Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] з 17.08.2016 року працював на ПрАТ «ЗМК Укрсталь Запоріжжя» на посаді газорізальника. Відповідач, в порушення вимог ст.115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 17 грудня 2020 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 43062,84, про що свідчить розрахунковий листок за грудень 2020року . 17.12.2020 року позивач був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що зазначено у трудовій книжці, наказі про звільнення № 54-3в від 17.12.2020 року. Відповідачем здійснена часткова оплата заборгованості, в зв`язку із чим станом на 22.04.2021 року заборгованість із заробітної плати складає 15911,97 грн. З урахуванням уточнень позивач просить стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі 15911,97 грн., середній заробіток за час затримки з 18.02.2020 по 22.04.2021 року в розмірі 39731,27 грн. Позивач надав заяву про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав заяву про слухання справи за відсутності представника. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині фактично виплаченої зарплати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до трудової книжки [PERSON] 17.12.2020 року позивач був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, про що зазначено у трудовій книжці, наказі про звільнення № 54-3в від 17.12.2020 року. Відповідачем надано довідку, згідно з якою станом на 22.04.2021 року заборгованість із заробітної плати відповідача перед позивачем складає 15911,97 грн. Середній заробіток за затримку виплати розрахунку складає 39731,27 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2102 грн.

Outcome: approved