Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визнати виконавчий напис №673 від 18 червня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець Оксани Сергіївни таким, що не підлягає виконанню. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 22 травня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №50004549, відповідно до основних умов якого позивачу мало бути надано кредит у розмірі 92226,73 грн під 9,9% річних, на 60 місяців, з урахуванням додаткової угоди загалом на 84 місяці. В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 23 травня 2012 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого позивачем було передано в заставу належний їй автомобіль Volkswagen Polo, держаний реєстраційний номер - [NUMBER] вартістю 160377,88 грн. 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. було вчинено виконавчий напис №673. Позивач вважає, що виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження зареєстровані не були, а також позивачеві не було надіслано повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання та позивачем таке повідомлення отримано не було. Вказану позовну заяву було передано в провадження судді Астахової О.О. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 жовтня 2017 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2017 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено справу до судового засідання. Також, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2017 року зупинено стягнення у виконавчому провадженні №47985790 на підставі виконавчого напису №673 від 18 червня 2015 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маринець Оксани Сергіївни, яким звернуто стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen Polo, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, д.н.з. [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 31 січня 2018 року та 12 червня 2018 року від представника відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» - Виговської А.К. надійшли відзиви на позовну заву заяву аналогічного змісту, згідно яких представник відповідача просить відмовити в задоволення позову та зазначає, що позивач майже з початку укладення договору порушувала свої зобов`язання, а починаючи з січня 2015 року перестала сплачувати щомісячні платежі, у зв`язку з чим відповідачем 04 лютого 2015 року позивачу було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором. Зазначена вимога була отримана позивачем 06 лютого 2015 року, таким чином позивач вважається повідомленою про дострокове повернення кредиту та мала сплатити наявну заборгованість 07 березня 2015 року. Оскільки заборгованість позивачем погашена не була, відповідач правомірно звернувся 18 червня 2015 року до приватного нотаріуса з метою вчинення виконавчого напису. При цьому зазначає, що та обставина, що в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не було зареєстровано повідомлення №50004549 від 04 лютого 2015 року, не впливає на обов`язок нотаріуса вчинити виконавчий напис, оскільки закон не ставить цей обов`язок у залежність від виконання приписів даної норми. Тому вважає твердження позивача про порушення порядку вчинення виконавчого напису помилковим. Також у відзиві зазначено, що відповідачем були здійснені всі необхідні дії, передбачені договором та законодавством для інформування позивача про наявність заборгованості та необхідність її погашення та суми кредиту, відповідачем було подано всі передбачені переліком документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а нотаріусом, в свою чергу було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат». (а.с.78-82, 83-87) 14 травня 2019 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Усенка М.М. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачем не подано належних та допустимих доказів направлення відповідачем та отримання позивачем вимоги, оскільки на повідомленні про вручення поштового відправлення відсутній підпис позивача та не вказана дата відправлення. (а.с.201-202) Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 25 жовтня 2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м.Києва №200 від 20 травня 2020 року, відповідно до пункту 19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 7.54 розділу VII Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 травня 2020 року вказану справу було прийнято до провадження судді Гаврилової О.В., постановлено проводити розгляд справи в порядку загального провадження та призначено судове засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Усенко М.М. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених у позовній заяві та відповіді на відзив підстав. Додатково пояснив, що позивач не отримувала вимогу відпоідача. Представник відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» - адвокат Здоренко В.Є. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. При цьому не оспорював факту не внесення відомостей про наміри звернення стягнення до Державного реєстру. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. в судове засіданні не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с.157). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що 22 травня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений кредитний договір №50004549 та додаткова угода до цього договору, згідно умов яких останній надано кредит у сумі 96226,73 грн - еквівалент суми кредиту 11938,80 дол. США та додатковий кредит у сумі еквіваленту 4156,20 дол. США, що на дату укладення угоди за погодженням сторін дорівнює 33789,91 грн, зі сплатою 9,9% змінної процентної ставки, на строк 84 місяці (згідно додаткової угоди від 16 травня 2014 року), на придбання автомобіля марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , об`єм двигуна 1390 куб см, рік виробництва - 2012. Даний договір складається з договору кредиту, Загальних умов кредитування, Графіку погашення кредиту, а також додаткових угод (а.с.5-17, 24, 88-107). Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. 23 травня 2012 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором №50004549 між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено Договір застави №50004549, згідно умов якого позивач передала в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» автомобіль марки VW, модель Polo, кузов № [NUMBER] , боєм двигуна 1390 куб см, рік виробництва - 2012, колір синій (а.с.18-23, 108-113). 16 травня 2014р. між сторонами було укладено додаткову угоду до договору застави №50004549 (а.с114). Згідно п.5.3.3. Договору застави №50004549, у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором та цим договором, нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. При цьому, згідно п.3.2.1. Загальних умов кредитування - додатку до Кредитного договору, Компанія має право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до п.3.3. Загальних умов кредитування - додатку до Кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується і повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. 04 лютого 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» була складена вимога (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, адресована [PERSON] , в якій, серед іншого, з посиланням на п.3.2. Загальних умов кредитування, відповідач вимагав від позивача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, що разом станом на поточну дату становить 180958,31 грн. Також у вимозі зазначалось, що у випадку неповернення суми кредиту та несплати заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, компанія буде змушена вдатися до примусового стягнення суми кредиту та заборгованості, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий компанії у заставу для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (а.с.115-116). Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначено: повідомлення вручено особисто, прізвище [PERSON] , дата 06.02. та міститься підпис працівника поштового відділення (а.с.117), що не є доказом в розумінні ст.76-80 ЦПК України одержання позивачем вищевказаної вимоги. При цьому представник позивача в судовому засіданні категорично заперечував факт отримання позивачем вимоги відповідача. Згідно п.5.3.3. договору застави, у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобов`язань перед заставодержателем за кредитним договором та цим договором, нотаріус на вимогу заставодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. 18 червня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №673, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen, мрдель Polo, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , 2012 року випуску, синього кольору, державний номер [NUMBER] , що належить на праві приватної власності [PERSON] . Строк платежу настав 16 грудня 2014 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета застави, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за період з 16 грудня 2014 року по 04 лютого 2015 року в розмірі 150021,50 грн - дострокове повернення невиплаченої суми кредиту; 10150,79 грн - несплачені чергові платежі; 9531,67 грн - штрафні санкції відповідно до ст.8.3. договору; 19245,35 грн - штраф у розмірі 20% від суми кредиту за порушення терміну дострокового повернення кредиту, разом - 180958,31 грн. (а.с.25, 118) Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» №1255-IV від 18.11.2003 (далі - Закон №1255-IV) визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону №1255-IV до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. За змістом статті 22 Закону №1255-IV обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. У частині першій статті 23 Закону №1255-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Статтею 26 Закону №1255-IV визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною першою статті 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як загальним Законом України «Про нотаріат», так і спеціальним - Законом №1255-IV. При цьому частинами першою, третьою статті 24 Закону №1255-IV установлено порядок звернення стягнення на предмет застави. Зокрема, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Така вимога узгоджується з частиною першою статті 27 Закону № 1255-IV, згідно з якою обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Тобто законодавець визначив, що для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. У статті 27 Закону № 1255-IV передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно зі статтею 28 Закону №1255-IV якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Закон №1255-IV пов'язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Порядок ведення Реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону №1255-IV, згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До Реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою статті 43 Закону №1255-IV визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок №830). Пунктом 4 Порядку №830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до Реєстру запису. У пункті 5 Порядку №830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором Реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. А у пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження). Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок №296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком №1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5). Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку №1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку №296/5). Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку №296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону №1255-IV щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону №1255-IV. Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Велика Палата Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі №320/8269/15-ц, факт недотримання стягувачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону №1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Як убачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, станом на 17.10.2017, щодо предмета обтяження - вищевказаного транспортного засобу марки - Volkswagen, модель - Polo, держаний номерний знак - [NUMBER] , відсутні відомості про звернення стягнення (а.с.26). Не внесення таких відомостей до реєстру не заперечувалось і представником відповідача в судовому засіданні. Крім того, у вимозі відповідача від 04 лютого 2015 року відсутні: опис предмета забезпечувального обтяження та вимога до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маринець Оксана Сергіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки стороною позивача доведено факт недотримання відповідачем положень частини третьої статті 24 та частини першою статті 27 Закону №1255-IV і нездійснення ним до вчинення виконавчого напису реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 960,00 грн (640,00 +320,00) (а.с.1, 28). На підставі викладеного та

Outcome: approved