Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

До суду звернувся позивач з названим позовом мотивуючи тим, що 05.06.2013 року держаним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ було накладено арешт на майно [PERSON], зокрема, на гаражі [NUMBER], [NUMBER] в ГК «Тепличний» та земельну ділянку під цими гаражами з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування гаража, площею 0,0077 га. Позивач зазначає, що вказане майно належить йому на підставі нотаріально посвідченої генеральної Довіреності від 10.10.2011 року. Зазначені гаражі і земельну ділянку під ними позивач придбав у відповідача, сплатив кошти, а на даний час це майно неправомірно перебуває під арештом із-за боргів відповідача. Позивач просив суд визнати за ним право власності на гаражі [NUMBER] і [NUMBER] в гаражному кооперативі «Тепличний» і земельну ділянку площею 0,0077 га та зобов'язати державного виконавця міськвідділу ДВС Білоцерківського МУЮ зняти арешт з вказаних гаражів і земельної ділянки. В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав в повному обсязі. Представник третьої особи, голова ГК «Тепличний», позов підтримав. Відповідач, ДВС Білоцерківського МУЮ в Київській області, не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду були повідомлені належно. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON].10.10.2011 року надав позивачу довіреність на представництво своїх інтересів з питань, пов'язаних із замовленням і одержанням документів, а також продажу від імені [PERSON] гаражів під [NUMBER] і під [NUMBER] в гаражному кооперативі «Тепличний» та земельної ділянки площею 0,0077 га в межах Шкарівської сільської ради ГОК «Тепличний». Встановлено, що зазначена довіреність була надана строком на три роки, тобто була дійсна до 10.10.2014 року. Встановлено, що 10.10.2011 року позивач передав [PERSON] кошти в сумі 104 000 грн. за гаражі і земельну ділянку, що підтверджується відповідною розпискою. Встановленим є те, що на даний час гаражі і земельна ділянка, право власності на які зареєстроване за [PERSON], перебуває під арештом відповідно постанови №38166181 про арешт майна, виданої старшим державним виконавцем Ковтун О.В. міського відділу ДВС Білоцерківського МУЮ. Встановлено, що позивач став членом ГК «Тепличний» та з жовтня 2011 року користується гаражами [NUMBER], [NUMBER] і земельною ділянкою під ними, хоча не уклав договір купівлі-продажу та належно не переоформив зазначену нерухомість. Відмовляючи в позові суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1,3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати свої повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником. Згідно, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Цивільним Кодексом України визначений вичерпний перелік окремих видів договорів купівлі-продажу де є обов'язковою письмова форма їх укладення. Зокрема, відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Дійсно, позивач на підставі довіреності, наданої [PERSON], мав право переоформити право власності на спірне нерухоме майно, але в період чинності довіреності не вчинив жодних дій щодо реєстрації свого права власності на майно. Довіреність на представництво не є тотожним поняттям договору купівлі-продажу майна. Не має жодних законних підстав визнавати право власності на гаражі і земельну ділянку за позивачем на підставі довіреності, а тому позов не підлягає до задоволення та похідним є і відмова в позовній вимозі про звільнення спірного майна з-під арешту. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed