Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту смерті батька - [PERSON] , [INFO] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її батько - [PERSON] [INFO] помер в пгт Кіровське Кіровського району Крим, що підтверджується довідкою про смерть. Однак, заявник не може отримати свідоцтво про смерть у Комунарському районному у м. Запоріжжя відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, оскільки факт смерті відбувся на території України, на якій не можливо отримати медичний документ, що може бути прийнято до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У зв`язку з чим, заявник змушена звернутись до суду. Заявник до зали судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд заяви за його відсутності, просив суд задовольнити його вимоги. Представник заінтересованої особи до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, заяви про встановлення факту смерті в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі яких здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» від 08.08.2006 року № 545. Відповідно до положень вказаного вище наказу, підставами для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть, форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть, форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Згідно з ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 1). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (ч. 2). Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч. 3). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого РАГС міста Майлі-Сай Ошської області 16.12.1959 року , [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є - [PERSON] . Відповідно до довідки про смерть від 17.03.2017 року № 169, [PERSON] , [INFO] , помер - [INFO] , причина смерті - ракова інтоксикація. Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серії 35 № 034849 від 15.03.2017 року [PERSON] , [INFO] , помер - [INFO] , в п. Кіровське Кіровського району Крим, причина смерті - ракова інтоксикація. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.03.2017 року Кіровським районним відділом запису актів громадянського стану Департамента запису актів громадянського стану міністерства юстиції Республіки Крим, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в п. Кіровське Кіровського району Республіки Крим. Заявниця [PERSON] звернулася до Комунарського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області із заявою про державну реєстрацію смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Листом Комунарського районного у м. Запоріжжя відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області від 17.10.2019 року № 605/17.3.05-83 [PERSON] . відмовлено у державній реєстрації з підстав, що при аналізі документів, наданих заявником, було встановлено їх невідповідність Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», оскільки, згідно з ст. 13 зазначеного Закону, підставою для проведення державної реєстрації смерті в Україні є документ, встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, а у разі відсутності документа закладу охорони здоров`я - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Отже, оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] видано на тимчасово окупованій території п. Кіровське Кіровського району Республіки Крим, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, то останнє є недійсним та не створює жодних правових наслідків. Враховуючи, що заявник не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що створені за законодавством України, документ встановленої форми про смерть та, відповідно, на його підставі зареєструвати смерть батька - [PERSON] в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд дійшов висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті, що є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. З огляду на викладене,

Outcome: approved