Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

До суду 14.03.2017 року з позовом звернулись [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про припинення сервітуту та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилаються на таке. З 19.02.1991 року по 21.09.2012 рік [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Позивачам по справі на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №23720 від 29.06.2005 р. належить по 1/2 частині квартира №5 в б. 115 по вул.. Степовій в м. Запоріжжя. Відповідачу по справі на праві спільної часткової власності належить ? частина квартири [ADDRESS], яка є постійним місцем його проживання, але зареєстрований він в квартирі позивачів, що створює перешкоди у здійсненні прав власників квартири. Мають намір отримати субсидію від держави, але реєстрація відповідача перешкоджає цьому. З квітня 2013 року відповідач квартирою та надвірними спорудами не користується, проживає в належному йому житлі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2014 року було задоволено позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення, але з часу набуття чинності цим рішенням відповідач в квартиру так і не вселився і не проживав в ній жодного дня. На підставі п.4 ч.1, 2 ст. 406 ЦК України просить припинити сервітут [PERSON] на квартиру 35 в б. 115 по вул.. Степовій в м. Запоріжжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за договором адвокат [PERSON] позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заява в якій просила справу слухати без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник за договором адвокат [PERSON] проти позову заперечували, пояснивши, що після розлучення він переселився в надвірну споруду (сарай «Б»), яка розташована біля будинку та придатна для проживання. Після того, як дружина зрозуміла, що він не збирається залишати надвірну споруду та збирається там постійно жити, вона звернулась до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, хоча перешкод він не створював, оскільки в будинку не проживав. [PERSON], користуючись тим, що він був на роботі, відключила електропостачання, чим змусила його покинути це житло. Потім вона здавала це приміщення в оренду стороннім особам, що унеможливили його проживання там. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачам по справі на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №23720 від 29.06.2005 р. належить по 1/2 частині квартира №5 в б. 115 по вул.. Степовій в м. Запоріжжя (а.с.5). Відповідно до статей 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач [PERSON] зареєстрований в цій квартирі з 24.02.2009 року, що підтверджується домовою книгою (а.с. 21). На час його реєстрації він перебував у шлюбі з позивачкою [PERSON] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). За змістом ст. ст. 402, 403 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. \~Відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суді підтвердили, що є сусідами та знайомими сторін. [PERSON] близько двох років в квартирі 5 в б. 115 по вул.. Степовій в м. Запоріжжя не проживає, мешкає з іншої жінкою за іншою адресою. 21.09.2012 року розірваний шлюб між відповідачем та співвласником квартири [ADDRESS], відповідач у цивільних правовідносинах щодо найму житла з позивачами не знаходиться, підстав для збереження за ним житла не має. 30.12.2014 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя було ухвалено вселити [PERSON] до оспорюваної квартири. Проте, на день розгляду цієї справи, тобто через 2,5 роки, [PERSON] до квартири не вселився без поважних причин. В суді не встановлено обставин, які б свідчили про те, що вселення не відбулося у звязку з перешкоджанням з боку позивачів чи інших поважних причин. Отже, позивачі обґрунтовано вимагають припинення сервітуту, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивачі в позові пояснюють, що зареєстроване місце проживання відповідача в належному їм житлі перешкоджає їх праву на оформлення субсидії на житлово-комунальні послуги. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1383-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, предявивши разом вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. Позивачем [PERSON] при поданні позову сплачений судовий збір в сумі 640 грн., оскільки позов задоволено в повному обсязі, на підставі ст.. 88 ЦПК України його необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved