Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася позивачка [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради із заявою про надання дозволу на багаторазові тимчасові виїзди в зону АТО неповнолітньої дитини без згоди батька. Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано 09.03.2010 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із матірю. У звязку із проведенням антитерористичної операції в Донецькій області, вони із сином були вимушені виїхати до м. Бердянська Запорізької області, де взята на облік як переміщена особа з тимчасово окупованої території України з 11.09.2014 року. Незважаючи на ситуацію, що склалася в країні у неї виникає необхідність періодично навідуватися додому із сином за місцем реєстрації, а саме у звязку із необхідністю у зміні гардеробу, інших побутових речах. Але батько дитини не надає згоди на багаторазові тимчасові виїзди дитини в зону АТО. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували відмову не наводить, з сином не спілкується, його життям не цікавиться, морально та матеріально не підтримує, аліменти не сплачує. Вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам неповнолітнього [PERSON] та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Відповідач перешкоджає забезпеченню реалізації прав та інтересів [PERSON]. Вона як мати усвідомлює та бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок в зону проведення АТО. Просить суд дозволити багаторазові тимчасові виїзди за межі України в зону АТО [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON] строком на 3 роки у супроводі матері [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає, що по справі можливо винести заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Повно та всебічно зясував обставини справи, безпосередньо дослідивши надані суду письмові докази суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.7,13) Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно зі ст.141 СК України батьки мають рівні права та обовязки, щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст.150, ч.1 ст.155 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлені законом. Згідно п.5.1.1.Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, який визначає окремі питання здійснення контролю за переміщенням в районі проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів), а також види блокпостів, контрольних пунктів вїзду-виїзду, порядок їх функціонування, правила їх перетинання, затвердженого СБУ: «5.1.1 Вїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16- річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.» Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Згідно п. п. 3 п.2-2 даних Правил передбачено , що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.» Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права пересування лише у випадках, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Разом з тим, частиною 1 статті 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з Конвенцією про права дітей, ратифікованою Верховною Радою України за №789 від 27.02.1991 р., в усіх діях, щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до ст.ст.7,155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином, враховуючи, що багаторазові перетинання дитиною контрольних пунктів вїзду-виїзду до зони АТО може бути небезпечним для життя та здоровя дитини у звязку із їх безпосереднім розташуванням у зоні озброєного конфлікту, крім того, позивачем не зазначені місце прямування, часовий проміжок перебування у зоні АТО, наявність у дитини необхідних документів для перетинання дитиною КПВВ, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку із їх необґрунтованістю. Позивачем не доведено, що надання такого дозволу є вкрай необхідним і з огляду на існування небезпеки буде відповідати інтересам дитини. Невиконання батьком певних батьківських обовязків щодо утримання, виховання дитини не має відношення до розгляду зазначених позовних вимог.

Outcome: dismissed