Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До суд звернувся [PERSON] з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 90761, 38 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21.07.2014 року він надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 71000 грн. Згідно розписки від 21.07.2014 року відповідач зобовязався повернути вказані кошти не пізніше 22 .07.2014 року. Однак, у встановлений строк кошти повернуті не були. З метою врегулювання спору 28.10.2014 року він звернувся до відповідача з вимогою повернути борг в добровільному порядку. Відповідне звернення залишилось без будь-якого реагування з боку останнього. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.02.2015 року позовні вимоги [PERSON] о. до [PERSON] задоволено та стягнуто на його користь заборгованість за договором позики від 21.07.2014 року станом на 03.12.2014 року в розмірі 79540 гривень 72 копійки та 795,41 грн. сплаченого судового збору. Однак, незважаючи на наявність рішення суду, заборгованість відповідачем не погашена борг також не повернуто, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3 % річних, інфляційних збитків та відсотків за користування грошовими коштами відповідно до розрахунків наданих в позові. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, представник позивача за угодою адвокат [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохав задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. На підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. 21.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] зобовязувався передати громадянину [PERSON], у борг грошові кошти сумі 71 000, 00, а останній у свою чергу зобовязувався вернути грошові кошти у вказаний строк. На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики, відповідачем була написана розписка. Згідно розписки від 21.07.2014 р., позичальник зобовязався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 71 000,00 грн. 22.07.2014року. У встановлений у розписці строк, кошти повернуто не було. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 19.02.2015 року у справі № - 7/6689/14-ц позовну заяву [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер № [NUMBER] на користь [PERSON], [INFO], заборгованість за договором позики від 21.07.2014 року станом на 03.12.2014 року у в розмірі 79540 гривень 72 коп. та 795,41 грн. сплаченого позивачем судового збору. Рішення суду набрало законної сили 02.03.2015 року. Однак, незважаючи на наявність вищезазначеного судового рішення, заборгованість відповідачем не погашена, борг за розпискою від 21.07.2014 року відповідачем йому так і не повернуто, що підтверджується повідомленням за вих.. № 97711 від 02.10.2017 року Автозаводського ВДВС міста Кременчука ГТУЮ у Полтавській області. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України,\~\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Частина 1 ст. 527 Цивільного кодексу України передбачає норму за якою, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частин 1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Так, Верховний Суд України у постанові від 07.09.2016 року справа № 6-1412цс16 зазначив, що «відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Окрім того, поза увагою сидів залишилися положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України. які підлягають застосуванню и разі прострочення виконання боржником грошового зобовязання». Так, Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16 зазначив, що «відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізи статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісти кредитного договори можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договори, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договорі/ та ЦК України, а також сплати боржником процентів, належних кредитори відповідно до статті 1048 цього Кодекси». Відповідно до ст. 360-7 ЦК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням того, що відповідачем борг за розпискою від 21.07.2014 року не повернуто, з останнього слід стягнути відсотки за користування грошовими коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України, 3% річних та інфляційні збитки відповідно до ст.625 ЦК України, починаючи з 04.12.2014 року по 22.09.2017 року по день звернення до суду з позовом. Розрахунок 3% річних (з 04.12.2014 року по 22.09.2017 року)складає 71000 х 3%/365 х 1024 = 5975,67 грн. Що стосується розрахунку інфляційних збитків то у відповідності до листа Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляцій при розгляді судових справ» від 03.04.1997 р. № 62-97, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Інфляційні збитки слід вираховувати з 04.12.2014 р. по 01.09.2017 р. В цілому індекс інфляції за цей період становить: за 2014 р. (грудень): 71000 х 103% - 71000 = 2130 грн.; за 2015 р. (за рік): 71000 х 143,3% - 71000 = 30743 грн.; за 2016 р. (за рік): 71000 х 112,4% - 71000 = 8804 грн.; за 2017 р.(з січня по 01.09.2017 p.): 71000 х 108,1% - 71000 = 5751 грн. Загальний розмір інфляційних збитків: 2130 + 30743 + 8804 + 5751 = 47428 грн. Що стосується розрахунку відсотків то суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В даному випадку, розмір відсотків за користування позиковими коштами слід визначати на рівні облікової ставки НБУ. Дані щодо облікової ставки взяті з офіційного сайту НБУ, тому розрахунок заборгованості по процентам виглядає так: з 04.12.2014 р. по 05.02.2015 p.: 71000 х 14%/365 х 64 = 1742,90 грн.; з 06.02.2015 р. по 03.03.2015 p.: 1000 х 19,5%/365 х 26 = 986,22 грн.; з 04.03.2015 р. по 27.08.2015 p.: 1000 х 30%/365 х 177 днів = 10329,04 грн.; з 28.08.2015 p. по 24.09.2015 p.: 71000 х 27%/365 х 28 днів = 1470,58 грн.; з 25.09.2015 р. 29.10.2015 p.: 71000 х 22%/365 х 35 днів = 1497,81 грн.; з 30.10.2015 р. по 21.04.2016 p.: 71000 х 22%/365 х 175 днів = 7489,04 грн.; з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 p.: 71000 х 19%/365 х 35 днів = 1293,56 грн.; з 27.05.2016 р. по 23.06.2016 p.: 71000 х 18%/365 х 28 днів = 980,38 грн.; 24.06.2016 р. по 28.07.2016 p.: 71000 х 16,5%/365 х 35 днів = 1123,36 грн.; з 29.07.2016 р. по 18.09.2016 p.: 71000 х 15,5%/365 х 52 дні = 1567,84 грн.; з 19.09.2016 р. по 27.10.2016 p.: 71000 х 15%/365 х 39 днів = 1137,95 грн.; з 28.10.2016 р. по 13.04.2017 p.: 71000 х 14%/365 х 138 днів = 3758,14 грн.; 14.04.2017 р. по 25.05.2017 p.: 71000 х 13%/365 х 42 дні = 1062,08 грн.; 26.05.2017 р. по 22.09.2017 p.: 1000 х 12.5%/365 х 120 днів = 2918,81 грн. Загальний розмір відсотків за користування грошовими коштами: 1742,90 + 986,22 + 10329,04 + 1470,58 + 1497,81 + 7489,04 + 1293,56 + 980,38 + 1123,36 + 1567,84 + 1137,95 + 3758,14 + 1062,08 + 2918,81 = 37357,71 грн. Загальний розмір коштів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача: 90761,38 грн. з яких: 5975,67 грн. - 3% річних, 37357,71 грн. - відсотки за користування чужими грошовим коштами, 47 428 грн. - інфляційні збитки. На підставі вище викладеного. суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного, суд вважає, за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати понесенні останнім при подачі позову в сумі 907,63 гривень.

Outcome: approved