Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернувся [PERSON] з позовом в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) просить: - визнати факт незаконного переведення/переміщення ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» [PERSON] на іншу посаду, з порушенням ст.32 КЗпП України; - стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ЄДРПОУ 01125672 на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] моральну шкоду у розмірі 10000 грн. - стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ЄДРПОУ 01125672 на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] судовій збір у розмірі 704 грн. 80 коп. - стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», ЄДРПОУ 01125672 на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] судові витрати у розмірі 7252,40 грн., згідно попереднього розрахунку витрат, що додається до позову (а.с.2-9, 92-93, 149-156). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач з посиланням на норми трудового законодавства зазначив, що з 1999 року працював в ДП «МТП «Чорноморськ». В 2015 році він отримав захворювання, яке значно відобразилось на стані його здоров`я, внаслідок чого йому була встановлена інвалідність. За станом здоров`я його було переведено на легшу роботу відповідно до ст.170 КЗпП України. В подальшому позивач пройшов медичний огляд, та згідно медичної довідки захворювань, які б перешкоджали професійній діяльності не виявлено. У зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до адміністрації порту з заявами про переведення на раніше займану посаду, оскільки він займав посаду, яка не відповідала його професійній підготовці та рівню кваліфікації з низьким рівнем заробітної плати, але отримав відмову. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, такими, що завдали йому моральної шкоди, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав відзив на позов (а.с.72-77, 106-110, 162-167), в якому, мотивуючи тим, що всі переведення позивача на підприємстві були здійснені за заявою позивача відповідно до чинного законодавства України, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали та просили задовольнити заявлені позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 06.04.1999 року перебував в трудових відносинах з ДП «МТП «Чорноморськ» (наказ №64п від 06.04.1999 року) (а.с.11 зв.). Згідно кваліфікаційного свідоцтва [NUMBER] від 16.06.1992 р. позивач отримав кваліфікацію кранівника 6 розряду, слюсаря по ремонту і налагодженню кранового обладнання. В 2004 р. позивач пройшов навчання, та отримав посвідчення, згідно якого йому присвоєна кваліфікація машиніста дизельного та електричного компресору. Згідно з наказом №318/к від 20.08.2009р. позивача [PERSON] машиніста крана 6-го розряду 1-ї ділянки ВКМ переведено з 20.08.2009 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1-ї ділянки, з оплатою за штатним розкладом ст.32 КЗпП України. В якості підстави для видання цього наказу зазначено - заява Позивача [PERSON] та посвідчення (а.с.49). Отже, переведення позивача на посаду слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1-ї ділянки, з оплатою за штатним розкладом, на підставі вказаного наказу здійснено у відповідності до вимог закону, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, так як позивача переведено на підставі його заяви. Під час роботи у ДП «МТП «Чорноморськ» позивача було неодноразово переведено/переміщено на цьому ж підприємстві, що підтверджується наданими відповідачем витягами з наказів (а.с.42-50). Так, згідно витягу з наказу №251-0 від 13.05.2011 р. [PERSON] переведено тимчасово 3 20.05.2011р. по 10.09.2011р. доглядачем пляжу с/п «Чайка», з оплатою за штатним розкладом та доплатою до середнього заробітку за основним місцем роботи. Режим роботи 1 денний з п`ятиденним робочим тижнем. В якості підстави для видання наказу зазначено заява позивача. Згідно витягу з наказу №329-0 від 17.06.2011р., позивача [PERSON] доглядача пляжу переведено з 07.06.2011р. на постійне місце роботи слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1 терміналу, з оплатою за штатним розкладом ст.32 КЗпП України. Режим роботи - 1 денний з п`ятиденним робочим тижнем, з 08.00 до 17.00, п`ятниця з 08.00 до 16.00, з перевою для відпочинку та прийому їжі - 48 хвилин, з вихідними днями субота, неділя. З витягу з наказу №521-0 від 10.09.2012 р., вбачається, що позивача [PERSON] переведено постійно з 16.09.2012 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1 терміналу з оплатою за штатним розписом ст.32 КЗпП України. Режим роботи денний з п`ятиденним робочим тижнем. В якості підстави для видання наказу зазначено заява позивача. Згідно витягу з наказу №257-0 від 28.04.2016 р., позивача [PERSON] слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду переміщено постійно з 01.05.2016 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду мовою оригіналу (подр. №1114-ВКМ робітники з ремонту та обслуговування ПТМ (хоз 382) виробничого комплексу механізації, з оплатою за штатним розписом ст.32 КЗпП України. Режим роботи денний з п`ятиденним роб тижнем. В якості підстави для видання наказу зазначено зміна штатних розписів від 28.04.2016 р. Згідно витягу з наказу №584-0 від 12.10.2017 р. позивача [PERSON] слюсаря з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду переведено постійно з 16.10.2017 р. слюсарем з ремонту та обслуговування перевантажувальних машин 2 розряду 1 терміналу, з оплатою за штатним розписом ст.32 КЗпП України, режим роботи - денний з п`ятиденним робочим тижнем. В якості підстави для видання цього наказу зазначено - заява позивача [PERSON] Таким чином, в жодному з вище перелічених наказів підставою переведення не є стан здоров`я Позивача. Усі переведення здійсненні за заявою Позивача відповідно до чинного трудового законодавства України, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, більш того ініціатором всіх переведень є саме Позивач, що підтверджується його заявами. Підставами наказів про переведення або переміщення Позивача зазначаються заяви самого Позивача та стаття 32 КЗпП України, яка передбачає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я. У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 22.12.2015 р.(а.с.14) позивачу було встановлено інвалідність до січня 2017 року. Медичною довідкою про проходження періодичного медичного огляду від 30 жовтня 2017 року (а.с.16), підтверджується, що на момент огляду [PERSON] захворювань, які б перешкоджали його професійній діяльності не виявлено. 27.01.2017р. позивач звернувся до ДП «МТП «Чорноморськ» з проханням поновити його на посаді кранівника 6 розряду або слюсаря з ремонту та обслуговування кранів 6 розряду. У відповідь на зазначене звернення Позивача ДП «МТП «Чорноморськ» 06.03.2017р. повідомило позивача про те, що на момент його звернення відсутні вакантні робочі місця по вказаних професіях (а.с.19). Згідно наказу №39/О - 3 від 22 січня 2019 року (а.с.139) [PERSON] звільнено з ДП «МТП «Чорноморськ» за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України, підстава - заява позивача. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Із змісту наведених норм права випливає, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються. Враховуючи, що всі переведення позивача на підприємстві здійсненні за його заявою відповідно до чинного трудового законодавства України, зокрема ч.1 ст.32 КЗпП України, тобто за згодою працівника, що підтверджується його заявами, то суд не знаходить підстав для визнання факту переведення/переміщення позивача незаконним. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі - зазначений висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 № 6-54цс11. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди Позивач повинен довести факт порушення його трудових прав, довести факт душевних (моральних) переживань (страждань) або інші негативні наслідки, які мали місце, а також довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між фактом порушення його та такими негативними наслідками, не забуваючи при цьому про вину роботодавця у даній ситуації. Оскільки фактів порушення прав Позивача у сфері трудових відносин жодними належними та допустимими доказами у розумінні ст.80 ЦПК Позивачем не підтверджено, то й законних підстав для стягнення моральної шкоди з Відповідача на користь Позивача у суду немає. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки останнім не надано належних доказів порушення його прав, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягають стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивача.

Outcome: dismissed