Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 02.11.2015 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 22.06.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2015 року розірвано. Від шлюбу народився син, однак, відповідач у його вихованні участі не приймає. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років та аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення дитиною повноліття, однак відповідач не сплачує аліменти, будь-якої матеріальної у добровільному порядку не надає, не цікавиться життям сина, не виявляє бажання спілкувати з дитиною та приймати участь у його вихованні, в зв'язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав та, згідно уточнених наданих суду, стягнути з відповідача додаткові витрати, пов'язані з утриманням дитини в сумі 3919,25 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала суду заяву згідно якої просила розглянути справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце повідомлявся належним чином, а саме: рекомендованою кореспонденцією, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Суд, враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача, відсутність заперечень з боку позивача, ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22.06.2013 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2015 року розірвано. Від шлюбу [INFO] року народився син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 31.03.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.04.2014 року і до досягнення їхнім сином [PERSON], [INFO], трьох років, тобто по [INFO] року та аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.04.2014 року і до досягнення цією дитиною повноліття, тобто по [INFO] року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 27.08.2015 року, зробленого державним виконавцем відділу ДВС Болградського РУЮ Чаленко В.А., станом на 31.07.2015 рік заборгованість по аліментам у відповідача [PERSON] становить 13094, 34 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування від 16.05.2016 року № 01-11/584 зазначено про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 164 СК України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15 Постанови ПВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що відповідач не проявляє жодного інтересу до дитини, батьківських обов'язків по вихованню дитини не виконує. Враховуючи викладено, суд вбачає правові підстави позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач у позові також просить суд стягнути одноразово з відповідача [PERSON] понесені додаткові витрати на утримання малолітнього сина [PERSON] у сумі 3 919, 25 грн. Статтею 185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, позивачка [PERSON] надала до суду на підтвердження понесених додаткових витрат квитанції: від 06.01.2016 року на суму 796, 50 грн.- придбання дитячих санів, від 22.12.2015 року на суму 1390 грн.- придбання куртки-пуховика дитячої, від 29.12.2015 року на суму 3330 грн., від 29.12.2015 року на суму 848 грн.- придбання рубашки дитячої, від 27.11.2015 року на суму 1 474 грн. - одежа для дитини. Відповідно до п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З урахуванням вищевикладеного, аналізуючи надані позивачем до суду докази наявні в матеріалах справи та вимоги закону і роз'яснення Пленуму ВСУ, суд вважає, що враховуючи вимоги ч.1 ст.141 СК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягає одноразовому стягненню половина вартості понесених нею додаткових витрат на дитину, що складає - 3919,25 грн. (7838,50/2= 3919,25 грн.) Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції № ПН1625 від 02.11.2015 року [PERSON] було сплачено суму судового збору в розмірі 487, 20 грн. Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved