Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 02 жовтня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до закінчення навчання, тобто 30.06.2022 року. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач є її батьком. Наразі шлюбні відносини між батьками припинені, позивач на теперішній час проживає разом з матір`ю та навчається у Маріупольському коледжі Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського на денній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Термін навчання позивача з 21.09.2020 року по 30.06.2022 року. Відповідач офіційно працевлаштований, має змогу надавати матеріальну допомогу та не заперечує проти цього, у зв`язку із чим просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області 26 березня 2002 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З довідки № 70 від 22 вересня 2020 року, виданої директором Маріупольського коледжу Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського, вбачається, що [PERSON] є студенткою денної форми навчання за освітньою спеціальністю 072 «Фінанси, банківська справа ат страхування», термін навчання з 21 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року за рахунок коштів фізичної особи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Частиною 3 ст. 199 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У той же час, оскільки дитина є повнолітньою, суд позбавлений можливості застосувати положення ч. 2 ст. 182 СК України, тому з відповідача підлягає до стягнення аліменти у розмірі 1/4 доходу відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, враховуючи, що [PERSON] є повнолітньою та продовжує навчання, у зв`язку з чим не має власного заробітку, перебуває на утриманні матері, а відповідач в свою чергу є особою працездатного віку, а також ту обставину, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, беручи до уваги обов`язок обох батьків брати участь в утриманні повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, що забезпечить [PERSON] рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а позовні вимоги є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави половини судового збору, тобто 420, 40 грн.

Outcome: approved