Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулася [PERSON] з позовом, який згодом уточнила, до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 1\~220,00 грн. та понесені судові витрати в розмірі 655,00 грн. Позовна заява обґрунтовується тим, що 05 вересня 2012 року близько 21-00 години водій [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-2705, рухався по проїжджій частині автодороги Одеса-Новоазовськ в с.Ново-Іванівка Приазовського району Запорізької області зі швидкістю 60 км/год. Пішохід [PERSON] знаходився на узбіччі дороги в неосвітленому місті. На 446 км + 600 м водій [PERSON] при роз'їзді із зустрічним автомобілем побачив пішохода [PERSON], який вийшов на проїжджу частину дороги безпосередньо перед його автомобілем. Не маючи технічної можливості запобігти ДТП, водій застосував гальмування, але своїми односторонніми діями запобігти наїзду на пішоходу не зміг. [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті ДТП. [PERSON] був батьком позивача. В результаті ДТП, яка сталася 05 вересня 2012 року за участю водія [PERSON] та пішохода [PERSON], настала смерть пішохода [PERSON] Вказані вище обставини було встановлені в рішенні Приазовського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2013 року (справа № 2/325/340/2013). Позивачу завдана матеріальна шкода на суму 1 220 грн., яка була витрачена на придбання та встановлення пам'ятника померлому батькові, яку вона просить стягнути з відповідача. Позивач та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися, від них до суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про його виклик до суду у газеті «Урядовий курєр» № 126 (5995) від 11 липня 2017 року. Жодних клопотань чи заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чиномі від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача та його представника та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 05 вересня 2012 року близько 21-00 години водій [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-2705, рухався по проїжджій частині автодороги Одеса-Новоазовськ в с. Ново-Іванівка Приазовського району Запорізької області зі швидкістю 60 км/год. Пішохід [PERSON] знаходився на узбіччі дороги в неосвітленому місті. На 446 км + 600 м водій [PERSON] при роз'їзді з зустрічним автомобілем побачив пішохода [PERSON], який вийшов на проїжджу частину дороги безпосередньо перед його автомобілем. Не маючи технічної можливості запобігти ДТП водій застосував гальмування, але своїми односторонніми діями запобігти наїзду на пішоходу не зміг. [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місті ДТП. Згідно копії свідоцтва про смерть І-ЖС № 244665, [PERSON] помер 05 вересня 2012 року. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком є [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, 14.12.1991 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після реєстрації якого дружина обрала прізвище - [PERSON]. Згідно копії посвідчення водія та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], 2000 року випуску. В результаті ДТП, яка сталася 05 вересня 2012 року за участю водія [PERSON] та пішохода [PERSON], настала смерть пішохода [PERSON], що підтверджується висновком експерта № 862 від 23.10.2012 року. Вказані вище обставини було встановлені рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 02 грудня 2013 року (справа № 2/325/340/2013) за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Рішення набрало законної сили 23.12.2013 року /а.с.7-9/. Відповідно до вимог ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.», вказані вище обставини є доведеними. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно копії товарного чеку, виданого ПП «Златьєв» 08 лютого 2014 року, [PERSON] придбала та встановила памятник померлому батькові на загальну суму 1220 грн. 00 коп. /а.с. 6/ Таким чином, судом встановлено, що позивачу [PERSON] завдана матеріальна шкода на суму 1 220 грн. 00 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Оскільки відповідач викликався в судове засідання шляхом опублікування оголошення про його виклик в газеті «Урядовий курєр», позивач поніс витрати з опублікування цього оголошення у розмірі 645 грн. 00 коп. (а не 655 грн. 00 коп. як в позові вказує поивач), що підтверджується платіжними дорученнями, а тому на підставі ст.88 ЦПК України, суд вважає за потрібне також стягнути вищевказану суму з відповідача. Також відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved