Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] звернувся до позивача з заявою б/н від 01.11.2011 з метою отримання банківських послуг. У позові зазначається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 30.11.2020 виникла заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13587,11 грн. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, а тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01.06.2021 позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 01.11.2011 у розмірі 13587,11 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Після отримання заочного рішення відповідач звернувся до суду з заявою про його скасування. В обґрунтування своєї заяви відповідач зазначає, що під час підписання ним Анкети заяви від 01.11.2011 між сторонами не були узгоджені умови щодо строку виконання зобов`язань з повернення кредиту, встановлення підстав, виду та розміру відповідальності за порушення зобов`язань. Так, хоча позивач ставить перед судом питання лише про стягнення тіла кредиту, проте до розміру заборгованості за тілом кредиту позивач фактично включив заборгованість за процентами, нарахованими на прострочений кредит, які безпідставно нараховував протягом трьох років. Відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Крім того, указував, що за останні три роки за відомостями з банківської виписки за особовим рахунком відповідача усього обліковується витрат у розмірі 703370,57 грн., а надходжень за цей же період - у розмірі 716035,10 грн. З огляду на викладене просив скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з відсутністю заборгованості. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 01.10.2021 вказане заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Літвіновій Г.М. Про дату, час та місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте матеріали справи містять клопотання з проханням слухати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Соломонюк С.А. до суду двічі не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення справи чи проведення розгляду справи у режимі відеоконференції не подавали. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи у відсутність учасників за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідач 01.11.2011 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заява) в ПриватБанку, тобто фактично вчинив дії з метою укладення договору з позивачем. У вказаній Анкеті-заявці відсутні відомості про бажання відповідача отримати конкретний банківський продукт чи банківську послугу, зокрема, не вказано про намір отримати банківську картку (а.с. 51). Разом з тим, ця Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що останній був ознайомлений з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. Матеріали справи також містять Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» № 010814130025547860. Указана довідка містить інформацію щодо можливих умов кредитування за договором SAMDN50000052418075. Разом з тим, з інших матеріалів справи (позовної заяви, розрахунків заборгованості, банківської виписки, довідки про видачу карток, довідки про встановлення кредитного ліміту) вбачається, що укладений між сторонами договір не мав номеру. Крім того, указана довідка про умови кредитування підписана, проте не зазначено, хто саме цей підпис вчинив (працівник банку, відповідач у справі, інша особа). Також суд звертає, що вказана довідка подана до суду у неналежній якості, зміст документа місцями прочитати неможливо. З огляду на викладене суд визнає вищевказану Довідку про умови кредитування недостовірним доказом, оскільки з її змісту неможливо встановити дійсні обставини справи щодо узгодження умов кредитування. Ураховуючи викладене, слід дійти висновку, що між сторонами не були узгоджені умови надання кредитних коштів, зокрема, умови щодо строку кредитування, виду кредиту, умов нарахування відсотків, пені, штрафів, комісій тощо. Разом з тим, на підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 50), з якої вбачається, що відповідачу було видано п`ять карток: 01.11.2011, 04.04.2013, 08.06.2013, 02.11.2015 та 26.02.2018. При викладенні своєї позиції по справі відповідач не спростовував факту отримання та користування банківськими картками. Позивач зазначає, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Такий висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору, у тому числі умов щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. Разом з тим, із долучених позивачем до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 30.11.2020 позивач визначив заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту у розмірі 13587,11 грн. При цьому, з розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 до 30.09.2019 вбачається, що позивачем стягнуто з відповідача заборгованість по пені на загальну суму 450,00 грн (а.с. 40-46). Крім того, з розрахунку заборгованості за період з 01.10.2019 до 30.11.2020 вбачається, що позивачем додатково стягнуто з відповідача заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 1679,17 грн. та заборгованість по простроченим відсоткам у розмірі 4967,74 грн. (а.с. 47-48). Проте, як зазначалось вище, у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та пені за прострочку їх повернення. З огляду на викладене суд дійшов висновку про безпідставність стягнення позивачем з відповідача відсотків і пені на загальну суму 7096,91 грн (450,00 грн + 1679,17 грн + 4967,74 грн). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як було встановлено судом, сторони не узгоджували строки повернення кредиту. За таких обставин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до приписів якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Позивач зазначав, а відповідач у своїх письмових поясненнях не заперечував, що відповідач користувався кредитними коштами, розплачувався кредитною карткою за покупки, знімав готівку та поповнював кредитний рахунок. На підтвердження своїх вимог позивач надає три розрахунки заборгованості відповідача за договором від 01.11.2011 за загальний період 01.11.2011 - 30.11.2020 (а.с. 36-48), а також банківську виписку. Разом з тим, виконаний представником позивача розрахунок не є належним доказом підтвердження розміру наявної заборгованості, оскільки не є первинним документом. Первинним документом, отже - доказом, є відповідна банківська виписка по рахунку. Таку виписку надав банк за період з 01.11.2011 до 30.11.2020. З наданої банком виписки вбачається, що заборгованість відповідача складає 13379,22 грн. Також з виписки вбачається, що банк нараховував та включав у суму заборгованості як пеню, так і відсотки за користування кредитним лімітом та відсотки за прострочений кредит (а.с. 6-34). Разом з тим, до заяви про скасування заочного рішення відповідач додав банківську виписку за його особовим рахунком станом на 25.06.2021. У вказаній виписці зазначено, що за вказаним особовим рахунком усього обліковується витрат на суму 703370,57 грн, а надходжень за цей же період - 716035,10 грн. Також зазначено, що сума комісій за вказаний період складає 14057,33 грн. (справа № 699/49/21, провадження 2-п/699/4/21, а.с. 5-44). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що розмір фактично внесених відповідачем власних грошових коштів на кредитний картковий рахунок перевищує розмір використаних кредитних коштів на 12664,53 грн. Позивач правом спростувати вказану інформацію не скористався. Більше того, указаний факт встановлюється з банківської виписки, яка сформована та видана відповідачу уповноваженими особами позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому саме позивач має довести наявність заборгованості відповідача, а у разі доведення її наявності - довести її розмір. Єдиним належним доказом розміру заборгованості є саме банківська виписка. Відомості з наданих позивачем та відповідачем банківських виписок є тотожними, що зрозуміло, бо вони виконувалися банком. Разом з тим, у виписці, наданій відповідачу банк додатково зазначив відомості щодо загального розміру використаних кредитних коштів та розміру внесених відповідачем на кредитний рахунок власних коштів. З огляду на викладене, порівнявши суму отриманих відповідачем кредитних коштів та суму повернутих ним банку на картковий кредитний рахунок грошових коштів, урахувавши, що позивач безпідставно стягнув з відповідача відсотки і пеню на загальну суму 7096,91 грн, а також комісію у розмірі 14057,33 грн суд дійшов висновку, що відповідачем повернуто позивачу суму у більшому розмірі, ніж було фактично використано кредитних коштів. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що відповідач в повному обсязі повернув позивачу суму отриманих ним кредитних коштів. Ураховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, то відсутні підстави для застосування позовної давності. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed