Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі, одноразову грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію за віком у розмірі 37992,84 грн. та суму середнього заробітку за період затримки з 27.06.2017 р. по 22.10.2018 р. у розмірі 88905,81 грн. з подальшим донарахуванням по день фактичного розрахунку. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 08 липня 2016 року по 26 червня 2017 року працювала оператором електрозв'язку 1 класу у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». В березні 2017 року їй було виплачено аванс за березень 2017 року у розмірі 1314,78 грн., після чого роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. 26.06.2017 року позивач була звільнена з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з виходом на пенсію за віком, про що зроблена відповідна відмітка у трудовій книжці, яка була видана у день звільнення і оформлена належним чином. Первинні документи для остаточного розрахунку на підставі наказу № 899-Н від 26.06.2017 року були направлені позивачем до структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» в м. Ліман до робочої комісії з опрацювання первинних документів. Проте відповідач відмовляється добровільно виплатити їй нараховану, але не виплачену заробітної плати та одноразову вихідну грошову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію за віком у розмірі восьми середньомісячних заробітних плат. Відповідач надав відзив на позов, в якому послався на наявність для нього обставин непереборної сили. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «Укрзалізниця» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи не надав. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в Ясинуватській дистанції сигналізації та зв'язку з 21 березня 1980 року, зокрема, з 08.07.2016 року на посаді оператора електрозв'язку 1 класу у виробничому підрозділі «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». 26 червня 2017 року на підставі наказу від 26.06.2017 року № 2035/ДН-ОС позивач був звільнений за власним бажанням з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу від 26.06.2017 року № 2055/ДН-ОС, долучених до матеріалів справи. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до пункту 3.26 колективного договору на 2014-2017 роки між керівництвом та дорожньою профспілковою організацією Донецької залізниці та пункту 3.24 колективного договору між керівництвом та профспілковим комітетом виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв'язку», витяги з яких додані до позовної заяви, жінкам, що мають стаж роботи понад 35 років, у зв'язку з виходом на пенсію має виплачуватись одноразова матеріальна допомога у розмірі восьми середньомісячних заробітних плат. Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст. 8 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.09.2018 р. у відповідача було витребувано довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON] за період з 01 квітня 2017 року по 17 липня 2017 року. Проте відповідач вимоги вказаної ухвали суду від 20.09.2018 р. не виконав. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обов'язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. На виконання вимог статті 110 КЗпП України роботодавець повідомляв робітника про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати, суму заробітної плати, що належить до виплати, про що позивачем долучені до матеріалів справи відповідні табуляграми. З вказаних табуляграм вбачається, що за березень 2017 року [PERSON] було нараховано заробітну плату з урахуванням часу простою та без утриманням з цієї суми обов'язкових податків та зборів в розмірі 3758,01 грн., за квітень 2017 року в розмірі 2457,06 грн., за травень 2017 року - 3217,04 грн., червень 39537,89 грн., в тому числі вихідна допомога у зв'язку з виходом на пенсію за віком склала 36751,44 грн. Позивач визнав обставини щодо отримання нею заробітної плати за першу половину березня 2017 року (аванс) в розмірі 1314,78 грн. Отже, за березень 2017 року залишилась невиплачена заробітна плата в розмірі 2443, 23 грн., що дорівнює різниці між нарахованою заробітною платою за березень 2017 року та сумою грошових коштів, фактично отриманих позивачем. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано розрахунок позивача в частині заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 26 червня 2017 року в загальному розмірі 47655,22 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов'язкових податків та зборів. Підсумовуючи наведене, з відповідача ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 26 червня 2017 року з урахуванням одноразової матеріальної допомоги у зв'язку з виходом на пенсію у загальному розмірі 47655 гривні 22 копійки з наступним утриманням з цієї суми обов'язкових податків та зборів. Щодо стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі під час звільнення, передбаченої ст. 117 КЗпП України слід зазначити наступне. Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Верховний Суду України у постанові № 6-365цс16 від 23 березня 2016 року виклав правовий висновок про те, що до трудових правовідносин, врегульованих ст. 116, 117 КЗпП України, застосовується положення ст. 617 ЦК України. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 10 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України (далі - ТППУ). Отже, настання обставин непереборної сили, що встановлені сертифікатом про форс-мажорні обставини, свідчить про відсутність вини роботодавця у затримці виплат робітнику належних при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Відповідно до п. 7 розділу IV науково-правового висновку ТППУ від 16.01.2018 р. втрата контролю і доступу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: Донецька область, місто Донецьк, вул.. Артема, 68, та Луганська область, місто Луганськ, вул.. Кірова, буд. 44, у тому числі до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що надавалися до контролюючих органів, комп'ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, виконати зобов'язання перед вивільненими працівниками згідно з ст..ст. 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Це свідчить про відсутність вини публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ідентифікаційний код філії: 40150216, у невиконанні своїх обов'язків. Враховуючи те, що вказаним науково-правовим висновоком ТПП України підтверджено настання обставин непереборної сили для ПАТ «Укрзалізниця», суд дійшов висновку про відсутність вини ПАТ «Укрзалізниця» у затримці виплати [PERSON] належних при звільненні сум у строки визначені статтею 116 КЗпП України. Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що позивачем було доведено розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати відповідачем, проте через відсутність вини підприємства за затримку у розрахунку заробітної плати під час звільнення, позовні вимоги [PERSON]. в частині стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 88905 грн. 81 коп. слід відмовити. Згідно з п.2 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України у зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 264,68 грн.

Outcome: partial