Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Харківської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, згідно якого стягнути з відповідача на його користь безумовну франшизу у розмірі 1000 грн., та 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач по справі 24.01.2014 року керуючи автомобілем ВАЗ-2115 д.н [NUMBER] скоїв ДТП, в наслідок якого автомобіль, який належить позивачу, зазнав технічних ушкоджень. Позивач у судове засідання не з'явилася, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За відсутністю заперечень позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного: 24.01.2014 року [PERSON], який є відповідачем по справі, керуючи автомобілем ВАЗ-2115 д.н [NUMBER] скоїв ДТП, в наслідок якого автомобіль, який належить позивачу, зазнав технічних ушкоджень. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до ДТП та ушкодження власності інших осіб. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Галицька». Згідно розрахунку страхового відшкодування розмір збитку в результаті ДТП склав 1011,20 грн. Сума безумовної франшизи склала 1000 грн. Згідно умов страхового полісу, франшиза, передбачена договором АС/6137755 від 02.11.2013 року, має бути компенсована страхувальником або особою відповідальною за завдані збитки. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сама шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ї кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Постановою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2014 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушень передбачених ч.1 ст. 124. Тобто, саме [PERSON] є винним у скоєному ДТП, в наслідок якого було заподіяно шкоду майну позивача. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, серед іншого, полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Заявлена вимога позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є завищеною, та не відповідає зазнаним стражданням. Тому суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 300 грн. Виходячи з вищевикладеного суд вважає що позов що підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial