Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності на квартиру. Позов мотивований тим, що 12 вересня 1997 року між брокером Товарної біржі «Інтеграл-АПН» [PERSON], діючою на підставі договору - доручення за №112П від 12 вересня 1997 року від імені [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], а також [PERSON], діючого від імені [PERSON], з одного боку та брокером Товарної біржі «Інтеграл-АПН» [PERSON], діючої на підставі договору - доручення від імені [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], з другого боку, був укладений договір купівлі - продажу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний договір купівлі - продажу, на підставі ст.15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну Біржу», був зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Торг - Інвест», членами вищевказаної біржі, в журналі реєстрації угод №Н - 2769 від 12 вересня 1997 року. На час складання договору купівлі - продажу, позивач домовився з відповідачами, щодо усіх істотних умов договору, отримав вищевказану квартиру. Позивач вселився в квартиру за адресою: [ADDRESS], сплачує всі комунальні платежі. На теперішній час позивач вирішив продати вищевказану квартиру, але не має змоги оформити договір, оскільки вказаний договір купівлі - продажу квартири був укладений на біржі, а не посвідчений нотаріально. В судове засідання позивач не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, але надали суду відповідні заяви з клопотаннями про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог. Оскільки особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 вересня 1997 року між брокером Товарної біржі «Інтеграл-АПН» [PERSON], діючою на підставі договору - доручення за №112П від 12 вересня 1997 року від імені [PERSON], яка мешкала за адресою: [ADDRESS], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON], а також [PERSON], діючого від імені [PERSON], з одного боку та брокером Товарної біржі «Інтеграл-АПН» [PERSON], діючої на підставі договору - доручення від імені [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], з другого боку, був укладений договір купівлі - продажу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний договір купівлі - продажу, на підставі ст.15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну Біржу», був зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Торг - Інвест», членами вищевказаної біржі, в журналі реєстрації угод №Н - 2769 від 12 вересня 1997 року. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-XII угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР, що діяв на момент укладання договору і підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ч.1 ст.47 ЦК УРСР). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ст. 153 ЦК УРСР передбачено, до договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року не передбачав поняття нікчемний правочин. Даний термін з'явився у ЦК України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Договір купівлі-продажу квартири від 12 вересня 1997 року не може бути визнаний нікчемним, оскільки станом на день його укладання не існувало такого поняття. Зазначений договір є оспорюваним і може бути визнаний недійсним при наявності для цього підстав, передбачених ЦК УРСР. Між тим, як встановлено в ході судового розгляду, на час складання договору купівлі - продажу, позивач домовився з відповідачами щодо усіх істотних умов договору, отримав у власність від них вищевказану квартиру та вселився туди. Позивач [PERSON] мешкає в даній квартирі по теперішній час, сплачує всі комунальні платежі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати останню дійсною. В цьому разі нотаріальне оформлення угоди у подальшому не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Судом встановлено, що між продавцями та покупцем було досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується змістом біржової угоди, в якій зазначено предмет продажу, його характеристика, порядок передачі предмета продажу у власність покупця, визначена ціна продажу. Будь-яких суперечок між сторонами угоди судом не встановлено, протизаконних умов угода не містить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак порушена форма угоди, оскільки при її укладенні не була дотримана нотаріальна форма договору. За таких обставин, суд доходить висновку про те, що позивачем повністю виконано умови укладеного договору, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди і захист майнових прав позивача можливий лише шляхом визнання договору дійсним. Стаття 392 ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року) визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд приходить до висновку, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу квартири від 12 вересня 1997 року сторони договору досягли усіх істотних умов договору, угода купівлі-продажу квартири фактично виконана сторонами в повному обсязі, жодна сторона не заявляла вимог про визнання укладеного договору недійсним з підстав недодержання нотаріальної форми договору, за таких обставин позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу від 12 вересня 1997 року дійсним та визнання права власності на квартиру [ADDRESS], обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved