Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 28.03.2011 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що є двоюрідною сестрою [PERSON], померлої [INFO], якій за життя до 2009 року на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS]. Позивач вказує, що 06.12.2006 року заселилась та була зареєстрована в квартирі, яка належала [PERSON] 15.05.2007 року [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт на ім'я [PERSON], яким заповіла позивачу все належне їй майно. Позивач вказує, що [PERSON] за життя постійно зловживала алкоголем, і не розуміючи значення своїх дій та не маючи можливості керувати ними, під впливом [PERSON], уклала із останньою 02.07.2009 року договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №347. На підставі цього договору відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON] Посилаючись на те, що [PERSON] протягом 2008-2011 років постійно знаходилась в стані тяжкого алкогольного сп'яніння, тому не могла усвідомлювати значення своїх дій під час укладення спірного договору, позивач просить суд визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 02.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №347. До спільного розгляду із вказаним позовом було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування якого [PERSON] послалась на те, що [PERSON] не зловживала алкоголем, вони перебували із нею у дружніх відносинах, вона постійно опікувалась нею. Тому [PERSON] добровільно та в повній мірі розуміючи значення своїх дій уклала із нею договір довічного утримання, на підставі якого [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що реєстрація місця проживання [PERSON] перешкоджає їй в користуванні вказаною квартирою, вона змушена сплачувати додаткові кошти в рахунок комунальних платежів. На підставі цього просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності та зняти з реєстрації місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення їм повісток. Представник [PERSON] за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги - [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Також до суду надійшов лист №2/25 від 24.02.2015 року за підписом завідуючого ЮК Малиновського району м. Одеси Калашнікова О.В., згідно якого зазначено, що представник позивача [PERSON] за ордером та витягом з угоди про надання правової допомоги - [PERSON] 25.02.2015 року буде зайнята в Апеляційному суді Одеської області, у зв'язку із чим в судове засідання з'явитися не може. Враховуючи тривалий час розгляду справи, дослідження судом доказів, допит свідків, проведення експертизи, надання сторонами та їх представниками пояснень, а також те, що судові засідання неодноразово відкладались у зв'язку із неможливістю явки сторін та/або їх представників, з метою недопущення подальшого затягування строку розгляду справи, суд вважає доцільним ухвалити рішення по справі. В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №347, за умовами якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала у власність квартиру [ADDRESS]. Сторони договору обумовили, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись [PERSON] оцінюється сторонами у суму 1000 грн., за їх взаємною згодою. Утримання (догляд) був визначений сторонами у вигляді: забезпечення [PERSON] житлом, шляхом збереження прав безоплатного довічного проживання у зазначеній квартирі; забезпечення триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря) та необхідним одягом; надання необхідних побутових послуг; забезпечення належними лікувальними засобами та оплата необхідних послуг лікаря або перебування у лікарні; у разі смерті [PERSON] [PERSON] зобов'язана вчинити всі необхідні дії щодо її поховання. Квартира [ADDRESS], належала [PERSON] на підставі: свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради за №3-19833 від 04.09.2003 року, та зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» у реєстровій книзі №495 пр., на стор. 86, під №170; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою 15.05.2007 року, за реєстровим №3-2593, та зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 654 пр., на стор. 64, номер запису 170, реєстраційний номер: 18734240. На підставі договору довічного утримання від 02.07.2009 року право власності на квартиру [ADDRESS], було зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» №23387174 від 23.07.2009 року. [INFO] [PERSON] померла. Позивач [PERSON] в судових засіданнях стверджувала, що її двоюрідна сестра [PERSON] протягом 2008-2011 років постійно знаходилась в стані тяжкого алкогольного сп'яніння, тому не могла усвідомлювати значення своїх дій під час укладення спірного договору, що вплинуло на вільність її волевиявлення при складанні договору довічного утримання. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З медичної картки №101 Малиновського наркологічного кабінету на ім'я [PERSON] вбачається, що [PERSON] за заявою [PERSON] 13.06.2009 року була взята на профілактичний облік з діагнозом «зловживання спиртними напоями в побуті». В ході бесіди [PERSON] повідомила, що алкоголем не зловживає, під час огляду ознак алкогольного сп'яніння виявлено також не було. [PERSON] пояснила, що лише в період червня-серпня 2008 року після смерті чоловіка вона зловжила алкоголем. При повторних оглядах [PERSON] 10.10.2009 року, 17.11.2009 року, 24.03.2010 року, 23.04.2010 року, 25.05.2010 року, 18.08.2010 року, 18.10.2010 року даних щодо зловживання алкоголем немає, психічний стан без патології, тому 18.10.2010 року була знята з обліку у зв'язку із тим, що вилікувалась. Згідно даних вказаної медичної картки при огляді 10.10.2009 року [PERSON] скаржилась лікарю, що її двоюрідна сестра переслідує її через квартиру, та хоче направити її на примусове лікування. До зазначеної медичної картки підклеєне повідомлення ДІМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області майора міліції Шпак С.В. від 07.09.2010 року, згідно якого [PERSON] в період з червня 2009 року характеризується позитивно, у зловживанні наркотичних, психотропних речовин, алкоголю помічена не була, скарги від мешканців мікрорайону з приводу ведення нею антигромадського способу життя не надходили. Згідно медичної довідки про проходження обов'язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 2ААК №540565, складеної Одеським обласним психоневрологічним диспансером 28.04.2009 року, вбачається, що [PERSON] психіатричних показань для виконання діяльності прибиральниці немає. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], яка посвідчувала спірний договір довічного утримання від 02.07.2009 року пояснила суду, що перевіряла особу та дієздатність [PERSON] при укладенні договору, [PERSON] охайно виглядала і жодних ознак алкогольного сп'яніння вона не помітила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є родичкою [PERSON] та [PERSON], повідомила, що [PERSON] тривалий час зловживала алкоголем та тяжко хворіла, вона це особисто бачила коли приїжджала до неї у гості, де в той час була і [PERSON], при цьому свідок вказала, що востаннє бачила [PERSON] лише в 2008 році. Свідок [PERSON], яка є знайомою [PERSON], пояснила суду, що [PERSON] переїхала до [PERSON] після смерті чоловіка останньої, допомагала їй по господарству, займалась її лікуванням. Так як [PERSON] зловживала алкоголем, а [PERSON] перешкоджала їй в цьому та між ними виникали конфлікти. [PERSON] вказала, що особисто відвідувала [PERSON] та знала про її постійне зловживання алкоголем, свідок повідомила, що останнього разу бачила [PERSON] на початку 2008 року та після цього вони не спілкувались. Допитана свідок [PERSON] вказувала, що [PERSON] з молодості постійно зловживала алкогольними напоями, внаслідок чого останній час тяжко хворіла, однак, особисто [PERSON] спілкувалась з [PERSON] дуже рідко, про життя [PERSON] їй відомо від [PERSON] та інших осіб, останній раз вона особисто бачила [PERSON] після смерті її чоловіка у 2006 році, після цього дуже рідко спілкувались з нею по телефону в 2008 році. Свідок [PERSON], яка як дільничний терапевт оглядала [PERSON] в 2008 році, зазначила, що [PERSON] хворіла, погано пересувалась по квартирі, мала ознаки тривалого вживання алкогольних напоїв, їй було призначено лікування, завдяки якому стан її здоров'я покращився. [PERSON] вказала, що під час огляду будь-яких підстав для огляду [PERSON] психіатром не було. Свідок [PERSON], який є двоюрідним братом [PERSON], вказав, що [PERSON] не зловживала алкоголем, він часто відвідував її вдома, коли приїздив до м. Одеси. Свідок також пояснив, що йому було відомо, що [PERSON] хворіє, але це не було пов'язано із алкогольною залежністю, а [PERSON] мала намір зробити з [PERSON] алкогольно-залежну людину для того, щоб заволодіти квартирою останньої, між ними були погані стосунки, [PERSON] боялася [PERSON] Свідок [PERSON], яка проживала у [PERSON] з серпня 2009 року, пояснила суду, що за весь час її проживання там вона не помітила зловживання [PERSON] алкоголем, крім того, остання мала низку захворювань при яких вживання алкоголю заборонено. Свідку відомо, що [PERSON] відвідувала нарколога, та за відсутності підстав для цього, вона була знята з обліку. [PERSON] вказала, що їй відомо про неприязні стосунки між [PERSON] та [PERSON], однак, причини цього їй невідомі. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], які були сусідами [PERSON], також вказали, що не помічали, щоб [PERSON] зловживала алкоголем, або мала прояви будь-яких психічних розладів. Свідки охарактеризували [PERSON] як адекватну, добру та порядну людину. Тобто з досліджених судом доказів встановлено, що протягом життя [PERSON] не мала будь-яких хронічних стійких психічних захворювань, не лікувалась та не оглядалась в психіатричних закладах, не перебувала на обліку у психіатра, докази, що це спростовують - суду не надано. Ухвалою суду від 31.07.2014 року за клопотанням позивача [PERSON] по справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи віддавала звіт своїм діям, чи могла керувати ними та розуміти значення своїх дій [PERSON], на момент підписання договору довічного утримання від 02.07.2009 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №347? Висновком судово-психіатричного експерта №525, складеного 08.10.2014 року КУ «Одеський медичний центр психічного здоров'я» було встановлено, що [PERSON] не страждала будь-яким хронічним стійким психічним захворюванням, не зловживала алкоголем, не мала будь-яких тяжких соматичних захворювань та не приймала будь-яких сильнодіючих препаратів, які могли б суттєво вплинути на її здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням вищевикладеного комісія експертів КУ «Одеський медичний центр психічного здоров'я» в своєму висновку №525, встановила, що [PERSON] на момент підписання договору довічного утримання від 02.07.2009 року, складеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 347, віддавала звіт своїм діям, могла керувати ними та розуміти значення своїх дій. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для визнання недійсним договору довічного утримання з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суд враховує, що предметом доказування є та обставина, чи могла особа-відчужувач у момент підписання цього договору усвідомлювати значення своїх дій і чи могла керувати ними. Приймаючи до уваги належний доказ - висновок судово-психіатричного експерта №525, складений 08.10.2014 року КУ «Одеський медичний центр психічного здоров'я», враховуючи показання допитаних у судовому засіданні свідків, суд вважає доведеним, що [PERSON] на момент підписання спірного договору довічного утримання від 02.07.2009 року усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними. На підставі дослідженого, судом не встановлено наявності правових підстав передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання недійсним спірного договору довічного утримання. Інші доводи позивача [PERSON] щодо її тяжких сімейних обставин та неможливості приділяти увагу [PERSON], наведені нею обґрунтування з підстав яких [PERSON] доглядала і спілкувалась із [PERSON], мотиви підписання [PERSON] договору довічного утримання, суд не приймає до уваги, так як вони не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи та частково не стосуються предмета та підстав даного позову. У зв'язку з цим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору довічного утримання недійсним. Досліджуючи вимоги зустрічного позову [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та зняття з реєстраційного обліку, суд вважає, що вони підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. За згодою попереднього власника цієї квартири - [PERSON] в квартирі [ADDRESS], у 2006 році було зареєстровано місце проживання [PERSON] в якості наймача. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При таких обставинах, суд може визнати особу, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. [PERSON] в процесі розгляду справи визнавала та підтверджувала, що з 2009 року в квартирі не проживає. Докази того, що між [PERSON] і новим власником житла [PERSON] існувала певна домовленістю щодо порядку, умов та строків її проживання в [ADDRESS], та/або договір піднайму, оренди тощо, - суду не надані. Будь-які інші, конкретні докази та обставини в підтвердження збереження за [PERSON] права на проживання в [ADDRESS], - відсутні. [PERSON] та її представник в процесі розгляду справи наполягали на тому, що будь-яких домовленостей щодо проживання відповідача в спірній квартирі немає, а реєстрація місця її проживання за цією адресою обмежує права власника. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням встановлених в процесі розгляду справи обставин, суд вважає можливим в порядку ст. 16 ЦК України захистити порушене право позивача, шляхом усунення перешкод в користуванні власності, та визнає [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Суд вважає можливим встановити порядок виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»N 1382-IV, 11.12.2003 року, за ст. 7 якого зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Тому, рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття з реєстрації місця проживання відповідача за спірною адресою.

Outcome: approved