Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 30.10.2019 року звернулась позивачка [PERSON] із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що 23.03.2019 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивачка надала відповідачці грошові кошти в розмірі 8 000,00 доларів США на строк до 30.04.2019 року. У встановлений сторонами строк відповідачка не повернула позивачці суму позики, на неодноразові вимоги позивачки про повернення коштів не реагувала, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду з вимогою щодо стягнення на її користь заборгованості за договором позики в розмірі 8 000,00 доларів США (що згідно курсу НБУ станом на 25.10.2019 року еквівалентно 199 120,00 грн.), 3% річних в розмірі 117 доларів США, а разом 8117,00 доларів США та судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.10.2019 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду від 03.12.2019 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики було залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2020 року призначено до розгляду справу у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання, призначене позивачка не з`явилась, від її представника - адвоката Шумейко М.Т. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направила. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 02.06.2020 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.03.2019 року між позивачкою та відповідачкою було укладено договір позики, за яким позивачка надала відповідачці грошові кошти в розмірі 8000,00 доларів США на строк до 25.10.2019 року, що підтверджується копією складеної [PERSON] розписки, оригінал якої було надано позивачкою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, у звязку з чим суд відхиляє посилання відповідача щодо непередання позивачем суми позики на його користь. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок з передачі грошових коштів. Разом з тим, судом встановлено невиконання [PERSON] обов`язку з повернення суми позики в строк до 25.10.2019 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 1- грудня 2018 року у справі №319/1669/19, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16 (ЄДРСРУ №84229784). Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка при розрахунку суми заборгованості та пені застосовує курс валюти станом на день надання позики та станом на день подання позову до суду. Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 20 червня 2018 року у справі N 925/1049/13, зазначив, що у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд у мотивувальній частині рішення наводить розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Так, станом на день ухвалення цього рішення курс долара США становить 26.87 грн. /дол. США, таким чином, сума позики в гривневому еквіваленті складає 214 960,00 грн. Враховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачкою взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення суми позики в розмірі 214 960,00 грн. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних за розрахунковий період 178 днів складає 117 доларів США. Так, станом на день ухвалення цього рішення курс долара США становить 26.87 грн. /дол. США, таким чином сума позики складає 4782,86 грн. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2021,00 грн. згідно платіжного доручення від 30.04.2020 року. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивачки, сума судового збору, що належить стягненню з відповідачки на користь позивачки, складає 2021,00 грн.

Outcome: approved