як всі документи виписувалися на підставі паспорта заявника, який заявником отримано після видачі правовстановлюючого документу на землю. З огляду на це, суд вважає, що представлені документи є належними і допустимими доказами у даній цивільній справі. Відповідно до ч. 5\~ст. 12 ЦПК України\~суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зазначене у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІ-ДН № 010057 від 20 листопада 1997 року по батькові заявника як « [PERSON] » є помилкою, а тому суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявника, встановити факт належності правовстановлюючого документу. На підставі викладеного,

Outcome: approved