Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON], третя особа - Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на ? частину спадкового майна по праву спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що [INFO] року померла його мати - [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, що складається із житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 5,82 га, згідно із державним актом серії ЯА № 837959 від 15.01.2007 року. Позивач вважає, що заповіт складений від імені [PERSON] є недійсним, у зв'язку із тим, що суперечить вимогам діючого законодавства. На час складення заповіту [PERSON] хворіла на психічне захворювання, тому нотаріус не мав можливості достовірно встановити вільне її волевиявлення на складання заповіту. Таким чином, позивач прохає визнати недійсним заповіт складений [PERSON] від 06.10.1999 року, посвідчений Магдалинівською державною нотаріальною конторою та визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння по [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки площею 5,82 га, які належали померлій [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, вказав про те, що його мати страждала на психічне захворювання, перебувала на обліку лікаря-психіатра, лікувалася у м. Дніпропетровську. Як пояснив позивач сусіди та односельці помічали неадекватну поведінку [PERSON], деякий період часу вона реагувала емоційно на оточуючих людей, близьких родичів. Однак приймаючи психотропні препарати потім вела себе врівноважено, спілкувалася та самостійно себе обслуговувала. Останнім часом мати позивача стала відвідувати церкву частіше, віддавала себе релігії та постійно вела певні розмови щодо віросповідання. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову, пояснивши, що [PERSON] є її бабусею, з якою вона виросла, оскільки її мати померла, бабуся їй завжди говорила, що після її смерті все належне майно перейде відповідачеві у спадок. Відповідач після досягнення повноліття спілкувалася з бабусею, приїздила до неї, купувала їй продукти харчування, возила до лікарні на прохання бабусі, враховуючи її похилий вік. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позову зазначивши, що під час складення заповіту померла [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними, до складення заповіту її не примушували. [PERSON] дійсно страждала на психічне захворювання, однак була фізично здоровою, зверталася самостійно за допомогою до лікаря, мала водійське посвідчення, укладала самостійно правочини. Також представник відповідача зазначив, що позивач відмовився від проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, для встановлення стану померлої [PERSON] під час складення заповіту. Представник відповідача Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви, в яких прохали розгляд справи проводити без їхньої участі. Раніше в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що знали покійну [PERSON], оскільки проживали в одному селищі та помічали за нею іноді неадекватну агресивну поведінку по відношенню до сусідів та знайомих. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] раніше в судовому засіданні пояснили, що підтримували стосунки із [PERSON], яка в спілкуванні завжди оцінювала свою поведінку, емоції, самостійно себе обслуговувала, була охайною, комунікабельною, тримала господарство, відвідувала церкву. Свідок [PERSON] раніше в судовому зсіданні пояснив, що він працює лікарем-психіатром Магдалинівської ЦРЛ та йому відомо, що [PERSON] зверталася за медичною допомогою, у зв'язку із погіршенням стану здоров'я та отримувала лікування у лікаря-психіатра. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], виданого Дніпродзержинським РАЦС, актовий запис № 799, його матір'ю є [PERSON] (а. с. 6). В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.06.1999 року та договору дарування від 14.07.2013 року, житловий будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] (а. с. 10). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 837959 від 15.01.2007 року, земельна ділянка площею 5.820 га, яка розташована на території Оленівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала [PERSON] (а. с. 42). Відповідно до ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Частиною 1, 2 статті 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. 06 жовтня 1999 року було складено заповіт від імені [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1999, відповідно до якого вона все своє майно заповідала [PERSON] (а. с. 37). У відповідності до ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, що визначено ч. 1 ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У відповідності до ст. 44 Закону України «Про нотаріат» (ред. 28.04.1998 року), при посвідченні угод з'ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. Згідно п. 31 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮУ від 14.06.1994 року, якщо у нотаріуса є підстави вважати, що хтось із учасників угоди внаслідок душевної хвороби або недоумства не може розуміти значення своїх дій або керувати ними чи внаслідок зловживання спиртними напоями або наркотичними речовинами ставить свою сім'ю в тяжке матеріальне становище, а відомостей про визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною немає, нотаріус відкладає вчинення угоди і з'ясовує, чи є рішення суду про визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною. Якщо рішення судом не виносилось, нотаріус повідомляє про своє припущення одну з осіб чи один з органів, вказаних у статті 256 Цивільного процесуального кодексу, які можуть звернутись до суду з заявою про визнання цієї особи недієздатною або обмежено дієздатною. При зверненні до нотаріальної контори - 06 жовтня 1999 року для посвідчення заповіту [PERSON] було встановлено особу заповідача, перевірено дієздатність, а також волю і волевиявлення заповідача, сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії у державного нотаріуса не виникло. Заповіт від імені [PERSON] складено у відповідності до вимог діючого на той час законодавства України, згідно заяви державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори від 10 лютого 2014 року (а. с. 80-81). [PERSON] померла [INFO] року, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 39 (а. с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. [PERSON] перебувала на обліку у лікаря-психіатра, згідно відповіді на запит суду наданої КЗ «Магдалинівська ЦРЛ «ДОР» (а. с. 79). Частиною 3 ст. 237 ЦПК України встановлено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Однак, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем не надано доказів того, що при складенні заповіту нотаріус не мав можливості достовірно встановити вільне волевиявлення заповідача, її не визнано у встановленому законом порядку недієздатною та не обмежено дієздатність. Крім того, позивач не звертався із заявою про визнання фізичної особи недієздатною чи обмеження дієздатності, заздалегідь знаючи про наявність хвороби у заповідача. Позивач звернувся до суду лише після смерті матері, із вимогою визнання недійсним заповіту недійсним, вважаючи, що заповідач не мала змоги правильно сприйняти і усвідомлювати значення своїх дій під час складення заповіту, при цьому від проведення експертизи відмовився. Виходячи з зазначених обставин справи, суд приходить до висновку про те, що позов необґрунтований, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed