Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася позивач. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] року помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема земельну ділянку розміром 2,63 га, розташовану на території Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області. Єдиним спадкоємцем за законом був [PERSON], оскільки він доводився померлому пасинком та проживав разом із [PERSON] і доглядав його до дня смерті. Однак прийнявши спадщину, [PERSON] не оформив на своє ім'я право власності на вищевказану земельну ділянку. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті чоловіка, позивач не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні докази родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] У судове засідання позивач та її представник не з'явились. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Шкапа Л.І. просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернулася за судовим захистом у зв'язку із тим, що в інший спосіб вона не може реалізувати своє право на отримання земельної ділянки площею 2,63 гектари, розташованої на території Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області у порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] року чоловіка [PERSON] Під час розгляду справи судом встановлено наступні обставини. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року в с. Ковалівка Васильківського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 16 серпня 2013 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 17 (а.с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 05 квітня 2013 року склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області [PERSON], який зареєстрований в реєстрі під номером 22. Згідно зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю своїй дружині - [PERSON]» (а.с. 10). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 29 жовтня 2013 року заповіт чинний. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] року [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини вона має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за його життя. Позивач [PERSON] спадщину прийняла 29 листопада 2013 року, про що свідчить копія спадкової справи. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ст. 140 Земельного кодексу України смерть власника земельної ділянки за наявності спадкоємця не є підставою для припинення права власності на неї. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом також встановлено, що [INFO] року в с. Олександрівка Миронівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року виконкомом Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області. За життя [PERSON] був власником земельної ділянки розміром 2,63 га, розташованої на території Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Олександрівською сільською Радою народних депутатів 19 жовтня 2001 року (а.с. 20). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] був [PERSON] як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області від 25 липня 2016 року № 170, із якої вбачається, що [PERSON] постійно проживав без реєстрації разом із померлим [PERSON] та доглядав його до дня смерті [INFO] року у [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Із листа державного нотаріуса Гребінківської державної нотаріальної контори від 14 червня 2017 року № 394/01-16 вбачається, що до Гребінківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] ніхто не звертався, станом на 14 червня 2017 року спадкова справа не заводилася (а.с. 41). За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] був спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], а тому мав право на отримання у власність земельної ділянки розміром 2,63 га, розташованої на території Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області. Вказане право після його смерті у порядку спадкування за заповітом успадкувала позивач [PERSON] Статтею 1225 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщин (ст. 81 Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Заповіт відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України є різновидом одностороннього правочину, а тому на його підставі, особа може набувати право власності на майно, що належало спадкодавцеві. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1233, та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримала право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на земельну ділянку площею 2,63 гектари, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Олександрівської сільської ради Миронівського району Київської області. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога позивача є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1225, 1233, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. ст. 81, 140, 152 Земельного кодексу України,

Outcome: approved