Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просить зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином [PERSON], а також зобовязати відповідача надавати йому можливість спілкуватися з дитиною, брати участь у вихованні сина та визначити такі способи його участі у вихованні дитини спілкуватися з сином: -кожний перший та третій тиждень місяця з 10 години суботи по 18 годину неділі, з можливістю залишення дитини за місцем проживання позивача у вказаний період; -у державні та релігійні святкові дні з 09 години по 18 годину; -у літній період з 15 червня до 31 липня (з метою відпочинку та оздоровлення дитини). В обґрунтування позову вказує, що з відповідачем перебував у шлюбі, який розірвано рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2014 року. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з відповідачем. Не зважаючи на рівність прав сторін стосовно виховання дитини, відповідач фактично позбавила його можливості виховувати [PERSON] та піклуватися про нього. Позивач звернувся до органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації. Рішенням вказаного органу від 23 грудня 2015 року вирішено встановити дні та години для спілкування позивача з малолітнім сином [PERSON]: щонеділі з 10 години 00 хвилин по 18 години 00 хвилин; у державні та релігійні святкові дні з 10 години 00 хвилин по 13 години 00 хвилин; у літній період до 10 днів (з метою відпочинку та оздоровлення дитини). Позивач вказує, що наведене рішення відповідач ігнорує та не дає можливості позивачу для спілкування з дитиною. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, пояснили, що відповідач не надає можливості позивачу спілкуватися з сином та чинить перешкоди. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснили, що дитина часто хворіє, має офтальмологічні проблеми зі здоров'ям, позивач не ставився відповідально до своїх обов'язків з приводу контролю за своєчасним прийомом ліків, перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що позивач є його рідним братом, позивач має старшого сина [PERSON], колишня дружина позивача, яка є відповідачем по справі, не дає можливості спілкуватися з сином. У кінці травня 2016 року він з позивачем приїхав до відповідача, щоб взяти сина, однак йому не відчинили двері. Свідок вказав, що позивач по справі часто скаржився йому, що йому не дають бачитися з сином з різних підстав хвороба, мали інші плани тощо. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матірю позивача, показала, що відповідач не дає спілкуватися з дитиною, до оселі не пускає, зустріч з онуком відбувала ся на сходах, позивач один раз брав дитину 16 листтопада 2015 року, це був його День народження, на Різдво відповідач сказала, що онук хворий. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, з урахуванням висновку органу опіки та піклування приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 листопада 2010 року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі /а.с.6/. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 січня 2014 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.9/. [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний навчальний заклад №7 з 2016 року. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до статті 153 цього кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків коли таке право обмежене законом. Згідно положень ч. 2, 3 статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно частини 2 статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоровя дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи. Судом встановлено, що органом опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації було надано 23 грудня 2015 року висновок про встановлення днів та годин спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], яким визначено [PERSON] наступний порядок побачення з дитиною: щонеділі з 10 години 00 хвилин по 18 години 00 хвилин; у державні та релігійні святкові дні з 10 години 00 хвилин по 13 години 00 хвилин; у літній період до 10 днів (з метою відпочинку та оздоровлення дитини). Суд приймає такий порядок, оскільки такий графік відповідає зайнятості позивача та відповідача, а також розпорядку дня дитини та необхідності останньої в оздоровленні. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема вік дитини, її стан здоровя, прихильність дитини до кожного з батьків, необхідність забезпечення належного фізичного та духовного розвитку дитини, в т.ч. шляхом відвідування шкільних занять та гуртку, поведінки батьків, робочого графіку батьків дитини та їх відпусток, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині визначення способу участі позивача у вихованні сина без присутності матері дитини, а саме: щонеділі з 10 години 00 хвилин по 18 години 00 хвилин; у державні та релігійні святкові дні з 10 години 00 хвилин по 13 години 00 хвилин; у літній період до 10 днів (з метою відпочинку та оздоровлення дитини). Також позивачем суду не надано та безпосередньо самим судом не здобуто належних та допустимих доказів чинення перешкод відповідачем позивачу, який проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, а тому і в цій частині позовні вимоги, на переконання суду, не підлягають задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial