Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Дана позовна заява мотивована тим, що 31.05.2016 року син позивача [PERSON] керував автомобілем BMW 316 I, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності, рухався по вул. Вокзальній в напрямку вул. Центральній в м. Словянську. Під час руху з автомобілем позивача зіткнувся автомобіль ВАЗ 2120, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Дорожньо-транспортна пригода трапилася з провини відповідача. В результаті ДТП автомобілю позивача були спричинені технічні ушкодження, вартість ремонту якого складає 50373,60 грн. Крім того відповідач своїми діями спричинив позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 20000 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 50373,60 грн. моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 450,00 грн. та судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Дослідивши подані документи, вислухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року [PERSON] був визнаний винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за те, що 31 травня 2016 року, приблизно о 22 годин 15 хвилин, [PERSON], в м. Словянську, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21124, державний номер [NUMBER], по мокрому асфальтному покриттю вул. Свердлова з боку залізничного вокзалу м. Словянськ в напрямку вул. Короленко та не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобіль BMW 316 I, реєстраційний номер [NUMBER], водій якого внаслідок даного ДТП отримав тілесні ушкодження, а його транспортний засіб отримав механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Постановою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27 грудня 2016 року [PERSON] був визнаний винуватим в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за те, що 31 травня 2016 року о 22 годині 15 хвилин, [PERSON], в м. Словянську, в районі буд. 3 по вул. Вокзальній, керуючи автомобілем ВАЗ 21124, реєстраційний номер [NUMBER], перебував у стані алкогольного спяніння. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України встановлено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Висновком № 128 експертного автотоварознавчого дослідження від 10.06.2016 року визначена вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля BMW 316 I, реєстраційний номер [NUMBER], яка склала 50373,60 грн. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ 791465, автомобіль BMW 316 I, реєстраційний номер [NUMBER], належить позивачу [PERSON]. Відповідно до медичного висновку № 211, третя особа [PERSON] 31.05.2016 року о 23.20 годин відвідав травмпункт МКБ та йому був поставлений діагноз: забій м/т голови. Частиною першою ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з п. 5 вищенаведеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала. Згідно з п. 6 вищезазначеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В судовому засіданні з достовірністю встановлена, що майнова шкода позивачу спричинена саме протиправними діями відповідача , а тому спричинена позивачу шкода підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач просить стягнути вартість матеріальної шкоди, яка визначена експертом та становить 50373,60 грн. З урахуванням вищенаведених розяснень та вимоги ст. 1192 ЦК України, приймаючи до уваги що потерпілим обраний такий спосіб відшкодування шкоди, суд вважає, що саме дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, повязані зі сплатою послуг за автотоварознавче дослідження в розмірі 450,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. На думку суду, зазначена витрата також є збитком в розумінні ст. 22 ЦК України, яка зазначає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, витрати позивача, повязані зі сплатою послуг на автотоварознавче дослідження в розмірі 450,00 грн. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. У своїй позовній заяві, позивач не зазначив, у чому полягає моральна (немайнова шкода), якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір у сумі 20000 грн. Однак, приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача, та те, що третя особа син позивача, отримав тілесні ушкодження під час ДТП, суд доходить до висновку, що це безумовно вплинуло на спосіб життя позивача, викликало в нього душевні хвилювання та думки про необхідність придбання нового автомобіля, а тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши обставини справи, зясувавши характер та глибину пов'язаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 гривень. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Стаття 88 ЦПК України встановлює порядок розподіл судових витрат між сторонами, та зазначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги, що позивачем сплачений судовий збір в мінімальному розмірі ставки судового збору, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, тобто в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial