overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, у якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 15563 від 15.07.1997 року, а саме [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі. У судове засідання представник [PERSON] звернулася з заявою, у якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач та третя особа до судового засідання не зявилися, сповіщалися належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15.07.1997 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна № 15563, а саме [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] на Одеській товарній біржі. Позивач передав відповідачу грошові кошти за квартиру, зареєструвався та на даний час проживає у ній. Договір купівлі-продажу був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН». Таким чином, усі зобов'язання по договору купівлі-продажу № 15563 від 15.07.1997 року були виконані в повному обсязі. Оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до ст.15 якого, сторони нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу дійсним. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК України (1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною. На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, у якій просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03.02.1994 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 1569 - дійсним. У судове засідання [PERSON] звернувся з заявою, у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, сповіщалася належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03.02.1994 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS]. Згідно даного договору, продавець [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. Даний договір купівлі-продажу, 11.02.1994 року було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН», за № 2189, стр.160 кн.83доп. Після укладення договору купівлі-продажу, позивач вселився у вказану квартиру та постійно в ній проживав. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч.І ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, згідно вимог ст.657 ЦК України встановлено, що договір купівлі- продажу земельної ділянки, майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони вимагати визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди (ст.220 ч.2 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом про стягнення аліментів з свого батька - [PERSON], у розмірі 3000,00 грн. щомісяця з часу його повноліття та до досягнення 23 років, оскільки позивач навчається у ВНЗ. До відкриття провадження по справі позивач збільшив обсяг позовних вимог та просив суд стягнути, окрім аліментів, додатковій витрати на його лікування у розмірі 1889,98 грн. та додаткові витрати на його утримання та виховання 11902,785 грн. Після відкриття провадження по справі позивач зменшив обсяг позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1218,00 грн. щомісяця. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, тому згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області. Як вбачається з довідок №466 від 28.02.2013 року, №394 від 16.12.2013 року, виданих Одеським національним морським університетом, [PERSON] є студентом денної форми навчання зазначеного навчального закладу, термін навчання до липня 2016 року. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення, що закріплено у ст. 182 Сімейного кодексу України. Стаття 183 СК України, передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню згідно з ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із вказаною вище заявою, в якій просив встановити над його сином [PERSON] опіку та визнати його опікуном. Свої вимоги заявник мотивує тим, що він є батьком [PERSON], [INFO], якого рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 19.09.2012 року було визнано недієздатним. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали позовні вимоги та проси суд їх задовольнити, заінтересована особи до судового засідання не з'явилася, представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про час, дату та місце розгляду заяви був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, вислухавши пояснення заявника, дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню із наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, 19.09.2009 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси, яке набрало чинності 02.10.2012 року, по цивільній справі № 1527/12598/12 [PERSON], [INFO] було визнано недієздатним. Згідно до акту комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 06.09.2012 р. №454, [PERSON] страждає хронічним, стійким психічним розладом в формі органічного бердового (шизофреноподібного) розладу з вираженим дефектом, у зв'язку з чим він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно свідоцтву про народження [PERSON] від 20.06.2012 року, серія [NUMBER] (повторне), в графі «Батько» значиться [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст.63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Зважаючи на вказані вище обставини, наразі заявник надає [PERSON] постійну допомогу у веденні господарства, догляді, тобто здійснює фактичне опікунство над ним. Відповідно до подання органу опіки на піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 05.11.2012 року, останній вважає можливим та доцільним призначення [PERSON] опікуном [PERSON], так як його мати [PERSON] померла [INFO]. Вказане вище було встановлено ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.06.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із вказаною вище заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт належності йому Диплому кандидата наук [NUMBER], виданого [PERSON] Вищою атестаційною комісією України відповідно до рішення президії від 13.02.2008 року (протокол № 4-08/2т). Свої вимоги заявник мотивує тим, що йому, відповідно до рішення президії Вищої атестаційної комісії України від 13.02.2008 року було видано диплом кандидата наук [NUMBER] та присуджено науковий ступінь кандидата юридичних наук зі спеціальності оперативно-розшукова діяльність. Однак, в дипломі [NUMBER] помилково зазначено прізвище заявника «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]», що унеможливлює отримання ним наступного наукового ступеня. До судового засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. До суду, до судового засідання, заявник нада заяву про розгляд справи в його відсутність, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, зацікавлена особа про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що заява обґрунтована та, відповідно до ст. 256 ЦПК України, підлягає задоволенню з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON] Вищою атестаційною комісією України, відповідно до рішення президії від 13.02.2008 року (протокол № 4-08/2т), було видано Диплом кандидата наук [NUMBER]. При ознайомленні з вищевказаним дипломом було виявлено, що він «помилково» виданий на ім'я «[PERSON]», а не на ім'я «[PERSON]». В паспорті заявника серія [NUMBER] його прізвище зазначено «[PERSON]», а в Дипломі кандидата наук [NUMBER] - «[PERSON]». Таким чином, описка в Дипломі кандидата наук [NUMBER], а саме: прізвищі заявника, унеможливлює отримання ним наукового ступеня - доктор наук. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п.6 ст. 256 ЦПК, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 256-257, 259, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із вказаною вище заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт належності йому Диплому серії [NUMBER] виданого [INFO] Одеським державним університетом ім. І.І.Мечникова на ім'я «[PERSON]». Свої вимоги заявник мотивує тим, що, він, [PERSON], в 1972 році вступив до Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова, який закінчив [INFO] за спеціальністю «Правознавство». Рішенням Державної комісії заявнику було присвоєно кваліфікацію «юрист» та [INFO] видано Диплом серії [NUMBER]. З того часу [PERSON] працює за спеціальністю. Однак, нещодавно було виявлено, що в Дипломі серії [NUMBER]допущено граматичну помилку, а саме: зазначено прізвище «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]». До судового засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. До суду, до судового засідання, заявник надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, заяву підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити, зацікавлена особа про причину неявки суд не повідомила. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що заява обґрунтована та, відповідно до ст. 256 ЦПК України, підлягає задоволенню з наступних підстав. Як випливає з матеріалів справи, [PERSON], [INFO], в 1972 році вступив до Одеського державного університету ім. І.І.Мечникова (зараз Одеський національний університет ім. І.І.Мечникова), який закінчив в [INFO] за спеціальністю «Правознавство». Рішенням Державної комісії [PERSON] було присвоєно кваліфікацію «юрист» та [INFO] видано Диплом серії [NUMBER] реєстраційний № 670/д. Проте, наприкінці 2015 року заявник звернув увагу, що у вказаному вище Дипломі зазначено його прізвище «[PERSON]» замість правильного - «[PERSON]». Як наслідок, у [PERSON] можуть виникнути труднощі щодо підтвердження навчання у Одеському державному університеті ім. І.І.Мечникова, що є перешкодою для реалізації заявником своїх прав. В паспорті заявника серія [NUMBER] прізвище заявника зазначено «[PERSON]». Також, в Довідці-пенсійному посвідченні № [NUMBER] від 26.01.2012 року, виданій Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, зазначено прізвище заявника - «[PERSON]». Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на підставі п.6 ст. 256 ЦПК, суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. На підставі ст. ст. 6-8, 3-4, 10-11, 15, 58, 60, 208-209, 212-215, 218, 256-257, 259, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся заявник із вищезазначеною заявою, згідно якої, зазначила, що в свідоцтва про право власності на житло 140/1000 квартири [ADDRESS], її по-батькові зазначено як « Абрамівна», тоді як правильне написання по-батькові заявника «Абрамівна». У судовому засіданні 19.06.2017 року представник заявника - [PERSON] підтримала подану заяву. Представник КП «Міське агентство з приватизації житла» до суду не зявився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, надав до суду заяву, згідно якої зазначив, що порушень з органу приватизації не було, оскільки свідоцтво про право власності видавалось на підставі заяви про приватизацію. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає за доцільне подану заяву задовольнити. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії КК 088691, правильне прізвище, імя та по-батькові заявника [PERSON]. Дійсно, згідно свідоцтва про право власності на житло 140/1000 квартири [ADDRESS] від 25.11.1995 року, в якості власника було зазначено «Скворцову Шуру Аврамівну». Таким чином, враховуючи збіг імені та прізвища, а також враховуючи те, що заявник зареєстрований за адресою м. Одеса вул. Грецька, 12 в м. Одесі, що підтверджується копії паспорта громадянина України, суд вважає, що різниця в написанні прізвища виникла в результаті помилки при складенні свідоцтва. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За таких обставин, суд задовольняє подану заяву, та зазначає, що метою встановлення вказаного факту, є реалізація права власності за вказаними правовстановлювальними документами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся заявник із вищезазначеною заявою, згідно якої, зазначила, що в свідоцтві № 11-376 від 02 квітня 1993 року про право власності на житло квартири [ADDRESS], її зазначено як «ГРАЧЬОВ1Й ОЛЬГ1 ЮР11ВН1», тоді як правильне написання заявника\~«ГРАЧЕВА ОЛЬГА ЮРІЇВНА», тому просила встановити факт належності правовстановлювального документа. Позивач в судове засідання не зявився, згідно прохальної частина заяви, представник заявника [PERSON] просив розглянути справу за його відсутності. Представник КП «Міське агентство з приватизації житла» до суду не зявився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за доцільне подану заяву задовольнити виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно паспорту громадянина України серії\~КЕ\~005509, прізвище, імя та по-батькові заявника [PERSON]. Дійсно, згідно свідоцтва № 11-376 від 02 квітня 1993 року про право спільної власності на житло квартири 17 за адресою - м. Одеса вулиця Жуковського, 5, в якості співвласника кому передається частка зазначено «ГРАЧЬОВ1Й ОЛЬГ1 ЮР11ВН1». Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності [PERSON]. Таким чином, враховуючи збіг імені та прізвища, а також враховуючи те, що заявник зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копії паспорта громадянина України, суд вважає, що різниця в написанні прізвища, імя та по-батькові виникла в результаті помилки при складенні свідоцтва. Відповідно до\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За таких обставин, суд задовольняє подану заяву, та зазначає, що метою встановлення вказаного факту, є реалізація права власності за вказаними правовстановлюючим документом.

Outcome: approved