Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 15.09.2016 року звернувся ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» з позовними вимогами про стягнення заборгованість по кредитному договору №014/0054/74/35611 від 12.09.2005 року у сумі 65911,29 доларів США, в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 1690722 (один мільйон шістсот дев'яносто тисяч сімсот сімдесят дві ) гривні 30 копійок, яка складається з заборгованості за кредитом 31583,54 доларів США, та заборгованість по сплаті відсотків - 34327,75 доларів США ( розрахунок на 31.09.2016 року), в солідарному порядку з [PERSON] як позичальника, та поручителів [PERSON] і [PERSON]. Також позивач просить суд стягнути з відповідачів судові витрати. Від представник позивача [PERSON] 12.12.2016 року надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представників позивача. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, та просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, вважаючи, що у зв'язку із останньою оплатою чергового платежу 03.11.2010 року, на момент звернення позивача до суду сплив тре-річний строк позовної давності по стягненню заборгованості. Також, у судовому засіданні, відповідач просив суд залишити позов без розгляду у зв'язку із неявкою представників позивача до судового засідання. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] до судових засідань неодноразово не з'являлись, незважаючи на те, що судом про час і місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до норм ЦПК. Суд, на підставі вимог ст. 169 ЦПК України, розглянув справу у відсутності позивача, від представників якого надійшла заява, про розгляд справи за їх відсутністю, та у відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON], на підставі наявних у справі даних та доказів. Як встановлено у судовому засіданні 12.09.2005 року між [PERSON], як позичальником, та Акціонерним поштово-пенсійним банком « Аваль» ( правонаступником якого є ПАТ « Райффазен Банк Аваль») ( надалі - Банк) , як кредитором, був укладений кредитний договір № 014/0054/74/35611 ( надалі Договір), згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді відновлювальної лінії з лімітом 33500,00 доларів США строком до 12.09.2025 року із сплатою 15,5 % річних, та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, шляхом проведення щомісячних платежів, в порядку і строки визначені Договором ( а/с 13). Надання кредитних коштів позичальнику проводилось згідно п.3.2 Договору шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, що підтверджується заявою на видачу готівки №R54/756-32 від 12.09.2005 року ( а/с 19). В забезпечення належного виконання [PERSON] умов Договору між Банком та [PERSON], як поручителем 1, був укладений договір поруки від 12.09.2005 року ( RBA0001883382) ( а/с 20), а також між Банком і [PERSON] , як поручителем 2, був укладений договір поруки від 12.09.2005 року ( RBA0001883378) ( а/с 22), згідно яких поручителі взяли на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов Договору, в повному обсязі цих зобов'язань. У відповідності до розрахунку заборгованості від 31.09.2016 року, наданого Банком, останній черговий платіж по договору був здійснений позичальником 03.11.2010 року, у зв'язку із чим по Договору виникла заборгованість загальною сумою 65911,29 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом 31583,54 доларів США, та заборгованість по сплаті відсотків - 34327,75 доларів США ( а/с 7-12 ). Оглянутими у судовому засіданні матеріалами цивільної справи №1527/9994/12 було встановлено, що 13.03.2012 року Банк звертався до суду із позовними вимогами до [PERSON], як позичальника по кредитному договору №014/0054/74/35611 від 12.09.2005 року , та [PERSON] і [PERSON], як поручителів по Договору, про дострокове стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 29.10.2012 року позов залишений без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача у судове засідання (копія ухвали а/с 91). Відповідачам з боку Банку напрямлялись досудові вимоги від 13.07.2016 року про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором від 12.09.2005 року ( а/с 24,26,30). Правовідносини, яки виникли між сторонами, і стосуються кредитного договору і договорів поруки, врегульовані нормами Цивільного кодексу України ( надалі ЦК). Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1056-1 ЦК визначене, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частин першої та другої статті 530 ЦК якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. При вирішенні спору про дострокове повернення кредиту суд враховує положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. У відповідності до ч.1-3 ст. 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Частиною першою та другою статті 554 ЦК передбачене, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Підстави для припинення дії поруки визначені у ч.1-4 ст. 559 ЦК. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даному випадку кредитним договором №014/0054/74/35611 від 12.09.2005 року встановлений строк виконання зобов'язань по договору до 12.09.2025 року. У договорі не визначені підстави для зміни строків дії договору, зокрема порушення умов договору позичальником, направлення досудової вимоги про дострокове повернення кредиту або звернення до суду кредитора із позовними вимогами про дострокове стягнення заборгованості. Право на дострокове стягнення заборгованості визначене у п.7.5 Договору, яка право кредитора вимагати від позичальника, у випадку порушення зобов'язання, достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів. Таким чином суд, приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивач щодо дострокового стягнення з [PERSON] - позичальника по кредитному договору, заборгованості в повному обсязі. Суд вважає недоведеним у судовому засіданні заперечення відповідача щодо спливу строків позовної давності у зв'язку із не зверненням до суду Банку з вимогами про стягнення заборгованості на протязі трьох років після останнього платежу, тому що сам факт несплати - невиконання зобов'язання не є підставою для визнання того, що змінився строк дії зобов'язань, а згідно із Договором є лише підставою для кредитору звернення до суду із вимогами про дострокове стягнення заборгованості. Суд враховує, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу, а і дії кредитора, яка підтверджують, що він почав виконувати свої права на дострокове стягнення. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така правова позиція чітко виражена у постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». У даному випадку суд, приймає до уваги факт того, що кредитор - Банк, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення заборгованості 13.03.2012 року звернувся до суду із позовом, який ухвалою суду від 12.09.2012 року залишений без розгляду, і з даним позовом звернувся лише 15.09.2016 року. Дані обставини підтверджують, що договори поруки від 12.09.2005 року укладені між Банком та [PERSON] і [PERSON], в якості забезпечення кредитного договору № 014/0054/74/35611 від 12.09.2005 року є припиненими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог о стягнення заборгованості по вищезазначеному кредитному договору з [PERSON] і [PERSON], як поручителів. У відповідності до ст.79, 88 ЦПК України суд, стягує понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого , згідно платіжного доручення №532125 від 05.09.2016 року, судового збору, у розмірі 23361,58 грн. (а/с 6) з відповідача [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: partial