Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про встановлення способу та порядку участі у вихованні дитини, усунення перешкод у встановленому порядку. У своїй позовній заяві позивач вказує, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням суду від 08 серпня 2011 року, шлюб між ними розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю. Після розірвання шлюбу відповідач переїхала проживати у м. Гадяч і почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином. Зокрема, не дає можливості спілкуватися з дитиною, забирати сина по місцю його проживання. Для вирішення даного питання він звертався до комісії з питань захисту прав дитини при Гадяцькій районній державній адміністрації, яка встановила спосіб та порядок його участі у вихованні сина, але незважаючи на рішення комісії, відповідач продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином, тому він звертався до суду з відповідною позовною заявою. Рішенням Гадяцького районного суду від 2.11.2012 року його позовні вимоги було задоволено та визначено час спілкування з дитиною, на яке відповідач подала апеляційну скаргу. Перед судовим засіданням Апеляційного суду вона запевнила його, що у подальшому не буде чинити йому перешкод у спілкуванні з сином та просила відмовитися від позову. Але після постановлення апеляційним судом рішення, яким рішення Гадяцького районного суду було скасовано і провадження у справі закрито, відповідач знову відмовила йому у можливості спілкуватися з дитиною та забирати сина по місцю його проживання, тому він звернувся до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та встановити слідуючий спосіб та порядок його участі у вихованні сина, а саме надавати побачення з дитиною з п' ятниці 17 год. до неділі 17 год. другого тижня кожного місяця з можливістю спілкування наодинці та виїзду по місцю його постійного проживання, надавати можливість під час його відпустки забирати сина до себе на проживання на 15 календарних днів, надавати можливість забирати сина для проходження оздоровлення (при наявності путівки) та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні сина. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала частково, суду пояснила, що вона ніколи не чинила йому перешкод у спілкуванні з сином, а навпаки він у добровільному порядку з даних питань, у період розгляду даної справи, до неї не звертався та до сина не приходив. Разом з тим позивач також пояснила, що не заперечує проти побачень позивача з сином, але у спосіб та в порядок, який був встановлений розпорядженням голови районної державної адміністрації № 805 від 20.12.2011 року, із врахуванням віку дитини та його стану здоров'я. Представник третьої особи служби у справах дітей Гадяцької райдержадміністрації Мусіяненко В.В. висловила свою думку щодо задоволення позовних вимог позивача, підтвердила відсутність висновку органу опіки та піклування про зміну участі позивача у способі та порядку виховання дитини, та висловила думку щодо постановлення рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, з таких підстав. Так судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2009 року. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Гадяцького районного суду від 08 серпня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дитину залишено проживати з матір'ю. Відповідно до паспортних даних також значиться, що відповідач [PERSON], в результаті укладення шлюбу, змінила своє прізвище на Цілуйко. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Відповідно до змісту ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Розпорядженням голови районної державної адміністрації № 805 від 20.12.2011 року, із врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини при Гадяцькій райдержадміністрації № 11/3 від 16 грудня 2011 року, було встановлено спосіб та порядок участі позивача [PERSON] у вихованні сина [PERSON], а саме побачення з дитиною щонеділі з 7 год. до 19 год. та можливість під час його відпустки забирати сина до себе на проживання на 7 (сім) календарних днів, за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON]. Інший висновок органу опіки та піклування, а саме щодо зміни участі позивача у способі та порядку виховання дитини, який має бути обов'язково визначений даним органом у разі зміни будь-яких обставин та під час звернення одного з батьків з приводу цього, відсутній, про що підтвердив як сам позивач так і представник третьої особи. Як зазначено у виписці із медичної картки Поліклінічного відділення Гадяцької ЦРЛ, [PERSON], [INFO] має ряд захворювань, одне з яких невроз нав'язливих станів. Частиною другою статті 159 Сімейного кодексу України також передбачено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суд, враховуючи надані позивачем позитивну характеристику з місця роботи, акт обстеження умов проживання від 24.03.2014 року, за місцем його реєстрації, відповідно до якого значиться про створення умов для перебування та проживання дитини, довідок консультативно-діагностичного відділення Лохвицької ЦРЛ від 24.03.2014 року, відповідно до яких значиться, що [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра, вважає, що позивач як батько дитини, який в даний час проживає окремо від неї, має право на спілкування з нею, а тому рішення комісії з питань захисту прав дитини від 16.12.2011 року, згідно якого було прийнято розпорядження про встановлення способу та порядку участі у вихованні сина позивача, яке суд вважає є законним, обґрунтованим, та таким, що не суперечить інтересам дитини, із врахуванням викладених обставин, а тому підлягає до виконання. Підстави для зміни в даний час визначеного способу та порядку у вихованні дитини органом опіки та піклування, та для задоволення позовних вимог позивача щодо запропонованого ним порядку участі у спілкуванні з дитиною, відсутні, з урахуванням, як відсутності належного висновку щодо цих вимог позивача, який є обов'язковим, так і віку дитини та його стану здоров'я. Статтею 157 СК України встановлено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування також не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідачем чинилися перешкоди у спілкуванні його з сином та ігнорувалося нею будь-яким чином виконання рішення органу опіки та піклування. Натомість, як пояснила позивач, вона ніяким чином не перешкоджає позивачу у спілкуванні з сином, та не заперечує проти цього. Дані пояснення відповідача ніким та нічим не спростовані. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні є безпідставними.

Outcome: partial