Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з вищевказаним позовом в якому просив суд, визнати за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на земельну ділянку площею 0,1119 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в [ADDRESS] , кадастровий номер: 5123783700:02:002:0103 в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] .. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що вона є спадкоємницею нерухомого майна матері - [PERSON] , померлої в [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2018 року. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 0,1119 га розташованої в [ADDRESS]. Право власності спадкодавця на зазначену земельну ділянку підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за НВ 5106768702018, кадастровий номер земельної ділянки 5123783700:02:002:0103. [PERSON] як спадкоємець майна за законом померлої, звернулася до Приватного нотаріуса Одеського місцевого нотаріального округу Філімонової Г.В. із заявою про прийняття спадщини за законом. Будь-які інші особи з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 31.08.2018 ПН Одеського місцевого нотаріального округу Філімоновою Г.В. було відкрито спадкову справу №62923079. Проте постановою від 07 березня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкове майно складається із земельної ділянки, приватним нотаріусом Одеського місцевого нотаріального округу Філімоновою Г.В. позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, державного акту на земельну ділянку. Державний акт на земельну ділянку площею 0,1119 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в Одеській області, Овідіопольського району с. Роксолани, від 19.09.2007 ЯЕ 667217, після смерті матері - [PERSON] - не зберігся. Тобто, реалізувати своє законне право спадкування на спадкове майно в позасудовому порядку позивач не може, так як відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на землю у зв`язку із його втратою. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі. Представник відповідача, Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області, в судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вищевказана земельна ділянка дійсно зареєстрована в Державному реєстрі речових прав або в будь-якому іншому реєстрі та право власності на дану земельну ділянку настало. Представник Овідіопольської районної державної адміністрації в Одеській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Встановлено, що в [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.08.2018 року. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 0,1119 га розташованої в [ADDRESS]. Право власності спадкодавця на зазначену земельну ділянку підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за НВ 5106768702018, кадастровий номер земельної ділянки 5123783700:02:002:0103. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її донька - [PERSON] (позивач по справі). [PERSON] як спадкоємець майна за законом померлої, звернулася до Приватного нотаріуса Одеського місцевого нотаріального округу Філімонової Г.В. із заявою про прийняття спадщини за законом. Будь-які інші особи з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 31.08.2018 приватним нотаріусом Одеського місцевого нотаріального округу Філімоновою Г.В. було відкрито спадкову справу №62923079. Проте постановою від 07 березня 2019 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкове майно складається із земельної ділянки, приватним нотаріусом Одеського місцевого нотаріального округу Філімоновою Г.В. позивачу було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, державного акту на земельну ділянку та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Філімонової Г.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.032019 року (а.с. 14). Право власності спадкодавця на зазначену земельну ділянку підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за НВ 5106768702018, кадастровий номер земельної ділянки 5123783700:02:002:0103, документ, який є підставою для виникнення права - Рішення органу місцевого самоврядування рішення сесії Роксоланівської сільської ради 12.07.2007 563V, документ, що посвідчує право - Державний акт від 19.09.2007 ЯЕ667217. (а.с.12). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації (ч. 3 ст. 116 ЗК України). Визнається правильною практика судів, які задовольняють вимоги спадкоємців, що звернулися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «;Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно із ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Пункт 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат». Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved