Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

До суду звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON], Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаюсь на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобовязання. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.2014р. [PERSON] для власних потреб, на підставі розписки отримав від [PERSON] грошові кошти (позику) в сумі 2 585 доларів США та зобовязався повернути вказану суму грошей в строк до 25.08.14р. Позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму позики. У свою чергу позичальник прийняв позику, використавши її за призначенням, але зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконував. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Відповідно ч. 2 ст.1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (у тому числі грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Для забезпечення виконання 22.07.2014р., між позивачем та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір поруки, згідно п. 1.1. якого Відповідач 2 поручився перед Позивачем за виконання Відповідачем 1 обовязку щодо повернення Позивачу суми позики в розмірі 2 585,00 доларів США (в строк до 25.08.14р., отриманої Відповідачем 1 від Позивача для власних потреб на підставі розписки, яка була складена та підписана Відповідачем 1 власноручно 22.07.14р. Згідно п. 1.2. вищезазначеного договору поруки, у разі порушення Відповідачем 1 зобовязання, Відповідач 1 та Відповідач 2 відповідають перед Позивачем як солідарні боржники, що означає право Позивача вимагати виконання зобовязання в повному обсязі як від Відповідача 1 і Відповідача 2 разом, так і від кожного з них окремо. Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України визначено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Статтею 2 вказаного Декрету визначено, що резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України. Також мають право здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Позивач, передаючі Відповідачу 1 грошові кошти у позику, не оплачував будь - які послуги, або будь - які товари, або що-небудь інше, тому норми законодавства, що регулюють використання іноземної валюти як засобу платежу не можуть бути застосовані до взаємовідносин позики. Отже, передання грошових коштів у позику на підставі договору, укладеному між фізичними особами - резидентами, у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Тобто, гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відтак Відповідач 1 в силу закону зобовязаний був повернути Позивачу суму позики в гривні, за офіційним курсом долару США, встановленим Національним банком України на момент повернення позики або її частини. Станом на 02.03.16р., офіційний курс долару США, встановлений Національним банком України дорівнює 27 гривен 08 копійок за 1 долар США. Відтак сума заборгованості, яка підлягає поверненню Позивачу становить 70001, 80грн. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь період прострочення. Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. В нашому випадку сума заборгованості складає 23000,00 грн. Кількість днів прострочення складає: з 25.08.2014р. по 02.03.2016 р., тому: 70001,80 грн. / 100% х 3% : 365 днів х 556 днів прострочення = 3198,99 грн. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Відповідно до ст.88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів потрібно стягнути в рівних частинах додаткові витрати, які поніс позивач по сплаті судового збору у розмірі 732,01 грн.

Outcome: approved