Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси звернувся ПАТ « Банк « Демарк» із позовними вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №129-057 від 04.07.2008 року у розмірі 23703,66 грн., та судові витрати у розмірі 237,04 грн. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію [PERSON], який представляє позивача у звязку із розпочатою згідно постанови НБУ №66 від 30.01.205 року ліквідацією ПАТ « Банк « Демарк», 10.08.2015 року подана заява про розгляд справу у відсутності представника позивача. Позовні вимоги представник позивача підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON], який позовні вимоги не визнає у повному обсязі, також подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги ПАТ « Банк « Демарк» такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Згідно позовних вимог на підставі укладеного 04 липня 2008 року між ВАТ ( в подальшому ПАТ) Банк «Демарк» та [PERSON] кредитним договором №129-057, останній отримав від позивача кредит у сумі 10000 грн., на споживчі потреби, зі сплатою 28% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів 02 липня 2010 року. У звязку із невиконанням позичальником взятих на себе зобовязань щодо сплати кредиту, у [PERSON] перед ПАТ Банк « Демарк» виник борг у розмірі 23703,66 грн., який складається у заборгованості за кредитом у розмірі 9808,35 грн., заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 8361,04 грн., заборгованості за щомісячну комісію у сумі 1850 грн., штрафу за порушення строків сплати процентів 1200 грн., пеню за несвоєчасну сплату кредиту 1471,25 грн., пеню за несвоєчасну сплату процентів -1013,02 грн. У відповідності до вимог умов договору, та ст. 526,527,549,550 ЦК позивач просить стягнути заборгованість у повному обсязі. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2013 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі ( а/с26). Ухвалою Київського районного суду від 08.12.2014 року заочне рішення було скасовано, та справа призначена до нового розгляду у загальному порядку, у звязку із заявою відповідача про те, що він взагалі не укладав із позивачем ніколи кредитної угоди а тому договорі, що наданий до суду не його підпис (а/с 50). Для забезпечення доказів по справі ухвалою суду від 30.01.2015 року (а/с 53) у позивача були витребувані для огляду матеріали кредитної справи №129-057 : оригінал заяви позичальника на видачу готівки, первинні документи, надані позичальником, на підставі яких було прийнято рішення про надання кредиту та оригінал кредитного договору. Ухвалою суду від 05.03.2015 року (а/с 69) по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої поставлені питання стосовно того, чи виконано у кредитному договорі, та заяві про видачу готівки підпис від імені Мілєнтєва саме [PERSON]. Відповідачем були надані вільні та експериментальні зразки почерку. Судом неодноразово направлялись до позивача вимоги стосовно необхідності надання експертам оригіналів кредитного договору та заяви про видачу готівки, однак листами від 18.02.2015 року (а/с 66) та 29.04.2015 року (а/с 82) позивач повідомляв суд, та експертів про неможливість надання оригіналів зазначених документів. Повідомленням №1295 від 02 червня 2015 року (а/с 87) Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України, якому згідно ухвали суду було доручено проведення експертизи, повернув без надання експертного висновку матеріали справи, у звязку із неможливістю проведення експертизи без надання оригіналів документів, які є предметом дослідження. Цивільним процесуальним кодексом України, зокрема статтями 57, 59, встановлено, що фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлюються у тому числі, на підставі висновків експертів, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Призначення судової почеркознавчої експертизи, є фактично єдиним засобам встановити, або спростувати, обставини підписання договору певною особою. У відповідності до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючі вищенаведене, суд приймаючи до уваги, що саме для підтвердження заяви відповідача, який спростовуючи позовні вимоги, наполягав на тому, що він не укладав кредитну угоду 04.07.2008 року, була призначена судова почеркознавча експертиза, яка повинна були встановити відповідність підпису відповідача тому підпису, який міститься на кредитному договорі, та вказана експертиза не проведена у звязку із не поданням позивачем оригіналів кредитного договору та заяви про видачу готівки, визнає той факт, що кредитний договорів №129-057 від 04 липня 2008 року, укладався з ВАТ ( в подальшому ПАТ) Банк «Демарк» не [PERSON]. Встановлення даного факту є підставою для відмови у задоволенні позовних вимогПублічного акціонерного товариства «Банк « Демарк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по зазначеному кредитному договору. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed