Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання, визначення ідеальних часток у квартирі, визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . За життя [PERSON] своїм майном не розпорядився, заповіту не залишив і отже, спадкування відбувається за законом. [PERSON] дітей не мав, шлюб з [PERSON] був розірваний 16.03.2003 року. Спадкоємцем п`ятої черги була мати позивача, [PERSON] , громадянка РФ, однак у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася і фактично проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Смерть [PERSON] настала у той час коли він перебував у гостях у м.Магадан Російської Федерації. Оскільки у позивача не було коштів для того, щоб поїхати і забрати померлого, то його друг поховав його у м.Магадані. Незважаючи, що [PERSON] помер на території Російської Федерації, його фактичним місцем проживання було м.Запоріжжя і де він був зареєстрований. Позивач фактично проживав із спадкодавцем і фактично спадщину прийняв. Позивач просить суд встановити факт проживання зі спадкодавцем [PERSON] з серпня 2008 року по [INFO] у квартирі [ADDRESS] , - на час відкриття спадщини. Визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] задоволення позову не заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується листом відділу записи актів цивільного стану мерії міста Магадан (а.с.25). Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 116 від 06.08.1996 року Ленінською районною адміністрацією і зареєстроване в ОП ЗМБТІ у реєстрову книгу № 191 реєстровий № 35360 (а.с.27). За життя [PERSON] своїм майном не розпорядився, заповіту не залишив і отже, спадкування відбувається за законом. [PERSON] дітей не мав, шлюб з [PERSON] був розірваний 16.03.2003 року, що підтверджується відповіддю № 96/21.17-04-37 від 23.01.2020р. Олександрівського районного у м.Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-східного міжрегіонального Управління МЮ (м.Дніпро). Відповідно до ст..1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст..1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. В п.5.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що слід звернути увагу на необхідність при розгляді справ про спадкування за законом більш ретельної перевірки доказів належності осіб до кола спадкоємців за законом визначеної черги. Для кровного споріднення характерним є ступені споріднення, тобто кількість народжень, що пов`язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв`язках. Так, до родичів четвертого ступеня споріднення відносяться діти рідних племінників та племінниць спадкодавця (двоюрідні онуки і онучки) і рідні брати та сестри його діда та баби (двоюрідні дід та баба). Родичами п`ятого ступеня споріднення є діти двоюрідних братів та сестер спадкодавця, діти його двоюрідних діда та баби, діти двоюрідних онуків та онучок спадкодавця. До родичів шостого ступеня споріднення належать діти двоюрідних правнуків і правнучок спадкодавця, діти його двоюрідних племінників і племінниць, діти двоюрідного дядька і тітки. Спадкоємцем п`ятої черги була мати позивача, [PERSON] , громадянка РФ, однак у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася і фіактично проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, позивач є родичем з [PERSON] шостого ступеня споріднення (дитина двоюрідної племінниці) і є спадкоємцем п`ятої черги. Родичі ближчого ступеня (мати позивача) спадщину не прийняли. Згідно свідоцтва про народження позивача, його матір`ю є [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) (а.с8). На цей час її прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] її матір`ю була [PERSON] , яка до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON] . [PERSON] була донькою [PERSON] , [PERSON] була рідною сестрою [PERSON] , [INFO] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , тобто, двоюрідний дідусь позивача. Смерть [PERSON] настала у той час коли він перебував у гостях у м.Магадан Російської Федерації. Оскільки у позивача не було коштів для того, щоб поїхати і забрати померлого, то його друг поховав його у м.Магадані. Незважаючи, що [PERSON] помер на території Російської Федерації, його фактичним місцем проживання було м.Запоріжжя і де він був зареєстрований. Позивач фактично проживав із спадкодавцем і фактично спадщину прийняв. Як пояснив свідок [PERSON] , позивача [PERSON] знає з дитинства, навчалися разом. Він мешкав по [ADDRESS] , один раз на тиждень бував у у нього в гостях, він мешкав із дідусем [PERSON] . Аналогічні покази дав свідок [PERSON] . Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про прийняття спадщини, але постановою № 550/02-31 від 25.06.2020р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто майнові права можуть бути предметом спадкування. Отже, [PERSON] має право на спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевказані обставини справи, думку учасників справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved