Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду у лютому 2018 р. звернулася [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 15.08.2015 року помер [PERSON], який був біологічним батьком [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] залишилась спадкова маса, яка складається з житлового будинку № 6 по вул.. Гагаріна сел.. Мирне Словянського району Донецької області та земельної ділянки за цією ж адресою площею 0,0937 га, а також земельної ділянки площею 4,8600 га, розташованої на землях Орильської сільської ради Лозовського району Харківської області. В установлений законом строк діти спадкоємця звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Спадщина складається з ? частки жилого будинку № 6 по вул.. Гагаріна сел.. Мирне Словянського району Донецької області та земельної ділянки площею 0,0937 га, кадастровий номер 1424284700:02:000:0219 за тією ж адресою. [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON], а тому свідоцтво про право на спадщину за законом від 14.06.2017 року державним нотаріусом було видано [PERSON] на 2/3 частки, свідоцтво про право на спадину на 1/3 частку видано відповідачу [PERSON] 13.04.2016 р. На даний час відповідач проживає у спірному житловому будинку, користується жилим будинком та земельною ділянкою, добровільно домовитись та провести поділ будинку та виділення частки в натурі неможливо, спільне володіння майном неможливе, оскільки відповідачу цим буде завдано суттєвої шкоди, а тому відповідач повинна сплатити позивачу грошову компенсацію вартості частки майно. Згідно звіту про оцінку майна від 21.12.2017 ТОВ «Оцінка Нерухомість Фінанси», вартість житлового будинку складає 778099,00 грн., вартість земельної ділянки 29787,00 грн., тому сума грошової компенсації складає: 778099,00 грн. + 29787,00 грн. = 807886,00 грн. : 2 = 403943,00 грн. : 3 частки = 134647,67 грн. х 2 = 269296,00 грн. На підставі ст. 1272 ЦК України просить суд: -припинити право власності відносно 2/3 часток майна з ? частки жилого будинку, належних на праві власності [PERSON] на житловий будинок № 6 по вул. Гагаріна с. Мирне Словянського району Донецької області та право власності на 2/3 частки з ? частки земельної ділянки загальною площею 0,0312 га, розташованого в Словянському районі, с. Мирне, вул. Гагаріна,6; -визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки майна з ? частки жилого будинку № 6 по вул. Гагаріна с. Мирне Словянського району Донецької області та право власності на 2/3 частки з ? частки земельної ділянки загальною площею 0,0312 га, розташованого в Словянському районі, с. Мирне, вул.. Гагаріна,6; -стягнути з [PERSON] грошову компенсацію з розрахунку вартості частки спадкового майна в розмірі 269296,00 грн., 1600 грн. вартість проведеної експертної оцінки та судовий збір 2692,96 грн. 14.02.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позову заяву, відповідно до якого відповідач погоджується з викладеними позивачем розрахунками часток у праві спільної часткової власності, усі інші обставини заперечує, посилаючись на те, що спору про порядок користування спільним майном немає, вона проживає в зазначеному будинку 22 роки, позивач у цьому будинку ніколи не проживала, а більше 15 років проживає за межами України в Ізраїлі, тобто фактично позивач намагається примусово продати їй свою частку у житловому будинку, що не відповідає принципу свободи укладення договору, що встановлена ст. 627 ЦК. Позивач не зверталась до неї з приводу встановлення порядку володіння та користування спільним майном, вона також не виконує свій обовязок про участь у витратах на утримання та збереження спільного майна, сплаті податків. Обраний позивачем спосіб захисту не відповідає законодавству та порушує права відповідача. Для посилання на неможливість виділу частки позивача в натурі необхідно отримати висновок щодо такої технічної неможливості, що позивачем не зроблено. Відповідач [PERSON] не погоджується з результатами звіту про оцінку майна від 21.12.2017 р. ТОВ «Оцінка Нерухомість Фінанси», оскільки він зроблений без фактичного дослідження будинку, в якому вона проживає сама та ніхто з цього приводу до будинку не проходив та не обстежував його, показники оцінювача значно завищені та не відповідають ринковим умовам, обєктивно не враховують місцезнаходження обєкта оцінки (сільська місцевість, де попит на обєкти нерухомості низький). Про це свідчить звіт з незалежної оцінки майна від 27.12.2017, складений ФОП [PERSON], в якому врахована ринкова вартість майна, дані про регіон та місцезнаходження обєкта оцінки, проведений огляд обєкта тощо та визначена ринкова вартість житлового будинку 380400 грн. без ПДВ. Відповідач не має заперечень щодо заявленого позивачем судового збору, але витрати на проведення оцінки майна не підтверджені належними та допустимими доказами. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON], що діє в інтересах [PERSON], покласти на позивача всі судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, навела доводи, тотожні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] просили в задоволенні позову відмовити, підтримавши відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Житловий будинок № 6, по вул. Гагаріна, сел. Мирне, Словянського району, Донецької області з господарськими та побутовими будовами та спорудами та земельна ділянка площею 0,0937 га, кадастровий номер 1424284700:02:000:0219 за тією ж адресою належить на праві спільної часткової власності [PERSON] у розмірі 2/6 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину № 220,221, виданого Другою Словянською державною нотаріальною конторою 14.06.2017 року, а також [PERSON] у розмірі ? частки на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку, серія та номер 174, виданого 20.02.1984 року Другою Словянською державною нотаріальною конторою; Угоди про внесення змін в умови договору, серія та номер 573, видано 11.05.1988 року Другою Словянською державною нотаріальною конторою; [PERSON] у розмірі 1/6 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину № 178, виданого Другою Словянською державною нотаріальною конторою 13.04.2016 року, що підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 115062535 від 23.02.2018 року та матеріалами спадкової справи № 309/2015 Другої Словянської державної нотаріальної контори (а. с. 105-146). Правовідносини між сторонами регулюються книгою третьою «Право власності та інші речові права» ЦК України, а тому посилання позивача та відповідача на норми ст. 1272 ЦК та те, що між сторонами наявний спір про спадкове майно, судом до уваги не приймаються. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що фактично спірним житловим будинком та земельною ділянкою користується відповідач [PERSON] безперервно з часу його забудови, позивач [PERSON], в інтересах якої поданий даний позов, в спірному будинку та на земельній ділянці не проживала та не проживає, фактично ним не користується, має інше постійне місце проживання за межами України. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Порядок здійснення права спільної часткової власності регулюється ст. 358 ЦК України, якою визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Тобто визначальним для виділу частки з житлового будинку (поділу житлового будинку в натурі), який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Статтею 370 ч. 3 ЦК України передбачено, що виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється в порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Право позивача на частку у спільній частковій власності з боку відповідача визнається та не оспорюється, а позивачем на дотримання принципів змагальності та диспозитивності не довела належними та допустимими доказами неможливість спільного володіння та користування майном, а також неможливості надання позивачу у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності, як то передбачено ч. 3 ст. 358 ЦК України. Позивачем же у позові поставлено питання про припинення її права власності на належну її частку спірного житлового будинку та земельної ділянки та визнання на них права власності за відповідачем. Статтею 358 ЦК передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Розглядаючи такі спори, суди також мають враховувати можливі варіанти встановлення порядку користування нерухомим майном з урахуванням ідеальних часток співвласників та порядку, який склався між сторонами під час користування майном. У разі якщо поділ майна в натурі чи встановлення порядку користування майном, що є спільною частковою власністю, є неможливим, суди вирішують питання про стягнення грошової компенсації. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а в разі відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у певному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. Згідно звіту про оцінку майна від 21.12.2017 року ТОВ «Оцінка Нерухомість Фінанси», вартість житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами за адресою: Донецька область. Словянський район, сел. Мирне, вул. Гагаріна,6, складає 778099,00 грн., оцінка проведена порівняльним методом на підставі відомостей, наданих замовником (а. с. 25-35) Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна від 27.12.2017 року, складеного ФОП [PERSON], визначена ринкова вартість житлового будинку за адресою: Донецька область. Словянський район, сел. Мирне, вул. Гагаріна,6 - 380400,00 грн. без ПДВ.(а. с. 56-92) Аналізуючи вищевказані висновки спеціалістів щодо оцінки спірного житлового будинку, суд приймає як достовірний висновок ФОП [PERSON] від 27.12.2017 року, в якому врахована ринкова вартість майна, дані про регіон та місцезнаходження обєкта оцінки, проведений огляд обєкта тощо, тоді як висновок ТОВ «Оцінка Нерухомість Фінанси» зроблений лише порівняльним методом без фактичного огляду обєкта в натурі та урахування технічного стану усього будинку та господарчих споруд. Відповідно до звіту про оцінку майна від 12.04.2017 року ТОВ «ІНЖИНІРІНГОВИЙ ЦЕНТР «ЕКСКОН», ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 1424284700:02:000:0219 площею 0,0937 га за адресою: Донецька область, Словянський район, сел. Мирне, вул. Гагаріна,6, складає 29787,00 грн. (а. с. 16-24). Вартість змеленої ділянки сторонами не оспорюється. За змістом статті 364 ЦК співвласникмає право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Варто зауважити, що при цьому припиняється право спільної часткової власності щодо виділеної особи. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. При цьому згода інших співвласників на виділене є обовязковою, як і залежність від наміру реалізувати своє право на виділ. Проте значення мають мотиви, з яких інший співвласник не погоджується сплатити компенсацію. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Із 01.01.2013 набули чинності зміни до статті 364 ЦК, внесені Законом № 1878-VІ. Цю статтю доповнено новою частиною такого змісту: «У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації». У постанові ВСУ від 19.02.2014 у справі № 6-4цс14 зазначено, що під час вирішення справ про стягнення грошової компенсації вартості частки будинку (квартири), що знаходиться у спільній частковій власності, крім указаної спеціальної норми, суду необхідно враховувати й загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК) щодо справедливості, добросовісності й розумності, зважаючи на права та інтереси всіх співвласників. Одночасно суду треба ретельно вивчити обставини справи з метою зясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки будинку (квартири), якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і враховуючи при цьому інтереси останніх (їхнє скрутне матеріальне становище), суду потрібно перевірити можливість сплати відповідачами такої компенсації та зважати, що правовий режим спільної часткової власності повинен ураховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що фактично спірним житловим будинком та земельною ділянкою користується відповідач [PERSON] безперервно з часу його забудови, позивач [PERSON], в інтересах якої поданий даний позов, в спірному будинку та на земельній ділянці не проживала та не проживає, фактично ним не користується, має інше постійне місце проживання за межами України. Позивач [PERSON], [INFO], місця реєстрації в України не має з 02.04.2011 року, є працездатною, зареєстрована в Державі Ізраїль, [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає в Донецькій області, Словянському районі, сел. Мирне, вул. Гагаріна,6, є пенсіонеркою та особою похилого віку (73 роки), розмір її пенсії складає 5400,00 грн., тобто відповідач за віком та станом здоровя не має можливості сплатити позивачу грошову компенсацію належної останній частки в спільній частковій власності. Окрім того, позивачем у позові поставлено питання про припинення права власності на 2/3 частки з ? частки земельної ділянки загальною площею 0,0312 га, розташованого в Словянському районі, с. Мирне, вул. Гагаріна,6, судом же встановлено, що загальна площа спірної земельної ділянки складає 0,0937 га. Конституцією України ( ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції від 17.07.1997 р. №475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира ( статті 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, що дане право позивача порушено, оспорюється або не визнається відповідачем. За положеннями ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Одним зі способів захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Оскільки між позивачем та відповідачем спір відсутній, тому відповідно до положень ст.ст. 15,16 ЦК України немає підстав для захисту цивільних прав та інтересів (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-160цс16). Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на позивача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір 2692,96 грн., який слід покласти на позивача. Позивачем також заявлено у позові про понесені витрати 1600 грн. за проведення експертної оцінки майна, але належних та допустимих доказів цих витрат суду в установлені законом строки не надано. Долучені до позовної заяви ксерокопії квитанцій від 29.12.2017 ФОП [PERSON] не містять інформації про те. Що ці витрати понесені саме [PERSON] за проведення експертних висновків, які зроблені іншою особою ( [PERSON] та [PERSON]В.). Відповідачем до відзиву додано квитанцію ФОП [PERSON] № 27/12-1 від 27.12.2017 року про вартість експертного дослідження з оцінки майна на суму 700 грн., але судом ці витрати до уваги не приймаються, оскільки вони не повязані з розглядом даної цивільної справи. Позивач звернулась до суду з позовом 02.02.2018 року, витрати ж відповідача з оцінки майна понесені 27.12.2017 року.

Outcome: dismissed