Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернулася представник позивачів [PERSON], яка після уточнення позовних вимог просила суд: ●визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 3,51 гектари, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після померлого 22 квітня 2013 року [PERSON]. ●визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 3,51 гектари, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після померлого 22 квітня 2013 року [PERSON]. В судове засідання представник позивачів не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача [PERSON] районної ради Київської області в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві голова ради [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника ради, проти задоволення позову не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права особа, право якої порушується, оспорюється чи не визнається, має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Представник позивачів звернулася за судовим захистом у звязку із невизнанням державним нотаріусом [PERSON] районної державної нотаріальної контори Київської області права її підопічних на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 22 квітня 2013 року, земельної ділянки площею 3,51 гектари, розташованої в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 22). У судовому засіданні встановлено, що 22 квітня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 271816, виданим 24 квітня 2013 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 5 (а.с. 10). Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОК № 246212, виданого повторно 19 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управлінця юстиції у Київській області, 21 серпня 1998 року народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про народження серії І-БК № 040494, виданого 29 жовтня 2001 року виконкомом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, 21 серпня 2001 року народилась [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с. 12). Тобто, позивачі є дітьми спадкодавця, а отже відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України мають право на спадкування у першу чергу. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з державним актом на право власності на землю серії II-КВ № 080951, виданим 14 грудня 1999 року [PERSON] районною радою народних депутатів, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 3,51 гектари, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 19). Смерть спадкодавця за наявності спадкоємці, відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку. Таким чином, померлий [PERSON] за свого життя мав право власності на вказану земельну ділянку, яка після його смерті увійшла до складу спадщини, що відкрилася. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України\~спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до копії спадкової справи позивачі є єдиними спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину померлого [PERSON] (а.с. 66, 71). Згідно з ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, позивачі відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1261 та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримали право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на вищевказану земельну ділянку у рівних частинах. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 131, 140, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1267-1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved