Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] , Державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни, третя особа [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, про скасування державної реєстрації права власності, обґрунтовуючи свої вимоги таким. 02.11.2018 року від державного виконавця позивачу стало відомо, що 02.10.2018 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43304608, на підставі якого державним реєстратором Дунай Х.Б. було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 128,7 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що підставами виникнення права власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок є: довідка, серія та номер: 123418, видана 24.09.2018 р. ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД», технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.09.2018 р. ТОВ «ПРОМ-СТРОЙ ЛТД»; свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , видане 04.07.2012 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Вказане рішення державного реєстратора та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності [PERSON] на вищевказаний житловий будинок позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню. Позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка жилого будинку з надвірними прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 473,0 кв.м. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.07.1993 р., виданим державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Лічман І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3-9763. 15.12.1995 року право власності позивача [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку було зареєстровано в КП «Одеське БТІ та РОН» та записано в реєстрову книгу за № 235 під реєстром № 24073 стр. 61, що підтверджується реєстраційним посвідченням № [NUMBER] від 15 грудня 1995 року. Відповідачу [PERSON] належить інша Ѕ частка жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці площею 473,0 кв. м, на підставі договору дарування від 16.04.1993 року, укладеного між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Лічман І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-3667. 18.05.1993 року право власності відповідача було зареєстровано в КП «Одеське БТІ та РОН» та записано в реєстрову книгу під № 235, стр. 60 р. № 24073. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 473,0 кв. м, яку відповідно до договору про надання в безстрокове користування від 30.12.1956 року виконавчий комітет Іллічівської районної ради депутатів м. Одеси надав [PERSON] в безстрокове користування. Вказане домоволодіння в цілому складається із: літ. «А» - житловий будинок, площею 67,9 кв. м; літ. «Б» - сарай, площею 4,5 кв. м; літ. «В» - сарай, площею 1,7 кв. м; літ. «Г» - убиральня, площею 1,0 кв. м; №1-5 - огорожа, І-ІІІ - мостіння, площею 89,1 кв. м, розташованих на земельній ділянці площею 473,0 кв. м, що підтверджується технічним паспортом від 06.03.1991 року. [PERSON] самочинно побудував на присадибній земельній ділянці належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку споруди: визначені в технічній документації під літ. «К», з прибудовою літ. «к», прибудовою літ. «а2». Будівельні роботи проведені незаконно, без належного дозволу та належно затвердженого проекту, з істотними порушеннями будівельних норм і правил, без згоди співвласників з порушенням меж суміжних земельних ділянок, без відповідних рішень органів місцевого самоврядування, належно затвердженого проекту, без узгодження з відповідними органами, установами та організаціями, з грубим порушенням будівельних, протипожежних та санітарних норм. 11.11.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було зареєстровано декларацію № ОД 18211076470 про готовність об`єкта до експлуатації, якою були введені в експлуатацію самочинні споруди збудовані [PERSON] за вищевказаною адресою. 04.07.2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі вищевказаної декларації було видано Свідоцтво на право власності, яким посвідчено належність [PERSON] на праві спільної часткової власності 43/50 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 29.05.2013 року постановою Одеського окружного адміністративного суду декларацію № ОД 18211076470, видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, було скасовано та дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо реєстрації декларації № ОД 18211076470 були визнані протиправними. 09.10.2013 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду була залишена без змін вказана постанова Одеського окружного адміністративного суду, а апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року набрала законної сили. 09.06.2016 р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/20178/13ц) був задоволений позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнано недійсним Свідоцтво на право власності від 04.07.2012 р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, якім посвідчено належність [PERSON] на праві спільної часткової власності 43/50 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 р. набрало законної сили. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.06.2017 року (справа №521/15565/16-ц) було задоволено позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про знесення самочинно побудованих споруд та вказаним рішенням суду було: знесено самочинно побудовані [PERSON] споруди за адресою: [ADDRESS] , визначених в технічному паспорті, виданому КП «Одеське МБТІ та РОН» 24.11.2011 р.; інвентарна справа 127, реєстровий номер 37171177, кн 235-61-р 24073, під літ. «К», з прибудовою літ. «к», та прибудовою літ. «а2». Вказане рішення суду набрало законної сили. Незважаючи на вказані обставини [PERSON] , знаючи про визнання недійсним його свідоцтва про право власності та постановлене рішення про знесення самочинно побудованих ним споруд, звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію його права власності на підставі вказаного свідоцтва. 02.10.2018 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок на підставі недійсних документів. Крім того, державним реєстратором було проведено реєстрацію зі зміною адреси спірного житлового будинку. Належна [PERSON] Ѕ частка житлового будинку в натурі не виділялася, його право спільної часткової власності на житловий будинок не припинялося. Вказані обставини підтверджуються матеріалами реєстраційної справи, яка зберігається у державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни. Вказані обставини свідчать про протиправність рішення державного реєстратора Дунай Х.Б. від 02.10.2018 року № 43304608 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на житловий будинок, загальною площею 128,7 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню. Дії [PERSON] щодо проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок на підставі поданих ним недійсних документів, є протиправними та такими, що грубо порушують права позивача як співвласника житлового будинку. Відповідач [PERSON] позов не визнав, надав до суду відзив на позов, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на такі обставини. 16 квітня 1993 року [PERSON] на підставі договору дарування набув права власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Зазначене право власності на частину будинку зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації 18.05.1993 року під № 235, стор. 60, р. № 24073. 11.11.2011року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було зареєстровано декларацію № ОД 18211076470 про готовність об`єкта до експлуатації, якою були введені в експлуатацію споруди, визначені в технічній документації під літ. «К», з прибудовою літ. «к», прибудови літ. «а2», що побудовані на присадибній земельній ділянці належній сторонам на праві спільної часткової власності. 19.07.2012 року було зареєстровано свідоцтво про право власності в КП «Одеське БТІ та РОН», номер запису: 24073 в книзі 235-61, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 3487967В. 29.05.2013 року постановою Одеського окружного адміністративного суду реєстрацію вказаної декларації № ОД 18211076470, виданої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, було скасовано та дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області щодо реєстрації декларації № ОД 18211076470 були визнані протиправними. 09.10.2013 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду була залишена без змін вказана постанова Одеського окружного адміністративного суду, а апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року вступила в законну силу. З аналізу постанови вбачається, що декларацію № ОД 18211076470, видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було скасовано саме через відсутність згоди співвласників будинку. Жодних посилань на те, що при будівництві споруд мало місце порушення меж суміжних земельних ділянок, грубе порушення будівельних, протипожежних та санітарних норм немає. Таким чином, позивач без будь-яких будівельних експертиз та висновків відповідних спеціалістів, що потребують спеціальних знань у галузі будівництва, сама зробила висновок про порушення меж суміжних земельних ділянок, грубе порушення будівельних, протипожежних та санітарних норм. Вказані у позовній заяві порушення - це припущення позивача, а не висновки судових рішень, на які остання посилається. Позивач не надала до суду документи, що свідчать про наявність у неї відповідних прав на конкретну земельну ділянку, що б підтверджувало наявність у позивача права на пред`явлення вимоги до відповідача щодо протиправності дій з реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Не ясно, чи в межах земельної ділянки позивача знаходиться спірний будинок, яким чином і які права позивача порушені реєстрацією права власності на будинок № [NUMBER] за відповідачем. До своїх частин домоволодіння позивач та відповідач мають різні входи, окремі подвір`я, які огороджені парканом. Спірний будинок [ADDRESS] збудований на подвір`ї, яким користується відповідач і не виходять за межі ділянки двору. Статтею 103 Земельного кодексу України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 141 ЗК України визначено підстави припинення права користування земельною ділянкою. Системний аналіз положень чинного законодавства України, зокрема ст. ст. 120, 141 ЗК України, ст. 377 ЦК України, дозволяє дійти висновку, що в разі набуття особами права на будівлі і споруди, розміщені на земельній ділянці, до вказаних осіб переходить право щодо земельної ділянки на якій вони розташовані, необхідної для використання нерухомого майна. Одночасно, у попереднього землекористувача право користування земельною ділянкою припиняється у відповідному розмірі, тобто щодо певної частини земельної ділянки. Отже, перехід до інших осіб (третіх) права власності на будівлі та споруди, які розміщені на земельній ділянці, що перебуває в користуванні є підставою для припинення права користування земельною ділянкою у відповідному розмірі. Таким чином, з переходом права власності на Ѕ частину домоволодіння до відповідача перейшло і право користування Ѕ частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування домоволодіння, а позивач втратила право на користування відповідною частиною земельної ділянки. Позивач взагалі не наводить прикладів та не надає доказів того, що діями відповідача їй завдані бодай які-небудь незручності в користуванні земельною ділянкою або належною їй частиною будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями цієї статті власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Підставою для подання позову відповідно до цієї норми є вчинення третьою особою перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування й розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод у здійсненні ним цих правомочностей. Право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач порушив права позивача, як власників майна. В позовній заяві відсутні докази того, що зареєстрований відповідачем будинок [ADDRESS] знаходиться на чужій земельній ділянці. Само по собі скасування реєстрації декларації № ОД 18211076470 про готовність об`єкта до експлуатації не позбавляє права власності відповідача на його частину домоволодіння, не позбавляє права відповідача вдруге подати документи щодо прийняття об`єкта нерухомості в експлуатацію, поділити будинок, або припинити право власності на нього або іншим чином володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Заочне рішення Малиновського районного суду від 01.06.2017 року про знесення самочинно збудованих споруд, на яке посилається позивач, скасовано ухвалою Малиновського районного суду від 21.11.2018 року, справа № 521/15565/16-ц. Розгляд справи призначено в загальному порядку та на 27.03.2019 року рішення по даній справі немає. Про заочне рішення Малиновського районного суду від 09.06.2016 року № 521/20178/13ц щодо визнання недійсним Свідоцтва про право власності на 43/50 частини домоволодіння від 04.07.2012 року відповідачу раніше не було відомо. Заява про перегляд вказаного рішення буде подана до суду в найкоротший термін. Жодних дій щодо виконання вказаного рішення не було проведено, через що данні про недійсність Свідоцтва про право власності на 43/50 частини домоволодіння від 04.07.2012 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились. Таким чином дії державного реєстратора та дії відповідача щодо проведення державної реєстрації на житловий будинок [ADDRESS] на підставі, зокрема, на Свідоцтво про право власності від 04.07.2012 року не можна вважати протиправними. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач Державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни про дату час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку, до суду не з`явилася, відзиву на позов не подавала. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2019 року зобов`язано державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Христину Богданівну (66350, Одеська обл., Подільський район, с. Куяльник. вул. Куяльницька, б. 26 А) надати суду завірені належним чином матеріали реєстраційної справи на житловий будинок, загальною площею 128,7 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2019 року за зловживання процесуальними правами, а саме невиконанням ухвали суду про витребування доказів стягнуто з Державного реєстратора КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Христини Богданівни, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в дохід державного бюджету штраф у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 5236,0 гривень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини. Позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка жилого будинку з надвірними прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 473,0 кв.м. на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.07.1993 р., виданим державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Лічман І.М., зареєстрованим в реєстрі за № 3-9763. 15.12.1995 року право власності позивача [PERSON] та [PERSON] у встановленому порядку було зареєстровано в КП «Одеське БТІ та РОН» та записано в реєстрову книгу за № 235 під реєстром № 24073 стр. 61, що підтверджується реєстраційним посвідченням № [NUMBER] від 15 грудня 1995 року. Відповідачу [PERSON] належить інша Ѕ частка жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці площею 473,0 кв. м, на підставі договору дарування від 16.04.1993 року, укладеного між [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності діяла [PERSON] , та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Лічман І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3-3667. 18.05.1993 року право власності відповідача було зареєстровано в КП «Одеське БТІ та РОН» та записано в реєстрову книгу під № 235, стр. 60 р. № 24073. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 473,0 кв. м, яку відповідно до договору про надання в безстрокове користування від 30.12.1956 року виконавчий комітет Іллічівської районної ради депутатів м. Одеси надав [PERSON] в безстрокове користування. Вказане домоволодіння в цілому складається із: літ. «А» - житловий будинок, площею 67,9 кв. м; літ. «Б» - сарай, площею 4,5 кв. м; літ. «В» - сарай, площею 1,7 кв. м; літ. «Г» - убиральня, площею 1,0 кв. м; №1-5 - огорожа, І-ІІІ - мостіння, площею 89,1 кв. м, розташованих на земельній ділянці площею 473,0 кв. м, що підтверджується технічним паспортом від 06.03.1991 року. [PERSON] побудував на присадибній земельній ділянці належного сторонам на праві спільної часткової власності житлового будинку споруди: визначені в технічній документації під літ. «К», з прибудовою літ. «к», прибудовою літ. «а2». 11.11.2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області було зареєстровано декларацію № ОД 18211076470 про готовність об`єкта до експлуатації, якою були введені в експлуатацію самочинні споруди збудовані [PERSON] за вищевказаною адресою. 04.07.2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі вищевказаної декларації було видано Свідоцтво на право власності, яким посвідчено належність [PERSON] на праві спільної часткової власності 43/50 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 29.05.2013 року постановою Одеського окружного адміністративного суду декларацію № ОД 18211076470, видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, було скасовано. 09.10.2013 року постановою Одеського апеляційного адміністративного суду була залишена без змін вказана постанова Одеського окружного адміністративного суду, а апеляційна скарга [PERSON] була залишена без задоволення. Постанова Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року набрала законної сили. Згідно вказаних рішень судом встановлено, що Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, а саме житлового будинку літ. «К» з прибудовою літ. «к», прибудови «літ. а2», розташованого за адресою: [ADDRESS] , оформлена і подана замовником [PERSON] з порушенням вимог п. 3.2 Порядку. 09.06.2016 р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (справа № 521/20178/13ц) був задоволений позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнано недійсним Свідоцтво на право власності від 04.07.2012 р., видане Виконавчим комітетом Одеської міської ради, якім посвідчено належність [PERSON] на праві спільної часткової власності 43/50 частин домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2016 р. набрало законної сили. Вказане рішення суду набрало законної сили. На твердження відповідача, що буде подана заява про перегляд заочного рішення, відповідних доказів не надано. [PERSON] , знаючи про існування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 29.05.2013 року про те, що декларацію № ОД 18211076470, видану Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, було скасовано, та постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2013 року, звернувся до державного реєстратора із заявою про реєстрацію його права власності на підставі вказаного свідоцтва. На підставі цього звернення 02.10.2018 року державним реєстратором КП «Агенція державної реєстрації» Дунай Х.Б. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та було проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок на підставі скасованого документу. Державним реєстратором було проведено реєстрацію зі зміною адреси спірного житлового будинку. Належна [PERSON] Ѕ частка житлового будинку в натурі не виділялася, його право спільної часткової власності на житловий будинок не припинялося. Вказані обставини свідчать про протиправність рішення державного реєстратора Дунай Х.Б. від 02.10.2018 року № 43304608 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на житловий будинок, загальною площею 128,7 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню. Дії [PERSON] щодо проведення державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок на підставі поданих ним недійсних документів, є протиправними та такими, що порушують права позивача як співвласника житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно вимог ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів прав власності. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. п. 1, 9 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Стаття 18 вказаного Закону встановлює процедуру державної реєстрації прав. Пункти 5 та 6 частини 1 цієї статті унормовують, що державна реєстрація проводиться на підставі рішення про державну реєстрацію прав (пункт 5), після чого власне відкривається розділ в Державному реєстрі прав та/або вносяться до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав (пункт 6). Відповідно до ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідачів на користь позивача в рівних частках в розмірі 2114,40 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved