Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернувся адвокат Бубнов Д.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява обґрунтована тим, що [PERSON] народився [INFO] у м. Запоріжжя. Його батьком є [PERSON] , [INFO] , матір`ю [PERSON] . Бабусею заявника є [PERSON] , 1921 р.н., яка за національністю є німкенею, а дідусем [PERSON] , 1919 р.н., який за національністю є українцем, від шлюбу яких народився батько заявника. Проте в актовому запису про народження [PERSON] за № 3399 від 02.07.1939 р.н. відсутня графа про національність дитини. В свою чергу дід заявника - [PERSON] , під час [PERSON] спочатку значився, як зниклий безвісті, а потім було встановлено, що він [INFO] помер у концтаборі у м. Демблін, Польща. Бабуся заявника, [PERSON] , з урахуванням того, що вона за національністю була «німкенею», під час окупації України німецькими військами у 1941 році визнала свою належність до етнічних німців («фольксдойче»), отримала німецький паспорт на території України, а у 1943 році була добровільно евакуйована з німецькими військами в тил (на територію Польщі), де у 1944 році була натуралізована «німкенею» та отримала постійний німецький паспорт. Після визволення Польщі у 1945 році, повернулась в Україну, де 14 березня 1945 року, була заарештована НКВС УРСР по Запорізькій області, піддана репресіям і, як результат, засуджена за обвинуваченням у належності до «фольксдойче» (ст.54-1 «а» КК УРСР) до 5 років ув`язнення у Чорногорському спеціальному виправно-трудовому таборі. Проте, документи містять розбіжності у по-батькові бабусі заявника, а саме в одних документах, датованих до 1944 року, вона значиться, як [PERSON] , а починаючи з 1944 року і по момент її смерті у 1985 році у м. Сєвєродонецьку, Донецької області, як [PERSON] . З яких саме причин виникли такі розбіжності не відомо, однак, згідно із відомостями документів, які знаходяться у Державному архіві Запорізької області, а також з урахуванням рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/6606/20, є встановленим факт того, що [PERSON] , 1921 р.н., і [PERSON] , 1921 р.н., є однією і ті є ю ж самою особою. Згідно із заключенням Запорізької обласної прокуратури від 13.11.1989 року, бабуся заявника, була реабілітована. Через негативне ставлення у СРСР до осіб з національністю «німець», а також через репресії до матері батька заявника - [PERSON] , яка фактично була визнана зрадницею батьківщини, батько заявника - [PERSON] був позбавлений можливості зазначати у своїх документах національність «німець», хоча і бажав цього, оскільки б це суттєво вплинуло на його життя та життя його близьких і не виключено, що і він та його близькі зазнали переслідування і репресій зі сторони Радянського режиму, як і його мати. Через вказані обставини у свідоцтві про народження заявника - [NUMBER] від 31.01.1959 року, [PERSON] зазначав свою національність - «українець», яка не є правильною. За життя, батько заявника - [PERSON] , нажаль не зміг змінити свою національність на «німець». З метою внесення змін у документи щодо його народження заявник звертався із відповідною заявою до Дніпровського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Однак у відповідності до Висновку №247/21.14-70 від 19.12.2020 року йому було відмовлено у внесені змін до актового запису №99 від 28.04.1958 року про його народження та до свідоцтва про його народження [NUMBER] від 31.01.1959 року і рекомендовано з цього питання звернутися до суду із відповідною позовною заявою. З урахуванням зазначеної відповіді, заявник, з приводу внесення змін до його актового запису про шлюб, вирішив звернутися одразу до суду із зазначеною заявою. Більше того, встановлення факту приналежності заявника - [PERSON] , до німецької національності, жодним чином не порушує права та інтереси третіх осіб. Заявник просить встановити факт його належності до німецької національності та внести зміни до наступних документів та актових записів, а саме: - до актового запису №99 від 28.04.1958 року про його народження, складеного Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро): в частині зміни національності його батька - [PERSON] , з «українець» на «німець»; - до свідоцтва про народження [NUMBER] від 31.01.1959 року, в частині зміни національності його батька - [PERSON] , з «українець» на «німець»; - до актового запису №600 від 05.08.1978 року про шлюб [PERSON] з [PERSON] , складеного Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро): в частині зміни його національності, як нареченого, з «українець» на «німець». В судове засідання заявник та представник заявника не з`явились, надали клопотання про розгляд справи за їхньою відсутністю, підтримали вимоги, просять задовольнити у повному обсязі. Зацікавлена особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання справи без її участі, не заперечує щодо задоволення заяви. Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступного. Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У цій справі заявник звернувся із заявою про встановлення факту належності до певної національності. Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У частині першій статті 315 ЦПК України наведено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядаються судом. Хоча за змістом частини другої цієї статті зазначений перелік не є вичерпним, проте у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб (якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення). Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України 31 грудня 1991 року № 24 «Про порядок зміни громадянами України національності» від, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про ДРАЦС національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні». Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні». Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу. За таких обставин суд доходить до висновку про неможливість встановлення в судовому порядку фактів щодо належності осіб до певної національності. Аналогічний висновок викладений в Постанові Великої Палати Верховного суду від 29 травня 2019 року у цивільній справі\~№ 398/4017/18. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed