Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

До Іваничівського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] та їх малолітніх дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свій позов мотивує тим, що він являється власником будинку № 56 по вул. Залізнична в смт. Іваничі Волинської області. В даному будинку позивачем були зареєстровані відповідачі разом з малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] Вищевказаних громадян було зареєстровано з домовленістю з ними про те, що вони будуть частково допомагати по веденню домашнього господарства та частково сплачувати за комунальні послуги. Однак, відповідачі свого зобовязання не виконали. Також позивач вказує, що відповідачі з моменту реєстрації у вказаному будинку і по цей час ніколи не проживали, участі у веденні господарства та утриманні будинку не приймали, що підтверджується копіями актів комісії обстеження матеріально-побутових умов. Тому, позивач просить винести рішення яким визнати відповідачів та їх малолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом та зняти їх з реєстрації місця проживання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник служби у справах дітей Іваничівської райдержадміністрації, представник органу опіки та піклування виконкому Іваничівської селищної ради, прокурор в судовому засіданні не заперечили проти задоволення позову. Відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, тому суд приходить до висновку про можливість та доцільність проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника служби у справах дітей Іваничівської райдержадміністрації, представника органу опіки та піклування виконкому Іваничівської селищної ради, думку прокурора, допитавши свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку № 56 по вул. Залізнична в смт. Іваничі Волинської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9). Згідно будинкової книги вбачається, що за вище вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12). Актами обстеження матеріально-побутових умов проживання від 03 березня 2015 року та 25 березня 2015 року встановлено, що у вказаному будинку проживає тільки [PERSON], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з моменту реєстрації місця проживання не проживали (а.с.7-8). Згідно акту обстеження умов проживання від 12 червня 2015 року відповідачі та їх малолітні діти проживають за адресою: [INFO] Волинська обл.(а.с.48). Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. У відповідності до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Отже, судом були вчинені усі процесуальні дії з метою реалізації сторонами своїх процесуальних прав та здійснення ними процесуальних обов'язків, зокрема належним чином були повідомлені відповідачі, однак вони не надали суду переконливих заперечень проти позову та доказів того, що їм чинились перешкоди у користуванні спірним житлом або причини, у зв'язку з якими вони були відсутніми та не проживали за місцем своєї реєстрації, є поважними. Таким чином, відповідачі разом із дітьми, будучи зареєстрованими у будинку позивача, порушують його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 34 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї з таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Як вбачається з показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та матеріалів справи відповідачі разом з малолітніми дітьми з моменту реєстрації місця проживання в [INFO] ніколи не проживали, однак добровільно не знялися з реєстраційного обліку з місця проживання та не зареєструвалась за місцем свого фактичного проживання. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі разом із дітьми за місцем реєстрації за адресою: вул. Залізнична, 56 смт. Іваничі Волинської області не проживають, тому на вимогу власника будинку їх слід визнати такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Разом з тим підлягає до задоволення і вимога позивача щодо зобов'язання Іваничівського районного сектору управління державної міграційної служби України у Волинській області зняти відповідачів та її малолітніх дітей з реєстрації за адресою: вул. Залізнична, 56 смт. Іваничі Волинської області. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved