Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

До Роздільнянського\~ районного суду Одеської області\~ звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області про часткове скасування рішень [PERSON] сільської ради №73 від 11.01.2007 року та №74 від 11.01.2007 року в частині передачі у власність [PERSON] безкоштовно земельних ділянок за адресою с. Єгорівка вул. Теніста,36 [PERSON] сільська рада Роздільнянського району Одеської області площею 0,25га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,05 га для ведення селянського особистого господарства. В позові в обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що він є власником житлового будинку №36 по вул. Теністій с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, який він придбав з прилюдних торгів в липні 2012 року і який розташований на вказаних земельних ділянках, переданих в 2007 році в користування [PERSON] Оскільки він набув право власності на житловий будинок правомірно, то у звязку з втратою прав власності на будинок колишнього власника на підставі ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України колишній власник будинку втратив право користування земельною ділянкою і відповідно, право приватизації земельної ділянки, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а він як новий власник будинку вказані права придбав на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Зазначає, що наявність даних рішень порушує його права на вказані земельні ділянки, дає підстави [PERSON] вчиняти дії щодо приватизації вказаних земельних ділянок, про що свідчить ряд рішень [PERSON] сільської ради, прийнятих на його користь після того, як він став власником будинку. На підставі цих рішень [PERSON] отримав земельні ділянки у власність, зареєстрував це право за собою, однак рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07.11.2017 року по справі №511/1775/16-ц визнані недійсними свідоцтва про право власності на вказані земельні ділянки. Крім цього, дані рішення створюють перешкоди в набутті ним відповідних прав на земельні ділянки в порядку ст.120 Земельного кодексу України. Ухвалою суду від 16.03.2018 року було визнано обовязковою явку позивача до суду з метою вирішення питання про залучення до участі у справі в якості відповідача [PERSON], на користь якого прийняті оскаржувані рішення та для подання доказів по справі.(а.с.39) Однак 26.03.2018 року на адресу суду надійшли особисті письмові додаткові пояснення позивача, в яких він заперечує проти залучення до участі у справі в якості відповідача [PERSON], а також заперечував проти залучення його до участі у справі в якості третьої особи. Також позивач повідомив суду, що він не має наміру особисто приймати участь у справі за станом здоровя та виходячи з майнового стану. (а.с.43) Ухвалою суду від 04.04.2018 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.(а.с.53) Сторони в судове засідання на слухання справи по суті не зявились, будучи належним чином сповіщеними про час та місце розгляду справи. Відповідач - [PERSON] сільська рада Одеської області про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, надали суду заяву про слухання справи без участі їх представника.(а.с.34, 51, 57) Суд, ознайомившись з наданими матеріалами справи, судовими рішеннями різних судових інстанцій по спору між за тими ж сторонами, за тим же предметом, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 01.03.2016 року, що згідно свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 06 липня 2012 року на підставі акта про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області 06 липня 2012 року, позивачу [PERSON] належить право власності на житловий будинок №36 по вул. Теніста с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 37,0 кв.м. Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачем в Комунальному підприємстві спільної власності територіальних громад Роздільнянського районну Бюро технічної інвентаризації 11 липня 2012 року. Таким чином з 11 липня 2012 року позивач став власником будинку, розташованого на земельній ділянці за адресою по вул. Теністій, 36 с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області.\~ \~ \~ \~ Також судом встановлено, що раніше зазначений житловий будинок належав - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON] сільською радою Роздільнянського районну Одеської області 21 грудня 1985 року та зареєстрованого в БТІ. (а.с.5). На підставі рішень 73-V, №74-V сесії [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 11.01.2007 року, у власність [PERSON], який на той час був власником спірного будинку, передано \~земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд та земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що вбачається із архівних копій вказаних рішень.\~(а.с.61,62,63) До того часу, як [PERSON] став власником будинку, тобто до 11 липня 2012 року [PERSON] не оформив право власності на вказані земельні ділянки, Державний акт про право власності на земельні ділянки [PERSON] не видавався. Далі, [PERSON], ставши власником будинку по вул. Теністій, 36 с. Єгорівка Роздільнянського району, 18.11.2013 року, звернувся до [PERSON] сільської ради з клопотанням стосовно передання йому у власність земельної ділянки розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: вул. Теніста, 36 в с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки. Однак до цього часу [PERSON] сільською радою рішення про надання [PERSON] дозволу на розробку проектної документації не надано і таким чином не передано в користування або власність земельну ділянку під належним йому будинком. Також судом встановлено, що [PERSON] раніше звертався до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовними вимогами про зобов'язання [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області не чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом скасування рішень за №73-У сесії [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 11.01.2007 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд та рішення за №74-У сесії [PERSON] сільської ради від 11.01.2007 року у частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за вищевказаною адресою Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013 року по цивільній справі за №511/1775/16-ц йому було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Таким чином раніше позивач вже звертався з вимогами про скасування оскаржуваних рішень виходячи з інших правових підстав . Виходячи з заявлених по даній справі позовних вимог позивач просить скасувати вказані рішення [PERSON] сільської ради виходячи з того, що вони порушують його право на земельну ділянки по вул. Теністій,36 с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області після придбання ним будинку, так як відповідно до ст.120 ЗК України права на земельну ділянку [PERSON] , як колишнього власника нерухомого майна, припинилися. Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Законодавство, що регулює підстави та умови набуття права власності та права користування на земельну ділянку в разі відчуження розташованої на ній будівлі, неодноразово змінювалось. Так відповідно до ст.30 Земельного кодексу України в редакції 1992 року при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року згідно з чинними положеннями ст.30 ЗК України до набувача від відчужувача автоматично переходило право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось в угоді про відчуження, з необхідністю подальшого оформлення переходу лише права власності відповідно до вимог ст.23 ЗК України. З 1 січня 2002 року по 1 січня 2010 року діюче земельне законодавство не передбачало автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами, а право власності на земельну ділянку переходило на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. З 1 січня 2010 року відповідно до ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі набуття права власності на житловий будинок, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Так відповідно до встановлених судом обставин справи, предметом тривалого спору по справі є земельна ділянка по вул. Теністій, 36 с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, на якій розташований будинок та господарчі споруди, власником якого з 1985 року по 21 липня 2012 року був [PERSON], а з цієї дати власником будинку став [PERSON], який придбав його з прилюдних торгів і право власності на який в нього виникло з моменту державної реєстрації. Тому, застосовуючи норми земельного законодавства, які були чинні на час придбання будинку [PERSON], після придбання ним в 1985 році по цивільноправовій угоді будинку по вул. Тенінстій, 36 с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, до [PERSON] перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок та господарчі споруди, так як при вирішення даної категорії справ, належить застосовувати закон, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. В подальшому [PERSON], як власник нерухомого майна, звернувся до [PERSON] сільської ради про передачу йому земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні, під належним йому будинком по вул. Теністій, 36 с. Єгорівка у власність. Відповідно до ст.116 ЗК України та ст..118 ЗК України в редакції, яка діяла станом на день винесення оскаржуваних рішень, вказаними статтями регулювався порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так відповідно до п. а ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводилась у разі зокрема приватизації земельних ділянок, які перебувають у користування громадян. Так відповідно до порядку, встановленого ст.116 ЗК України для цього громадянин повинен був в сільській місцевості звернутися з заявою до сільської ради за місцем знаходження земельної ділянки і саме до компетенції місцевого органу самоврядування було віднесено питання щодо прийняття рішення щодо приватизації земельних ділянок на підставі заяви громадянина та технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. На підставі рішень №73-У , №74-У сесії [PERSON] сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 11.01.2007 року, у власність [PERSON], який на той час був власником спірного будинку, безоплатно, на підставі ст. 118 ЗК України передано \~земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд та земельну ділянку площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, що вбачається із архівних копій вказаних рішень.\~ Як вбачається із змісту оскаржуваних рішень, вони були прийняті [PERSON] сільською радою в межах наданих їм повноважень в сфері земельних правовідносин, сільська рада уповноважена була приймати рішення в порядку ст.118 ЗК України щодо приватизації земельних ділянок, що вже перебувають в користуванні громадян, при цьому як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень [PERSON] сільської ради [PERSON] також виготовив через ПП «Земсервіс» документи, що підтверджували розмір земельної ділянки і на підставі цих документів було прийнято рішення щодо передачі йому у власність вказаних земельних ділянок. Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України в разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку, що відповідає правовій позиції Верховного суду України, висловленій в постанові по справі №6-162цс15 від 10.06.2015 року. Оскаржувані позивачем рішення винесені компетентним органом [PERSON] сільською радою і в законний спосіб, в той час коли власником нерухомого майна був [PERSON], вони не суперечать актам цивільного законодавства і в той час, і на теперішній час права позивача жодним чином не були порушені, так як їх прийняття відбулось до часу втрати титулу власника нерухомого майна [PERSON] Ч.3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судова колегія апеляційного суду Одеської області в рішенні від 21.08.2013 року по справі №22-ц/785/4817/13, а далі в рішенні від 07.11.2017 року по справі №511/1775/16-ц, вважаючи можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинок, не вбачає підстав для задоволення аналогічних позовних вимог щодо земельної ділянки, оскільки [PERSON] не є її власником, а отже не може втратити право на ту річ, право на яку не набув. Наявні в матеріалах справи реєстраційна картка земельної ділянки та державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, складені на ім'я [PERSON], однак без підпису та печатки компетентних установ не свідчить про набуття права власності на спірну земельну ділянку останнім. Дійсно [PERSON] не був власником земельної ділянки по вул. Теністій, 36 с. Єгорівка, оскільки не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку та не зареєстрував своє право відповідно до норм діючого законодавства, однак суд вважає, що він з придбанням будинку набув прав користування земельною ділянкою по вул. Теністій, 36 с. Єгорівка, яке після придбання будинку [PERSON] на підставі ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України припинилось. Відповідно до п. «е» ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідачем [PERSON] сільською радою не визнається автоматичне припинення права користування земельною ділянкою за колишнім її користувачем [PERSON] і отримання права на земельну ділянку під придбаним нерухомим майном за [PERSON], і саме це порушене право підлягає судовому захисту. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не позбавленні права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] належить відмовити , так як підстав скасувати законні рішення [PERSON] сілської ради не має. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed