Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Рівненського міського суду звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15340 грн. та 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 11 січня 2019 року в нічну пору доби на автостоянці, що в м.Рівне по вул.Генерала Безручка загорівся автомобіль марки FORD FOCUS (державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ), який належав відповідачу на той час. Автомобіль марки ВМW 530 належний позивачу, теж зазнав пошкодження, оскільки, був припаркований порчук з автомобілем, який згорів. Страхова компанія повідомила, що даний випадок не є страховим, а відповідач відмовився відшкодувати шкоду завдану майну позивача. Загальний розмір витрат, які позивач поніс на ремонт автомобіля становить 11340 грн. Також розмір моральної шкоди, заданих душевних страждань, завданої позивачу, останній оцінює в 5000 грн. 22.07.2019 року від відповідача до суду надійшов відзив. Свої заперечення мотивує тим, що позивачем жодними належними доказами не підтверджено розмір заподіяної йому моральної шкоди, а також жодними доказами не підтверджено витрати на ремонт автомобіля, зокрема на оплату роботи майстра у розмірі 4000 грн. Просить у задоволенні позову відмовити повністю. Ухвалою суду від 12.06.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження по даній справі та призначено до розгляду з викликом сторін В судовому засіданні представник позивача вимоги довірителя підтримав повністю, просив позов задовольнити, з підстав та мотивів, які в ньому наведені. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову повністю, у зв`язку із його безпідставністю та недоведеністю. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні представник відповідача не заперечив, що [PERSON] є власником FORD FOCUS (державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ). Судом досліджена накладна видана [PERSON] від 04 квітня 2019 року в якій зазначено, що фара б/в вартує 3 240 грн., крило ліве б/в вартує 2 700 грн, бампер передній б/в вартує 5 400 грн., а всього на суму 11 340 грн. 00 коп. Суд критично оцінює вищезазначений доказ, оскільки, дана накладна не підтверджує, що дані запчастини купувались саме для пошкодженого автомобіля, та використовувались для ремонту автомобіля ВМW 530. На підтвердження того, що позивач поніс витрати в розмірі 4000 грн. на оплату роботи майстра по покрасці автомобіля, позивачем не надано жодного належного доказу. Окрім того, позивачем не долучено жодних правовстановлюючих документів, на підтвердження того, що він є власником автомобіля ВМW 530 , навіть попередньо не зазначено державний номерний знак автомобіля , не зазначено номер кузова пошкодженого автомобіля. Судом досліджено витяг статті (новин) з інтернет сторінки, щодо пригоди, яка трапилася 11.01.2019 р. (а.с.8-11). Однак даний витяг не несе жодної доказової інформації та оцінюється судом критично. Позивачем також не зазначено, чи на даний час триває досудове слідство по справі про підпал автомобіля, і не долучено відповіді на звернення страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про відмову у виплаті страхового відшкодування, про яке зазначає в позовній власне позивач. В матеріалах справи відсутній також звіт про причини пожежі. Позивач зазначає, що згоряння автомобіля відбулося на автостоянці. Відповідно до п. 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 115 від 22 січня 1996 року, автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 950, ст. 951 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності . Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. Згідно із ч. 2 ст. 977 ЦК України за договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Конституція України закріплює основні засади правового статусу людини і громадянина в Україні, тобто ті провідні ідеї, що покладені в основу змісту й умов реалізації прав та обов`язків людини і громадянина в нашій державі. Передусім це стосується частин 1, 2 ст. 24 Конституції України, відповідно до яких: «Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом». За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність вини у діях відповідача та стягнення з останнього на користь позивача матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зістаттею 1167 Цивільного кодексу Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина. Обов`язковою підставою для деліктної відповідальності за завдання моральної шкоди є встановлення причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою особи. Однак, суд вважає, що ні позивачем у позовній заяві, ні його представником в судовому засіданні не надано доказів, які б свідчили про те, що дії відповідача були протиправними. Жодних правовстановлюючих документів суду пред`явлено не було. Тому, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок знищення автомобіля є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Оскільки суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, то судові витрати понесені позивачем покладаються на нього та поверненню не підлягають.

Outcome: dismissed