Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 03.11.2008 року звернулися позивачі [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за користування земельною ділянкою, зайнятої із застосуванням насильства та відшкодування моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] з 1951 року була землекористувачем, та з 1994 року власником земельної ділянки площею 534 кв.м., розташованої по [ADDRESS], що посвідчується договором купівлі-продажу житлового будинку від 12.03.1951 року та держактом серії РІ №467160. Позивач [PERSON] є землекористувачем земельної ділянки [PERSON] на підставі договору про довічне утримання від 31.10.1995 року. Відповідачка [PERSON] проживає по сусідству з позивачами у будинку [ADDRESS] який їй залишили батьки [PERSON] та [PERSON], будинок збудований на самовільно зайнятій земельній ділянці, із застосуванням колективного насильства проти родини Івоніних у 1971 році. Також у 1974 році батьки відповідачки, на тій же самій земельній ділянці самовільно збудували ще один житловий будинок. Після розірвання шлюбу у 1987 році, батьки відповідачки поділили між собою спірну земельну ділянку та житлові будинки. Садибі [PERSON] був присвоєний №58, де він зареєструвався разом із сином. Садибі [PERSON] був присвоєний №60, де вона разом із дочкою [PERSON] - відповідачкою по справі зареєструвалися. З підстав цього садиба [PERSON] повинна була обслуговуватись через садибу №58, оскільки для садиби №60 не залишилось фасадної сторони. Такі обставини були штучно спрямовані на зайняття земельної ділянки [PERSON] 12.11.1987 р. подружжя [PERSON] організували колективний напад на садибу [PERSON], внаслідок чого [PERSON] отримала тілесні ушкодження, а подружжя [PERSON] протиправно зайняли усю фасадну частину земельної ділянки [PERSON] в межах площі 203 кв.м., шляхом перенесення огорожі, та потім забудували самовільно захоплену земельну ділянку: кам'яною вигрібною ямою, кам'яними літніми кухнями, гаражем, металевим навісом, тощо, що зробило неможливим проживання [PERSON] у власному домоволодінні. 23.04.1997 року Іллічівський райсуд м. Одеси ухвалив рішення, яким зобов'язав [PERSON] не перешкоджати [PERSON] та [PERSON] відновити проектні межі земельної ділянки [PERSON], та вказане рішення залишилося не виконаним. 18.10.2006 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення, яким зобов'язав [PERSON] демонтувати самочинне будівництво на приватній земельній ділянці [PERSON], однак [PERSON] відмовляється виконувати дане рішення суду. П'ять років назад [PERSON] одружилася з [PERSON] та переїхала проживати до будинку [ADDRESS] а у домоволодінні №60 залишилася проживати відповідачка [PERSON], яка розпоряджається майном та користується захопленою земельною ділянкою [PERSON], та в теперішній час відповідачка почала самочинне будівництво на захопленій у [PERSON] земельній ділянці. Позивачі вказують, що згідно Закону України «Про оренду землі» від 03.07.1992р. використання землі в Україні є платним, і вартість оренди залежить від її грошової оцінки. На підставі Довідки УЗР Одеської міськради за 2008 рік грошова оцінка земельної ділянки [PERSON] площею 634 кв.м. складає 1880347 гривень. Тоді грошова оцінка 1 кв.м. буде складати: 1880347:634=3000 грн., та грошова оцінка спірної захопленої земельної ділянки площею 203 кв.м. становить: 203х3000=609000 грн. Позивачі зазначають, що ставка орендної плати за рік Законом встановлюється у розмірі 1% від грошової оцінки земельної ділянки, якою користується орендар, та в даному випадку складає 60900:100=6090 грн. Згідно доповнень до Закону України «Про оренду землі» у м. Одесі, як місцевості з курортною зоною, застосовується коефіцієнт збільшення орендної плати у 3,10 рази, отже остаточна вартість орендної плати відповідачкою за один рік становить 6090грн.х3,10=19000 грн. Враховуючи, що відповідачка по справі безкоштовно користується спірною земельною ділянкою впродовж п'яти років, тому орендна плата за цей час буде складати 19000х5=95000 грн. В процесі розгляду справи позивач [PERSON] померла [INFO], актовий запис №2864, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим 18.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Правонаступником прав та обов'язків померлої [PERSON] є [PERSON], який в установлено законом порядку прийняв спадщину за заповітом, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.04.2014 року, виданим П'ятою Одеською державною нотаріальною конторою. На підставі цього до участі у справі, в якості процесуального правонаступництва, в порядку ст.37 ЦПК України, до участі у справі замість співпозивача [PERSON], суд ухвалив залучити [PERSON] З підстав наведених позовних вимог, позивач [PERSON] за остаточно уточненими позовними вимогами від 24.11.2014 року просив суд: стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь 90 000 гривень, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої 20-ти річним користуванням чужою земельною ділянкою площею 203 кв.м. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100000 гривень, яку завдано протиправною поведінкою відповідачки, що призвело до погіршення здоров'я, великих страждань від втрати земельної ділянки, погіршення умов проживання та інші негативні наслідки морального характеру. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, про що 16.12.2014 року подав до суду відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістила. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 12.03.1951 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] купила житловий будинок у [ADDRESS] який збудований на земельній ділянці площею 634 кв.м., згідно сплачуваної ренти-податку за 1950-1951 рр. На підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №22 від 06.01.1994 року, [PERSON] було надано земельну ділянку площею 634 кв.м. в постійне користування для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по 5-ому Деревообробному провулку, 44, у м. Одесі. 31.12.2002 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №467160, згідно якого [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,0634 га за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель. Згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченого 05.12.2003 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №6-3626, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку площею 0,0634 га, що знаходиться у [ADDRESS] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 18.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2864. [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори 26.05.2010 року за реєстровим №5-721, згідно якого заповіла все належне їй майно [PERSON] На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори 09.04.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-342, [PERSON] став власником житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так, за ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наданих позивачем суду доказів вбачається: Відповідно до рішення Товариського суду ЖЕУ №73 Іллічівського району м. Одеси від 23.12.1987 року по справі №6 за скаргою [PERSON], проживаючої у [ADDRESS], про розбійний колективний напад на її садибу, організований [PERSON], яка проживає у [ADDRESS], вбачається, що 12.11.1987 року [PERSON] організувала розбійний напад на садибу одинокої [PERSON] з метою заволодіння її земельною ділянкою. Комісія Сахарного житлового масиву та товариський суд, з виїздом на місцевість, неодноразово вимагали від [PERSON]: зняти спірний паркан, встановити його на попереднє місце та повернути [PERSON] її землі. Однак, [PERSON] відмовлялася виконувати ці вимоги. На підставі цього, Товариський суд ЖЕУ №73 Іллічівського району м. Одеси виніс 23.12.1987 року рішення, згідно якого [PERSON] була оштрафована за самовільне будівництво паркану та самовільну забудову земельної ділянки [PERSON]; було зобов'язано [PERSON] припинити самовільне будівництво та перенести спірний паркан на попереднє місце згідно технічного паспорту на домоволодіння №40-Г від 26.03.1971 року, яке належить [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 23.11.1994 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про знесення паркану та не перешкоджання в користуванні земельною ділянкою, та за скаргою [PERSON] на рішення виконкому Одеської міської ради народних депутатів №22 від 06.01.1994 року, було зобов'язано [PERSON] знести паркан, встановлений в проїзді довжиною 22 метри та шириною 3,6 метра по [ADDRESS], та зобов'язано її не перешкоджати [PERSON] в користуванні земельною ділянкою та проїздом. Рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 23.04.1997 року по справі №2-266/07 за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у встановленні паркану та ліквідації хвіртки, було зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] відновити зруйнований паркан в проїзді довжиною 22 м. та шириною 8,6 м. на межі земельних ділянок по [ADDRESS] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2007 року по справі №2-896/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, яка призначена для проїзду до будинку, було зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у користуванні земельною ділянкою довжиною 22 м., шириною 8,6 м., що пролягає між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто з аналізу наданих суду доказів вбачається, що виникли спірні правовідносини між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] В процесі розгляду справи [PERSON] неодноразово було роз'яснено його права та обов'язки стосовно доведення обставин вказаних у позові до заявленого відповідача, необхідність надання доказів суду, було попереджено про наслідки не вчинення таких процесуальних дій. Згідно довідки КП «ОМБТІ та РОН» №9136.64.08 від 14.08.2008 року судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] з 30.03.1992 року зареєстровано за [PERSON], згідно свідоцтва про право власності, виданого ЖКО Іллічівської райради 13.02.1992 року на підставі Рішення РВК №31 від 24.01.1991 року. Інших доказів щодо реєстрації права власності на домоволодіння №60 по пров. Деревообробному, у м. Одесі, яке є сусіднім до домоволодіння позивача, суду не надано. Суд враховує, що за ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем не було надано суду доказів щодо належності на праві власності чи перебування у користуванні домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS], відповідачу [PERSON] Посилання позивача на положення Закону України «Про оренду землі» щодо вартості безкоштовного користування спірною земельною ділянкою впродовж п'яти років з розрахунку орендної плати є безпідставними. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Оскільки з наданих позивачем доказів не вбачається наявності укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства, а згідно загальних засад цивільного законодавства ніхто не можу бути примушений вчиняти правочин поза своєю волею і за чиїмось примусом, суд вважає, що положення Закону України «Про оренду землі» до спірних правовідносин застосовуватись не можуть. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації за користування чужою земельною ділянкою зайнятою із застосуванням насильства є безпідставними, тому відмовляє в їх задоволенні. Так, згідно ст. 23 ч.1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі ч.2 даної норми ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім'ї чи близьких родичів; а також, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно ст. 23 ч.3 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, зокрема, грішми. Як регламентує ч.4 вказаної статті ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування У відповідності до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Враховуючи безпідставність посилань позивача щодо стягнення матеріальної шкоди, як за оренду землі, тобто за користування відповідачем чужою земельною ділянкою зайнятою із застосуванням насильства, не подання доказів в обґрунтування заявленої вимоги про стягнення моральної шкоди та підтвердження причинно-наслідкового зв'язку із моральними стражданнями позивача [PERSON] та неправомірними діями відповідача [PERSON], суд відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні вимог судом було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed