Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 04.04.2016 року звернувся заявник [PERSON] із вказаною заявою, зазначаючи, що в свідоцтві про народження, яке було видано на російській мові 29.12.1993 року його імя та прізвище вказано «Лихачев Никита». При оформленні дозволу на вчинення правочину відчуження частки квартири малолітнього [PERSON] прізвище та імя були невірно перекладені на українську мову як «Лихачев Микита», в результаті чого в договорі купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] також було зазначено імя та прізвище покупця «Лихачев Микита» та внесено відомості до державного реєстру правочинів, а 19.01.2006 року зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно із зазначенням одного із власників «Лихачев Микита». 04.03.2008 року заявником було зроблено переклад свідоцтва про народження на українську мову, де зазначено прізвище та імя «[PERSON] Нікіта», це ж імя зазначено в паспорті та картці фізичної особи-платника податків. Вказані обставини змусили заявника звернутися до суду за встановленням факту, що має юридичне значення, з метою реалізації права власності на придбану квартиру, з проханням встановити належність заявнику правовстановлюючих документів, а саме: договору-купівлі продажу квартири, витягу з державного реєстру правочинів №1956840, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №9618064 та запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник заявника адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Заінтересовані особи в судове засідання не зявились, надали заву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заявлених вимог не заперечували та визнали обставини, викладені зявником. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження, виданого на російській мові 29.12.1993 року прізвище та імя зазначено «Лихачев Никита». При отриманні дозволу на вчинення правочину відчуження частки квартири малолітнього [PERSON] від 26.12.2005 року з умовою одночасного придбання 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] прізвище та імя були невірно перекладені на українську мову як «Лихачев Микита», в результаті чого в договорі купівлі-продажу вказаної квартири від 27.12.2005 року також було зазначено прізвище та імя покупця «Лихачев Микита». Згідно витягу №1956840 від 27.12.2005 року з державного реєстру правочинів та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно одним із співвласників за вказаним договором є «Лихачев Микита». 04.03.2008 року перекладачем [PERSON] було зроблено переклад свідоцтва про народження, виданого 29.12.1993 року на українську мову, де зазначено прізвище та імя «[PERSON] Нікіта», батьками якого є [PERSON] та [PERSON], на підставі чого 25.03.2008 року було видано повторно свідоцтво про народження на українській мові із зазначенням правильного імені та прізвища, яке також зазначено в паспорті серії КМ 660927, виданому Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 28.05.2010 року та довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру [NUMBER]. Таким чином, встановлення факту належності правовстановлюючих документів необхідно для реалізації заявником права власності на 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилом п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. За таких обставин, враховуючи визнання заінтересованими особами обставин, викладених заявником, а також наявні в матеріалах справи докази у суду не виникає сумнівів в доведеності факту належності правовстановлюючого документу заявникові. Разом з тим, суд зазначає, що з перелічених документів, належність яких просить встановити заявник, правовстановлюючим є саме договір купівлі- продажу квартири від 27.12.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується і п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок). Витяг з державного реєстру правочинів та витяг про реєстрацію право власності на нерухоме майно лише засвідчують факт внесення до електронної бази відомостей про здійснений правочин та власника майна на підставі правовстановлюючих документів. Що стосується визнання запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як правовстановлюючого документу, суд зазначає, що згідно зазначеного вище п. 1.2 Порядку запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом лише в тому разі, коли державну реєстрацію права власності відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Однак, у випадку заявника правовстановлюючим документом є договір-купівлі продажу. Зважаючи на викладене, суд вважає можливим задовольнити вимоги заявника в частині визнання договору купівлі-продажу квартири від 27.12.2005 року таким, що належить заявнику.

Outcome: partial