Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом, в якому просить суд: припинити право власності [PERSON] на частку, яка складає ? частини квартири [ADDRESS] та визнати право власності на ? частини квартири [ADDRESS] за позивачем, що перебуває у власності відповідача. Також позивач просить врахувати суму заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги під час внесення позивачем вартості частки квартири на депозитний рахунок. Вимоги позову обгрунтовані тим, що відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 липня 2013 року ? частина квартири [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві власності, а ? частина цієї квартири належить [PERSON] на праві власності. Однак [PERSON] не визнає права власності позивача на частку квартири і перешкоджає йому у користуванні майном: не впускає позивача до квартири, погрожує, ключів від вхідних дверей не налає. Позивач неодноразово звертався в міліцію, але [PERSON] не відчиняла двері в квартиру. 13 травня 2014 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва позовні вимоги про зобов'язання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні ? частиною квартири і вселення в житлове приміщення [PERSON] були задоволені. 18 вересня 2014 року державним виконавцем було призначено вселення до даного приміщення. 30 вересня 2014 року [PERSON] написала заяву на ім'я начальника ВДВС Дніпровського РУ про те, що зобов'язується не чинити перешкоди у виконанні рішення суду, але ситуація не змінилася. Починаючи з 01.10.2014 року [PERSON] почала чинити перешкоди в користуванні квартирою, позивач неодноразово звертався по допомогу до правоохоронних органів. Неодноразові пропозиції до [PERSON] прийти до компромісу мирним шляхом не мали позитивних наслідків. Відповідач квартиру не утримує, не проводить поточного ремонту. Відповідно до актів КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» від 05.11.2014 року проживання в квартирі являється неможливим у зв'язку з неналежним санітарним станом. [PERSON] прийняв рішення про проведення ремонтних робіт належної кімнати та приміщень спільного користування за власні кошти. [PERSON] на час ремонту в квартирі не проживала, але після ремонту з'явилася і продовжує створювати антисанітарні умови які унеможливлюють проживання в квартирі, про що складено акт від 06.02.2015р. [PERSON] володіє і користується майном позивача, не сплачує матеріальної компенсації, з 2010 року по теперішній час не сплачує комунальні та інші послуги. 12.05.2015 р. [PERSON] змінила замки на вхідних дверях. 19.05.2015 р. було поновлено виконавче провадження. 21.01.2016 р. позивача вселено до квартири. Того ж дня [PERSON] знову не впустила [PERSON] до приміщення після чого був викликаний патруль поліції, за допомогою якого [PERSON] впустила позивача до квартири. Також щодо відповідача було порушено кримінальне провадження. Згідно технічного паспорту квартира є неподільною. [PERSON] володіє кімнатою 14,8кв.м., балконом 2,60кв.м., кімната позивача - 8,30кв.м. [PERSON] має житло, де на даний час зареєстрована - за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] також має житло, де на даний час зареєстрований: [ADDRESS], проте в цій квартирі проживає сім осіб. Відповідно до звіту про незалежну оцінку житлової двокімнатної квартири від 26 травня 2016 року, ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] складає 631450,00грн. (25145 доларів США), ? частина квартири складає 315725,00грн. У зв'язку з тим, що квартира є неподільною, спільне володіння і користування нею є неможливим, позивач просить суд припинити право власності [PERSON] на частину ? спірної квартири та визначи за позивачем право власності на цю частку квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань не подала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін та постановити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17.07.2013р. визнано право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] - в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO]. [PERSON] та визнано право власності [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS] - в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] р. [PERSON] (а.с.10-15). Право власності сторін на визначені судом частки квартири [ADDRESS] зареєстроване у передбаченому законом порядку (а.с.9, 89). Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2014р. зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні ? частини квартири [ADDRESS] та вирішено вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] (а.с.16-18). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.07.2014 р. заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2014 року, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та стягнення матеріальної і моральної шкоди залишено без задоволення (а.с.19). Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим, 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. При цьому обов'язковими умовами для припинення права особи на частку в майні є наявність однієї з умов, визначених п.п. 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України та умови, вказаної в п. 4 частини 1 цієї статті. Адвокатом Корзніковим С.В., який діяв на підставі договору в інтересах [PERSON], 17.09.2014р. до ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва подано заяву про призначення добровільного виконання рішення зі сторони [PERSON] на 20.10.2014 року (а.с.21). Відповідно до акту державного виконавця від 30.09.2014 р. [PERSON] вселено до квартири [ADDRESS] та надано ключ від вхідних дверей (а.с.22). Відповідно до акту обстеження квартири [ADDRESS] від 05.11.2014 р., затвердженого начальником ЖРЕО-403, на момент обстеження встановлено, що квартира знаходиться в антисанітарному стані, при візуальному огляді, ремонтні роботи в квартирі не проводились на протязі тривалого часу, електропроводка перебуває в занедбаному стані. На час обстеження в квартирі проживає [PERSON] (а.с.27). Відповідно до акту обстеження квартири [ADDRESS] від 06.02.2015р., завіреного начальником ЖРЕО-403, [PERSON] проведено належну йому на праві власності частину квартири до належного стану та виконано її ремонт. [PERSON] в квартирі не проживає, але продовжує створювати антисанітарні умови, які унеможливлюють проживання іншого співвласника (а.с.28). [PERSON] неодноразово створювала перешкоди [PERSON] в користуванні належною йому на праві власності часткою квартири, що підтверджується відповідними висновками Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві (а.с.29-32, 34). Постановами державного виконавця від 19.05.2015р. та від 26.08.2015р. відновлено виконавчі провадження за виконавчими листами №755/6769/14-ц, виданими 29.08.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва, з підстав перешкоджання [PERSON] проживанню [PERSON] у приміщенні, в яке його вселено (а.с.36,37). Відповідно до акту державного виконавця від 21.01.2014 р. [PERSON] примусово вселено до квартири [ADDRESS], шляхом надання ключів від вхідних дверей, нижній замок був знятий, оскільки від нього відсутні ключі (а.с.38). Однак, як убачається з висновку Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 25.01.2016 р. (а.с.39), 21.01.2016р. надійшло повідомлення по спецлінії «102», що за адресою: [ADDRESS] відповідач не впускає позивача до квартири, якого в подальшому було допущено до помешкання за допомогою співробітників поліції. 24.02.2016р. заступник начальника ВДВС Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві звернувся до Дніпровського управління поліції ГУ Національної поліції в м. Києві з поданням, в якому просить відкрити кримінальне провадження за ст.282КК України за невиконання [PERSON] рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.05.2014р. (а.с.52-54). Згідно технічного паспорту на [ADDRESS] вона складається з двох суміжних кімнат, кухні, вбиральні, ванної кімнати, балкону, двох коридорів та вбудованої шафи. Жила площа квартири - 23,1кв.м., загальна площа - 38,4кв.м. (а.с.40-42). Згідно довідки КЦ «Центр Комунального сервісу» №2469 від 25.05.2016р. в двокімнатній квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] проживають та зареєстровані 7 осіб, у тому числі [PERSON] (а.с.43). Згідно відповіді адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в м. Києві від 16.06.2016р., місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.64). Згідно відповіді Київського міського бюро технічної інвентаризації від 08.09.2016р. №11739 (И-2016), згідно з даними бюро, станом на 01.01.2013р., [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с.105). Відповідно до Актуальної інформації про об'єкти нерухомого майна та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, [PERSON] на праві приватної власності, крім ? частка кварти [ADDRESS] та земельна ділянка в с/рада Никонівська, Бердичівський район, Житомирська область (а.с.89-91). Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-68цс14, відповідно до статті 365 ЦК України, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до частини першої ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи зазначені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що спірна квартира є неподільною та складається з двох кімнат, одна з яких є прохідною, спільне володіння і користування квартирою сторонами у справі є неможливим через систематичне чинення відповідачем перешкод позивачу в користуванні належною йому часткою спірної квартири, припинення права власності відповідача на належну їй на праві власності частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника - відповідача, оскільки [PERSON] має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання в м. Києві, а також має у власності житловий будинок у Житомирській області. Таким чином, суд вбачає наявність умов, визначених п.п. 2-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Згідно Звіту про незалежну оцінку, складеного ТОВ «Майнекс» від 26.05.2016р., ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] на дату оцінки складає 631450,00грн. або 25145,00 доларів США по курсу НБУ на дату оцінки (а.с.44-45). Відповідно вартість ? частки відповідача [PERSON] в спірній квартирі становить 315725,00грн. Сума у розмірі 315725,00грн. внесена позивачем на депозитний рахунок суду, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України (а.с.95,96). За таких обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині припинення права власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS] та визнання за позивачем права власності на цю частку квартири - підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не вбачає визначених законом підстав для врахування суми заборгованості за житлово-комунальні послуги при внесенні позивачем коштів на депозитний рахунок, як про це зазначено у позовній заяві, оскільки таке врахування не передбачене діючим законодавством. Отже позов у цій частині задоволенню не підлягає. При цьому, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів, сплачених [PERSON] за оплату житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3157,25грн. На підставі викладеного ст.ст. 355-358, 365 ЦК України,

Outcome: partial