Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа Золотоніська міська державна нотаріальна контора, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.04.2018 просить суд: -визнати заяву [PERSON] подану до Золотоніської міської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] недійсною; -визначити [PERSON] додатковий строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину незакінченого будівництва жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , видане на ім`я [PERSON] Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 21.09.2015, зареєстровано в реєстрі за № 1054 недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що після смерті її сина, [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина, яка складається, зокрема із права власності на Ѕ частину незакінченого будівництва жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що вона, перебуваючи у тяжкому психоемоційному стані зумовленому смертю сина, не усвідомлюючи значення своїх дій, перебуваючи під моральним та психічним впливом відповідача, написала заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача у липні 2012 року. Посилаючись на сімейні обставини та стан здоров`я, позивач зазначає, що також нею з поважних причини пропущено строк для подачі заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 10.11.2015 відкрито провадження у справі за даним позовом. Ухвалою від\~03.10.2016,\~ у\~зв`язку із\~закінченням повноважень\~судді Золотоніського\~міськрайонного суду\~Черкаської області Савенка\~В.Г.,на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2016дану цивільну справу прийнято суддею Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середою Л.В. до свого провадження. Ухвалою від 11.04.2017 у справі призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання: 1) Які індивідуально-психологічні особливості має [PERSON] ? 2) Чи була спроможна [PERSON] з урахуванням її емоційного стану, вікових особливостей, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросередовища, душевних страждань після смерті сина повною мірою вільно та усвідомлено керувати, прогнозувати наслідки своїх дій під час укладення правочину (заяви про відмову від спадщини) 15 червня 2012 року? 3) Чи могли вищезазначені обставини вплинути на укладення правочину заяви про відмову від спадщини 15 червня 2012 року? У зв`язку із надходженням 14.02.2018 до суду висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29.01.2018, ухвалою від 15.02.2018, поновлено провадження у даній справі. Ухвалою від 11.04.2018 постановлено здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою від 13.08.2018 закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні, призначеному на 15 год 00 хв 16.11.2021 позивач та її представник позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 03.04.2018. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував повністю, та пояснив, що висновки судово-психологічної експертизи, проведеної у даній справі ґрунтуються на доказах, які відсутні у матеріалах справи. А відтак, на думку представника відповідача, висновок вказаної експертизи не є належним та допустимим доказом обставин, на які посилається позивач в обґрунтування свого позову. Третя особа Золотоніська міська державна нотаріальна контора, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, явку свого представника у судове засідання не забезпечила. Згідно з наявними в матеріалах справи заявами просить розглянути справу за відсутності свого представника. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, та визнається сторонами, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 16.11.2005, реєстр № 3650, [PERSON] належала Ѕ частини незакінченого будівництвом житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки голови квартального комітету м. Золотоноша № 19 [PERSON] , разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] та донькою [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] з 2007 року станом на день видачі довідки. Згідно з наявною в матеріалах справи копією спадкової справи, яка заведена у Золотоніській міській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] [INFO] , відповідач, [PERSON] , звернувся із заявою про прийняття спадщини [INFO] . Також в матеріалах спадкової справи, заведеній після смерті [PERSON] [INFO] , наявна заява за підписом позивача від 15.06.2012, відповідно до якої остання повідомляє, що вона усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею. Відмовляється від прийняття спадщини після померлого сина [PERSON] на користь брата померлого [PERSON] . Справжність підпису та особу заявниці, [PERSON] , [INFO] перевірено державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори С.В. Мальованою. У подальшому 21.09.2015 відповідач звернувся до Золотоніської міської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та 21.09.2015 державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори Селятицькому Ростиславу Ігоровичу видано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину незакінченого будівництва жилого будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано в реєстрі за № 1054. Посилаючись на незадовільний психологічний стан під час написання заяви про відмову від спадщини на користь відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду. При цьому у матеріалах справи наявні незавірені належним чином копії заключень лікарів (т. 1 а.с. 51-52), з яких неможливо встановити особу, за результатами медичного обстеження якої, їх зроблено. Згідно з наявною в матеріалах справи випискою з історії хвороби № 1129 з КЗ «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру» вбачається, що історія хвороби (т. 1 а.с. 55-57) заведена 06.10.2015. Інших доказів звернення позивача у період з 21.01.2012 до 15.06.2012 за медичною допомогою щодо незадовільного психоемоційного стану, у зв`язку із смертю сина позивач суду не назвала та не надала. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29.01.2018 №933/17-23, на підставі ухвали суду від 11.04.2017 у даній справі (далі Висновок експерта), зі слів підекспертної, [PERSON] , вона посилається, що ще до смерті сина вона вже мала проблеми зі здоров`ям, а саме плаксивість, тривожність, стурбованість, чутливість, високу стомлюваність, схильність до істерик і т. п., що підтверджується раніше зробленими зверненнями до невролога (2010, 2011 та 2012 році) зі скаргами на головні болі, запаморочення, непритомність, дратівливість, порушення сну, слабкість і т. п. (т. 1 а.с. 51, 52 та амбулаторна картка хворого). У Висновку експерта вказано, що з виписки з історії хвороби № 1129 з КЗ «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру» від 21.11.2015 свідчить, що [PERSON] до трагедії, яка сталася з її сином, вона постраждала у ДТП, де мала ЧМТ струсом мозку з втратою свідомості. Так само там було відзначено, що: «… Тяжело перенесла утрату (сына), до сих пор часто вспоминает сына, появление с тех пор плаксивости, раздражительности, неустойчивого сна, тревоги (беспричинной) по утратам, сниженное настроение почти постоянно. Утратила прежние интересы, связи… ПСИХОСТАТУС: ... эмоционально лабильна, часто плачет во время беседы при воспоминании о сыне. Фон настроения снижен... Невролог: астено-невротический синдром.... Наличие тревожно-деприссивной симптоматики...» (т. 1 а.с. 55-57). Згідно з Висновком експерта у [PERSON] , [INFO] , що проживає у [ADDRESS] , відмічаються такі юридично значимі індивідуально-психологічні особливості: має слабку нервову систему з неврівноваженістю в протіканні нервових процесів; має надчутливу симпатичну нервову систему, що робить її гостро реагуючою на будь-яку загрозу; при сприятливих умовах вона перетворюється в замкнуту, боязку, вразливу людину зі схильністю до тяжких переживань. Емоційно нестійка з переважанням почуття провини, занепокоєння та невпевненості в собі. Високо тривожна, неспокійна, легко ранима; легко засмучується, ранима, уразлива, присутня глибина і стійкість переживань; має низький рівень контролю і гнучкості над тим, що відбувається, що може .провокувати на необачні, імпульсивні та необдумані вчинки; через високу стомлюваність і емоційну нестійкість може бути мінливою і мати невротичну симптоматику, також їй властива нерішучість і залежність; в несподіваних, скрутних ситуаціях що несуть в собі перешкоду або загрозу вона орієнтована на самозахисті, аж до панічних реакцій. що визначається наявністю слабкості «Я»- особистості та нестабільної самооцінки з переважанням почуття провини, неспокою і невпевненості в собі. Це в результаті підвищує внутрішнє напруження і призводить до виснаження як фізичних, так і психічних сил і знижує її стресостійкість. Тому, як зазначено у Висновку експерта, у момент вчинення правочину їй була притаманна висока тривожність, невпевненість, низька самооцінка, залежність, емоційна дезорганізація мислення низький рівень опосередкування, що істотно вплинуло на вольовий компонент, а саме на її волевиявлення. Відповідаючи на запитання чи була спроможна [PERSON] з урахуванням її емоційного стану, вікових особливостей, індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та умов мікросередовища, душевних страждань після смерті сина повною мірою вільно та усвідомлено керувати, прогнозувати наслідки своїх дій під час укладення правочину (заяви про відмову від спадщини) 15 червня 2012 року, експерт у Висновку вказує, що ситуацію, в якій відбувалася угода, можна охарактеризувати, як фрустрирующу (це нервовий розлад, психічний стан дезорганізації свідомості і діяльності) та психотрамуючу для [PERSON] , а стан, на момент угоди, як нервовий та напружений (довготривалі душевні страждання з приводу загибелі молодшого сина), який сприяв загостренню її особистісних особливостей, що істотно вплинуло на її вольовий компонент. Тому, як зазначено у Висновку експерта, фокус мотивації був спрямований не на вирішення сформованої ситуації, де враховувалися інтереси всіх сторін, а вона керувалася на той момент єдиним мотивом уникнення емоційної напруги і тривоги. Тому має місце ситуативно-імпульсивний мотив. Також експерт у Висновку вказує, що [PERSON] безпосередньо не брала участі в підготовці необхідної «документації» для здійснення угоди, а «виступала другим номером і для її поведінки була характерна пасивність, залежність і підпорядкованість. Ініціатива укладення угоди була зі сторони її сина [PERSON] . Тому, як зазначено у Висновку експерта, угода мала невигідний характер, де не враховувались інтереси усіх зацікавлених сторін. Все це привело до порушення здатності до вільного вираження її справжнього бажання і наміру та істотно вплинуло на можливість вільного волевиявлення і здатність до самостійного прийняття рішення. Відповідно до Висновку експерта Ісаєва Світлана Миколаївна не була спроможна повною мірою вільно та усвідомлено керувати, прогнозувати наслідки своїх дій під час укладення правочину (заяви про відмову від спадщини) від 15.06.2012. Відповідаючи на запитання, чи могли вищезазначені обставини вплинути на укладення правочину заяви про відмову від спадщини 15.06.2012 у Висновку експерта вказано, що визначені обставини суттєво вплинули на укладення правочину заяви про відмову від спадщини від 15.06.2012. Також з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 20.09.2007 № 780 позивача призначено опікуном над малолітнім племінником [PERSON] , [INFO] . Наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 04.11.2013 № 26 у зв`язку з досягненням повноліття [PERSON] знято з первинного обліку. Згідно з наявними у матеріалах справи висновками про стан здоров`я, які надавались позивачем до Служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради під час виконання позивачем опікунських обов`язків над племінником [PERSON] , судом встановлено, що лікар-психіатр станом на 14.05.2007, 27.05.2008, 18.11.2008, 23.11.2009, 27.10.2010, 24.10.2011, 15.11.2012, 13.06.2013 вказував, що [PERSON] здорова. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною першою статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частинами п`ятою та шостою статті 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно з ч. 5 ст. 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. У частині першій статті 225 ЦК України встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. В обґрунтування наявності правових підстав для визнання заяви [PERSON] поданої до Золотоніської міської державної нотаріальної контори про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті сина [PERSON] недійсною, позивач посилається на свій незадовільний психоемоційний стан під час написання оспорюваної заяви. Однак згідно з наявними у матеріалах справи висновками про стан здоров`я, які надавались позивачем до Служби у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради під час виконання позивачем опікунських обов`язків над племінником [PERSON] , судом встановлено, що лікар-психіатр станом на 14.05.2007, 27.05.2008, 18.11.2008, 23.11.2009, 27.10.2010, 24.10.2011, 15.11.2012, 13.06.2013 вказував, що [PERSON] здорова. При вирішенні даної справи, суд також зауважує, що висновки експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29.01.2018 №933/17-23, на підставі ухвали суду від 11.04.2017 у даній справі, виконані на підставі слів самої підекспертної, [PERSON] , та звернень до невролога (2010, 2011 та 2012 році) зі скаргами на головні болі, запаморочення, непритомність, дратівливість, порушення сну, слабкість і т. п. (т. 1 а.с. 51, 52 та амбулаторна картка хворого). При цьому у матеріалах справи наявні незавірені належним чином копії заключень лікарів (т. 1 а.с. 51-52), з яких неможливо встановити особу, за результатами медичного обстеження якої, їх зроблено. Згідно з наявною в матеріалах справи випискою з історії хвороби № 1129 з КЗ «Черкаського обласного психоневрологічного диспансеру» вбачається, що історія хвороби (т. 1 а.с. 55-57) заведена 06.10.2015. Інших доказів звернення позивача у період з 21.01.2012 до 15.06.2012 за медичною допомогою щодо незадовільного психоемоційного стану, у зв`язку із смертю сина позивач суду не назвала та не надала. Відтак суд приходить до висновку, що висновок експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 29.01.2018 №933/17-23 на підставі ухвали суду від 11.04.2017 у даній справі не є належним, допустимим та достовірним доказом обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позову у розумінні ст.,ст. 77 79 ЦПК України. Таким чином на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Витрати позивача щодо сплати судового збору та судової експертизи належить віднести на її рахунок. На підставі зазначеного та

Outcome: dismissed