Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, з дня пред`явлення позову і закінчення навчання в учбовому закладі, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є її батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження. [INFO] позивачці виповнилось 18 років, після настання повноліття відповідач виплачувати аліменти припинив. Наразі [PERSON] є студенткою Маріупольського коледжу Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М.Туган-Барановського. Навчається на ІІІ курсі, денна форма навчання, спеціальність «Харчові технології», тому не має можливості влаштуватися на роботу та заробляти грошові кошти на своє утримання. Термін навчання складає з 01 вересня 2017 року по 30 січня 2021 року. Вказує, що відповідач має постійний дохід та має можливість сплачувати аліменти на її утримання до закінчення навчання. У добровільному порядку відповідач не надає матеріальну допомогу на її утримання. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 20 липня 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, судові засідання із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено сторонам їх право та строки для подачі до суду відзиву на позов та відповіді на відзив. Від представника позивачки [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (змістом спірних правовідносин) у справі є стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 31 січня 2007 року, актовий запис № 707. З довідки від 22 червня 2020 року № 661, виданої Маріупольським коледжем Донецького національного університету економіки і торгівлі ім. М.Туган-Барановського убачається, що [PERSON] є студенткою денної форми здобуття освіти ІІІ курсу, зі спеціальності «Харчові технології». Термін навчання складає з 01 вересня 2017 року по 30 січня 2021 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішення питання про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, суд враховує те, що відповідач працює, інших аліментних зобов`язань не має, тому має можливість їх сплачувати. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підстави викладеного, враховуючи те, що [PERSON] навчається у Маріупольському коледжі Донецькому національному університеті економіки і торгівлі ім. М.Туган-Барановського на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, та потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, необхідно дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі 2000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнена від сплати судового збору в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», необхідно дійти висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь держави половини судового збору, тобто 420, 40 грн.

Outcome: approved