Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 27.02.2020 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальником. На виконання вимог ч.10 ст. 187 ЦПК України судом 11.03.2020 року було отримано відповідь на запит щодо місця реєстрації відповідачки. Ухвалою суду від 16.03.2020 року позов був залишений без руху. Недоліки позову були усунуті позивачем 25.03.2020 року та надано до суду належним чином оформлену позовну заяву (а.с.16-30). Згідно обґрунтування позовних вимог, відповідно до наказу №42 «Про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] » від 26 червня 2019 року служби у справах дітей Одеської міської ради, [PERSON] влаштована до родини позивачки. Разом із [PERSON] , чоловіком позивачки та їх неповнолітнім сином, позивачка проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), батько дитини - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Громадянка [PERSON] , [INFO] , є матірю неповнолітньої [PERSON] . Проте, починаючи із 2014 року, відповідачка разом із донькою не проживає, встановити її місцезнаходження неможливо. За викликами служби у справах дітей Одеської міської ради вона не з`являється; за обліками ГУНМ в Одеській області відповідачка не значиться та в розшуку не перебуває. Посилалась на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків вже протягом тривалого періоду, матеріальну допомогу не надає, обов`язки із виховання та утримання дитини до досягнення дитиною повноліття не виконує та не здійснює будь-яких дій на їх виконання. За викладених обставин, звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 31.03.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні на 04.05.2020 року. Суд протокольною ухвалою, за згоди позивача, 04.05.2020 року залучив до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог щодо предмету спору - службу у справах дітей Одеської міської ради. Розгляд справи було відкладено на 22.06.2020 року. Розгляд справи 22.06.2020 року був відкладений на 27.07.2020 року у зв`язку з неявкою сторін. Розгляд справи 27.07.2020 року був відкладений на 18.09.2020 року за клопотанням позивача у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. У підготовче засідання 18.09.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила засідання провести за її відсутності, закрити підготовче провадження; до вказаної заяви додала висновок органу опіки та піклування. Також заява про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті надійшов від представника органу опіки та піклування ПРА ОМР. Інші учасники процесу поважність причин неявки суду не повідомили. Ухвалою суду від 18.09.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу було призначено до розгляду по суті н 19.11.2020 року. У судовому засіданні 19.11.2020 року були присутні: позивачка разом із дитиною [PERSON] та представник органу опіки та піклування ПРА ОМР - Островська Л.Л.. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, сповіщалась судом за адресою її реєстрації, проте поштова кореспонденція була повернута до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». Іншої адреси проживання відповідачки судом не встановлено. Будь-яких клопотань та заяв по суті справи від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації. Причини неявки відповідач суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв, заяв по суті справи не надав. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням ним відзиву на позов, зі згоди позивача та представника третьої особи, ухвалив слухати справу у відсутності сторін, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] навчалась разом із її сином - [PERSON] , [INFO] , в загальноосвітній школі №47 в 10 класі. Від сина та зі школи позивачу стало відомо про те, що батько дівчинки помер, а мати пропала безвісти, і що декілька разів від неї відмовлялись сім`ї. На їх сімейній нараді із чоловіком та сином було вирішено забрати дівчинку проживати до них та 27.07.2019 року позивачка забрала дівчинку з притулку. З початку була адаптація, проте пізніше дівчинка звикла та в 11 класі навчалась разом із сином позивачки, здала добре ЗНО та поступила до училища. Вказувала, що вони надають дитині відповідний догляд та умови для проживання, відповідне медичне лікування (у останньої є проблеми з печінкою та зором). Просила позбавити відповідачку батьківських прав, оскільки остання зникла приблизно як 6 років та дитини проживала разом із батьком до моменту, коли він помер. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що деякий час (з 2010 року по 2014 рік) вона проживала разом із матір`ю - [PERSON] , оскільки батько перебував у в`язниці. Вказувала, що потім мати почала випивати та вона проживала у хресної [PERSON] . Коли мати дізналась, що батька виходить із в`язниці, злякалась та пішла з дому. Коли вона разом із батьком повернулась додому 25.05.2014 року, то матері не було і так пройшло більше роки. Протягом тривалого часу вона проживала з батьком, який за ним доглядав, відвідувала школу, проте пізніше він захворів туберкульозом 4 ступеня та лікування не проходив. [INFO] , коли вона повернулась зі школи, то побачила, що батько помер. Вона подзвонила до школи та хресної, після цього вона деякий час проживала у різних родичів, проте довго ні з ким не залишилась та 14.06.2019 року орган опіки та піклування забрав її до притулку. Пізніше, 27.06.2019 року її забрали до себе родина однокласника - Марата - родина позивачки. Зазначила, що дійсно їй спочатку було тяжко звикнути, оскільки було багато уваги та піклування, яких вона раніше не знала. Вони займались її лікуванням, навчанням та весь 11 клас вона прожила в їх родині, здала ЗНО та поступила до училища. На теперішній час вона звикла до них, їй комфортно та добре в родині позивачки, її люблять і вона це відчуває. Про мати їй нічого невідомо та вона згодна на позбавлення її батьківських прав. Представник органу опіки та піклування ПРА ОМР - Островська Л.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та вважає за можливе їх задовольнити як такі, що відповідають дійсним інтересам дитини. Підтримала наданий ними висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав та визначення позивачки піклувальником дівчини. На вимогу зазначених норм процесуального права, а також зважаючи на те, що суддя з 23.11.2020 року по 04.12.2020р.перебувала на лікарняному, датою складення цього судового рішення у є 07.12.2020 року. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , про що Третім Приморським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції було зроблено актовий запис №197 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.05.2019 року (повторно). Батьками дитини записані - [PERSON] та [PERSON] . Батько дитини помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (актовий запис № 3928). Як встановлено з пояснень сторін, мати дитини залишила її в 2014 році та додому, де вони проживали та відповідачка зареєстрована ( [ADDRESS] ), не поверталась. Із цього часу відповідачка як мати свої батьківські обов`язки відносно доньки і не виконує. Згідно заповіту від 19.07.2012 року, складеного [PERSON] (бабкою дитини), остання все належне їй майно ( утому числі квартиру за адресою [ADDRESS] ) заповіла [PERSON] , [INFO] .. Згідно пояснень представника органу опіки та піклування, вступити у спадщину дитина не може через наявність нарахованої по квартирі заборгованості з оплати комунальних послуг та існуючого на ній арешту. Згідно листа Управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області від 06.05.2019 року №3/2772, за обліками ГУНП в Одеській області [PERSON] , [INFO] , не значиться, в розшуку не перебуває. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 18.10.2013 року №217 «Про постановку на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] » дитину було постановлено на облік дітей, які опинились у складних життєвих обставинах, як таку, що проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. У подальшому, наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 15.01.2018 року №3, [PERSON] було знято з даного обліку у зв`язку зі зникненням підстав. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 16.04.2018 року №71, [PERSON] знову було поставлено на облік як таку, що проживає в сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Наказом служби у справах дітей Одеської міської ради від 26.06.2019 року №42 «Про тимчасове влаштування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] » було визначено тимчасове місце проживання дитини разом із сім`єю позивачки за адресою [ADDRESS] . Позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] та мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , з яким дівчинка [PERSON] навчалась спільно в 10-му класі. Сім`я зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Чоловік позивачки надав письмову згоду на взяття піклування над [PERSON] .. Позивачка працює в ТОВ «Таврія-В» на посаді менеджера (управителя) в роздрібній торгівлі з 16.12.2019 року та отримує постійний стабільний заробіток. Згідно довідки від 18.06.2020 року №129, за період із грудня 2019 року по травень 2020 року дохід позивачки склав 111 000 грн.. За місцем праці позивачка також характеризується як порядна людина, вико кваліфікований спеціаліст. За місцем проживання позивачка характеризується як ввічлива, добра, порядна людина, яка підтримує в своїй родині доброзичливі та довірливі відносини. За результатами проведення обстеження житлово-побутових умов 22.06.2020 року спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було встановлено, що дівчина [PERSON] проживає разом із родиною позивачки; в квартирі всі комунікації в наявності та в робочому стані, для виховання та розвитку дитини створені всі умови: забезпечена окремим спальним ліжком, шафою для особистих речей та наявне місце для відпочинку та навчання. Відповідно до висновку про стан здоров`я від 10.01.2020 року, [PERSON] заперечень для оформлення піклування не має, за довідками КУ «Міський психіатричний диспансер» від 09.09.2019 року та КНУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 03.10.2019 року №370, позивачка на обліках не значиться. Згідно з довідкою управління інформатизації МВС України №19253565343834033742, станом на 13.09.2019 року позивачка до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. На базі Одеського обласного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Одеської обласної державної адміністрації, позивачка пройшла навчання кандидатів у піклувальники та отримала позитивну рекомендацію від 17.03.2020 року №06/01-390. В судовому засідання неповнолітня [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити та зазначила, що позивачка разом зі своєю родиною стала її родиною, вони піклуються про неї, як до своє рідної дитини, займаються не тільки її вихованням а ї відновленням здоров`я. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради від 12.08.2020 року було складено висновок №01-11/1332/1вих., згідно якого визначено про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , та призначення [PERSON] , [INFO] , піклувальником над неповнолітньою - [PERSON] , та відповідність такого влаштування інтересам дитини. Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради було встановлено, що інші родичі чи знайомі, які б мали бажання та можливості встановити над дитиною піклування, до служби дітей Одеської міської ради не зверталися. При цьому визначено, що неповнолітня [PERSON] виявила бажання щодо призначення [PERSON] своїм піклувальником, заперечень не має (заява від 16.07.2020 року). Зазначене знайшло своє підтвердження в судовому засіданні з пояснень дитини. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України. Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того ч.2 ст.13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з наданими позивачем та третіми особами доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки остання тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права. Доказів протилежного суду не надано. У зв`язку з викладеним, суд вважає за доцільне, задовольнити позов [PERSON] у частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до правил ст.167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Вивчивши дані про особу [PERSON] , та враховуючи особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, суд вважає за можливе встановити піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , призначивши її піклувальником [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно зі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Суд вважає, що відповідачка є працездатною особою та за станом здоров`я спроможна сплачувати аліменти на утримання доньки, оскільки на спростування цього відповідачкою жодних відомостей не надано. Відповідачкою не надано суду доказів, відомостей щодо знаходження на її утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, сплати стягнень по виконавчим документам, та про інші обов`язкові додаткові витрати. Відомостей щодо місця роботи матері та існуючого будь-якого у неї заробітку судом не встановлено. Обставин щодо неможливості сплати аліментів також не вбачається. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. На час вирішення справи по суті законодавством визначено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину до 18 років - 1159 грн., які суд вважає за доцільне присудити до стягнення із відповідачки. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити у повному обсязі. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у даній категорії справ звільненні від сплати судового збору, суд присуджує стягнення з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 840, 80 грн..

Outcome: approved