Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулась [PERSON] та просила ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у спірній квартирі на даний час зареєстровані: [PERSON] (позивач), [PERSON] , [PERSON] (відповідач). Дана квартира не приватизована та відноситься до державного житлового фонду. Відповідач є донькою позивача. [PERSON] у спірній квартирі не проживає понад п`ять років без поважних причин. Вона не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні житла, квартирою не цікавиться, її особисті речі відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою є формальною. Будь-яких перешкод відповідачу щодо проживання в квартирі а ні позивач, а ні члени її сім*ї не чинили. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.11.2018 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі у місті Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Задоволено заяву позивача про виклик та допит в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.01.2019 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , 3-тя особа: Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі у місті Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Харківську міську раду. 08.02.2019 року від третьої особи Харківської міської ради надійшли пояснення, відповідно до яких вони просили суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] за недоведеністю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.09.2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, залишено без розгляду клопотання представника позивача про витребування доказів від 22.07.2019 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримала, дала пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином, про причину не явки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Представники 3-тьої особивідділу реєстрації місця проживання у Новобаварському районі у місті Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Харківської міської ради в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспрюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення №093364 від 03.08.1993 року [PERSON] на сім*ю із 3-х осіб ( [PERSON] - основна, [PERSON] - донька, [PERSON] - бабуся) було надано право на заняття житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 8) Згідно довідки Управління комунального майна та приватизації від 17.02.2017 року квартира [ADDRESS] не приватизована. ( а.с. 17) Як пояснила суду представник позивача [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . З Інформаційної довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова від 18.07.2018 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . ( а.с. 10-12) Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідач [PERSON] є донькою наймача [PERSON] (раніше [PERSON] ). ( а.с. 9) Конституція України у статті 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Конституція України закріпляє право громадян на житло як найважливіше соціально-економічне право. При цьому, право на житло, як суб`єктивне право, тобто таке, що належить конкретній особі на конкретне жиле приміщення в будинку відповідного житлового фонду, виникає в силу передбачених у житловому законодавстві юридичних фактів і отримує свою конкретизацію та деталізацію у відповідних правовідносинах. Згідно ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право громадян на житло передбачено ст. 1 ЖК України. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших осіб або прав державних і громадських організацій. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що відповідач хоча і зареєстрована у спірній кватирі, однак понад п`ять років в ній не проживає, нею не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Місце проживання відповідача не відоме. Згідно характеристики з місця проживання, складеною ст. дільничним офіцером поліції сектору превенції патрульної поліції Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області від 20.08.2018 року відносно [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , остання за вказаною адресою не мешкає тривалий час, але зареєстрована. За місцем мешкання гр. [PERSON] було встановлено, що остання мешкає на території Російської Федерації. За останній час до Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області скарги та заяви у відношенні гр. [PERSON] не надходили. ( а.с. 13) З відповіді Комунального некомерційного підприємства «Харківська міська лікарня №24» від 13.08.2018 року вбачається, що в амбулаторній картці №992 [PERSON] відсутні дані про відвідування фахівців МП №24. Лікарняні листи [PERSON] не видавались. (а.с. 14) Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивача, їх квартири знаходяться в одному тамбурі. Свідкам достовірно відомо, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає понад п`ять років, вона добровільно виїхала з квартири, будь-які перешкоди щодо її проживання в квартирі не чинилися. Наскільки їм відомо, [PERSON] вийшла заміж та виїхала проживати до Російської Федерації. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК України). Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є відсутність цієї особи без поважних причин протягом встановленого законом строку в жилому приміщенні, право користування яким має ця особа. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає без поважних причин понад шість місяців, а отже суд приходить до висновку про те, що вона втратила право користування житловим приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Даючи оцінку вищезазначеному, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а отже підлягають задоволенню. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved