Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Позов обґрунтований тим, що 20.01.2015 року між ним та відповідачем було укладено Публічний договір про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601, відповідно до додатку №1 до якого відповідач зобовязався передати позивачу у користування предмет лізингу - автомобіль [PERSON], вартістю 132 000 гривень, а позивач повинен був прийняти автомобіль та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору та графіку визначеного у додатку №2 до договору. На виконання умов договору відповідач передав позивачеві автомобіль [PERSON],\~ а після повного виконання позивачем фінансових зобовязань перед відповідачем, останній надав позивачу документи для переоформлення права власності на вказаний вище автомобіль (довіреності, акт звірки взаєморозрахунків, наказ, акт приймання передачі транспортного засобу). Під час проведення процедури по переоформленню права власності співробітниками Територіального сервісного центру 2641 було виявлено зміну номера кузова автомобіля [PERSON] шляхом перебиття і вварювння номерної панелі, а за результатом проведеної експертизи визначено, що ідентифікаційний номер кузова не є первинним, встановити первинний номер не представляється можливим. Опираючись на викладене, з посиланнями на норми ст.ст. 203, 216 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів»\~ позивач просить суд, визнати недійсним договір про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20.01.2015, укладений між ним та відповідачем, стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 134 175,20 грн. сплачені за договором фінансового лізингу та судові витрати. В судове засідання сторона позивача не зявилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить справу розглядати у відсутності позивача. Представник відповідача в судове засідання не зявився, скористався правом на надання відзиву, просив позов розглядати без його участі, а в задоволенні позовних вимог відмовити, вважає, що оспорюваний правочин є нікчемним, оскільки не посвідчений нотаріусом, також клопотав про застосування строків позовної давності та відшкодування збитків. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 січня 2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» укладено договір про надання фінансового лізингу№IF00A!0000640601, відповідно до якого предметом договору є транспортний засіб [PERSON], згідно до додатку №1, відповідач зобовязався передати позивачу у користування предмет лізингу - автомобіль [PERSON], вартістю 132 000 гривень (а.с. 9-15) Згідно до додатку №2 до договору про надання фінансового лізингу№IF00A!0000640601 сторонами погоджено графік та суми платежів за договором (а.с. 16). У відповідності до акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу№IF00A!0000640601\~ від 30.09.2017 року сторонами погоджено повну сплату лізингоодержувачем лізингодавцю всіх належних до сплати платежів за договором (а.с.29). 28.12.2017 року під час спроби реєстрації автомобіля співробітниками Територіального сервісного центру 2641 було виявлено зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля марки [PERSON], кузов №KNMCSHLMS7Р640896, д.н.з. [NUMBER], про внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 33) та підтверджується експертним висновком у кримінальному провадженні, копію резолютивної частини якого долучено до матеріалів справи (а.с. 34). Відносини, які виникли у зв'язку із укладенням договору лізингу для придбання транспортного засобу регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законами України «Про фінансовий лізинг», «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Так, стаття 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 807 ЦК України визначено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до правової позиції Верховного суду України, яка висловлена 16.12.2015 року у постанові за наслідками розгляду цивільної справи №6-2766цс15, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1ст.628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частин першої, другої ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частина 1 статті 220 ЦК України регламентує, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб «Ніссан Альмера», а сторонами договору фізична і юридична особи, всупереч положень ст.799 ЦК не було нотаріально посвідчено, а тому він в силу положень ст.220 цього ж Кодексу є нікчемним, що узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 16 грудня 2015 року по справі № 6-2766цс15 та від 19 жовтня 2016 року № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року по справі № 6-648цс16. Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина\~ перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. У пункті 7 цієї постанови Верховного Суду України роз'яснено, що у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Разом з тим, аналіз змісту спірного договору лізингу від 20.01.2015 року, укладеного між сторонами дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, одночасно значно розширені права лізингодавця, а також оспорюваний договір всупереч вимог закону не був посвідчений нотаріально. Тому позовні вимоги в частині визнання недійсним договору про надання фінансового лізингу № IF00A!0000640601 від 20 січня 2015 року, укладеного між ТОВ «Автокрелит плюс» та [PERSON], та стягнення на користь позивача відповідно до вимог ст. 216 ЦК України грошових коштів в сумі 134715,32 грн., що були передані на виконання договору, який позивач просить визнати суд недійсним, підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що оспорюваний правочин є нікчемним позаяк сторони у справі не додержалися вимоги закону про обов'язкове нотаріальне посвідчення спірного у цій справі договору, що свідчить про його нікчемність. В судовому порядку нікчемний договір недійсним не визнається, нікчемний договір не породжує для його сторін прав і наслідків по виконанню такого договору. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Відповідно до статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У зв'язку з цим вимоги позову про стягнення на користь позивача з відповідача грошових коштів, переданих на виконання нікчемного правочину, є обґрунтованими та підлягають\~ до часткового задоволення. Суд погоджується з доводами сторони відповідача та вважає, що сума в розмірі 6126,38 грн., яка є платою за користування предметом лізингу не може бути стягнена з лізингодавця, про що також вказано у постанові Верховного Суду від 03.10.2018р. в справі за №288/383/15-ц, а тому сума стягнення підлягає до зменшення і повинна становити 128588,94 грн.\~ (134715,32 6126,38) В той же час не можуть бути взятими до уваги судом покликання відповідача щодо зменшення розміру стягнення на 20688,17 грн., що є збитками за амортизацію авто, 4137,63 грн. збитків за неотриманий прибуток, 6190,45 грн. збитків за ПДВ, позаяк предмет лізингу (автомобіль) має виявлену зміну номера кузова шляхом перебиття і вварювання номерної панелі автомобіля, що унеможливлює його реєстрацію, а відтак і використання, оскільки транспортні засоби як джерела підвищеної небезпеки та предмети, які становлять велику матеріальну цінність, повинні піддаватися ідентифікації. З цією метою вони, а також їх найважливіші вузли та агрегати позначаються індивідуальними номерами, причому номер шасі або кузова вказується в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу. Тому такі посилання відповідача жодним чином не можуть вказувати на упущену вигоду, оскільки відсутні докази, що відповідач міг її отримати. А у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред'явлені посилання відповідача покладають обов'язок довести, що така вигода і понесені збитки не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані (вигода), а збитки понесеними. Однак суд вважає не доведеними такі посилання відповідача, з огляду на не представлення доказів щодо цих покликань. Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу, лізингодавець зобов'язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору. Лізингоодержувач, у свою чергу, зобов'язаний повернути лізингодавцю майно, а саме об'єкт лізингу, яким він користувався. Щодо застосування строків позовної давності, на які посилалася сторона відповідача, то слід вказати таке. З позовом до суду позивач звернувся у жовтні 2018 року, після того, як дізнався про своє порушене право у грудні 2017 року. Суд погоджується із доводами сторони позивача про те, що виходячи з добросовісності сторін цивільних правовідносин та не маючи спеціальних технічних знань, позивач не міг самостійно виявити факт втручання у номер кузова переданого йому автомобіля до моменту огляду його експертом при вчиненні дій для реєстрації транспортного засобу (грудень 2017 року), а тому суд вважає, що стороною не пропущено строків позовної давності. Також, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 23, 215, 216, 220, 628, 638, 799, 806, 807 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг»,

Outcome: partial