Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 02.11.2015 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що у 2012 році здобула вищу освіту в Одеському національному медичному університеті за спеціальністю «лікувальна справа». Навчалась на денній формі навчання за державним замовленням. Після проходження дворічної спеціалізації у 2014 році за рішенням комісії по розподілу молодих спеціалістів на роботу між позивачем та КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» було укладено Договір №1 про працевлаштування, після чого позивач звернулась до відповідача з заявою про отримання одноразової адресної грошової допомоги, однак отримала відмову з посиланням на пропуск строку для звернення з заявою у поточному році. Згодом, у 2015 році позивач у встановлений строк звернулась за отриманням допомоги, однак також отримала відмову із зазначенням необхідності переукладення трудового договору. Позивач вважає відмову про прийняття заяви та відмову у виплаті грошової допомоги незаконними та просить суд зобовязати відповідача прийняти заяву про отримання одноразової допомоги та включити позивача до списків випускників, яким у 2015 році надається одноразова адресна грошова допомога. У судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю від 11.01.2016 року у судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, причин неявки не повідомила. У звязку з неявкою відповідача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач 2012 році здобула вищу освіту в Одеському національному медичному університеті за спеціальністю «лікувальна справа». Навчалась на денній формі навчання за державним замовленням. У 2014 році позивач пройшла атестацію з присвоєнням їй звання лікаря-спеціаліста за спеціальністю загальна практика- сімейна медицина, що підтверджується копією сертифіката №005788. 20.10.2014 року між позивачем та КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» було укладено Договір №1 про працевлаштування строком дії до 20.10.2017 року. Згідно ч. 1 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги випускникам вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного та фармацевтичного профілів, затвердженого наказом МОЗ України № 390 від 28.05.12 року одноразова адресна грошова допомога (далі - Допомога) у пятикратному розмірі мінімальної заробітної плати надається випускникам денної форми навчання, які навчались за державним замовленням у вищих навчальних закладах І - ІV рівнів акредитації державної та комунальної форм власності незалежно від підпорядкування, здобули освіту за напрямами і спеціальностями медичного і фармацевтичного профілів та уклали у поточному році на строк не менше як три роки договір про роботу. Згідно ч. 4 Порядку нарахування Допомоги здійснюється вищим навчальним закладом на підставі наказу, що видається після затвердження наказами МОЗ України, МОНмолодьспорту України, Міністерства охорони здоровя Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоровя обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій кількості випускників, яким надається Допомога, та на підставі поданої випускником щороку до 10 жовтня заяви про надання Допомоги, копій трудової книжки та договору про роботу в закладах охорони здоровя, що розташовані у сільській місцевості та селищах міського типу, а також про роботу в інших закладах охорони здоровя на посадах лікарів загальної практики - сімейних лікарів, лікарів - педіатрів дільничних і лікарів - терапевтів дільничних. Виплата допомоги здійснюється до кінця поточного року. Судом встановлено, що трудовий договір позивачем було укладено лише 20.10.2014 року, тож неможливим було звернення до відповідача у строк до 10.10.2014 року, оскільки на той час були відсутні правові підстави для отримання допомоги. Також суд зазначає, що виплата допомоги по своїй суті має одноразовий характер, отримання якої гарантується за умови дотримання вимог, передбачених Порядком. Оскільки позивач уклала трудовий договір після встановленого Порядком кінцевого строку на подання заяви, то, відповідно, і право на отримання допомоги в неї виникло лише з 20.10.2014 року, яке вона має право реалізувати в наступному році шляхом подання заяви до 10.10.2015 року. У 2015 році позивач у встановлений строк звернулась з заявою про отримання допомоги, однак згідно відповіді № 01-04/306 від 07.10.2015 року отримала відмову із зазначенням необхідності переукладення трудового договору з датою поточного року. Оскільки зазначена відповідь надана по суті заявлення права вимоги про отримання допомоги, спростовуються посилання позивача на відмову відповідача в прийнятті заяви про отримання допомоги. Тож суд вважає недоведеними посилання позивача на відмову у прийнятті заяви, оскільки фактично відповідачем відмовлено у виплаті одноразової допомоги, а не в прийнятті заяви на її отримання. Проаналізувавши текст відмови, суд вважає, що посилання відповідача на необхідність переукладення трудового договору з датами поточного року не відповідають вимогам законодавства. Відносини між працівником та роботодавцем врегульовані Кодексом законів про працю України, яким не передбачено можливості переукладення трудового договору без наявності відповідних правових підстав. Зокрема ст. 39-1 КЗПП України передбачена можливість продовження дії строкового договору шляхом його переукладення. Оскільки трудовий договір, укладений з позивачем строком до 20.10.2017 року, відсутні правові підстави для його переукладення в 2015 році. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд вважає відмову відповідача в виплаті допомоги позивачеві незаконною та такою, що обмежує гарантоване державою право на отримання допомоги. Враховуючи принцип справедливості, а також ту обставину, що позивач не включена до списку з вини відповідача, з метою реалізації права на отримання одноразової адресної грошової допомоги, вона має право на включення її до списку випускників, які мають право на отримання допомоги.

Outcome: partial