Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про розірвання договору, стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. Позивач посилається на те, що 26 березня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 228204 про надання послуг спрямованих на придбання квартири через програму «Альянс Україна», а саме придбання квартири вартістю 300 000 грн. Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача, просить розірвати договір № 228204 про надання послуг, спрямованих на придбання квартири через програму «Альянс Україна», укладений між сторонами 26 березня 2014 року, шляхом стягнення з відповідача сплачених позивачем на виконання умов Договору грошових коштів у розмірі 10 500 грн. Відповідно до умов Договору відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги, спрямовані на придбання позивачем квартири через програму «Альянс Україна», організовану відповідачем, а позивач прийняв на себе зобов'язання здійснювати оплату послуг відповідачу, в тому числі сплату одноразового комісійного внеску у розмірі 10 500 грн. Позивач, вважає, що виходячи з умов Договору та додатків до нього, фінансові послуги, які надає відповідач суперечать нормам законодавства, оскільки передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою отримання та розподілу грошей між учасниками групи. Укладений між сторонами договір є - договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для отримання коштів у групах, згідно яких відповідач за винагороду зобов'язується забезпечити отримання кредиту за рахунок об'єднання періодичних платежів учасників групи, а учасник зобов'язується сплатити загальну кількість періодичних платежів. У зв'язку із тим, що спірний договір є нікчемним та його недійсність передбачена законом, позивач прохає розірвати вказаний договір, повернути сплачений позивачем комісійний внесок у розмірі 10 500 грн., моральну шкоду 10 000 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, представником позивача до суду надано заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у заяві про перегляд заочного рішення прохав розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 2 статті 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість отримання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Судом встановлено, що 26 березня 2014 року між ТОВ «Гранфінресурс» та [PERSON] було укладено Договір № 228204 за яким, Адміністратор за згодою Учасника зобов'язується вчиняти від свого імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання Товару, або відповідної суми у позику, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», що міститься в Додатку №2, який є невід'ємною частиною цього Договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором. (п.1.2 Договору) (а. с. 36). Учасник доручив Адміністратору використовувати суми Чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу , а також надавати заявлені грошові суми (п. 1.3 Договору). Учасник зобов'язувався відповідно до положень даного Договору та Додатків до нього: сплатити Одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та Адміністративний платіж який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання Дозволу; своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати Загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого Адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора і організації діяльності Програми (ст. 2 Договору). Статтею 2 Договору та Додатком №1 до нього передбачено обов'язки учасника, а саме: сплатити одноразовий комісійний внесок, , щомісячно сплачувати загальний платіж. З наведеного випливає, що діяльність відповідача вводить споживача в оману, оскільки програма «Альянс Україна» формується виключно на кошти учасників програми без залучення коштів ТОВ «Грандфінресурс». Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов Договору № 228204 сплатив одноразовий комісійний внесок в розмірі 10 500,00 грн. (а. с. 8). З наведеного випливає, що рішення про передачу товару залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки немає можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи. Умовами оспорюваного договору на позивача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов договору, в той час , як у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та є порушення прав позивача. У спірному договорі умова про надання грошей залежить від певних обставин, яка може взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. Крім того, оспорюваний Договір та Додатки до нього укладені в рамках створеної відповідачем системи, яка полягає у створені груп учасників, які бажають придбати товар з розстроченням платежу на досить тривалий час в порядку та на умовах передбачених Договором та Додатками до нього. Така система вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, що в свою чергу здійснюється за кошти внесені учасниками програми і відповідач без інвестування коштів оплачує товар іншому Учаснику Програми. А також є несправедливою умова про надання грошей у позику, за умови сплати позивачем найбільшої суми, що значно перевищує суми інших учасників, проте позивач не володіє інформацією щодо конкретної сплати суми, яка повинна перевищувати суму інших учасників для отримання бажаної позики. Статтею 216 ЦК України передбачено, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді коли одержане підлягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодовувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку, що укладений між сторонами договір є нікчемний в силу Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 203 ЦК України та встановивши, що позивач на виконання умов цього договору сплатив відповідачу 10 500,00 грн., відповідно до вимог ст. 216 ЦК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача зазначені грошові кошти. Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Позивачем ставляться вимоги щодо розірвання договору № 228204 від 26 березня 2014 року, однак розірвання нікчемного договору з підстав передбачених ст. 651 ЦК України законодавством не передбачено, у зв'язку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору. Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови Пленуму від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надав роз'яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. За п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. В інших випадках відшкодування моральної шкоди у спорах про захист прав споживачів законодавством не передбачено, у зв'язку із чим необхідно відмовити в цій частині у задоволенні позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial