Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява [PERSON] , [PERSON] в якій останні просили застосувати до [PERSON] обмежувальний припис, а саме: заборонити перебувати у місці проживання заявників за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатись ближче ніж 100 метрів до місця проживання заявників; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати із заявниками, просила встановити строк обмежувального припису 6 місяців. В обґрунтування заяви зазначили, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у шлюбі з 09.11.1998 року по 21.10.2008 року, який було розірвано. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.03.2011 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність 11/40 частини домоволодіння [ADDRESS] , як Ѕ частину спільно нажитого майна подружжя. Після розірвання між сторонами шлюбу у 2008 році та по другу половину 2020 року [PERSON] у вказаному будинку не проживав. Протягом цього часу [PERSON] був у другий раз одружений, проживав зі своєю новою сім`єю за іншою адресою. Весь цей час у будинку [ADDRESS] проживала заявник [PERSON] . Починаючи з другої половини 2020 року [PERSON] повернувся із намірами проживати у вказаний будинок. На момент його повернення у будинку проживали та проживають заявники [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] . Після того, як [PERSON] став проживати разом із заявниками, він вчиняє психологічне та фізичне насильство по відношенню до заявників. Зокрема 13.08.2020 року, 28.08.2020 року, 05.10.2020 року, 19.11.2020 року, 07.02.2021 року, 16.03.2021 року вчиняв неправомірні дії по відношенню до заявників, у зв`язку із чим вони зверталися з цього приводу до правоохоронних органів. Постановами Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.09.2020 року та 18.11.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильство відносно заявників. Крім того, у зв`язку із систематичним вчиненням домашнього насильства працівниками поліції відносно [PERSON] приймались термінові заборонні приписи стосовно кривдника, а саме 05.10.2020 року та 07.02.2021 року. Оскільки раніше застосовані судами та правоохоронними органами відносно [PERSON] заходи не мають відповідного ефекту та не дають очікуваного результату, заявники звернулись до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заявники [PERSON] та представник заявників - адвокат Басівський В.О. надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволені заяви, суду пояснив, що між ним та заявниками триває конфлікт на ґрунті поділу будинку, який є спільною власністю його та [PERSON] . Ніяких протиправних дій відносно заявників він не вчиняв. Згідно ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у шлюбі з 09.11.1998 року по 21.10.2008 року, що сторонами не заперечується. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01.03.2011 року по справі №2-1638/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] було затверджено мирову угоду, відповідно до якої [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла у власність 11/40 частини домоволодіння [ADDRESS] з господарчо-побутовими будівлями як Ѕ частину спільно нажитого майна подружжя. Як вбачається з довідки Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 02-1307-0473 від 18.03.2021 року, заявники [PERSON] , [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Заявники [PERSON] та [PERSON] неодноразово звертались до правоохоронних органів з приводу вчинення з боку [PERSON] по відношенню до них домашнього насильства. Як вбачається з листа Маріупольського РУП ГУ НП в Донецькій області № Б-2/аз/10/01-2021 від 11.03.2021 року, відповідно до доданих інформаційної телекомунікаційної підсистеми інформаційного порталу Національної поліції «Єдиний облік» від [PERSON] надходили повідомлення, які були зареєстровані за № 4566 від 04.02.2021 року (складено адміністративних протокол), № 30165 від 13.08.2020 року (складено адміністративний протокол), № 32459 від 28.08.2020 року, № 43986 від 18.11.2020 року та № 44085, за результатами яких були проведені перевірки та матеріали списано до справ. Як вбачається з довідок та відповідей Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області від 17.09.2020 року, 20.10.2020 року, 28.10.2020 року, 18.12.2020 року, з [PERSON] проводились профілактичні бесіди з приводу недопущення вчинення правопорушень відносно колишньої дружини [PERSON] . Постановою судді Донецького апеляційного суду від 16.02.2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, провадження по справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінчення строків накладення адміністративного стягнення. Зазначеною постановою встановлено, що [PERSON] 05.10.2020 року о 08-30 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] вчинив дії психологічного характеру відносно [PERSON] , з якою спільно мешкає в одному будинку, а саме висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. Крім того, відносно [PERSON] приймались термінові заборонні приписи стосовно кривдника від 05.10.2020 року та 07.02.2021 року, стосовно постраждалих осіб [PERSON] та [PERSON] . Зазначені обставини підтверджують факт неодноразового вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру по відношенню до заявників [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, не знайшли свого підтвердження факти вчинення [PERSON] домашнього насильства 13.08.2020 року та 16.03.2021 року, на які заявники посилаються у своїй заяві. Так, постановою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17.09.2020 року було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, щодо факту вчинення домашнього насильства 13.08.2020 року. Щодо посилання заявників на той факт, що 16.03.2021 року [PERSON] в черговий раз вчинив відносно заявників домашнє насилля, у зв`язку з чим в черговий раз заявники були вимушені викликати поліцію, та на фоні сильного нервового напруження, зриву та стресу [PERSON] втрачала свідомість, у неї було підвищення тиску, слабкість та запаморочення, внаслідок чого на місце події заявники вимушені були навіть викликати карету швидкої медичної допомоги, то зазначені обставини не підтверджені достатніми та належними доказами. Так, заявниками в підтвердження зазначених обставин до суду надано копію картки-повідомлення № 69, щодо надання медичної допомоги 16.03.2021 року, з якої вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, неускладнений гіпертензівний криз. Разом з тим, з наданої картки-повідомлення не вбачається, якими обставинами були викликані зазначені розлади здоров`я [PERSON] . Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених». Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Тимчасове обмеження прав кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства оцінює пропорційність вручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Отже, суд виходить із наявності встановлених фактів вчинення психологічного насильства [PERSON] відносно заявників [PERSON] та [PERSON] та недієвості інших заходів щодо попередження його повторного вчинення. Разом з тим, не знайшли свого підтвердження факти вчинення фізичного насильства або погрози його застосування з боку [PERSON] відносно заявників. Таким чином суд приходить до висновку про наявність ризиків повторного вчинення домашнього насильства, та про відсутність на даному етапі ризиків настання тяжких або особливо тяжких наслідків для здоров`я заявників, або настання їх смерті. Таким чином, проводячи аналіз поданих доказів, на підставі встановлених судом обставин та ризиків, з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог заявників заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) заявників та наближення на відстань ближче 100 метрів, на думку суду такі обмеження не будуть пропорційним втручання у права і свободи особи, з урахуванням того, що [PERSON] на ряду із заявником [PERSON] є співвласником будинку за адресою: [ADDRESS] , та таке обмеження фактично позбавить його можливості користуватись своєю нерухомістю, яка для останнього є місцем проживання. В цьому випадку, на думку суду, достатнім та пропорційним буде встановлення обмеження [PERSON] заборонити перебувати в конкретній частині будинку, а саме в кімнатах, якими користуються заявники, де знаходяться їх особисті речі. Також суд вважає необхідним встановити [PERSON] заборону вести листування, телефонні переговори з заявниками, або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, що забезпечить запобіганню ризику повторного вчинення психологічного насильства щодо заявників. Строк зазначених обмежень суд вважає необхідним встановити у три місці, що на думку суду є достатнім для кореляції поведінки [PERSON] , та такий захід стримування буде стимулювати останнього до правомірної поведінки, дотримання правил встановленого правопорядку, запобігання правопорушенням, поваги до прав, честі і гідності інших громадян. При цьому суд роз`яснює, що в разі порушення встановлених обмежень, строк та вид встановлених таких обмежень бути розширений, в тому числі і у вигляді заборони перебувати за місцем проживання потерпілих, та таке втручання у права особи буде легітимним та виправданим. За змістом ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони [PERSON] та вирішити питання профілактичного обліку кривдника на визначений судом строк. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial