Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 05.11.2019 року звернулась позивач із вказаною позовною заявою та просить суд скасувати іпотечний договір №69-01-976, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №Д-651 та скасувати відомості про іпотеку від 19.12.2007 року, внесені до Єдиного державного реєстру іпотек. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 69-01-975. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 30000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] 19.12.2007 року було укладено іпотечний договір № 69-01-976, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № Д-651. За результатами розгляду Приморським районним судом м. Одеси справи за позовною заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 69-01-975 в задоволенні позову відмовлено. При цьому судом встановлено, що відповідач [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 доларів США (еквівалент у гривнях сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.) згідно Кредитного договору № 69-01-975 від 19.12.2007 року не отримувала, вказаними коштами заволоділа інша невстановлена особа. В подальшому [PERSON] зверталась до ТОВ «Кредитні ініціативи» у зв`язку з відсутністю підстав для забезпечення виконання умов кредитного договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] із заявою про скасування іпотечного договору №69-01-976 та внесенням відповідних відомостей до державного реєстру іпотек, однак заява позивача не була задоволена. Позивач зазначає, що у зв`язку із припиненням основного зобов`язання іпотеку також слід вважати припиненою, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.02.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання 11.03.2020 року не відбулось у зв`язку з повідомленням про мінування будівлі Приморського районного суду м. Одеси. Розгляд справи призначено на 09.04.2020 року. В судове засідання 09.04.2020 року сторони по справі не з`явились, розгляд справи відкладено на 27.05.2020 року. В судове засідання 27.05.2020 року з`явились позивач [PERSON] та її представник [PERSON] . Представник відповідача до суду не з`явився, надав суду заяву про відкладення розгляд справи, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 08.07.2020 року. 08.07.2020 року до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву, відповідно яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.12.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 69-01-975. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 30000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до п. 2.2 Договору за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 12,9 % річних. Відповідно до п. 2.2 Договору кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 16.12.2022 року. У якості забезпечення виконання умов кредитного договору між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] 19.12.2007 року було укладено іпотечний договір № 69-01-976, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № Д-651. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами, в тому числі право вимоги за Кредитним договором № 69-01-975 від 19.12.2007 року. ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1958649,87 гривень та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог. Рішення набрало законної сили 19.10.2018 року. При цьому, судом при розгляді вказаної справи встановлено, що згідно висновку експерта № 1313 від 01.12.2010 року по кримінальній справі № 012010011 (оригінал якого було досліджено в судовому засіданні) підписи від імені [PERSON] в заявах на видачу готівки за № 01 від 20.12.2007 року виконані не [PERSON] , а іншою особою, з наслідуванням справжнього підпису даної особи. В ході розгляду справи, ухвалою суду від 07.03.2017 року, по справі було призначено комісійну судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку № 17-1419 від 29.12.2017 року комісійної судово-почеркознавчої експертизи підписи від імені [PERSON] у двох примірниках заяви на видачу готівки № 01 від 20 грудня 2007 року на суму 30000 доларів США (еквівалент у гривнях сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.), розміщені праворуч від друкованих записів „Підписи: Отримувач виконані не самою [PERSON] , а іншою особою (особами). Досліджені підписи від імені [PERSON] у наданих на експертизу документах, виконані з наслідуванням підпису (підписам) [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000 доларів США (еквівалент у гривнях сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот грн. 00 коп.) згідно Кредитного договору № 69-01-975 від 19.12.2007 року не отримувала, вказаними коштами заволоділа інша невстановлена особа. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на положення ст. 509 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, згідно ч. 1-3 вказаної статті зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку», частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначенні способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Зміст зазначених статей дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Звертаючись до суду із позовом, позивач зазначила, що іпотеку слід вважати припиненою у зв`язку із припиненням основного зобов`язання. Разом з тим, факт припинення дії кредитного договору не встановлений рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2018 року та не є предметом розгляду у вказаній справі, у зв`язку з чим суд приходить до висновку щодо недоведеності посилань позивача щодо наявності правових підстав для припинення іпотечного договору. Окрім цього, зазначаючи про припинення іпотечного договору позивач звернулась до суду із вимогою про скасування іпотечного договору та запису про іпотеку. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених прав у спосіб, не передбачений законом, оскільки зі змісту ст. 17 Закону України «Про іпотеку» та п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що належним та ефективним способом захисту у справі, що розглядається, має бути припинення правовідношення, а не скасування іпотечного договору, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Окрім цього, суд відхиляє посилання позивача на застосування правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 06.07.2016 року, провадження №6-118цс16, оскільки в даній справі суд прийшов до висновку, що іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється. Правовідносини, що розглядались Верховним Судом України, не є аналогічними правовідносинам, що виникли між [PERSON] та ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв`язку з чим не підлягають застосуванню у вказаній справі.

Outcome: dismissed