Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись позивачі з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього Гуро [PERSON], до [PERSON], треті особи без самостійних вимог Департамент надання адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON], який в 2004 році було розірвано, у серпні 2008 року [PERSON] вийшла заміж та переїхала до [PERSON]. Квартира в якій проживали та були зареєстровані [PERSON] з [PERSON] разом з їхнім сином [PERSON] належала на праві власності [PERSON] В 2000 році [PERSON] померла, позивачі вступили в спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину на квартиру. Позивачам випадково стало відомо, що в належній їм квартирі, без їх згоди, [PERSON] зареєструвала свого сина Гуро [PERSON] [INFO], батьком якого є не позивач [PERSON] Позивачі звернулись до КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР із заявою про скасування реєстрації неповнолітньої особи, який є громадянином [PERSON], оскільки реєстрація була проведена із порушенням вимог законодавства, проте на даний час неповнолітню особу з реєстрації не знято. Оскільки відповідачі вже багато років в належній позивачам квартирі не мешкають, виїхали з країни, позивачі змушені сплачувати комунальні платежі за осіб, які в квартирі фактично не мешкають, вони просять визнати [PERSON] [INFO], її малолітнього сина [PERSON] [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], такими, що втратили право користування квартирою № 33 в будинку № 1 по проспекту Пушкіна у м.\~Дніпропетровську, зняти [PERSON] [INFO], її малолітнього сина [PERSON] [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] з реєстрації місця проживання в [INFO] (а.с. а.с. 1-4, 31-35) В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, позов просив задовольнити. Вказав, що його колишня жінка разом з його дитиною багато років вже не мешкають в належній йому квартирі, виїхали з країни на постійне проживання до [PERSON]. Дозволу на реєстрацію в квартири малолітнього [PERSON] він не надавав. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Позивач [PERSON] в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав, позов просив задовольнити в повному обсязі. Вказав, що відповідачка в належній йому квартири вже досить тривалий час не мешкає, дозволу на реєстрацію [PERSON] в належній йому квартирі він не надавав. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Представник позивачів в судовому засідання обставини викладені в позовній заяві підтримала, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідачі в судові засідання не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом оголошення через газету «Вісті Придніпровя», причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України Представник третьої особи без самостійних вимоги Департамент надання адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи без самостійних вимог орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради в судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Від третьої особи до суду надійшли пояснення з приводу позову, в яких вказано, що вони заперечують проти задоволення позову в частині, що стосується інтересів малолітньої дитини [PERSON], через те, що відсутні відомості щодо наявності у вказаної дитини місця проживання або права власності на житло на території України. Справу просили розглядати за їх відсутності. (а.с.29) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. З наявних матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським міськвиконкомом 14.02.1994 року згідно розпорядження № 5/282-94, зареєстрованого у Дніпропетровському БТІ за № 106п-78, та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Пятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 29.07.1996 року за реєстром № 3-4351, зареєстрованого у Дніпропетровському БТІ 09.12.1996 року за реєстром № 84п-35 належала квартира [ADDRESS] (а.с.7). 10 лютого 2000 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-КИ № 340121 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська 15 лютого 2000 року, актовий запис № 173 (а.с.6). Після смерті [PERSON] позивачі отримали право власності по 7/18 частини кожен на спадкове майно вказану вище квартиру, на інші 2/9 частини квартири було видано свідоцтво про право на спадщину на обовязкову долю за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 вересня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], актовий запис 1-4340 (а.с.7). Те, що позивачам належить право власності по 7/18 частки кожному на вказану квартиру підтверджується також інформацією з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10445858 (а.с.8). Разом з тим, 2/9 частки вказаної вище квартири належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, Серії ВАО № 463700 реєстр № 1-4336, видане пятою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 10 вересня 2003 року (а.с.39) 04 лютого 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-КИ № 669320, яке видано 04 лютого 2016 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 408 (а.с.40). Станом на 08 серпня 2016 року в квартирі [ADDRESS] станом на 08 серпня 2016 року зареєстровані 4 особи, з яких [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], Гуро [PERSON] [INFO], що підтверджується довідкою № 6299 від 08 серпня 2016 виданою КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 15 червня 2004 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія 1-КИ №\~129411, яке видано 09 грудня 2009 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 124 (а.с.5). В судовому засіданні [PERSON] вказав, що відповідачі не проживають за вказаною адресою ще з моменту розірвання шлюбу. В матеріалах справи наявні пояснення сусідів, в яких зазначено, що відповідачі за вказаною адресою не мешкають (а.с.10-13). Згідно ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України) Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. З огляду на вище викладене, та приймаючи до уваги, що фактично [PERSON], [PERSON] не проживають в квартирі позивачів вже досить тривалий час, зі злів позивача виїхали для постійного проживання до [PERSON], не вчиняють дій, необхідні для зняття їх з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачів як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідачів користуватись житловим приміщенням при їх відсутності в ньому понад два роки, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем в частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття їх з реєстраційного обліку підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо іншої частини позовних вимог суд виходить з такого. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР . У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Як вбачається з інформації наданої КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР неповнолітній відповідач [PERSON] народився 06 травня 2009 року (а.с.9). Позивачі в судовому засіданні вказувала, що [PERSON] народився в [PERSON], ніякого відношення до належної позивачам квартири він не має, тому вони звертались до КП «Житлове господарство Кіровського району» ДМР з приводу скасування реєстрації невідомої їм особи [PERSON] (а.с.36-37). Проте їм було запропоновано подати до суду позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку. Будь-які домовленості між позивачами, як власниками квартири та [PERSON]Ж або [PERSON] з приводу його реєстрації у вказаній квартирі судом не встановлені. Позивачі вказані обставини заперечують. Таким чином суд приходить до висновку, що реєстрація [PERSON] в належній позивачам квартирі відбулась не у звязку з виникненням між ними правовідносин щодо користування житлового приміщення. Оскільки [PERSON] не членом сімї власників, не має з ними договірних відносин, інших підстави для користування житлом за вказаною вище адресою не встановлені, суд приходить до висновку, що [PERSON] безпідставно був зареєстрований в квартирі позивачів, та оскільки жодних дій з приводу зняття [PERSON] з реєстрації за цією адресою його мати не вчиняє, що порушує право позивачів як власників, заявлені позивачами вимоги щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивачів щодо відсутності необхідності стягувати з відповідачів сплачений ними судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодування не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved