Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] звернувся до позивача з заявою б/н від 31.05.2011 з метою отримання банківських послуг. У позові зазначається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 26.07.2021 виникла заборгованість у розмірі 17117,20 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6105,09 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11012,11 грн. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з викладеним позивач звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути заборгованість та понесені витрати зі сплати судового збору. Відповідач звернувся до суду з заявою про застосування строків позовної давності, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї заяви відповідач зазначає, що останній раз використав кредитні кошти 31.12.2014 у розмірі 458,89 грн., а останнє поповнення його кредитного рахунку було здійснено 26.11.2015 у розмірі 998,00 грн. Разом з тим, строк дії останньої виданої відповідачу кредитної картки закінчився в липні 2018 року, а позов подано до суду у серпні 2021 року, тобто поза межами строку позовної давності. Також [PERSON] зазначає, що за період часу з 18.08.2008 до 02.03.2021 на його кредитний рахунок внесено грошові кошти у розмірі 879699,58 грн, а фактично було ним використано кредитні грошові кошти у розмірі 879726,67 грн, з огляду на що станом на 26.11.2015 реальний розмір заборгованості відповідача становив лише 27,09 грн. Проте до своїх пояснень відповідач не надає відповідних розрахунків. Про дату, час та місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте матеріали справи містять клопотання з проханням слухати справу у його відсутність. Відповідач до суду двічі не з`явився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення справи чи проведення розгляду справи у режимі відеоконференції не подавав. З огляду на викладене суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи у відсутність учасників за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Відповідач 31.05.2011 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заява) в ПриватБанку, тобто фактично вчинив дії з метою укладення договору з позивачем. Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що останній був ознайомлений з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. У вказаній Анкеті-заяві відповідач просить надати йому платіжну картку Кредитка «Універсальна». Разом з тим, в анкеті-заяві відсутні відомості щодо узгодження розміру кредитного ліміту, розміру кредиту, строку дії кредитного договору, строків повернення кредитних коштів, встановленої плати (відсотків) за користування кредитними коштами, розміру неустойки (штрафу, пені) за порушення строків повернення кредитних коштів. Разом з тим, на підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 27), з якої вбачається, що відповідачу було видано сім карток: 14.08.2008, 09.12.2009, 31.05.2011, 24.05.2013, 13.11.2013, 24.07.2014 та 05.08.2014. Термін дії останньої виданої картки - 07/18, тобто липень 2018 року. Позивач зазначає, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо строку надання кредитних коштів та умов їх повернення, сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту тощо, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Такий висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Разом з тим, із долучених позивачем до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 26.07.2021 позивач визначив заборгованість відповідача за тілом кредиту у розмірі 6105,09 грн, а заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 11012,11 грн. Оскільки у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору, у тому числі умов щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 11012,11 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як було встановлено судом, сторони не узгоджували строки повернення кредиту. Позивач зазначав, а відповідач у своїх письмових поясненнях не заперечував, що відповідач користувався кредитними коштами, розплачувався кредитною карткою за покупки, знімав готівку та поповнював кредитний рахунок. На підтвердження своїх вимог позивач надає два розрахунки заборгованості відповідача за договором від 31.05.2011 за загальний період 13.11.2013 - 26.07.2021 (а.с. 7-11), а також банківську виписку. Разом з тим, виконаний представником позивача розрахунок не є належним доказом підтвердження розміру наявної заборгованості, оскільки не є первинним документом. Первинним документом, отже - доказом, є відповідна банківська виписка по рахунку. Таку виписку надав банк за період з 18.08.2008 до 02.03.2021. З наданої банком виписки вбачається, що заборгованість відповідача складає 17117,20 грн. Також з виписки вбачається, що банк нараховував та включав у суму заборгованості відсотки за користування кредитним лімітом, штрафи та пеню (а.с. 12-25). [PERSON] у заяві про застосування строків позовної давності зазначає, що за період з 18.08.2008 до 02.03.2021 на його кредитний рахунок внесено грошові кошти у розмірі 879699,58 грн, а фактично було ним використано кредитні грошові кошти у розмірі 879726,67 грн, з огляду на що станом на 26.11.2015 реальний розмір його заборгованості становив лише 27,09 грн. Проте на підтвердження таких розрахунків відповідач не надає належних доказів. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відомості з поданої позивачем банківської виписки підтверджують, що відповідач [PERSON] останній раз використав кредитні кошти 31.12.2014 у розмірі 458,89 грн., а останнє поповнення його кредитного рахунку здійснив 26.11.2015 у розмірі 998,00 грн. (а.с. 14). Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Анкета-заява відповідача від 31.05.2011 не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту. За таких обставин слід дійти висновку, що моментом початку перебігу позовної давності за вказаним кредитним договором слід уважати момент, коли банк міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, тобто з моменту останнього платежу відповідача за кредитом, тобто з 26.11.2015. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 30.09.2015 у справі № 6-154цс15, та правовим позиціям Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 697/1307/17-ц, від 21.09.2020 у справі № 314/5082/17, від 15.01.2021 у справі № 494/366/19. Представник позивача підписав позовну заяву 13.08.2021 (а.с. 3 звор.), а фактично направив поштою позовну заяву до суду 17.08.2021 (а.с. 63). Установивши, що останній платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач вніс 26.11.2015, а з позовом до суду банк звернувся 17.08.2021, суд дійшов висновку про пропуск позивачем позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі. З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. На підставі статей 256-267, 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: dismissed