Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] із позовом до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, який мотивує тим, що з 10.09.2014 року по 01.07.2015 року перебував у трудових відносинах з ДП «Укрспирт», працював на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності. Зазначає, що 01.07.2015 року його викликали у відділ кадрів підприємства та надали наказ про звільнення, де повідомили йому про його звільнення у звязку із скороченням штату. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки, його не попередили про звільнення не пізніше ніж за два місяці, фактичного скорочення на підприємстві не відбулось. Тому просить скасувати наказ про звільнення та поновити його на посаді інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобовязати відповідача відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10\~000,00 грн. Представники позивача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON]А в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки ДП «Укрспирт» належним чином було дотримано вимоги трудового законодавства, щодо проведення процедури скорочення та розірвання з позивачем трудового договору та надали до справи письмові заперечення. 3-я особа заступник директора Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши надані пояснення представників позивача, представників відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ч.1 ст.43 Конституції України). Судом було встановлено, що наказом від 10.09.2014 року № 335-К позивача було призначено на посаду інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт» (а.с. 86). [PERSON] з Наказу №150-к від 01.07.2015 року позивача було звільнено з посади з 01.07.2015 року у зв'язку зі скороченням штату за п.1 ст. 40 ЗКпП України. Відповідно до п.l ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. [PERSON] ч. 1 - 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення (п. 19 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»). У зв'язку з складним фінансово-економічним становищем відповідача, керівництвом було прийняте відповідне рішення про оптимізацію діяльності, у тому числі шляхом запровадження скороченого робочого тижня, неповного робочого дня, а також скорочення чисельності працівників та штату підприємства, що підтверджується також листом уповноваженого органу управління ДП «Укрспирт» № 37-32-3-13/1976 від 13.02.2015 року Міністерства аграрної політики та продовольства України, яке рекомендувало вжити заходів щодо проведення на Підприємстві оптимізації кадрів саме шляхом скорочення чисельності працівників (а.с. 54). Відповідачем 14.01.2015 року було направлено письмове повідомлення Голові Об'єднаної організації профспілки працівників агропромислового комплексу ДП «Укрспирт» та голові профкому апарату управління ДП «Укрспирт» щодо скорочення посад на підприємстві та, відповідно, звільнення працівників ДП «Укрспирт» (а.с. 49); 02.02.2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №31 на підприємстві було введено режим жорсткої економії фінансів (а.с. 50); 04.02.2015 року та 10.02.2015 року відповідно підприємством було направлено та надано для ознайомлення голові Об'єднаної організації профспілки працівників агропромислового комплексу ДП «Укрспирт» та голові профкому апарату управління ДП «Укрспирт» всю необхідну інформацію, що стосувалася аналізу ефективності функціонування діючої структури підприємства, поточних показників діяльності, а також необхідності вжиття заходів щодо відповідних змін, зокрема, в організаційній структурі підприємства (а.с. 52-53); 05.03.2015 року згідно з наказом ДП «Укрспирт» №95 «Про внесення змін до штатного розпису», посада інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт», яку обіймав позивач була скорочена (а.с. 55). Фактично було скорочено не тільки посаду інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки місць провадження діяльності ДП «Укрспирт», а ліквідовано цілий відділ. В результаті затвердження нового штатного розпису кількість працюючих в апараті підприємства була зменшена з 195 до 125 чоловік. 23.04.2015 року на виконання відповідних вимог ст. 49-2 КЗПП України, з огляду на затвердження нової редакції штатного розпису підприємства, всім працівникам, посади яких підлягали скороченню (у тому числі позивачу), було персонально попереджено про скорочення. Крім того, одночасно з попередженням про відповідне скорочення позивачу було надано письмове повідомлення про відсутність в апараті підприємства вакантних посад, які б відповідали його кваліфікаційним здібностям. У зв'язку з тим, що позивач відмовився отримувати повідомлення про скорочення, та ознайомлюватися із переліком посад які відповідали його кваліфікаційним здібностям, 24 квітня 2015 року за місцем реєстрації останнього було направлено вказане вище повідомлення із переліком вакантних посад підприємства. Однак, вказаний лист повернувся до ДП «Укрспирт» у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Також про скорочення позивач був персонально повідомлений в телефонному режимі. Про що зазначено в доповідній записці начальника відділу кадрів відповідача (а.с. 81). Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, в день вручення наказу про звільнення позивачу та всім працівникам, посади яких підлягали скороченню, було надано перелік всіх наявних на підприємстві вакантних посад, за рахунок яких відповідні працівники в тому числі позивач мав можливість реалізувати належне йому право на залишення на роботі, проте, останній не виявив бажання працевлаштовуватися на відповідних, запропонованих належним чином адміністрацією підприємства посадах. У зв'язку з відмовою від працевлаштування на запропонованих відповідачем посадах, наказом № 150-к від 01.07.2015 року позивача було звільнено із посади інспектора з безпеки відділу забезпечення безпеки МПД ДП «Укрспирт» у зв'язку зі скороченням штату (п.1 ст. 40 КЗпП України), та проведено всі розрахунки, про що також зазначено в довідці відповідача від 11.11.2015 року №01-11/289. Відповідно до положень ч. 2, п. 3 ч. 3 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Проте, в результаті скорочення штату відповідача, було скорочено не тільки посаду позивача, а відбулась повна ліквідація відділу де він працював, тобто ніхто з осіб, що працювали у відповідному структурному підрозділі відносно кого дана особа могла б мати переважне право на залишення на роботі не був залишений працювати у відповідача. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. [PERSON] зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Беручи до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що звільнення позивача на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України відповідає чинному трудовому законодавству України, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed