Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтовується тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.01.1994 року на праві приватної особистої власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі з 2006 року зареєстрований відповідач, але з 2006 року та до теперішнього часу він у квартирі не мешкає, його речей та іншого майна у квартирі не має. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі порушує право позивача на вільне володіння, користування і розпорядження належним їй майном. Відповідач є онуком позивача, проте добровільно знятись з реєстрації не бажає, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання, призначене на 21.04.2021 року на 09.30 годину, не з`явився, конверт з судовою повісткою та іншими документами, направлений за адресою місця його проживання, зареєстрованому у встановленому законом порядку, повернувся до суду, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідці поштового відділення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подавав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви позивача про слухання справи за її відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності на\~житло від\~21.01.1994\~року,\~витягу з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно про\~реєстрацію права\~власності від\~27.09.2018\~року,\~інформації з\~Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно\~від 15.02.2021\~року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с.10,11,21-22/. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є онуком позивача [PERSON] . Згідно довідки голови квартального комітету № 25 від 14.02.2021 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] зареєстрований, але не мешкає з 2006 року /а.с.20/. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З вимог ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В частинах\~1,2\~ст.\~319\~ЦК України\~зазначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, у зв`язку з реєстрацією відповідача у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~383\~ЦК України,\~власник квартири\~/будинку/\~має право\~використовувати помешкання\~для власного\~проживання та\~проживання членів\~своєї сім`ї інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право користування чужим майном передбачено у\~статтях 401-406 ЦК України. У частині першій\~статті 401 ЦК України\~передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У частині першій\~статті 402 ЦК України\~вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім?ї власника житла на користування цим житлом визначено у\~статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки, відповідач є членом сім`ї позивача, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача, зареєстрований у належній їй квартирі, проте з 2006 року в квартирі не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, до квартири він не з`являється, претензій щодо проживання в ній не пред`являє. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у вказаній квартирі. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позов до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 908 грн.

Outcome: approved