Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Слов`янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, яка мотивована тим, що [INFO] померла його рідна сестра [PERSON] . У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав, але постановою нотаріуса від 09.11.2020 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач не надав правовстановлюючі документи на квартиру на ім`я спадкодавця. Просить суд визнати за собою право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Слов`янська міська рада, відповідно до наданої заяви просила розглянути справу без участі свого представника, рішення просила ухвалити на розсуд суду. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2019 року. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . Частинами 1,2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.07.1989 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.07.1969 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] є рідним братом спадкодавця [PERSON] та, відповідно, спадкоємцем другої черги за законом. З дослідженої копії спадкової справи №252/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , наданої приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Орловою Л.О., встановлено, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся [PERSON] . Мати спадкодавця, [PERSON] , надала заяву про відмову від своєї частки у спадщині на користь брата спадкодавця - [PERSON] . Заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] від інших спадкоємців не надходило, інформація про інших спадкоємців відсутня. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшла, зокрема, квартира [ADDRESS] . 16.09.2019 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.11.2020 року. Дана відмова нотаріуса обґрунтована тим, що спадкоємцем [PERSON] не надано нотаріусу правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] на ім`я спадкодавця [PERSON] . Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на спадкове майно за позивачем, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до довідки КП «БТІ» м. Слов`янська від 20.11.2020 року право власності на квартиру [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі рішення Слов`янського міського суду від 24.11.1995 року. 23.07.1996 року на товарній біржі «Міжрегіональна агропромислова біржа» було укладено договір міни №232/96, за яким належна [PERSON] однокімнатна квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] . Згідно з довідкою Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб від 23.11.2020 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 13.11.1996 року до 13.08.2019 року, знята з реєстрації в зв`язку зі смертю. Згідно з пунктом 4 статті 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.241 ЦК Української РСР 1963 року за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Згідно з ст.242 ЦК Української РСР 1963 року до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 45, ст. 47 ЦК Української РСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, чинного на час укладення між сторонами договору купівлі-продажу, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З біржового договору вбачається, що [PERSON] обміняла, тобто передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Судом встановлено, що біржовий договір в БТІ не зареєстровано та нотаріально не оформлено. Відповідно до ст.128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст.153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). З огляду на викладене, суд вважає біржову угоду дійсною, оскільки вимоги ч.2 ст. 47 ЦК УРСР були виконані, тобто [PERSON] та [PERSON] було досягнуто всіх умов щодо міни спірної квартири, тому [PERSON] є власником квартири на підставі договору міни, укладеного 23.07.1996 року на товарній біржі «Міжрегіональна агропромислова біржа» за №232/96. З огляду на те, що внаслідок смерті [PERSON] відповідно до ст. 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинена, на теперішній час відсутня можливість державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відсутність факту державної реєстрації майна перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Суд встановив, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] [PERSON] звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved