Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

До Московського районного суду м. Харкова надійшла заява лікаря-психіатра КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» про продовження примусової госпіталізації [PERSON] в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник ХОКПЛ № 3, що діє на підставі доручення, підтримала заяву про продовження примусової госпіталізації, зазначивши, що недієздатний [PERSON] був оглянутий комісією лікарів та відповідно до висновку зазначеної комісії хворий страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизофренії, параноїчної форми, безперервного типу перебігу, внаслідок якого на даний час являє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих у зв'язку з чим потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар. Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву. Законний представник - опікун [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, установив наступне. [PERSON] був госпіталізований 15.12.2015року до ХОКПЛ №3. Направлення на госпіталізацію було видане 15.12.21015року [PERSON] лікарем-психіатром Харківського міського психоневрологічного диспансеру №3, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих та суттєву шкоду його здоров'ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали відомості про поведінку [PERSON] які надійшли від сестри-опікуна [PERSON] На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON] у прийомному відділенні о 10год.50хв. 15.12.2015року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.09.1999року [PERSON] визнаний недієздатним. Рішенням Дзержинської районної ради м.Харкова від 11.01.2000року опікуном хворого призначена сестра [PERSON]. 12.07.2016року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3, комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми, з безперервним типом перебігу. 29.07.2016року, Суддя Червонозаводського районного суду м.Харкова виніс ухвалу про застосування відносно [PERSON] примусової госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару. Примусова госпіталізація відносно [PERSON] була неодноразово продовжена. У зв'язку із наявністю [PERSON] тяжкого психічного розладу, останній був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОКПЛ №3, відповідно до висновків зазначеної комісії від 20.06.2017року недієздатний [PERSON] страждає тяжким психічним розладом в формі шизофренії, параноїчної форми з непереривним типом перебігу, внаслідок чого являє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих (галюцинаторна поведінка, сам з собою розмовляє, відмовляється від прийому медикаментів, висловлює маячні ідеї) у зв'язку з чим потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар, відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу» та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч.2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу», виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Встановлені факти свідчать про наявність у [PERSON] психічного захворювання, а також про те, що хворий являє безпосередню небезпеку для себе та оточуючих і має потребу в продовженні примусової госпіталізації. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за доцільним продовжити застосування у відношенні [PERSON] примусової стаціонарної психіатричної допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved