Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту належності права власності на домоволодіння, про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд встановити факт належності [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]; встановити факт належності [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом від 06.03.1973р. після смерті [PERSON], померлої [INFO]; встановити факт належності [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за нею право власності на домоволодіння в цілому, у порядку спадкування 1/2 частки за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], та у порядку спадкування 1/2 частки після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; визнати за нею право власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], - відмовити. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 114 ЦПК України). Однією з позовних вимог позивача є визнання права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], а тому відповідно до ст. 114 ЦПК України справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що 06.03.1973 року Яворською Л.А., державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції Української PCP посвідчено заповіт вчинений від імені [PERSON], згідно якого, на випадок її смерті, належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, все те, що належатиме їй на день смерті, вона заповідала своїй дочці [PERSON], заповіт зареєстровано в реєстрі за №2-1587. При цьому, [PERSON] постійно проживала у будинку [ADDRESS] разом із [PERSON]. Домоволодіння [ADDRESS] було збудоване [PERSON] у 1960 році на земельній ділянці площею 591 кв.м. 19.07.1969 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] додаю. У 1990 році [PERSON], [PERSON] разом із чоловіком була проведена реконструкція житлового будинку [ADDRESS]. Проте, за життя [PERSON] право власності на домоволодіння за собою не зареєструвала (відповідь КП «ДМБТІ» ДОР №7558 від 02.07.2007 р.). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська 30.06.1999р., актовий запис в книзі реєстрацій актів про смерть від 30.06.1999р. за №1148, та на дату смерті проживала у житловому будинку [ADDRESS] разом із дочкою, зятем та онукою [PERSON], [INFO] Згідно зі ст. 561 ЦК УРСР строк для отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину в часі не обмежувався. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих в абз. 8 п. 3.1 Інформаційного листа за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі - Лист ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р.): «Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.» Відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966р., яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002р. за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому відповідно до положень ст.ст. 548, 549, 561 ЦК УРСР - абсолютно все спадкове майно, що належало померлій стало належати позивачу на підставі заповіту від 09.06.1999р., адже відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку підлягає встановленню факт належності [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], померлої [INFO], відкрилась спадщина на належне їй майно, спадкоємцем майна якої є [PERSON] у порядку спадкування за заповітом від 06.03.1973р. Правовідносини щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] виникли в період 1999 року, тобто до набрання законної сили ЦК України 2004 року, вони регулюються нормами цивільного законодавства діючими на той час, а саме ЦК УРСР (в редакції 1963 року). За ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963р.- діючого на момент смерті спадкодавця) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Вимогами ст. 549 ЦК УРСР (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963р.) - для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Тобто, відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (1963р.), який діяв на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця, фактом вступу в управління та володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], померлої [INFO], її дочка, спадкоємиця за заповітом, оскільки від спадщини не відмовилась, зареєстрована у житловому будинку з 19.09.1969р. та станом на дату смерті [PERSON] (померла [INFO]) проживала у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку підлягає встановленню факт належності [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є: її чоловік [PERSON], який помер [INFO], постійно проживав у житловому будинку [ADDRESS], успадкував Уг частину майна після смерті дружини, але свої спадкові права не оформив, та [PERSON] успадкувала 1/2 частину майна після смерті матері. Для оформлення своїх спадкових прав на належну частку, яку позивач прийняла у спадщину після смерті матері [PERSON], вона звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Однак, оформити свої спадкові права після смерті матері та батька не має можливості, оскільки право власності на домоволодіння [ADDRESS] ні за ким не зареєстровано. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У даному випадку підлягає встановленню факт належності [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті дружини. Згідно технічного паспорту на домоволодіння, об'єкт нерухомого майна складається з: житлового будинку літ. А-1, загальною площею 107,1 кв.м., житловою площею 41,8 кв.м., підвалу літ. під А-1, ґанків літ. а1, а11, сараїв літ. Б, Е, альтанки літ. Ж, навісу И, споруд №1-11, замощення І. Відповідно до Висновку про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та мереж об'єкта у період з 07.-14.06.2007р., складеного інженером ТОВ «Дніпропетровський вишукувально-будівельний інститут» [PERSON] (ліцензія [NUMBER] від 22.06.2006р.) - за результатами проведення технічного обстеження об'єкта - домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], стан основних конструктивних елементів житлового будинку є задовільний. Позивач не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своїх батьків за відсутності правовстановлюючого документу на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], яке за життя [PERSON] не було зареєстроване на її ім'я, як це вимагає чинне законодавство, зокрема ст. 182 ЦК України. Згідно пп. 15 п. 3.1 Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно пп. 16 п. 3.1 Інформаційного листа ВССУ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, єдиним правовим способом захисту невизнаних прав є визнання права власності в порядку спадкування. Позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], та вони на даний час проживають у житловому будинку [ADDRESS] за місцем реєстрації позивача, підтримують будинок у належному стані, проводять у ньому ремонт за рахунок спільної праці та заробітку (доходу), а тому [PERSON] вважає, що він має право на 1/2 частину цього домоволодіння як спільне майно подружжя у зв'язку з його суттєвим покращенням за період спільного проживання подружжям. Саме тому позов пред'являється до [PERSON] Згідно абз. 4 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова №7) - у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Згідно п. 29 Постанови №7, позовна заява оплачується судовим збором залежно від ціни позову, яка визначається виходячи з вартості відшукуваного майна. Вартість спадкового майна складає 70 000 грн. За таких обставин позовні вимоги у частині встановлення факту належності [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]; встановлення факту належності [PERSON] права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом від 06.03.1973р. після смерті [PERSON], померлої [INFO]; встановлення факту належності [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнання за [PERSON] права власності на домоволодіння в цілому, у порядку спадкування 1/2 частки за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], та у порядку спадкування 1/2 частки після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 700 грн.

Outcome: partial