Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

До суду 12 квітня 2016 року надійшла вказана позовна заява. Позивач в позовних вимогах просить: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона не проживає разом з відповідачем, спільного господарства не ведуть. Дитина проживає разом з позивачкою і знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач в свою чергу ухиляється від утримання спільної дитини, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти сплати аліментів в розмірі 15% його доходів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 07.10.2007 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. У сторін народився син [PERSON], [INFO]. Як зазначається в свідоцтві про народження, батьками зазначені - [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. На даний час шлюб між сторонами не розірвано. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька та/або у твердій грошовій сумі. У відповідності із ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Проте позивач заперечувала надання матеріальної допомоги. Письмових доказів на підтвердження надання матеріальної допомоги відповідачем суду надано не було. Позивач в судовому засіданні погодилась на розмір аліментів, що становить 15% доходу відповідача. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час участь в утриманні дитини не приймає, відповідні докази суду надані не були, кошти на його утримання не надає, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, стан здоров'я дитини (доказів, що на даний час дитина перебуває на обліку чи потребує спеціального лікування немає), відповідач інших дітей на утриманні на даний час не має, має постійне місце роботи та постійний дохід, враховуючи засади розумності та справедливості, визначає розмір аліментів в розмірі 1/6 частини доходу [PERSON], але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання [PERSON], [INFO] з моменту подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. На підставі статті 367 ЦПК України суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial