Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Другий Київський відділ державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту нерухомого майна, а саме з 1/4 частина квартири, що належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на праві приватної власності, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона є власником 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, позивачці [PERSON] стало відомо про те, що на належну їй 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] постановою Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області б/н , 03.08.2009 року державним виконавцем Плахутою В.Д. накладено арешт. Як зазначає позивачка [PERSON] , вона не є боржником за жодним виконавчим провадженням та накладений арешт нерухомого майна є помилковим, оскільки в у провадженні Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебувало виконавче провадження в якому боржником була тезка позивачки, а саме: [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] Наявність в арешту створює перешкоди позивачці у здійсненні нею права розпоряджання своїм майном. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлені належним чином. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що позивачці [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/4 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна № 179423114 від 02.09.2019р. було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно відповідно до Постанови Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області б/н , 03.08.2009 року державним виконавцем Плахутою В.Д. реєстраційний номер обтяження 8962629, зареєстровано 12.08.2009 року (а.с.11), що також підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.10). З відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається про те, що обтяжувачем є - [PERSON] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Однак, з матеріалі справи вбачається про те, що особою на чиє майно було накладено арешт є [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . 24.09.2010р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після одруження [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). З огляду на вищевикладене, судом встановлено про те, що вищевказані особи є двома різними фізичними особами з однаковими прізвищем, ім`ям і по-батькові та про те, що Другим Київським відділом ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області помилково накладено арешт на нерухоме майно позивачки [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] . Виконавче провадження в рамках якого було винесено постанову про накладено арешту на нерухоме майно від 03.08.2009 року на виконанні у відділі не перебуває, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку закінченням строку зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб. Пунктом 2 ч.1 ст.2 Закону передбачено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Згідно ч.1 ст.12 Закону передбачено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи, зокрема, про зареєстровані речові права на нерухоме майно, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, інші відомості. Згідно ч.1 ст.13 Закону передбачено, що невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13). У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Другий Київський відділ державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зняття арешту підлягають задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved