Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту батьківства, визнання права власності на спадщину та просить суд встановити, що батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , право власності, по 1/14 частині за кожним, на квартиру за адресою: [ADDRESS] (та на належні їм частки решти нерухомого майна, перелік якого буде виявлено в ході розгляду справи), в порядку спадкування майна [PERSON] , який помер [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з [PERSON] вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах та вела спільне господарство з 2005 року до дня його смерті - до [INFO] . В Україні вони шлюб не реєстрували, оскільки він був у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Шлюб вони реєстрували в Афганістані, однак, цей шлюб не міг бути дійсним в Україні, так як у чоловіка вже була офіційно інша дружина. У цьому свідоцтві про шлюб безпосередньо вказано про наявність у нас двох спільних дітей: [PERSON] , 2010р.н., та [PERSON] , 2012р.н. [INFO] у них народився син [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] , Імена [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - є тотожними. Вказаний доказ підтверджує батьківство [PERSON] щодо дітей. Батьком дітей спочатку був записаний рідний брат мого чоловіка - [PERSON] . Рішенням Малиновського райсуду м. Одеси від 14.12.2016р., справа №521/17349/16-ц та Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.05.2018р., провадження № 22-ц/785/2791/18 відомості про [PERSON] , як про батька дітей, було виключено. Було видано повторні свідоцтва про народження дітей, у яких записи про батька дітей у Книзі реєстрації народжень були вчинені в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного Кодексу України. [PERSON] за життя завжди визнавав себе батьком [PERSON] та [PERSON] , відкрито проявляв визнання ним батьківства, виховував дітей, піклувався про них, матеріально утримував. В неї збереглася велика кількість спільних фотографій, на яких вона з чоловіком та дітьми. За життя чоловік хотів зареєструвати на своє ім`я наших дітей, однак, не встиг це зробити, так як захворів та помер від раку. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, прийняти яку сини не можуть, так як їх батько не встиг подати до органу РАГСу заяву про своє батьківство. Оскільки померлий є біологічним батьком [PERSON] та [PERSON] , а іншим способом підтвердити батьківство вона не можу, за даних обставин вимушена звернутись з даним позовом до суду. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 23.09.2020р. за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучена [PERSON] . Представник [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій зазначив, що його довіритель, як матір померлого [PERSON] , визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Просив слухати справу у відсутності його та [PERSON] . Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.12.2016р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства - задоволено. Виключено із актового запису №346 від 26 жовтня 2010 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції відомості про батька - [PERSON] , громадянина України, [INFO] . Виключено із актового запису №2172 від 14 березня 2012 року про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції відомості про батька - [PERSON] , громадянина України, [INFO] . (т.1 а.с.17-18) Постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.05.2018р. рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду висновки про те, що [PERSON] є батьком дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В іншій частині рішення суду залишити без змін. (т.1 а.с.19) Окрім іншого в матеріалах справи міститься копія Свідоцтва про шлюб, виданого Вищим Судом Ісламської Республіки Афганістан 17.10.2016р., яким посвідчено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , в якому серед іншого зазначено, що від даного шлюбу є діти [PERSON] , 6 років в 2016 році, та [PERSON] , 4 роки в 2016 році. (том 1 а.с. 10-11, 12-13) Проте відповідний шлюб не було зареєстровано на території України. 23.02.1985 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи. (том 1 а.с. 72) Від даного шлюбу народилися діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . (том 1 а.с. 75,76,77) [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи. (том 1 а.с. 16) Як зазначено позивачем в позовній заяві, [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах та вели спільне господарство починаючи з 2005 року і до дня смерті останнього. Зазначені обставини не спростовані та не піддавалися сумніву, оскільки доказів протилежного суду надано не було. В даних відносинах, зі слів позивача, народилися діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ч. 4 ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини (п. 6 постанови пленуму). Відповідно до статей 213,215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його ' вчинено) (п. 9 постанови Пленуму). В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 зазначено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р. , суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Частиною 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Відповідачі звернулися до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. із заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та була заведена спадкова справа №14/2016, копія якої наявна в матеріалах справи. Суд зазначає, що в матеріалах цієї спадкової справи відсутня заява позивача, яка виступає в інтересах своїх дітей, про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . (т.1 а.с.70-114) Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоусової Н.В. від 06.04.2017р. відмовлено [PERSON] у отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про прийняття спадщини. (т.1 а.с.7) Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23.08.2018р. встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] є сином [PERSON] та визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. (т.1 а.с.179-182) Постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2019р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.08.2018р. скасовано в частині визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини та постановлено постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.(т.1 а.с.183-187) Постановою Верховного Суду від 16.10.2019р. постанову Одеського апеляційного суду від 21.03.2019р. в частині вирішення позовних вимог про визначення додаткового строку для подання заяви до нотаріуса про прийняття спадщини скасовано, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 23.08.2018р. в цій частині залишено в силі. (т .1 а.с.188-195) В матеріалах справи наявні копії актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції відомості №346 від 26.10.2010р. та про народження [PERSON] , [INFO] , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції №2172 від 14 березня 2012 року, в яких є виправлення та зазначено в графі «по - батькові» - [PERSON] , у графі «відомості про батька» - [PERSON] на підставі ст..135 Сімейного кодексу України, підстава - заява матері. (т.1 а.с.135,138) Відповідно до висновку експерта № 32 КУ «Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи» від 26.05.2020р. молекулярно-генетичним аналізом ДНК, встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99999%, батьківство практично доведене, а також встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99,99999%, батьківство практично доведене. (том 1 а.с. 160-169) Представником відповідачів не було заявлено клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи. Відповідно до ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття; позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про визнання батьківства обґрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо визнання права власності на спадщину, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні відповідної вимоги, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1,4 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, [PERSON] від імені своїх неповнолітніх дітей, не зверталася з відповідною заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса та не отримувала відмову в оформленні права на спадщину. Крім того, оскільки суд прийшов до висновку про те, що померлий [PERSON] дійсно являється батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] , то таким чином встановлено, що зазначені особи є такими, що прийняли спадщину після смерті свого батька, що не позбавляє позивача права звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримати свідоцтво на частку майна, яке належало померлому. Також суд вважає за необхідне зазначити, що позивач мала змогу ознайомитися з матеріалами витребуваної судом спадкової справи та визначити обсяг майна, яке мають право успадкувати [PERSON] та [PERSON] , однак вона цим правом не скористалася, свої позовні вимоги не уточнила та не зазначила перелік майна, яке підлягає спадкуванню. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Таким чином, вимоги щодо визнання права власності на спадщину в даному випадку є передчасними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial