Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] ) із позовною заявою до [PERSON] (надалі - [PERSON] ) про визнання недійсним договору дарування. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 04.02.2009 р. між сторонами у справі укладено договір дарування, за умовами якого позивач подарував відповідачу 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Як вказував позивач, спірний договір укладений під впливом тяжких обставин для [PERSON] оскільки останній мав великий борг перед ПАТ «ПриватБанк». Також, позивач пояснював, що договір дарування від 04.02.2009 р. був укладений останнім на вкрай невигідних умовах оскільки спірне житло було єдиним у [PERSON] . У зв`язку з чим, просив суд позов задовольнити та визнати вказаний вище договір дарування недійсним. Ухвалою від 21.12.2017 р. судом відкрито провадження у справі № 333/7211/17 в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 28.08.2018 р. судом зупинено провадження у справі № 333/7211/17 до прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою від 19.11.2018 р. провадження у справі № 333/7211/17 поновлено після усунення обставин, що викликали його зупинення. Ухвалою від 29.03.2019 р. судом залучено до участі у справі в якості третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] . Позивач та його представник в ході розгляду справи підтримали позовні вимоги повністю, просили суд їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти позовних вимог заперечили повністю з підстав, викладених у відзиві. Зазначили, що перед укладення оспорюваного правочину саме [PERSON] займався підготовкою всіх документів, у т.ч. Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, вибором нотаріуса, який посвідчив спірний договір та оплатою всіх витрат, пов`язаних з укладенням договору. Про наявність боргу позивач відповідача не повідомляв та, як виявилось пізніше, вказана заборгованість перед ПАТ «ПриватБанк» не була надто значною. З огляду на викладене, відповідач вважає, що [PERSON] не доведено наявність підстав, необхідних для визнання договору дарування від 04.02.2009 р. недійсним, просила суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та у задоволенні позову відмовити. Третя особа 1 (приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Задачина Наталія Володимирівна) в судові засідання жодного разу не з`явилась, направила на адресу суду лист про розгляд справи за її відсутністю. Третя особа 2 ( [PERSON] ) у письмових поясненнях, які надійшли до суду 25.01.2018 р. проти позовних вимог [PERSON] заперечив повністю, зазначив, що позивач був добре обізнаний перед укладенням договору щодо того, який саме договір укладається, на яких умовах і що договір є безоплатним та безумовним. Дані обставини були роз`ясненні [PERSON] нотаріусом. Згідно з свідоцтвом про смерть від 18.05.2018 р. серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , тобто під час розгляду цієї справи, у віці 79 років. Третя особа 3 у письмових поясненнях від 24.04.2019 р. зазначив, що позов є безпідставним та заперечив проти заявлених вимог в повному обсязі. Крім того, 02.05.2019 р. на адресу суду надійшла заява за підписом [PERSON] , якою останній просить не враховувати пояснення наданні суду 24.04.2019 р., вказує, що є нейтральною стороною у справі, обставини укладення договору дарування йому не відомі. В ході розгляду справи [PERSON] надав пояснення, згідно з якими не погоджується з позовним вимогами [PERSON] . Свідок [PERSON] надав показання, згідно з якими останній є другом [PERSON] та йому відомо, що позивач подарував матері свою частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Також, [PERSON] відомо, що пізніше, після укладення договору [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Банківські документи щодо наявності боргу свідок безпосередньо не бачив. Як відомо свідку [PERSON] , іншого житла окрім подарованої матері квартири [PERSON] не має, його жінка та дитина проживають окремо від позивача. Від допиту свідка [PERSON] позивач відмовився, у зв`язку з чим, остання не допитувалась судом. Свідок [PERSON] показала, що знає родину [PERSON] більше 30 років. Також, їй відомо, що [PERSON] подарував свою частину квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Також, [PERSON] вимагав гроші у [PERSON] , у зв`язку з чим, остання надала йому кошти в сумі 10 000 доларів США на умовах, що позивач купить собі житло за ці гроші. Свідок [PERSON] повідомив суд, що є родичем сім`ї [PERSON] . Зазначив, що йому відомо, що [PERSON] позичила гроші в сумі 10 000 доларів США, які передала [PERSON] . Також, чув про договір дарування 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що був укладений між [PERSON] та [PERSON] . Допитана в ході розгляду цієї справи свідок [PERSON] повідомила суд, що є сусідкою родини [PERSON] та знає останніх близько 25-30 років. Також, свідок була присутня при передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON] в сумі 10000 доларів США. Зазначила, що знає про укладений договір дарування між сторонами, обставин щодо аварії [PERSON] та його тяжкого фінансового стану їй нічого не відомо. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу та показання свідків, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 04.02.2009 року між [PERSON] (Дарувальник) та [PERSON] (Обдаровувана) укладено договір дарування, за умовами якого (п. 1. договору) [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/4 частину квартири в багатоквартирному будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 69,63 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м. Згідно з п. 2. договору дарування, 1/4 частина квартири належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Комунарською районною адміністрацією Запорізької міської ради від 10.06.2004 р., зареєстрованого у ОП Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 27.07.2004 р. за реєстровим № 35867. За умовами п. 3. наведеного вище договору, дар оцінюється сторонами в 18 458,25 грн. Пунктом 5 договору дарування, [PERSON] засвідчив, що на час посвідчення договору: - від обдарованої не приховано обставин, які мають істотне значення; - частина квартири під забороною (арештом) та в іпотеці (заставі), податковій заставі не перебуває; - частина квартири або право користування нею, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана, як юридична адреса не використовується; - щодо частини квартири відсутні судові спори; - внаслідок дарування частини квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в т.ч. дітей, яких Дарувальник зобов`язаний утримувати за законом чи договором; - договір не укладається під впливом тяжких для дарувальника обставин або під загрозою; - усі умови цього договору відповідають інтересам та дійсним намірам сторін та узгоджені з ними; - за адресою місцезнаходження частини квартири не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати Дарувальник , а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користуватись квартирою; - дарунок є повністю придатним для використання його за цільовим призначенням. Прихованих недоліків чи інших дефектів, особливих властивостей, які можуть бути небезпечними для здоров`я цей дарунок не має. Відчужувана частина квартири належить Дарувальнику на праві особистої приватної власності оскільки була придбана безоплатно шляхом приватизації. Відповідно до п. 7. договору, право власності на 1/4 частину квартири виникає у [PERSON] з моменту її прийняття. Моменту прийняття частини квартири вважається передача ключів, техпаспорту на частину квартири. Сторони свідчать, що після підписання цього договору Дарувальник передав, а Обдаровувана прийняла технічний паспорт на квартиру, зазначену в п. 1 цього договору та ключі від вказаної квартири. Пунктами 8, 9 договору дарування сторони визначили, що витрати за складання і посвідчення цього договору сплачує Дарувальник . Юридичні наслідки здійснюваного правочину нотаріусом роз`яснено сторонам. Дарувальник та Обдаровувана підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не приховує іншого правочину і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки (п. 10 договору дарування). Зміст наведених вище умов договору дарування від 04.02.2009 р. свідчить, що останній посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 436. Предметом позовних вимог у справі № 333/7211/17 є визнання договору дарування від 04.02.2009 р. недійсним, в порядку ст. 233 ЦК України, з підстав його укладення зі сторони позивача ( [PERSON] ) під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах. Статтею 3 ЦК України передбачено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін. актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч. 4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6). Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу (ч. 1). Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч. 1). Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (ч. 2). З огляду на статті 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Визнання правочину недійсним на підставі приписів статті 233 ЦК України пов`язане із доведеністю наявності чи відсутності волевиявлення особи на вчинення правочину на тих умовах, на яких його було укладено. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на наявність боргу перед ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на час укладення оспорюваного у цій справі договору дарування від 04.02.2009 р. В якості доказів наявності заборгованості позивачем додано до матеріалів справи рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2014 р. у справі № 333/8989/13-ц, яким позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом в розмірі 4998 гривень 09 копійок, 10295 гривень 72 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом, 2625 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 гривень штрафу (фіксована частина), 895 гривень 94 копійки - штрафу (процентна складова), а всього 19314 гривень 75 копійок. Згідно з наявною в матеріалах цієї справи постановою про відкриття виконавчого провадження від 22.04.2015 р. ВП № 47321283, державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.03.2015 р. у справі № 333/8989/13. Крім того, на підтвердження наявності заборгованості перед кредиторами, позивачем додано до матеріалів справи постанови Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 26.11.2012 р. за № 35354958 та від 18.11.2015 р. за № 49389810 з виконання виконавчого листу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.08.2012 р. у справі № 415/4245/12 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 13 439,03 грн. Також, вбачається, що постановою державного виконавця Комунарського ВДВС Запорізького МУЮ від 30.11.2012 р. в межах виконавчого провадження № 35354958 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , в межах суми боргу 13 439,03 грн. із забороною здійснювати відчуження будь-якого майна боржника. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, розглянувши наведені вище докази, судом встановлено, що останні містять інформацію про наявність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк», розпочинаючи з 2012 року, тобто після спливу трирічного строку з дати укладення оспорюваного у цій справі правочину. Доказів на підтвердження тяжкого матеріального становища, наявності вимог кредиторів та відсутності будь-якого іншого майна для їх задоволення, саме станом на 04.02.2009 р., тобто на час укладення спірного договору дарування, матеріали цієї справи не містять та позивачем не додано. Також, судом відхиляється посилання позивача на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2013 р. у справі № 333/5109/13-к, оскільки події, за наслідками яких судом ухвалено вирок у вказаній справі відбулись - 25.03.2013 р., тобто також вже після укладення спірного договору дарування. Інших доказів на підтвердження існування тяжких обставин або ж наявності вкрай невигідних умов, яким скористалася інша сторона правочину, в даному випадку [PERSON] , позивачем до матеріалів цієї справи не додано. Крім того, зміст договору дарування від 04.02.2009 р. свідчить, що приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального договору Задачиною Н.В. під час укладення спірного правочину роз`яснено його сторонам юридичні наслідки здійснюваного правочину (п. 8 договору дарування), а [PERSON] своїм підписом підтвердив, що договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, не приховує іншого правочину і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки (п. 10 договору дарування). Доказів протилежного матеріали справи № 333/7211/17 не містять. Судом прийнято до уваги, що [PERSON] був зареєстрований, як фізична особа-підприємець з 13.09.2007 р., про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія [NUMBER] . Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що до [PERSON] , як до фізичної особи-підприємця, станом на 04.02.2009 р ., були заявлені вимоги кредиторів, які останній не спроможний був задовольнити та, як наслідок існувала загроза банкрутства ФОП [PERSON] , позивачем до матеріалів справи не надано. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в ході розгляду цієї справи обставин, які є необхідними та обов`язковими для визнання судом договору дарування від 04.02.2009 р. недійсним на підставі ст. 233 ЦК України. А тому, у задоволенні позову судом відмовляється. При розгляді справи по суті спору, судом враховано написану власноручно [PERSON] розписку від 18.12.2013 р., за змістом якої останній отримав від [PERSON] суму коштів в розмірі 10 000 доларів США за належні йому 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно з договором дарування від 04.02.2009 р. № 436. Разом з тим, суд вважає, що наявність вказаної розписки, яка написана [PERSON] - 08.12.2013 р., тобто через три роки після укладення договору дарування від 04.02.2009 р., не є підставою для визнання спірного правочину недійсним на підставі ст. 233 ЦК України. Також, судом не приймається до уваги додана відповідачем до матеріалів справи копія рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2017 р. у справі № 333/2747/17 оскільки вказане рішення суду належним чином не засвідчене та не містить ідентифікуючих ознак (повного найменування сторін - ім`я, прізвища, по батькові) учасників судового розгляду у вказаній справі. Доданий позивачем до клопотання про долучення доказів DVD-диск (а.с. 108) не досліджувався судом оскільки позивачем в ході розгляду справи заявлено клопотання про відмову від дослідження вказаного доказу. Відповідачем в ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні заявлених вимог [PERSON] у зв`язку з недоведеністю, строк позовної давності до спірних правовідносин судом не застосовується. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладається судом на позивача.

Outcome: dismissed