Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

До суду 05.10.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за яким позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням щомісячного навчання у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною 23 років, а також половини вартості контракту за навчання сина у ромі зір 30 000 грн.. Згідно обґрунтування позовних вимог, відповідач по справі є її колишнім чоловіком та вони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Шлюб між сторонами розірвано 20.11.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис 294. На даний час дитина сторін проживає разом із позивачем, останній є повнолітнім, проте перебуває на утриманні позивача у зв`язку з його навчанням. До досягнення дитиною повноліття відповідач сплачував аліменти на навчання дитини, заборгованості не має. З 2018 року по теперішній час [PERSON] є курсантом 3-го курсу денного відділення в Одеському мореходному коледжі рибної промислової ім.. Олексія Соляника за контрактом, що підтверджується довідкою №1120 від 29.09.2020 року. Згідно договору №397/18 від 20.08.2018 року вартість навчання сина становить 60 000 грн., тому вважає доцільним заявити вимоги про стягнення з відповідача половини вартості навчання у розмірі 30 000 грн.. Також посилалась на те, що у зв`язку з тим, що син перебуває на денній формі навчання, в неї на даний час дуже обмежені можливості у заробітку та останні не мають власного житла, вимушені його орендувати, а у свою чергу відповідач є лікарем в приватному закладі та його дохід складає приблизно 3000 Євро на місяць, то вважає за можливе заявити вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 5000 грн. на місяць. Ухвалою суду від 12.10.2020 року провадження у справі було в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 12.11.2020 року. До суду 02.11.2020 року надійшов відзив на позов від відповідача, згідно якого заперечував проти позову та просив відмовити у повному обсязі. Посилався на те, що у зв`язку зі станом здоров`я він з 2011 року не працює та на теперішній час вирішується питання про надання йому групи інвалідності у зв`язку з хворобою очей (діагноз - зріла катаракта). Окрім того, йому потрібно постійне лікування у зв`язку з захворюванням судинного характеру (з 2005 року) (діагноз - лейкоареоз, гідроцефалія, кортикальна атрофія речовини мозку) та лікування хребта (діагноз грижа дисків, антелістез хребця). За викладеного, вказував, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на повнолітнього сина та позивачем не доведено обставин отримання ним заробітної плати в сумі 3000 Євро. Також посилався на те, що позивачем не доведені обставини відсутності у неї на праві власності будь-якого нерухомого майна. Вказував, що до повноліття сина він сумлінно виплачував позивачу аліменти на утримання сина, проте на теперішній час такої можливості не має. За викладеного просив відмовити у позові. Через неявку сторін розгляд справи 12.11.2020 року був відкладений на 10.12.2020 року. До суду 24.11.2020 року надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивачка вважає, що довідки, на які посилається відповідач, ніяким чином не доводить його неможливості сплачувати аліменти,так само як і копія трудової книжки, оскільки відповідача має змогу працювати на підставі цивільно-правових договорів або контракту. Відповідачем 10.12.2020 року до суду подано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких посилався на те, що ним було подану медичну документацію на підтвердження його стану здоров`я, необхідності постійного лікування, на що потрібна відповідна фінансова можливість. При цьому він за станом здоров`я не працює та перебуває на утриманні його дружини, а тому в нього відсутні змога надати аліменти на утримання повнолітнього сина. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці 10.12.2020року, розгляд справи був відкладений на 19.01.2021 року. У судове засіданні 19.01.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача та представника відповідача до суду надійшли заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 22.01.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] та спільного шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис №548). Шлюб між сторонами розірвано 20.11.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис 294. Що не заперечувалось сторонами, на даний час дитина сторін проживає разом із матір`ю (позивачем по справі). Згідно довідки Одеського морехідного коледжу рибної промислової ім.. Олексія Соляника від 29.09.2020 року №1120, [PERSON] є курсантом 3-го курсу денного відділення за контрактом, згідно наказу про зарахування від 01.08.2018 року №141-КС. Початок навчання 01.09.2018 року, закінчення навчання - 07.07.2022 року. Згідно договору №397/18 від 20.08.2018 року про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, загальна вартість навчання за весь строк навчання становить 60 000 грн.. На підтвердження оплати вартості навчання сина позивачка надала до суду копії квитанцій: від 20.082018 року на суму 7500 грн., від 21.03.2019 року на суму 7500 грн., від 30.08.2019 року на суму 7500 грн., від 13.05.2020 року на суму 7500 грн., від 23.09.2020 року на суму 7500 грн.. Позивачка, звертаючись до суду з дійсним позовом, просила стягнути із відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 5000 грн. щомісячно та половину суми вартості навчання сина у розмірі 30 000 грн.. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. ВС у постанові від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Такий висновок викладений також у постанові Верховного Суду від 25.02.20 року у справі №521/4397/17 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/87902719 ). Згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вбачає, що батько проживає окремо від сина, матеріальної допомоги на період навчання сина не надає. Згідно копії трудової книжки відповідача серії [NUMBER] , останній був звільнений з посади лікаря-терапевта КУ «Міська поліклініка №12» за власним бажання. Між тим, суд не приймає до уваги твердження відповідача з приводу того, що він з 2011 року не працює, оскільки дані обставини не підтвердженні належними та допустимими доками, а наданий відповідачем витяг із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не свідчить про це беззаперечно, оскільки такі відомості надані лише станом на 2011 рік. Беззаперечних доказів про те, що відповідач не працює, знаходиться на обліку як безробітний, а також стосовно доходів відповідача та його витрат, та не може працювати, матеріали справи не містять. Суд зауважує, що та обставина, що відповідач є пенсіонером за віком не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти на повнолітніх дітей, які продовжують навчання з урахуванням положень ст.199 СК України. У свою чергу, позивач не надала суду достеменних та належних доказів про наявність у відповідача заробітку у розмірі 3000 євро, наявності у відповідача будь-якого майна, майнових прав та грошових активів, а також остання не зверталась до суду з клопотання про їх витребування у порядку ст.84 ЦПК України. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання сина на час його навчання у розмірі 5000 грн. щомісячно, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно пояснень відповідача, викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, на теперішній час вирішується питання про надання відповідачу групи інвалідності у зв`язку із хворобою зору (діагноз- зріла катаракта). Окрім того, відповідач потребує постійного лікування захворювання судинного характеру (з 2005 року) (діагноз - лейкоареоз, гідроцефалія, кортикальна атрофія речовини мозку) та лікування хребта (діагноз грижа дисків, антелістез хребця), що підтверджується довідкою КУ «Міська поліклініка № 6, та висновками медичного закладу МІБС Міжнародного інституту біологічних систем від 29.10.2020 магнитно-резонансної томографії головного мозку та шийного відділу хребта. Між тим, судом враховується рівність обов`язків батьків щодо утримання дитини та з огляду на викладене приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд вбачає, що вартість навчання спільного сина сторін коштує 60000 грн., а враховуючи рівні обов`язки мати та батька утримувати сина, та необхідність у матеріальній допомозі дитини, втому числі і оплати на навчання, на транспорт, потреби у належному харчуванні та інше, то вважає за можливе стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина до досягнення ним 23 років у розмірі 2300 грн.. При цьому, суд зауважує, що при визначенні розміру аліментів на утримання сина була врахована половина вартості навчання сина, а тому в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості навчання сина у розмірі 30000 грн. суд відмовляє. Суд вважає, що дані вимоги є взаємовиключними. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 12.06.2016, №1368-VIII та п.1.1 Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 р. № 1368-VIIІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, - розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 840,80 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial