Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Малькевич Наталія Володимирівна, з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем по справі позивач перебував у трудових відносинах з 01.07.2004 року, працюючи гірником очисного забою. Наказом від 03.10.2018 року № 1097 ку був звільнений з шахти за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. У зв`язку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні та тривалого лікування, Клінікою професійних захворювань ДУ «Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України» було проведення засідання комісії та складено Медичний висновок Центральної лікарсько-експертною комісії про наявність у позивача професійного характеру захворювання від 28.01.2020 року № 3/67 та повідомлення про наявність професійного захворювання направлено до закладу державної служби з питань праці від 28.01.2020 року № 52. На підставі повідомлення, комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та складено акт за формою П-4, затверджений першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області від 26.02.2020 року, яким встановлено, що пневмоконіоз ЛН І-ІІ (першого-другого ст.). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язково-тонічним і больовим синдромами, рецедивуючий перебіг (М54.1) - захворювання професійне, встановлене вперше та виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів - пил, робоча поза, фізичне навантаження. З 06.02.2020 року Обласною профпатологічною МСЕК м. Краматорськ позивачу була встановлена третя група інвалідності та 65% втрати працездатності безстроково з 26.03.2020 року. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоров`я, у зв`язку з чим заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному: Після отримання травми 25.09.2018 року позивач залишився без двох пальців на лівій руці, але продовжував працювати, бо необхідно було утримувати свою сім`ю. Відсутність пальців позбавляло можливості в повній мірі виконувати свої професійні обов`язки. Окрім того, відчуває на собі гидливі погляди людей. Все це сильно бентежить позивача та спричинює моральні страждання. Після травмування моральну шкоду відповідач не відшкодував ні в добровільному ні в судовому порядку. До встановлення причин профзахворювань, довгий час перебував в хворобливому стані, змушений був проходити лікування. Позивач відчував та відчуває постійну різку біль в області попереку. Тривала робота в шкідливих умовах праці відобразилася на слухові, із-за чого відчуває постійний дискомфорт. На теперішній час позивач відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє відчувати себе повноцінною людиною, постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на загальному стані, знаходиться в подавленому стані, у зв`язку з чим відносини в родині погіршилися. Позивача пригнічує та обставина, що його здоров`я не відновлюється, а навпаки погіршується. Враховуючи, що після одержання втрати працездатності змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Моральну шкоду, яка була завдана професійним захворюванням позивач оцінює в 70 000 гривень, та просить стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 05.05.2020 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» позов визнає частково в розмірі 26 000 грн. ( із умовного розрахунку 400 грн. за кожний відсоток втрати працездатності). Позивач [PERSON] працював на підприємстві 01.07.2004 року по 28.09.2018 рік з повним робочим днем у шахті. За час роботи позивач по справі отримав професійне захворювання. У своїх позовних вимогах позивач просить стягнути з нашого підприємства суму моральної шкоди у розмірі 70 000 грн., але вказана сума на думку представника відповідача є значно завищеною та не відповідає вимогам розумності та справедливості. Обставинами, які мають істотне значення та які повинні бути враховані судом при визначенні моральної шкоди є те, що позивач з 2014 року вже знав про погіршення стану свого здоров`я після чого неодноразово звертався за допомогою до лікарні з приводу тих хвороб які з часом призвели до стійкої втрати працездатності. Позивач, знаючи про ризик виникнення професійного захворювання, тривалий час не повідомляв адміністрацію ПРАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або на менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Саме приховуванням погіршення стану здоров`я у позивача та недбалим ставленням до стану свого здоров`я позивач сприяв розвитку у нього професійного здоров`я. В свою чергу ПРАТ «ШУ «Покровське» звертає увагу на те, що кожен рік позивач був зобов`язаний проходити обов`язкові медичні огляди як працівник, що працює в шкідливих та важких умовах. Згідно з даними пройдених медоглядів за 2016 - 2018 р.р., які за кошти ПРАТ «ШУ «Покровське» проведено лікарями Покровської ЦГБ, зазначений громадян був визнаний такий, який може працювати у підземних умовах. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди просить суд врахувати те, що гірничо- збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливим умовах супроводжується наданням відповідних пільг. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці. Роботодавець має можливість припинити роботу працівника в шкідливих умовах праці лише у випадку, коли у працівника вже виникло професійне захворювання та встановлено відповідним медичним органом порушення стану здоров`я. Тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору. Позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Вважають, що причинно-наслідковий зв`язок існує між професійним захворюванням і діями самого працівника, які виражаються у тривалому продовженні роботи у шкідливих умовах праці. У зв`язку з чим, у виникненні професійного захворювання вбачають вину і самого позивача. Акт розслідування професійного захворювання позивача та довідка МСЕК не підтверджують наявність моральних страждань, оскільки в них відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав позивач у зв`язку з профзахворюванням. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди також просить врахувати, що позивачу виплачуються значні страхові виплати від Фонду соціального страхування та пенсія за віком. До судового засіданні позивач та йог представник не з`явились, надали заяву про слухання справи без їх участі, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача до судового засідання не з`явився. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював на ПАТ «ШУ «Покровське» з 01.07.2004 року по 29.12.2010 року, та з 10.01.2011 року, гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті. 28.09.2018 року звільнений за власним бажанням (а.с.6-8). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 25.02.2020 року, затвердженого першим заступником начальника Головного управління Головного управління Держпраці у Донецькій області Король В.І. 26.02.2020 року, в пункті 17 вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливого фактора - пил, робоча поза, фізичне навантаження. Причиною виникнення професійного захворювання є пил переважно фіброгенного впливу - фактична величина 30,6-53,6 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3; виробничий шум фактична величина 88-96 дБА, при нормативному значенні 80 дБА; перебування у нахиленому положенні до 40-56% часу зміни, при нормативному значенні перебування у нахиленому положенні до 25% часу зміни. Фізичне динамічне навантаження: потужність зовнішньої роботи при роботі за участю м`язів нижніх кінцівок і тулуба 115,5 - 154,7 Вт, при нормативному значенні 90Вт, при регіональному навантаженні з переважною участю м`язів рук та плечового поясу фактичне значення 49,5 - 81,7 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; нахили корпусу 125-160 разів за зміну про нормативному значенні до 100 разів за зміну (а.с.9-11). В період з 17.01.2020 року по 03.02.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: пневмоконіоз ЛН І-ІІ (першого-другого ст.). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язково-тонічним і больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.14). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 28.01.2020 року № 3/67 [PERSON] встановлено діагноз: пневмоконіоз ЛН І-ІІ (першого-другого ст.). Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язково-тонічним і больовим синдромами, рецедивуючий перебіг. Захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.13). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.04.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного та санаторно-курортного лікування, «Д» невролога та пульмонолога (а.с.12). Позивач періодично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з 2014 року по теперішній час (а.с.15-16). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті та за час роботи отримав професійне захворювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у травні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 840.80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial