Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшов позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позовній заяві зазначено, що 19.10.2015 року згідно наказу №172 від 16.10.2015 року він був прийнятий на завод на посаду стропальника на ПАТ «СКМЗ». 01.07.2016 року наказом № 130 його було звільнено з посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України. Зазначене звільнення вважає незаконним та безпідставним. В травні 2015 року його майстер запропонував йому звільнитися з займаної посади за згодою сторін. Причини такої пропозиції він не поясняв, але пригрозив, що у разі незгоди, вони звільнять його за статтею. Він не погодився і 4.07.2016 року, коли він приступив до роботи, то був запрошений до відділу кадрів і там йому повідомили про звільнення. Причини звільнення не називали, трудову книжку не віддавали. Попасти у відділ кадрів або на територію заводу він не мав можливості. До нього не застосовувались дисциплінарні заходи. Він вважє його звільнення незаконним. Ніяких наказів він не бачив, нічого не підписував. На робочому місці він знаходився постійно та не порушував вимоги трудового законодавства. Просить поновити його на роботі та стягнути заробітну плату за вимушений час прогулу. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав та суду поясняв, що дійсно у нього було кілька запізнень на роботу, щодо яких він надавав пояснення. Але вони були з його точки зору з поважних причин. Він відмовився в відділу кадрів знайомитися з наказами і підписувати будь-які документи. Вважає, що звільнення незаконно, бо він не сподобався начальству, бо відстоював свої права. Його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача з позовними вимогами не погодилась і суду пояснила, що за час праці позивача на підприємстві адміністрацією підприємства неодноразово фіксувались порушення [PERSON] трудової дисципліни. Позивач працював по графіку роботи №2 з 7.00 до 15-30. Правилами внутрішного трудового порядку ПАТ «СКМЗ» встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника застосовується один із заходів стягнення: догана або звільнення. За запізнення на роботу або передчасний вихід з роботи без поважної причини протягом року до працівника застосовується : 1-й та 2-й випадки- догана, а за 3-й випадок звільнення з підприємства за п.3 ст.40 КЗпП України. Позивач 06.06.2016 року запізнився на роботу на 15 хвилин,13.06.2016 року на 30 хвилин. Наказами по підприємству позивачеві оголошено догану. 24.06.2016 року він знову запізнився на роботу на 30 хвилин, наказом йому оголошено догану. 29.06.2016 року позивач знову запізнюється на роботу на 30 хвилин. В звязку з тим, що він вже мав наказами оголошені догани і знову порушив трудову дисципліну, позивача було звільнено. З всіма наказами позивача було ознайомлено, але від підпису відмовився. Позивач вводить суд в оману, тим , що йому не видають трудову книжку, але він сам не бажає її забрати, відповідач неодноразову нагадував позивачеві про необхідність забрати трудову книжку. Його пояснення, що його не пускають на територію заводу за трудовою книжкою неправда, бо відділ кадрів не знаходиться на території заводу. Підприємство повністю розрахувалось з позивачем. [PERSON] неодноразово приходив на підприємство та писав скарги, але отримувати трудову книжку не захотів. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, пояснення свідка [PERSON]А, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідност.232 ч.1 п.2 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у ч.3 ст.221і ст.222 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в 2016 році був прийнятий на роботу до ПАТ «СКМЗ» на посаду стропальника у механоскладальний цех ПАТ «СКМЗ» згідно до наказу №172 Наказом №280-к від 13.06.2016 року позивачу за запізнення на роботу 06.06.2016 року на 15 хвилин та 13.6.2016 року на 30 хвилин оголошено догану. При цьому до наказу додано доповідні записки, акти порушення дисципліни, та акт від про відмову [PERSON] від надання пояснень ,копії електронного фіксування входу та виходу [PERSON], службові записки про витребування пояснень позивача, акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом та підпису. Наказом №299-к від 24.06.2016 року позивачу оголошено догану за запізнення на роботу 24.06.2016 року на 30 хвилин. При цьому до наказу додано доповідні записки, акти порушення дисципліни, та акт від про відмову [PERSON] від надання пояснень, копії електронного фіксування входу та виходу [PERSON], службові записки про витребування пояснень позивача, акт про відмову [PERSON] від ознайомлення з наказом та підпису. Наказом №311 від 30.06.2016 року [PERSON] було звільнено з підприємства, бо зафіксовано що позивач 29.06.2016 року на 30 хвилин запізнився на роботу та мав 2 догани за порушення трудової дисципліни, а саме запізнення , це вказує на систематичне зухвале невиконання без поважних причин, обовязків покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку, [PERSON] було звільнено за п.3 ст.40 КЗпП України. З наказом про звільнення, як поясняв представник відповідача, позивача було ознайомлено, але від підпису від відмовився, про що було складено акт. В судовому засіданні було допитано свідка позивача [PERSON], який пояснив, що дійсно знає про те, що у позивача були проблеми з дисципліною, він неодноразово запізнювався на роботу. Але він вважає, що за запізнення неможна звільнювати, треба карати по іншому, наприклад - винесення догани. В цеху йшли чутки, що позивач посварився з начальником цеху. Судом було досліджені накази, акти, пояснювані записки, службові записки, які підтверджують правильність винесення наказів. Згідно до п.7.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «СКМЗ» встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника застосовується один із заходів стягнення: догана або звільнення, за запізнення на роботу або передчасний вихід з роботи без поважної причини протягом календарного року до працівника застосовується :1-й і 2-й випадки догана, за 3-й випадок звільнення з підприємства по п.3 ст.40 КЗпП України. Згідно до виписки з протоколу профкому №7 від 30.06.2016 року було надано згоду на звільнення [PERSON] за п.3 ст.40 КЗпП України. Згідно п.2постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Так, з огляду на положення цивільно-процесуального законодавства слід зазначити, що - Статтею 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому згідност.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази повинні бути допустимими, що виявляється у тому, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.60ч.3,4 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказане, по справі, що розглядається, відсутні обєктивні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про поновлення його на роботі, оскільки як встановлено в судовому засіданні ,позивач неодноразово запізнювався на роботу, що підтверджується довідками з виписками електронних прохідних заводу, позивача було ознайомлено з наказами про догани та з наказом про звільнення. В судовому засіданні сам позивач декілька разів казав про те, що він відмовився підписувати накази, бо був з ними не згодний. Але в судовому засіданні позивач не ставив питання про визнання наказів про догани незаконними. Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і доводи позивача з приводу недопущення його відділу кадрів для отримання трудової книжки, бо буцімто відділ кадрів знаходиться на території заводу, куди його не допускають. В судовому засіданні судом встановлено, що відділ кадрів заводу не знаходиться на території заводу і доступ туди необмежений. Крім того до суду надано листи, які були відправлені за адресом позивача з проханням забрати трудову книжку. Що ж стосується вимог позивача про відшкодування йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд вважає, що ці вимоги, з огляду на вищевказане, також не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не було встановлено той факт, що позивач був відсутній на роботі з вини відповідача і це вимушений прогул.

Outcome: dismissed