Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулися позивачі та просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] в зв`язку з відсутністю за місцем реєстрації протягом більше одного року. Позовні вимоги обґрунтували тими обставинами, що вони [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . Співвласниками зазначеної квартири була [PERSON] , яка померла. В належній їм на праві власності квартирі, є зареєстрованими наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] доводився позивачі [PERSON] чоловіком, а позивачеві [PERSON] зятем та був зареєстрованим в належній їм на праві власній квартирі. З 2014 року після розірвання шлюбу [PERSON] за місцем реєстрації в квартирі [ADDRESS] не проживає, а є лише зареєстрованим. В судовому засіданні позивач та їх представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України Миронівського районного суду Київської області, причини неявки до суду не повідомила. Як вбачається з поштових довідок ф. 20, листи не вручено під час доставки у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідач не вжив заходів, щодо отримання вищезазначених листів, а також в установлений судом строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, до суду не надав. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомила, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло виданим 17 травня 1999 року та технічним паспортом (а.с. 13-14). Частиною 1 ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі ст. 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до довідки Центральненського старостинського округу № 1 Миронівської міської ради Київської області від 19 лютого 2020 року № 02-42/133, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , внучка - [PERSON] , [INFO] , внучка - [PERSON] , [INFO] , внук - [PERSON] , [INFO] та зять - [PERSON] , [INFO] зареєстрований, а не проживає. Відповідно до актів обстеження від 19 вересня 2018 року, 23 жовтня 2018 року, 20 листопада 2018 року, 13 грудня 2018 року, 09 січня 2019 року, 12 лютого 2019 року, 21 березня 2019 року, 23 квітня 2019 року, 20 травня 2019 року, 25 червня 2019 року, 09 липня 2019 року, 15 серпня 2019 року, 18 вересня 2019 року, 15 січня 2020 року та 19 лютого 2020 року, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає, її особистих речей не виявлено (а.с. 18-32). Будучи допитами в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2014 року. Таким чином судом встановлено, що відповідач понад рік (з 2014 року по час розгляду справи 27 квітня 2021 року) відсутній без поважних причин за місцем своєї реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном. Відповідач, яка без поважних причин була відсутній понад один рік у будинку за вказаною адресою втратив право на користування ним, а тому у позивачів, як власників квартири, виникло право на звернення до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , який належить позивачам на праві власності. Цим правом позивачі правомірно скористалися у спосіб, передбачений ст. 405 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved