Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

До суду 14.03.2017 року надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «ПГЗК», Відділення виконавчої дирекції ФСС від НВВ про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоровя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 11.03.2013 року вона отримала ушкодження здоровя у вигляді травми закритий перелом плічової кістки. Довідкою МСЕК встановлено 20% професійної працездатності по травмі. Внаслідок чого, вона вимушена тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, лікування. У звязку з травмою порушено нормальні життєві звязки, вона позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі з загальною слабістю, втомою, відчуття болі. Перебуваючи на лікуванні вона не може вести повноцінне життя, все це негативно впливає на душевному та фізичному стані. За таких обставин, вважає що з боку роботодавця їй має бути відшкодовано моральну шкоду, в наслідок ушкодженням здоровя. На підставі викладеного просить суд стягнути з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на свою користь суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 30720,00 гривень без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб; стягнути з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі на свою користь суму моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя у розмірі 30720,00 гривень без урахування утримання податку з доходу фізичних осіб. Ухвалою від 04.09.2017 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] та залишено без розгляду позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат, Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті [PERSON] про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоровя в частині позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі. Продовжено подальший судовий розгляд справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Південний гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди працівнику в разі ушкодження його здоровя на загальних підставах. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» [PERSON], яка була присутня в судовому засіданні, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав, викладених в письмових поясненнях. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинностіЗакон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», якимЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 РозділуXIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», даний факт представник відповідача не заперечував та визнав в судовому засіданні. 11.03.2013 року стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримала виробничу травму. З Акту № 3 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) вбачається, що 11.03.2013 року з [PERSON] стався нещасний випадок на виробництві. Причиною настання нещасного випадку в п. 7 Акту зазначено: «невиконання вимог інструкції з охорони праці» (а.с. 10-12). Відповідно до п. 3 Акту проведення розслідування нещасного випадку (Форма Н-1) нещасний випадок стався за таких обставин: 11.03.2013 року о 01 год. 10 хв. [PERSON] отримавши дозвіл залишила робоче місце, вийшла з корпусу СП-2 та пішла у напрямку туалету. Під час пересування, в районі майстерні пиловентиляційної служби [PERSON] оступилася і впала. [PERSON] не дочекавшись останньої о 01 год. 15 хв. пішов в напрямку розташування туалету та виявив [PERSON] лежачою на землі. Після чого, [PERSON] було надано медичну допомогу, та доставлено до КЗ « Міська лікарня № 2», де їй встановили діагноз: «Закритий уламковий перелом голівки плечової кістки зі зміщенням». В п. 4 Акту зазначено, що технічних причин настання нещасного випадку не виявлено, організаційні: «невиконання вимог інструкції з охорони праці» (а.с. 8). Крім того, в акті за формою Н-5 у висновках комісії (п.6) зазначено, що нещасний випадок, що стався з оператором пульта керування [PERSON] є таким, що пов'язаний з виробництвом згідно з п.15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, профзахворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою КМУ від 30.11.2011 року №1232. (а.с. 9). Висновком МСЕК 25.06.2013 року первинно [PERSON] встановлено 20 % втрати професійної працездатності, безстроково (а.с.6). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідност. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд не бере до уваги доводів представника відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок її дій та щодо відсутності у звязку з цим правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди, оскільки нещасний випадок із позивачем стався саме під час виконання нею трудових обовязків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно дост. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Частиною 3ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. У відповідності дост. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Із урахуванням наведеного, суд уважає, що даний спір повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст. 153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Свої моральні страждання, повязані з ушкодженням здоровя [PERSON] оцінює в розмірі 30720,00 гривень. З матеріалів справи встановлено, що позивач зазнала ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, у звязку з чим отримала 20 % втрати професійної працездатності, безстроково. Згідно виписного епікризу У-15240/1331, [PERSON] зверталася до медичного закладу через поганий стан здоровя, пройшла курс лікування, та рекомендовано звернутися до сімейного лікаря невролога (а.с. 13). При вказаних обставинах суд вважає, що наслідком настання нещасного випадку, порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довго тривалість, стан здоров'я, тяжкість професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 20000,00 гривень. Щодо вимоги про стягнення 30720,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ст. 5 Закону України «Пр судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до вимогст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, розмір якого на час звернення до суду складав 640,00 гривень. На підставі викладеного, та

Outcome: partial