Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому вказало, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.04.2011 року відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за [PERSON], відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, тобто зобовязання за вказаним договором не виконав та станом на 31.12.2015 року відповідач має заборгованість 71785,52 гривень. [PERSON] продовжує ухилятись від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 71785,52 грн. та витрати по сплаті судового збору. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, одночасно зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнають частково, а саме визнають заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15077,36 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 12350,87 грн., заборгованості за пенею у сумі 800,00 гривень. Також представник відповідача надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що [PERSON] визнається сума заборгованості за кредитом 15077,36 гривень, однак він не погоджується з розміром нарахованих процентів, штрафів та пені. Так, відповідач вважає, що наявні підстави для застосування позовної давності стосовно щомісячних платежів, нарахованих банком у період до 18.02.2013 року, тобто за три роки до звернення банку до суду з позовом, а саме з 19.02.2013 року по 19.02.2016 року. Таким чином, [PERSON] вважає, що стягненню на користь банку підлягає заборгованість по процентам за період з 19.02.2013 року по дату проведення розрахунку заборгованості 30.10.2015 року, тобто 983 дні за відсотковою ставкою 30,00% річних, у сумі 12350,87 гривень. Також відповідач вважає, що банком неправомірно була піднята процентна ставка з 30% до 42%, оскільки зроблено було це без його відому. Щодо стягнення штрафів та пені з [PERSON] зазначено, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України. Тому стягненню підлягає лише сума нарахованої пені до якої також необхідно застосувати строк позовної давності. Враховуючи звернення позивача до суду 19.02.2016 року з вимогами про стягнення заборгованості станом на 31.10.2015 року стягненню підлягає пеня за період з 19.02.2015 року по 19.02.2016 року, що становить 800,00 гривень. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом 15077,36 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом 12350,87 гривень, заборгованість за пенею 800,00 гривень, а всього 28228,23 гривень. Враховуючи вищевикладене, а також положення ч.3 ст.211\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до положень статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 16 квітня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізична особа [PERSON] уклали договір б/н від 16.04.2011 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд приходить до висновку, що між сторонами укладений кредитний договір від 16.04.2011 року, який по своїй суті є договором приєднання, відповідно до ст.634 ЦК України. В письмових поясненнях представник відповідача просить суд застосувати строк позовної давності щодо щомісячних платежів, нарахованих банком у період до 18.02.2013 року, тобто за три роки до звернення банку до суду з позовом. Однак, суд не погоджується з цим з наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Строк випущеної картки до останнього дня 01.2016 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 17.02.2016 року, тобто до сплив строку позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо відмови відповідачу у задоволенні вимоги про застосування строку позовної давності щодо щомісячних платежів. Відповідно до кредитного договору відповідач взяв на себе обовязок повернути кредит, виплатити відсотки в розмірі 2,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в строки, передбачені заявою, Умовами та правилами. Відповідач не сплатив своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором. Відповідач порушив вимоги договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобовязання, передбачене договором, а тому станом на 31.12.2015 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 71785,52 грн., яка складається з сум: - заборгованості за кредитом 15077,36 грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом 50013,61 грн.; - заборгованості за пенею та комісією 2800,00 грн.; - штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; - штрафу (процентна складова) 3394,55 грн. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 15077,36 грн., суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем до позову наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (надалі Умови). За п. 1.1.1.45. Умов кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений в Договорі на умовах платності та повернення. Згідно п. 1.1.2.5 Умов обовязком Клієнта є погашати заборгованість за [PERSON], відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. За статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Враховуючи отримання [PERSON] кредитної картки, проведення з нею операцій, нездійснення щомісячних платежів в обумовленому сторонами розмірі, а також визнання позову відповідачем в частині стягнення заборгованості за кредитом залишок кредиту в розмірі 15077,36 грн. підлягає стягненню на користь позивача в повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення 50013,61 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного. Як було зазначено судом, відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік, становить 2,5%, тобто 30% річних. За п. 2.1.1.12.6. Правил користування платіжною карткою за користування [PERSON] нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік. Враховуючи наведені положення статті 1054 ЦК України, пункту 1.1.2.5. Умов, вимога про стягнення нарахованих процентів є правомірною. Проте суд згоден з позицією відповідача та не погоджується з розміром нарахованих процентів з наступних підстав. Позивач в розрахунку заборгованості зазначає, що розмір процентів було змінено Банком в односторонньому порядку, що передбачено укладеним між сторонами договором. Так, з 17.09.2012 року річна процентна ставка становить 30,0%, з 01.04.2013 27,6%, з 01.09.2014 32,4%, з 01.04.2015 42,0%. Згідно з п. 1.1.3.2.3. Умов правом Банку є змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому [PERSON], за виключенням зміни розміру наданого раніше [PERSON] (кредитного ліміту), зобовязаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. За п. 1.1.3.1.9. Умов обовязком Банку є не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним в Заяві, надавати держателю виписки про стан Картрахунків та про здійснені за минулий місяць операції по Картрахункам. В заяві такий спосіб надання виписки не зазначений. Також згідно з п. 1.1.3.2.3. Умов при зміні тарифів [PERSON] зобовязаний не менш, ніж за 7 днів до введення змін повідомити Клієнта. Якщо протягом 7 днів [PERSON] не отримав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Однак доказів щодо дотримання порядку внесення змін до договору щодо зміни процентної ставки позивачем не надано. Також відповідно до ст. 1056-1 ЦК України «процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. [PERSON] договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки». Враховуючи відсутність в договорі про надання банківських послуг, укладеному між сторонами, періодичності перегляду процентної ставки, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимального розміру збільшення процентної ставки, суд дійшов до висновку, що процентна ставка за кредитом є саме фіксованою та вважає нікчемними положення договору про право кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку. Тому суд дійшов до висновку про стягнення процентів виходячи з базової ставки в розмірі 30 відсотків річних. Також суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів щодо зміни процентної ставки (наказів, інших рішень органів управління, уповноважених на встановлення процентної ставки, тощо) та належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. За розрахунком суду розмір процентів, що підлягає стягненню, становить 12033,01\~грн. Розрахунок процентів, що підлягають стягненню, здійснений за період 28.02.2014 року по 31.12.2015 року за процентною ставкою саме 30% річних та становить 8430,76 грн. До цієї суми додані нараховані станом на 28.02.2014 проценти в розмірі 3602,25 грн. Розрахунок процентів, здійснений судом, відображений у наступній таблиці. дата виникнення заборгованостікінцева дата розрахункукількість днів простроченняпроцентна ставка % річнихсума основного боргу, грн.сума процентів, грн. за період з 28.02.2014 до 31.12.2015сума процентів, грн., які нараховані станом на 31.12.2015Загальна сума нарахованих процентів, грн. аbc (b-a)def (e*d/360*c)gh (f+g) 28.02.201431.12.201567130 15077,368430,763602,2512033,01 Вирішуючи питання про стягнення 2800,00\~грн. заборгованості за пенею та комісією та штрафів в розмірі 500,00\~грн. (фіксована частина) та 3394,55\~грн. (процентна складова), суд виходить з наступного. За статтею 539 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. В постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року Верховний Суд України дійшов наступного висновку: «За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності з одне й те саме порушення». За таких умов вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене в ст. 539 ЦК України визначення штрафу, суд вважає, що стягненню підлягає штраф у розмірі 500 грн., а також штраф у розмірі 5% від суми заборгованості (тіло кредиту та проценти), встановленої судом, тобто 5% від 27110,37 грн., що становить 1355,52 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають наступні суми по кредиту: - 15077,36 грн. - заборгованість за кредитом; -\~12033,01 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 500,00 грн. штраф ( фіксована частина); - 1355,52 грн. штраф (процентна складова), а всього 28965,89 гривень. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в розмірі 1\~378,00 грн. На користь позивача підлягає стягненню з відповідача 556,03 грн. судового збору.

Outcome: partial