Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

до суду\~звернувся [PERSON] \~з позовною\~заявою до [PERSON] \~про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. У позовній заяві позивач вказує, що він є власником будинку [ADDRESS] . У будинку за вищевказаною адресою зареєстровані він, його дружина [PERSON] та відповідач, його колишній зять, [PERSON] . Шлюб між його дочкою [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2018 року. Відповідач зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично ще з жовтня 2016 року по даний час у зазначеному будинку не проживає. Добровільно забрав свої речі. Йому відомо, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , проте він відмовляється надати згоду на зняття з реєстрації місця проживання у будинку за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідач не проживає за вищевказаною адресою, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, у зв`язку з чим він не може оформити надане йому державою право на субсидію, чим об`єктивно порушуються його права, тому він змушений звернутися за захистом до суду. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судові засідання, що призначались на 09.09.2019, 09.10.2019 та 29.10.2019 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи виконавчого комітету Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області направив до суду заяву про можливість розгляду справи без участі представника третьої особи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі договору дарування від 12 лютого 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Гадяцького районного округу Заєць Н.М., належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2019, індексний номер витягу: 168331710, житловий будинок А-1 за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у приватній власності [PERSON] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Плішивецької сільської ради № 02-20/408 від 29 травня 2019 року, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за вищевказаною адресою також зареєстровані [PERSON] дружина та [PERSON] колишній зять. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2019 року, яке набрало законної сили 25 травня 2018 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації, понад один рік, доведено позивачем долученими до справи доказами, а саме актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, зі змісту яких вбачається, що [PERSON] з жовтня 2016 року фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319\~ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб.\~\~ Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до\~ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»,\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення ст.\~7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею ст.\~391\~ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає у будинку, належному на праві власності позивачу, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, чим обмежує права позивача у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved