Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення заборгованості з [PERSON]. В обґрунтування позовної заяви позивачі зазначають, що начеб то 21.07.2008 року між ПАТ АТ КБ « Приватбанк» та [PERSON] був укладений Договір б/н (заява позичальника), згідно з умовами договору Банком передано відповідачу кредитну картку зі строком дії до 08/08 , з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500грн. При укладанні договору сторони керувались положенням ч.1 ст.634 ЦК України, який визначає, що договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до ст..627,638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є укладеним,якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредитну карту зі строком дії до 08/08, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 2500,00 грн в обміні на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві . Отримані Відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу Банку не повернуті. Тим самим,враховуючи. Що кредитний договір б/н від 21.07.2008 року, не є розірваним. Чи припиненим згідно до правових підстав визначених ст..ст.599, 651,654 ЦК України, відповідно до 4.8 Кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту,як плату за весь час фактичного користування кредитним коштами,оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Стаття 256 ЦК України дає визначення позовної давності як: «строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу». Згідно з умовами Кредитного договору б/н від 21.07.2008 року Позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами ( щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок Боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання Боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до ст..536 ЦК України згідно якої, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Тобто відсотки є платою за користування чужими коштами. Виходячи з вищенаведеного, ПАТ КБ «Приват Банк» вважає за необхідне захистити свої права в судовому порядку та стягнути з боржника [PERSON]. на користь Банку суму заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст..257 ЦК України , з 03.01.2013 по 03.01.2016 року за наступним розрахунком: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 03.01.2016 року відняли розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 03.01.2013 р. таким чином сума заборгованості по відсоткам за період з 03.01.2013 по 03.01.2016 року складає у розмірі 6516грн 28 коп. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про порушення свого права,і на підставі ст.. 526,527,530,599, 610,612,629,631,634,638, 1050,1054 ЦК України . В судове засідання представники позивача не зявилися надали заяву про слухання справи в їх відсутність. Просять задовільними позовні вимоги в повному обсязі та винести рішення на підставі доданих додатків. Відповідач по справі на судове засідання не зявилася, на попереднє судове засіданні від неї надійшла заява про відмову в задоволенні в позову, оскільки є рішення Петропавлівського районного суду від 28 вересня 2015 року по справі 188/1208/15-ц провадження 2/188/621/2015 яке набрало законної сили з приводу спору між нею та відповідачем по справі про той самий предмет і з ти же підстав, відповідачкою надана копія вказаного рішення суду. Вивчивши матеріали справи та додані до них додатки суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що між сторонами не було укладено кредитний договір від 21.07.2008 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення . Договір укладений не з відповідачкою а з [PERSON]. Детально досліджуючи надані позивачем додатки до позовної заяви в заяві (аркуш справи 8) було встановлено, що вказана заява подана [PERSON] [INFO], а не відповідачем [PERSON]. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства /ст. 13 ЦК України/. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. / ст.. 14 ЦК України/. Так згідно матеріалів справи судом встановлено, що 21.07.2008 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем [PERSON] не було укладено кредитний договір № б/н на підставі якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті України. Як на доказ щодо підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на надані суду, як укладені кредитні договори - заяву на отримання кредиту шляхом видачі кредитної карти з наявним на ній кредитним лімітом в розмірі 2500грн., яка містить підпис працівника банку та відповідача. Вищезазначені обставини, а це невірно зазначене ім'я в заяві про отримання кредитної карти з встановленим на ній кредитним лімітом в сумі 2500 грн. Видача таким шляхом кредитної карти викликають сумнів у суду щодо реального укладення кредитного договору банку з відповідачем [PERSON] та отримання нею кредиту в розмірі 2500 грн. Тим більше позивачем не зазначено,чи користувався відповідач зазначеною кредитною карткою,коли було сплачено останній платіж. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.1054 ЦК України по кредитному договору банк чи інший фінансовий заклад зобов'язані видати грошові кошти /кредит/ позичальнику в розмірі і на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит, та сплатити проценти. Приписами ст.. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Позивач просить стягнути заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочену заборгованість за кредитом за період відповідний загальному терміну позовної давності згідно ст..257 ЦК України з 03.01.2013 року по 03.01.2016 року за розрахунком від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 03.01.2016 року відняли розмір заборгованості. Позивач не зазначив в позовній заяві, що звертався вже до відповідача з позовною заявою в 2015 році про стягнення заборгованості. У задоволенні позову було відмовлено у звязку зі спливом строку позовної давності, рішення суду позивачем не оскаржено. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. / ст.. 60 ЦПК України/. Таким чином суд прийшов до висновку, що представником позивача не були доведені ті обставини на які він посилався як на підставу своїх вимог. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст.. 88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову, не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат.

Outcome: dismissed