Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просив усунути позивачу перешкоди у реалізації його прав власника житла, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на такі обставини. Позивачу згідно договору купівлі-продажу від 01.07.2020 р. на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 01.07.2020 р. Відповідач з 28.03.2005 р. зареєстрований у квартирі, яку придбав позивач. Позивачу відомо, що відповідач досить тривалий час не проживає у вказаній квартирі. Ще в 2005 році він виїхав з вказаної квартири та зараз його фактичне місце проживання позивачу невідоме. Відповідач не доводиться позивачу родичем. Жодних договорів стосовно права або порядку користування вказаною квартирою відповідач ні з ким не укладав. Також відповідач жодного разу не з`являвся у вказаній квартирі за час своєї відсутності. Реєстрація місця проживання сторонньої особи в квартирі позивача завдає йому незручностей, перешкоджає у вільному розпорядженні своєю власністю. Представник позивача адвокат Трубецька М.М. надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Луцанов І. (діє на підставі довіреності від 16.01.2020 року) надав до суду заяву про визнання пред`явленого до відповідача позову, просив справу розглядати за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.07.2020 р. позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових права на нерухоме майно від 01.07.2020 р. Відповідач з 28.03.2005 р. зареєстрований у квартирі, яку придбав позивач. Відповідач тривалий час не проживає у вказаній квартирі, а саме з 2005 року. Відповідач не доводиться позивачу родичем. Жодних договорів стосовно права або порядку користування вказаною квартирою відповідач не укладав. Наявність реєстрації відповідача в квартирі порушує право вільного володіння, користування та розпорядження квартирою позивачем. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачі порушили права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушуює права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, враховуючи визання позову представником відповідача, відповідач має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved