Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 16.05.2017 року звернулась [PERSON] з позовом до ПАТ « Укрсоцбанк» про визнання іпотечного договору від 27 жовтня 2006 року укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального кругу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2490 недійсним в частині передачі в іпотеку у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 2006/686-Ф03.7/38 від 27 жовтня 2006 року майнових прав на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер № 180, розрахунковою площею 55,96 квадратних метрів, що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку № 3 об'єкта будівництва, та будується за адресою : місто Одеса, вул. Фонтанська дорога, будинок № 118-а; а саме п. 1.1.1. предмет іпотеки договору про інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/ПР-З-45, що укладений між Позичальником та Приватним підприємством «Прогрес-Риелт», а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (прибутковий касовий ордер, платіжне доручення, квитанція тощо). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час укладення договору законодавством України не була передбачена можливість передачі в якості предмета іпотеки майнових прав, а тому, на думку позивача, іпотечний договір від 27.10.2006 року в частині передачі в іпотеку майнових прав слід визнати недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. З боку представника відповідача [PERSON], до суду були надані письмові заперечення проти позову, та у судовому засіданні, підтримане заперечення, а також заявлене про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Як встановлено у судовому засіданні 27.10.2006 року між ПАТ « Укрсоцбанк» та [PERSON] укладений споживчий кредит №2006/686-Ф03.7/38, відповідно до якого позивач отримала кредит у розмірі 50810,00 доларів США ( а/с 4). В якості забезпечення виконання зобовязань по вищезазначеному кредитному договору 27.10.2006 року, відповідно до укладеного договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], калі гас В.С. передала в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, будівельний номер № 180, розрахунковою площею 55,96 квадратних метрів, що розташована на 7 поверсі секції «Б» житлового будинку № 3 об'єкта будівництва, та будується за адресою : місто Одеса, вул. Фонтанська дорога, будинок № 118-а, що зазначено у п.1.1.1 договору: визначено предметом іпотеки договору про інвестування від 12 січня 2006 року № ЗБ/ПР-З-45, що укладений між Позичальником та Приватним підприємством «Прогрес-Риелт», а також документа, який підтверджує фінансування Іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (прибутковий касовий ордер, платіжне доручення, квитанція тощо) ( а/с 7). Правовідносини, повязані із укладенням та виконанням іпотеки, врегульовані Законом України №898-ІV Про іпотеку». Майнові права на обєкт незавершеного будівництва внесені до предмета іпотеки Законом України від 25 грудня 2008 року №800-VІ про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до Закону України №898-ІV Про іпотеку». Таким чином, право на передання в іпотеку майнових прав, в якості забезпечення вимог, виникла лише у 2008 року, та на моменту укладення спірного договору від 27.10.2006 року не було передбачено законодавством. Однак, при розгляді позовних вимог, судом приймається до уваги, що оспорюваний 16.05.2017 року договір укладений 27.10.2006 року. Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що\~держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. \~У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності, заходи забезпечення позову, нормативне регулювання процедури розгляду питання. Відповідно до ч.1 ст. 256 Цивільного кодексу України ( далі ЦК) позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ч.1 ст. 257 ЦК). Згідно ч.4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В даному випадку суд, враховуючи сплив позовної давності на вимоги про визнання часткового недійсним договору іпотеки, який заявлений більш ніж через десять років після його укладення, та наявність заяви про застосування строку позовної давності заявленої представником відповідача, вважає за необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, саме у звязку із спливу строків позовної давності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed