Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача інформацію про те, що [PERSON], працюючи начальником КРУ, скористався службовим становищем та незаконно отримав з колгоспу ім. Кірова, який у подальшому перейменовано в КСП «Коростишівське», яке в послідуючому реорганізоване у СТОВ «Племзавод Коростишівський» корову замість виписаного «телятка», йому подарували автомобіль «Таврія» та трактор МТЗ; зобовязати відповідача протягом одного місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у справі спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], указану інформацію; стягнути з відповідачів на користь [PERSON] 30000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди, які позивач має намір витратити на відновлення своєї ділової репутації. В обґрунтування позову вказує, що 10.01.2017 в залі Коростишівського районного суду в судових дебатах за участі суду, сторін та свідків [PERSON] поширила відносно нього інформацію про те, що він, працюючи начальником КРУ, скористався службовим становищем та незаконно отримав з колгоспу ім. Кірова, який реорганізовано у СТОВ «Племзавод Коростишівський», корову замість виписаного «телятка», йому подарували автомобіль «Таврія» та трактор МТЗ, про що свідчить фонограма судового засідання за 10.01.2017, запис за 11:43:33 годину. Вказана інформація жодним чином не стосується питання, що було предметом судового розгляду, доводилося до суду та присутніх у судовому засіданні виключно з метою формування негативної думки щодо особи [PERSON] Оскільки позивач виступав у судових дебатах до [PERSON], будучи шокований брехнею [PERSON], позивач змушений звернутися з вказаним позовом. Позивач вказує, що можливо вказана інформація вплинула на прийняття судом негативного для нього рішення, йому було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Після видалення суду до нарадчої кімнати [PERSON] продовжувала поливати позивача словесним брудом у присутності сторін та свідків. Поширена інформація не є оціночним судженням [PERSON], а є твердженням про конкретні факти, які звинувачують позивача у незаконній діяльності та протиправній поведінці, зокрема, у тому, що позивач протиправно використовував посадові обовязки для незаконного отримання майна підприємства. Негативний характер інформації, поширений у такий спосіб, порушує особисті немайнові права позивача, а саме: порочить його честь, гідність та ділову репутацію, враховуючи те, що позивач є особою публічною, відомою майже кожному мешканцю м. Коростишів, оскільки більше 10 років очолював КРУ в Коростишівському районі, близько 10 років працював заступником начальника Райсільгоспуправління в часи, коли воно було одним з найпрестижніших закладів у Коростишівському районі, та є досить відомою особою в Житомирській області працював заступником Головного державного земельного інспектора Житомирської області, заступником начальника відділу Держфінінспекції в Житомирській області, балотував та був обраний депутатом районної та однієї з сільських рад. Поширена [PERSON] недостовірна інформація була прийнята судом, сторонами та свідками, та могла бути поширена необмеженому колу осіб, що спричинило позивачу значні іміджеві втрати, які виражаються у зменшенні його авторитету на роботі, серед жителів міста, району та області. За правопорушення, в яких звинувачує відповідач позивача, передбачено накладення штрафу у розмірі від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому саме такий розмір відшкодування моральної шкоди на думку позивача має відшкодувати відповідач. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що у судовому засіданні 10.01.2017 вона підтвердила факт отримання матірю [PERSON] корови, а підприємство отримало як дарунок майновий пай номінальною вартістю 1922 гривні, а [PERSON] отримав інше майно. Вказана інформацію підтверджена показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто інформація висловлена достовірно що спростовує твердження позивача про її недостовірність. Натомість, позивачем не доведено у який спосіб порушено його права, не доведено завдання негативних наслідків та протиправність дій відповідача, на які позивач посилається у позовній заяві. Також відповідач вказує, що не підлягають розгляду судами позови про захист честі, гідності та ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалася судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Відповідач звертає увагу, що сам позивач вказує, що він є публічною особою, а тому при поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист честі, гідності чи ділової репутації має свої особливості, а саме: межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної персони. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, показання свідків та прийнявши до уваги заперечення відповідача, суд вважає, що позові вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працювала у колгоспі більше 20 років з 1975 року зоотехніком, у 1980-1990 роках займалися реалізацією племскота, продавали на аукціоні в місті Києві, Запорізький завод надав автомобілі в рахунок племскота, було рішення правління про передачу одного автомобіля в КРУ, свідок не памятає кому була передана машина. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що було судове засідання по питанню визнання недійсним дарування майнового сертифікату, відповідач сказала свої міркування, фактично те, що вона знала, вона розповіла все, що їй відомо щодо дій [PERSON], відповідач висловлювала думки без упередження, не було жодних намірів принизити честь та гідність [PERSON], він як свідок не побачив у цих діях, що щось погане було сказане в сторону [PERSON]. Також свідок повідомив, що, працюючи директором колгоспу, коли давали майно, не було суто законного поділу, начальник КРУ просив дати більшу телицю, мати [PERSON] забажала брати живність, він своєю поведінкою сам принижує свій авторитет, а як свідок він вважає безпідставною позовну заяву [PERSON], останній сам провокує. Допитаний свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що працювала до 2004 року завфермою у СТОВ «Племзавод Коростишівський», мати [PERSON] отримала корову, часто керівництво давало вказівку видати [PERSON] зерно, мясо, вони виконували вказівку колгоспу, сказали вона видала, там є її підпис, були всі працівники, свідок не памятає чи передали, чи подарували машину КРУ, часто приїжджав водій, виконували команди голови колгоспу. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює інженером з охорони праці, було близько 2000 року рішення правління про передачу автомобіля «Таврія» в КРУ, видали телицю матері [PERSON], за сумісництвом свідок працював комірником, позивач особисто приїжджав отримувати зерно та пшеницю близько 3-4 центнерів, приблизно у 2003-2004 році працював на заводі помічником бригадира зять позивача [PERSON], з ним приїхав позивач й сказав, що потрібна рама для трактора йому її видали, особисто бачив ту раму і що її передавали в руки зятя [PERSON]. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає позивача тривалий час, позивач брав зерно, він допомагав набирати йому гній та розкидати його, а також набирати зерно, свідку відомо, що виділявся автомобіль на КРУ для [PERSON], свідок пропрацював з матірю позивача тривалий час та не знає кого саме видали їй телицю чи корову, на пай корова не виходила, а «по паперах» вийшла телиця, потім взяли корову, матері позивача було видано стільки зерна, що неможливо порахувати. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2000 року працює головним зоотехніком СТОВ «Племзавод Коростишівський», позивачу як члену колективу надавалися пільги за меншими цінами надавали матеріали та зерно, згідно майнових сертифікатів кожному працівнику (члену колгоспу) виділялося в натурі майно на суму зарплати та кількість відпрацьованих років, згідно «структури», затвердженої колективом, йшов розподіл майна серед пайовиків, матір позивача була пайовиком, їм була виписана велика рогата худоба відповідно до «структури» на її майновий пай, була видана корова згідно відділення першої бригади, різниця повинна була бути виплачена по касі, було взято автомобілі, один з яких був виділений на КРУ, при видачі майна особисто присутня не була, «Таврія» була несправна, по рішенню зборів членів правління автомобіль був відписаний на КРУ, свідок не є матеріально-відповідальною особою. Відповідно до звукозапису судового засідання від 10.01.2017, який наданий позивачем, [PERSON] у судових дебатах вказала, що [PERSON], працюючи начальником КРУ, постійно користувався службовим становищем, скільки потрібно було стільки давали, й не мати забирала корову, а він, відповідач не могла виписати корову, оскільки у матері [PERSON] майновий пай був на 1800 гривень, за 1800 гривень вона б корову не купила, [PERSON] зерно брав тонами, йому подарували «Таврію», трактор, а після цього він нахабно дивиться в очі директору та їй /а.с.6/. Сторони не заперечували, що саме [PERSON] було висловлено вказане у судовому засіданні 10.07.2017. Відповідно до накладної №186, виданої СТОВ «Племзавод Коростишівський» [PERSON] в рахунок майнового паю було видано телицю 200 кілограм на суму 1000 гривень /а.с.51/. За [PERSON] не реєструвався автомобіль «Таврія», що підтверджується копією довідки від 01.06.2017 №3, виданої Територіальним сервісним центром №1845 Регіонального сервісного центру в Житомирській області /а.с.44/. Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-якій спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосудця (ст. 34 Конституції України). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України. Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію. Однак, пунктом 2 ст. 10 Конвенції визначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного cт. 10 Конвенції. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Відповідно до вимог части третьої і четвертої статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Таким чином, діючим цивільним законодавством закріплена презумпція добропорядності особи, а тому згідно з положеннями статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена про позивач інформація є достовірною, покладається на відповідачів. Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» встановлено, що оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правильності. Відповідно до змісту статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Позивач вказує, що є публічною особою, відомий багатьом жителям міста, району та області завдяки тому, що перебував на посадах у державних установах та організаціях, органах місцевого самоврядування, тому це свідчить про готовність його до надмірної уваги та критики його дій. Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв'язку з фактичними обставинами справи, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем інформаціє не є такою, що порушує немайнові права позивача і поширена відповідачем виключно як виступ у судових дебатах, більше того, позивач 10.01.2017 не скористався правом на репліку після виступу [PERSON] у судових дебатах, чого не заперечує сам позивач. Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то підстави для її задоволення відсутні, оскільки така вимога є похідною від визнання інформації недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність і ділову репутацію. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed