Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

До Михайлівського районного суду Запорізької області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. Під час перебування справи в провадженні суду позивач [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.139). Позивачами неодноразово уточнювалися позовні вимоги, згідно останньої редакції позовної заяви (а.с. 135-138), відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю [PERSON] і знаходиться у неї на утриманні. [PERSON] навчається в Запорізькому медичному коледжі на денному відділенні, строк закінчення навчання 5 липня 2017 року. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги доньці не надає, внаслідок чого вона опинилася у скрутному матеріальному становищі. Позивачі просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову в суд та до закінчення навчання. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов на підставах, викладених у позовні заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і додатково пояснив, що на теперішній час він не працює, доходу не має, тому не має можливості сплачували аліменти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була однокласницею [PERSON] і перебуває з нею в дружніх стосунках. [PERSON] їй розповідала, що батько її дочки [PERSON] ухиляється від сплати аліментів. Проте свідок декілька разів бачила, як [PERSON] на ринку в смт. Михайлівка торгував яблуками. Про розмір отриманого прибутку їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача [PERSON], оскільки дружила з її матір'ю. В серпні та вересні 2015 року вона бачила [PERSON] на ринку в смт. Михайлівка, він торгував яблуками, перцем, баклажанами. Кому належав товар і скільки було отримано прибутку вона не знає. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, з таких підстав. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с.83). [PERSON] з 1 вересня 2014 року навчається на другому курсі денного відділення Запорізького медичного коледжу на бюджетній основі, строк закінчення навчання 5 липня 2017 року (а.с.13). за місцем навчання [PERSON] отримує стипендію в розмірі 550 грн. на місяць, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 15). Позивач [PERSON] має незадовільний стан здоров'я, на підтвердження чого нею були надані відповідні медичні документи (а.с. 17,85,88). З довідки про заробітну плату [PERSON] - матері позивача [PERSON] вбачається, що вона працює медичною сестрою і її середня заробітна плата становить 1600 грн. на місяць (а.с.14). Крім того, [PERSON] є інвалідом третьої групи (а.с. 144) та в судовому засіданні пояснила, що отримує у зв'язку з інвалідністю пенсію в сумі 940 грн. [PERSON] так само як і дочка має незадовільний стан здоров'я, що підтверджується відповідними документами (а.с.89-97). На підтвердження понесених витрат позивачами надано відповідні квитанції про сплату за гуртожиток, а саме: квитанція від 1 жовтня 2015 року на суму 220 грн. (а.с.84), квитанція від 23 серпня 2014 року - 1100 грн., від 30 червня 2015 року - 220 грн., від 25 серпня 2015 року - 440 грн. (а.с. 87). Крім того, позивачами в позові зазначалося про понесення витрат на оплату інших платних послуг в гуртожитку, але доказів їх оплати суду надано не було. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідачем було надано такі докази: З довідки про склад сім'ї та місце проживання від 1 вересня 2015 року встановлено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO], та має такий склад сім'ї: дружина - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO], теща - [PERSON], [INFO] (а.с. 54). Згідно копії трудової книжки [PERSON] 29 грудня 2014 року був звільнений з посади сторожа ФГ «Скіф» (а.с.51). За клопотанням позивача, судом було зроблено запит на ФГ «Скіф», та 17 вересня 2015 року було отримано відповідь, що [PERSON] не працює у ФГ «Скіф» (а.с. 72). Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 21096829 від 31 серпня 2015 року відомості про [PERSON] станом на 31 травня 2015 року відсутні. Крім того, із довідки з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів вбачається, що [PERSON] останній раз отримував заробітну плату в сумі 44535 грн. 29 грудня 2014 року, за 2015 рік доходів не мав (а.с. 106). Згідно з довідкою про наявність у фізичної особи земельних ділянок від 20 серпня 2015 року, [PERSON] має земельну ділянку для садівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,15 га (а.с.65). Дружина відповідача - [PERSON] працює вихователем в КЗ «Михайлівський ДНЗ «Гніздечко» та отримує заробітну плату в сумі 1806 грн. на місяць, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.107). Теща (мати дружини) відповідача - [PERSON] є пенсіонеркою та отримує пенсію в сумі 1254,33 грн. (а.с.55,108). Дочка відповідача - [PERSON] згідно з довідкою з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, останній раз отримувала стипендію в сумі 1291 грн. та інші доходи в сумі 137 грн. 30 червня 2015 року, крім вказаного за 2015 рік інших доходів не мала (а.с. 147). Крім того, з наданих відповідачем медичних документів, встановлено, що як сам відповідач [PERSON] (а.с. 52,53,63), так і члени його родини: [PERSON] (а.с.61,62) і [PERSON] (а.с. 56), мають незадовільний стан здоров'я. Згідно з довідкою №111 від 24 вересня 2015 року, [PERSON] також здійснює догляд за своїми батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 109). Батько відповідача - [PERSON] є інвалідом третьої групи та перебуває на диспансерному обліку у лікаря онколога (а.с. 59), мати відповідача [PERSON] також є інвалідом третьої групи (а.с. 58). Отже в ході судового розгляду встановлено, що сукупний дохід членів сім'ї відповідача [PERSON], яка становить чотири особи складає 765 грн. (1860+1254)/4=765), і є нижчим за сукупний дохід його колишньої сім'ї, який складає 1545 грн. на місяць (1600+550+940)/2=1545). У відповідності до ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» був встановлений такому рівні: з 1 січня 2015 року - 1176 грн., з 1 вересня - 1330 грн. Таким чином, в ході судового розгляду достовірно було встановлено, що відповідач власного доходу немає, а середньомісячний дохід його сім'ї в розрахунку на одну особу майже вдвічі менший за прожитковий мінімум, водночас, дохід сім'ї позивачів, в розрахунку на одну особу, дещо більший за прожитковий мінімум. Тому, за вказаних обставин, стягнення аліментів на повнолітню дочку на період її навчання спровокує дисбаланс забезпеченості та порушить права членів сім'ї відповідача, які проживають разом із ним. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачами всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не було надано суду належних доказів того, що відповідач має дохід, тому має можливість надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. В матеріалах справи відсутні докази належності на праві власності відповідачу будь-якого рухомого чи нерухомого майна. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] відносно того, що вони бачили як відповідач [PERSON] торгував овочами та фруктами на базарі, не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів отримання відповідачем прибутку, оскільки вони не містили даних щодо розміру отриманого прибутку, належності товару саме [PERSON] та ін. Крім того, суд змушений критично поставитися до пояснень вказаних свідків через те, що свідки пояснили, що перебувають з позивачем [PERSON] в дружніх стосунках. Водночас, в ході судового розгляду було встановлено, що відповідач на теперішній час не має можливості надавати своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання матеріальну допомогу. Згідно з положеннями ст. 200 Сімейного кодексу України, однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання ними матеріальної допомоги. Хоча судом і встановлено, що дочка відповідача - [PERSON] на теперішній час навчається, має незадовільний стан здоров'я, а тому потребує матеріальної допомоги, проте лише та обставина, що на батьків покладено обов'язок утримувати повнолітніх дітей, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв'язку із навчанням, без встановлення можливості батьків надавати таку допомогу, не може бути підставою для задоволення позову про покладення обов'язку по її утриманню з урахуванням того, що такий їх обов'язок не є безумовним. Крім того, суд звертає увагу, що положеннями ст. 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З позовом до суду про стягнення аліментів, звернулася [PERSON] та [PERSON] Однак, як вбачається з копії паспорту, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], тобто окремо від матері [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] Отже, [PERSON] не мала права звертатися до суду з відповідним позовом. Таким чином, надавши належну оцінку обставинам справи та виходячи з того, що позивачами не було надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, як передбачено ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України, зокрема, щодо можливості відповідача надавати матеріальну допомогу дочці, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed