Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 квітня 2015 року звернувся [PERSON] з позовної заявою до ТОВ «Авто-Просто» про визнання угоди недійсною, стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди, який в ході розгляду підлягав уточненню (а. с. 1-5, 90-92). Позивач у позовній заяві та в уточненому позові в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 лютого 2011 року між ним та ТОВ «Авто-Просто» було укладено угоду № 344611 з додатками до неї № 1; 2; 4, предметом якої є надання позивачу як учаснику фінансових послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання легкового автомобіля марки ЗАЗ моделі Ланос, вартістю 71\~680,00 грн. в групах. На виконання даної угоди позивачем було сплачено відповідачу внесок загальним розміром у сумі 37\~508,73 грн. Останній щомісячний платіж за угодою був проведений 10 грудня 2013 року у сумі 1068,57 грн. Пунктом 13.4.1 додатка № 2 до вказаної угоди встановлено, що в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання непередбачених обставин, що виникли під час угоди, в тому числі (але не виключно), внаслідок отримання ним інвалідності. 06 січня 2014 року позивачу була встановлена ІІ група інвалідності, про що позивач повідомив відповідача листом від 13 січня 2014 року. Листом від 06 лютого 2014 року відповідач повідомив позивача про те, що останній має право на повернення 23586,76 грн., а повернення позивачу сплачених чистих внесків не відбуватиметься згідно ст. 13 п. 13.4.1 додатка 2 до угоди, оскільки останній не повідомив про отримання інвалідності протягом визначеного терміну. У звязку із зазначеним позивач просив суд, з урахуванням уточнень, визнати угоду № 344611 від 09 лютого 2011 року з датками № 1, 2 ,4 до неї розірваною на підставі п. 13.4.1 ст. 13 Додатку № 2 до угоди з 15 січня 2014 року; зобовязати відповідача повернути позивачу суму сплаченого останньому чистого внеску у розмірі 37\~508,73 грн. згідно ст. 13 п. 13.4.1 додатка 2 до угоди, внаслідок отримання [PERSON] інвалідності; стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляцій за весь час прострочення з 15 січня 2014 року по серпень 2015 року: 24069,35 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10\~000,00 грн. Представник позивача надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, в заяві вказала, що уточнені позовні вимоги підтримує, просила суд їх задовольнити (а. с. 130). Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду письмові пояснення та заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, розглянути справу за відсутності представника відповідача (а. с. 100-105). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, були встановлені наступні факти: 09 лютого 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Авто-Просто» було укладено угоду № 344611 з додатками до неї № 1; 2; 4, предметом якої є надання позивачу як учаснику фінансових послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання легкового автомобіля марки , ЗАЗ моделі Ланос, вартістю 71\~680,00 грн. в групах (а. с. 6, 7, 8-10, 11). [PERSON] на рахунок ТОВ «Авто-Просто» було сплачено 2580,48 грн. вступного внеску та 34928,25 грн. щомісячних платежів, таким чином розмір чистого внеску за вказаною угодою склав 37508,73 грн. (а. с. 13-24). Судом встановлено, що у звязку з отриманням довідки МСЕК від 06 січня 2014 року про присвоєння [PERSON] ІІ групи інвалідності останній звернувся на адресу ТОВ «Авто-Просто» із заявою про розірвання угоди № 344611 на підставі п. 13.4.1 ст. 13 додатку №2 до угоди, на що листом від 06 лютого 2014 року ТОВ «Авто-Просто» повідомило, що зазначену угоду розірвано згідно зі ст. 4 угоди та п. 13.1 ст. 13 додатка №2 до угоди (а. с. 25, 26, 61). В даному листі, а також в наступних відповідях на вимоги та претензії позивача про розірвання угоди № 344611 на підставі п. 13.4.1 ст. 13 додатку №2 до угоди та повернення всієї суми чистих внесків за угодою відповідач повідомив позивача, що підстави для розірвання угоди на підставі п. 13.4.1 додатку № 2 до угоди відсутні, оскільки позивач не повідомив у 30-денний термін з дня отримання інвалідності про дану обставину, що є обовязковим відповідно до умов вказаної угоди та додатків до неї (а. с. 26-33). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 298 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Пунктом 13.4.1 додатку № 2 до угоди № 344611, укладеної між позивачем та відповідачем, визначено, що в першу чергу повертаються кошти учаснику, який розірвав угоду внаслідок настання наступних непередбачених обставин, що виникли під час дії угоди: отримання ним інвалідності…на момент виникнення такої обставини належним чином виконував зобовязання за угодою. Учасник має надати відповідні документи протягом 30 календарних днів з моменту виникнення таких обставин. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами в контексті викладених норм права, враховуючи положення п. 13.4.1 ст. 13 спірної угоди, а також те, що довідку від 06 січня 2014 року про отримання інвалідності позивач направив на адресу відповідача 13 січня 2014 року, тобто в межах 30-денного терміну з дня її видачі, яку відповідач отримав 15 січня 2014 року, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача в частині визнання угоди № 344611 від 09 лютого 2011 року з датками № 1, 2 ,4 до неї розірваною на підставі п. 13.4.1 ст. 13 Додатку № 2 до угоди з 15 січня 2014 року та зобовязання відповідача повернути позивачу суму сплаченого останньому чистого внеску у розмірі 37\~508,73 грн. згідно ст. 13 п. 13.4.1 додатка 2 до угоди, внаслідок отримання [PERSON] інвалідності. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат за період з 15 січня 2014 року (дата розірвання договору) по 27 серпня 2015 року, враховуючи, що сукупний індекс інфляції за 2014 рік становить 124,87%, а за 2015 рік 139,3%, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні збитки за порушення прострочення виконання зобовязань за угодою № 344611 від 09 лютого 2011 року у розмірі 24\~069,35 грн. та суму 3-х% річних у розмірі 1 815,83 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів завдання відповідачем позивачу страждань нематеріального характеру. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн. (243,60 грн. за вимоги немайнового характеру, 243,60 грн. за вимоги майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial