Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 10 грудня 2019 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі АТ\~КБ «ПриватБанк»), в якій банк просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором від 21\~листопада 2008 року № б/н станом на 31 жовтня 2019 року у розмірі 122 033 грн. 21 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 10\~048\~грн. 07 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 21\~листопада 2008\~року по 29 січня 2018 року 111 985 грн. 14 коп., а також просив стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1\~921 грн. Вимоги позову банк мотивує тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 21 листопада 2008 року №\~б/н, згідно з якою отримала кредит у розмірі 29 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Установлюючи кредитний ліміт та його зміни, банк керувався п. п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі якого відповідачка дала згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Так, між сторонами виникли правовідносини на підставі ст. ст. 207, 634, 638, 639, 642 ЦК України шляхом приєднання відповідачки до Умов та правил надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Таким чином, на порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим у неї утворилася зазначена заборгованість. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 549, 610, 617, 1050, 1054 ЦК України, банк просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач своїм правом не скористалася та відзив на позов на адресу суду не направила. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 грудня 2019\~року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09\~січня 2020\~року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначені у справі судові засідання на 04 лютого 2020 року та на 17 лютого 2020 року, роз`яснено сторонам право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03 квітня 2020 року в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» докази зарахування грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] . Уповноважений представник АТ КБ «ПриватБанк» до судового засідання не з`явився, разом із позовом подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутності та застосувати позовну давність. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, та витребувані судом у позивача у порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 листопада 2008 року № б/н у розмірі 122 033 грн. 21 коп. Судом установлені наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Відповідно до анкети-заяви від 21 листопада 2008 року № 1112080500078597672 [PERSON] ознайомилася із Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку та просила надати послуги, а саме: оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» із бажаним кредитним лімітом у розмірі 500 грн., та цього дня отримала картку та пін-код, про що вказує її підпис в анкеті-заяві. Також указана анкета-заява містить розділ про те, що [PERSON] виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з надання «Кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду», про що наявна відповідна відмітка. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 21 листопада 2008 року № б/н, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , станом на 31 жовтня 2019 року заборгованість відповідачки становить: 10 048 грн. 07 коп. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); 527 568 грн. 77 коп. загальний залишок заборгованості за відсотками; 5 100 грн. заборгованість за пенею та комісією, що разом становить 542 716\~грн. 84\~коп. Згідно з розрахунком заборгованості, який долучений банком до матеріалів справи, останній платіж для погашення заборгованості за кредитом, вчинений 18 червня 2015 року у розмірі 600 грн. 21 листопада 2008 року [PERSON] підписана Довідка про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду» №\~ [NUMBER] , в якій зазначені умови кредитування, а саме: тип картки, тип кредитної лінії - поновлювальна, валюта рахунку - гривня, базова відсоткова ставка - 2,5 % на місяць, розмір щомісячного платежу 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, що слідує за звітним, нарахування пені та штрафу за порушення строків платежів. АТ КБ «ПриватБанк» надав суду виписку з особового рахунку [PERSON] , відкритого за вищезазначеним кредитним договором, з якої вбачається, що остання активно користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості, останній платіж внесений 18 червня 2015 року у сумі 600 грн. Також позивачем надана довідка на підтвердження видачі відповідачу кредитних карток на підставі договору № б/н, а саме: № [NUMBER] , дата відкриття 21 листопада 2008 року, термін дії 12/11; №\~ [NUMBER] , дата відкриття 12 грудня 2011 року, термін дії 05/15, №\~4149437841188061, дата відкриття 29 жовтня 2014 року, термін дії 03/18. Предметом спору є тіло кредиту 10 048 грн. 07 коп. та загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 21 листопада 2008 року по 29 січня 2018 року 111 985 грн. 14 коп. Мотиви суду. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.\~2 ст.\~612 ЦК України). Кредитний договір від 21 листопада 2008 року № б/н у встановленому законом порядку недійсним не визнаний та відповідачем виконувався. Крім того, відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони узгодили тип картки, тип кредитної лінія - «поновлювана», а також умови щодо сплати відповідачем відсотків за користування кредитом та інших платежів щодо оплати послуг банку та порядку нарахування та розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості. З доданого позивачем розрахунку вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідача виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованості за кредитом 10 048 грн. 07 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 21\~листопада 2008\~року по 29 січня 2018 року 111 985 грн. 14\~коп. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Пунктом 5.4 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що строк погашення кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картами без установлення мінімального обов`язкового платежу проводиться у наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту у повному обсязі не пізніше останнього для місяця, указаного на платіжній картці. Відповідно до пунктів 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. З розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки з особового рахунку вбачається, що [PERSON] активно користувалася кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, тобто фактично виконувала умови договору. В останнє [PERSON] внесла грошові кошти на погашення заборгованості за кредитним договором 18\~червня 2015\~року у розмірі 600 грн. Позивач звернувся до суду з позовом 05 грудня 2019 року (відмітка на поштовому відправленні). Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.\~1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28\~березня 2018\~року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12\~листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30\~вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23\~листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14\~грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. З огляду на положення вищенаведених норм права, установлених судом обставин, необхідно дійти висновку про доведеність позивачем вимог та відповідно пропуск позовної давності за цими вимогами, про сплив якої та застосування наслідків заявлено відповідачем у справі, що дає підстави для відмови у задоволенні позову. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18\~липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Розподіл судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed