Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до Публічного акціонерного товариства «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання привести до попереднього стану і виселення. В подальшому позивачка змінила предмет позову та просила стягнути вартість безпідставного набутого майна та визнати договір недійсним. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов в повному обсязі та пояснила суду, що [PERSON] є власницею квартири загальною площею 101,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2007 р. у справі № 2-3914. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за нею КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» під № 407 в кн. 630пр-183. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 р. у справі № 2-6295/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007 р., згідно якого [PERSON] купила, а позивач, [PERSON] і [PERSON] продали нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Зазначене нежитлове приміщення, яке за рішенням суду від 15.06.2007 р. у справі № 2-6295/07 перейшло у власність [PERSON], включає в себе належну позивачці квартиру № 4 загальною площею 101, 6 кв.м., належну [PERSON] квартиру № 10 загальною площею 166,3 кв.м. і підвальне приміщення, що перебувало у власності територіальної громади м. Одеси, площею 59,2 кв.м. по [ADDRESS] Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2008 р. у справі № 2-6295/07 вищевказане рішення скасовано за нововиявленими обставинами та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2012 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності залишено без розгляду. Однак до скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 р. у справі 2-6295/07 [PERSON] продала нежитлове приміщення по [ADDRESS] [PERSON], який в свою чергу продав його АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», який на момент звернення з цим позовом до суду був титульним власником приміщення. Виходячи з наведених виділити зі складу нежитлового приміщення та повернути в натурі спірну квартиру технічної можливості немає, позивачка провила стягнути на її користь вартість безпідставно набутого майна на підставі ст. 1213 ЦК України, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 17.07.2007 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], як перший у ланцюгу переходів права власності. Представник відповідача ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», позов не визнав, в судовому засіданні заперечив проти його задоволення. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що 27.12.2007 р. ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 312,3 кв. м., за адресою: [ADDRESS] та прийняв його згідно акту приймання-передачі 27.12.2007 р. Даний правочин зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, витяг №5256982 від 27.12.2007 р., номер правочину 2616228; право власності зареєстроване за банком в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 15.01.2008 р., реєстраційний номер 19526562. На дату укладання договору купівлі-продажу, дане нежитлове приміщення належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.07.2007 р., яким [PERSON] продала вищезазначене приміщення [PERSON] В свою чергу право власності [PERSON] було встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], яким визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв. м. по [ADDRESS] Таким чином, відповідач посилається на те, що договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», повністю відповідає усім вимогам законодавства, яке діяло на момент оформлення угоди. Також представник банку пояснив суду, що ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» є добросовісним набувачем нежитлового приміщення, до складу якого входить квартира позивача, що виключає як можливість його витребування, так і стягнення вартості цього майна. Представник відповідача [PERSON] проти позову також заперечував, посилаючись на те, що за відсутності в натурі квартири за адресою: [ADDRESS] в тому вигляді та правовому статусі, в якому вона існувала на момент вибуття із власності позивача, неможливо встановити її вартість. Крім того, відповідач вважає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи від 26.01.2017 р. не є належним доказом по справі, оскільки експерт не мав можливості дослідити ремонт та технічний стан квартири з причин її відсутності в натурі на момент проведення експертизи з визначення її вартості. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справі повідомлялась належним чином неодноразово, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши представників сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.02.2007 р. у справі № 2-3914 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» [PERSON] є власницею квартири загальною площею 101,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.06.2007 р. у справі № 2-6295/07 визнано дійсним договір купівлі-продажу від 27.04.2007 р., згідно якого [PERSON] купила, а позивач, [PERSON] і [PERSON] продали нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на нежитлове приміщення загальною площею 312,3 кв. м., розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2008 р. у справі № 2-6295/07 вищевказане рішення скасовано за нововиявленими обставинами. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.03.2012 р. у справі № 2-6295/07 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності залишено без розгляду. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 17.07.2007 р. [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] продала нежитлове приміщення по [ADDRESS] [PERSON] В подальшому [PERSON] уклав договір купівлі-продажу спірного майна з АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», який був посвідчений 27.12.2007 р. [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» від 15.01.2008 р., власником приміщень по [ADDRESS] є ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», правонаступник АБ «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ». Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2741, виконаним ОНДІСЕ 14.09.2015 р., встановлено, що на підставі проведеного дослідження можливо зробити висновок про те, що квартира № [ADDRESS], площею 101, 6 кв. м., відображена у технічному паспорті від 16.01.2007 р., є частиною нежитлового приміщення, площею 312, 3 кв. м., розташованого за вказаною адресою, відображеного у копії технічного паспорту від 12.12.2007 р. З вищенаведеного суд приходить до висновку, що квартира за адресою: [ADDRESS], вибула із власності позивачки за рішенням суду, тобто поза її волею. Аналогічної правової позиції дотримується і ВСУ, яка викладена у постанові від 16.04.2014 р. у справі № 6-146цс13. Відповідно до ст. 41 Конституції України, статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності підлягає обов'язковому захисту, в тому числі в судовому порядку. Згідно ст. 1212 глави 83 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У відповідності зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: зокрема вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також судом встановлено, що відсутня технічна можливість приведення квартири загальною площею 101, 6 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] до попереднього стану у відповідності до технічного паспорту на квартиру станом на 16.01.2007 р., у відповідності до судової будівельно-технічної експертизи № 2741 від 14.09.2015 р. Таким чином, повернення безпідставно набутого майна власнику в натурі, як і будь-який інший речово-правовий спосіб захисту права власності, передбачений цивільним законодавством України, не підлягає застосуванню до даних правовідносин, у зв'язку з відсутністю в натурі індивідуально-визначеної речі. Водночас ст. 1213 ЦК України встановлює, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Так, у відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 4704 від 26.01.2017 р. встановлено, що ринкова вартість квартири за адресою [ADDRESS] складає: 81483,0 доларів США або 2 217 410,0 грн. (з округленням до цілого, курс НБУ на 26.01.2017 р. становить 2721,31 грн./100 доларів США). З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна, оскільки такий спосіб захисту права власності є єдиним можливим у даних правовідносинах та відповідає нормам ЦК України. Суд відхиляє посилання відповідача ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» на ту обставину, що він є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки, по-перше, ст. 1212 передбачає, що норми гл. 83 ЦК України підлягають застосуванню, незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, законодавець е ставить можливість витребування майна або його вартості у залежність від того, чи є набувач такого майна добросовісним, чи ні. По-друге, ніяких доказів добросовісності набуття банком нежитлового приміщення надано не було та суд не мав можливості пересвідчитись в цьому. Також суд критично оцінює посилання представника відповідача [PERSON] на неможливість встановити вартість належної позивачці квартири з огляду на її відсутність на час розгляду справи, оскільки в матеріалах справи наявні два звіти про оцінку майна, виконані різними суб'єктами оціночної діяльності - надані позивачкою та відповідачем ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ». Оцінки було виготовлено в 2016 році, тобто після реконструкції спірної квартири. Крім того, для уникнення розбіжностей при встановленні вартості майна, судом призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, висновком якої визначено вартість спірної квартири, якою б вона була на час розгляду справ судом (як того вимагає ст. 1213 ЦК України). Допитаний у судовому засіданні експерт пояснив, що за відсутності майна він, у відповідності до «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р., має право проводити дослідження за наявними в справі матеріалами, що і було ним зроблено. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Водночас відповідачем не надано жодних доказів та не наведено правових норм, які б спростовували або ставили під сумнів висновок судового експерта. Щодо позовних вимог про визнання договору недійсним, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на ст. 215 ЦК України, згідно ч. 3 якої, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, оспорити правочин може сторона цього правочину або заінтересована особа, тобто особа, права якої цим правочином порушені. Водночас, позивачка не є стороною оспорюваного договору, та обрала інший спосіб захисту свого порушеного права. Враховуючи встановлені судом обставини та вказані правові норми, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову

Outcome: partial