Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

До суду 31.05.2018 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 04.06.2018 року позовну заяву залишено без руху. До суду 11.06.2018 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідача. 11.03.2019 року позивачем надано заяву про усунення недоліків. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що сімейне життя між нею та чоловіком не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, подружні стосунки сторонами не підтримуються. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільних дітей позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, а тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі. Крім того позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей сторін у розмірі 1000 гривень щомісячно на кожну дитину, а також аліменти у розмірі 5000 грн. за період з вересня 2017 року та судові витрати. Ухвалою суду від 18.03.2019 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 25.04.2019 року. 25.04.2019 року розгляд справи відкладався на 10.06.2019 року, у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному. Ухвалою суду від 10.06.2019 року закрито підготовче засідання по справі та призначено до судового розгляду по суті на 11.07.2019 року. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі та позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково зазначила, що подружні відносини припинені між сторонами з 10.10.2017 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з`явився, згідно вимог ч. 4. ст. 223, ст. 280,281 ЦПК України. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 16.07.2019 року. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність дитини приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26 вересня 1998 року у Краснодонському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської області (актовий запис № 229). Свідоцтво про шлюб [NUMBER] . З вказаного свідоцтва вбачається, що дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] ». Із заяви позивачки від 11.07.2019 року встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо з 10.10.2017 року. З боку відповідача відзову не надано та доказів на спростуванні доводів позивача. Позивачка працює в КУ «Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти» Приморського району м.Одеси» та має заробітну плату за останні 2 місяці у розмірі 3413,47 грн. , про що надана відповідна довідка . Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того судом встановлено, що від даного шлюбу є неповнолітні діти, які мешкають з матір`ю, а саме: [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою. Відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей, участі у їх вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У силу ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Матеріали справи не містять доказів щодо заробітної плати відповідача та його поістйного працевлаштування. Окрім того, згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», у 2019 році установлено прожитковий мінімум на: дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Суд вважає, що визначена позивачкою сума аліментів у розмірі по 1 000 грн. щомісячно на кожну дитину, є обґрунтованою, оскільки, такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей та зможе забезпечити їх належний фізичний та духовний розвиток. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А тому суд, відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача починаючи з вересня 2017 року у сумі 5000 грн. Суд вбачає, що позов поданий до суду лише 31.05.2018 року, а тому присуджує стягнення аліментів починаючи саме з цієї дати. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved