Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі з 05.07.2005 року зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , однак відповідач з 01.06.2014 року та по теперішній час, тобто по січень 2020 року, у вищевказаній квартирі не проживає, в ній відсутні його особисті речі, поштова кореспонденція на ім`я [PERSON] за зазначеною адресою не надходить, його фактичне місцезнаходження або місце проживання невідомо. Оскільки відповідач вже більше 67 місяців фактично не проживає у належній позивачу квартирі, не є членом сім`ї позивача, він не має жодних прав щодо проживання за вказаною адресою. Факт реєстрації відповідача у спірному житлі порушує право [PERSON] на вільне розпорядження і користування своїм майном. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , уродженця м. Херсон, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, але надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надсилання поштовою кореспонденцією на адресу місця реєстрації та місця фактичного проживання відповідача судових викликів, своїм правом на надання відзиву не скористався, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використав, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 09.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенком В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 6881 (а. с. 10-11), [PERSON] , яка діяла за довіреністю як представник [PERSON] , продала, а [PERSON] купила квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 192135528 від 09.12.2019 року (а. с. 12), власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенком В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 6881. З копії паспорту відповідача серії [NUMBER] , виданого Комсомольським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області 27.10.1997 року (а. с. 17-18), місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 09.12.2019 року № 3677, виданої КП Слов`янської міської ради «Керуюча компанія № 4» (а. с. 19), у квартирі [ADDRESS] зареєстрований з 05.07.2005 року [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту від 26.12.2019 року № 496, виданого керівником комітету мікрорайону «Лісний», складеного в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 20), [PERSON] дійсно зареєстрований, але не мешкає у квартирі [ADDRESS] з червня 2014 року по теперішній час, особистих речей [PERSON] в квартирі немає. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в зазначеній квартирі [ADDRESS] не мешкає без поважних причин з червня 2014 року, він не є членом сім`ї позивача, а також не є особою, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому відповідач має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, розташованим за адресою: [ADDRESS] , оскільки його право користування даною квартирою перешкоджає позивачу як власнику житла розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved