Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

До Куйбишевського районного суду 06 грудня 2018 року звернулася [PERSON] (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності САА №520081 від 21.01.2005, виданого виконкомом Благовіщенської сільської ради, належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: Запорізька область, Більмацький (Куйбишевський) район, с.Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 85, де вона проживає та зареєстрована. Також в цьому будинку зареєстровані: [PERSON] донька, [PERSON] онук, [PERSON] бабуся зятя, [PERSON] зять, який з листопада 2016 року в будинку не проживає. [PERSON] є колишнім чоловіком доньки позивача [PERSON]. Шлюб між ними розірвано. На початку листопада 2016 року відповідач виїхав до Російської Федерації на заробітки, де фактично проживає і до сьогодні. За місцем реєстрації він жодного разу з того часу не зявився. Точну адресу свого місцезнаходження позивачу та її доньці не повідомив, звязку з ними не підтримує. Відповідач жодної участі в утриманні будинку не бере, разом з донькою позивача [PERSON] не проживає, спільного господарства не ведуть, звязку не підтримують. Відповідач не є членом сімї позивача, так як донька позивача [PERSON] з листопада 2016 року з ним припинила будь-які стосунки і відсутні підстави вважати їх однією сімєю. Самостійно для добровільного зняття з реєстрації [PERSON] не прибув. Позивач намагався звязатись із відповідачем, проте останній змінив номер телефону, а новий не повідомив. Позивач має намір продати житловий будинок, проте через неможливість здійснити зняття з реєстрації [PERSON], вона обмежена у реалізації свого права розпоряджатися майном. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2018 року відкрите провадження у справі та призначено судовий розгляд на 08 годину 30 хвилин 09 січня 2019 року. В судове засідання 09.01.2018 позивач не зявилася, від її представника до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. На задоволенні позовних вимог представник позивача наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, зокрема шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади. Будь-яких клопотань, заяв до суду з боку відповідача не надійшло. Відповідно до ч. 1 ст.\~223\~ЦПК України неявка відповідача в судове засідання за наведених обставин не є перешкодою для розгляду справи по суті. Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності САА № 520081 від 21.01.2005, виданого виконкомом Благовіщенської сільської ради (а.с. 6, звор. стор.) [PERSON] на праві приватної власності належить будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: Запорізька область, Куйбишевський район, с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 85. Актом обстеження проживання [PERSON] від 26.11.2018 (вих. № 02-124/2/359) (а.с. 7), складеним комісією Комиш-Зорянської селищної ради Запорізької області, встановлено, що за адресою: Запорізька область, Більмацький район, с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 85 зареєстрована та проживає: [PERSON], [INFO]. В будинку також зареєстровані: донька [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], бабуся зятя [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], який з листопада 2016 року за даною адресою не проживає. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст.319\~ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150\~ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до положень ст. 405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи, що відповідач уже тривалий час проживає окремо, спільного побуту та бюджету з позивачем не мають, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних стосунків, тобто він не є членом сімї [PERSON], суд приходить до висновку, що в даному випадку вимоги положення ст.\~405\~ЦК України щодо періоду відсутності особи за місцем проживання, не застосовуються. Згідно ст. 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 16.11.2016 у справі №6-709цс16 (№688/63/15-ц). Реєстрація відповідача порушує (обмежує) право користування власністю позивача, у звязку з чим вимоги останнього є обґрунтованими підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи не проживання тривалий час відповідача у будинку, власником якого є позивач, суд прийшов до висновку, що відповідач втратив право користування даним житловим будинком, розташованим за адресою: Запорізька обл., Більмацький район, с. Благовіщенка, вул. Шевченка, буд. 85. Більш того, позивач як власник має право вимагати від відповідача усунення порушення свого права власності в будь-який час. Тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст. 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved