Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

До суду 17 червня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції у розмірі 4985,2 доларів США, трьох відсотків річних у розмірі 57,68 доларів США, а всього 5042,88 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на час звернення до суду становить 106757,77 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15.09.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу у позику гроші в розмірі 4840,00 доларів США, що станом на 15.09.2014 року складало 70200,00 гривень, зі строком повернення до 15.12.2014 року. У визначений строк, а також на дату звернення до суду відповідач суму позики не повернула, від повернення боргу ухиляється. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначивши, що дійсно вона отримала у позивача 4840,00 доларів США у борг, про що написала власноручно розписку, проте частину боргу у розмірі 700 доларів США повернула позивачу відразу в рахунок сплати відсотків, та також щомісячно сплачувала позивачу відсотки за користування коштами до березня 2015 року, гроші передавала позивачу без розписок. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засідання позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 15 вересня 2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] у борг 4840,00 доларів США, що станом на 15.09.2014 року еквівалентно 70200,00 гривень, строком до 15 грудня 2014 року, що підтверджується ксерокопією розписки (а.с.8), та поясненнями сторін у судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором. У визначений сторонами строк відповідач отримані у борг кошти не повернула. Згідно положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надала суду докази про часткове повернення позивачу отриманих у борг коштів, а позивач проти посилання позивача про таке повернення заперечував, отже доводи відповідача про часткове повернення коштів не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не підтверджені письмовими доказами, є недоведеними. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позиви, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, сума індексу інфляції за весь час прострочення складає 145,2 доларів США (індекс інфляції 103% : 100 х 4840 = 4985,2 4840). Три проценти річних від простроченої суми складають 57,68 доларів США (4840 х 3 х 145(днів) : 365 : 100). Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1068 грн. 00 коп. за подання до суду позовної заяви, і 121 грн. 80 коп. за подання до суду заяви про забезпечення позову (а.с.1,2). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 1189 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved