Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

До суду звернувся представник позивача [PERSON], [PERSON] з позовною заявою, у якій просить надати дозвіл неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], громадянці України, місце народження: Україна, м.Луганськ, на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а також на виїзд через лінію розмежування до або з зони проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області разом з матір'ю [PERSON], [INFO], громадянкою України, місце народження м.Луганськ, та/ або з іншою уповноваженою особою, які будуть забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], громадянина України, до досягнення дитиною [PERSON] 16 років. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 19 листопада 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON]. Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року шлюб між ними було розірвано. На цей час позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] відносини не підтримують, мешкають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Для розвитку та оздоровлення дитини мати має бажання разом з дитиною періодично виїжджати за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя. Також позивачці з дитиною необхідно виїжджати через лінію розмежування до міста Луганська, де на даний час вони мешкають. Оскільки, батько згоди на виїзд дитини за кордон не дає, що суперечить інтересам неповнолітньої доньки, позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з'явилися, однак повідомили суд про можливість розгляду справи за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, однак надіслав до суду письмову заяву, якою позов [PERSON] про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та через лінію розмежування з зони проведення АТО без дозволу батька визнав, та не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Виникли підстави розглянути позовну заяву у підготовчому судовому засіданні оскільки сторони у підготовчому судовому засіданні досягли згоди одна сторона підтримала заявлені позовні вимоги, друга сторона їх визнала згідно ст.200, ч. 4 ст.206 ЦПК України можливо ухвалити рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи в повному обсязі, приходить до думки, що вимоги позивача [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Як слід з копії паспорту позивачка [PERSON] є громадянкою України. (а.с.4) Згідно копії паспорту відповідач [PERSON] є громадянином України. (а.с.5) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 лютого 2014 року, [INFO] народилася [PERSON], її батьком є [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с. 6) Згідно копії рішення Міловського районного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, прізвище [PERSON] залишено без змін, місце проживання доньки [PERSON], [INFO] визначено разом з матір'ю [PERSON] Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За ч. 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України і Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичних, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів /, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Таким чином було доведено, що відповідач [PERSON] не підтримує будь яких зв'язків з своєю дочкою, її не утримує не забезпечує належним чином для існування та розвитку, вихованням дитини займається мати [PERSON] фактично на якої лежить утримання та виховання дитини якій потрібно лікування, оздоровлення за кордоном, спілкування з родичами які знаходяться яка за кордоном та і на непідконтрольній території владі України, з таких підстав позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved