Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

До Коростишівського районного суду звернулась позивач [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначила наступне. З відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбу, який розірвано у судовому порядку у 2008 та від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач створив нову сім'ю, у вихованні сина участі не приймає, не цікавиться його життям, навчанням та розвитком, лише іноді сплачує аліменти. Оскільки син часто хворіє, страждає на хронічні захворювання, тому потребує оздоровлення саме за кордоном, що значно покращить його здоров'я. Зазначає також, що відповідач ігнорує її звернення до нього з питання надання добровільної згоди для виїзду дитини за кордон. Звертає увагу, що поїздка здійснюється виключно з метою оздоровлення дитини, на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, а отже права батька ніяким чином порушені не будуть. З огляду на наведене позивач була змушена звернутись до суду, просить винести рішення, яким задовольнити її вимоги. В судове засідання позивач не з'явилась. Через канцелярію суду подала заяву, просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, просить розглядати справу в його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши надані по справі докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог приходить до висновку про те, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі від якого народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданою повторно 31.01.2004 відділом реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського МУЮ. Шлюб між сторонами розірвано 29.10.2008, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.313 ЦПК України визначено, що фізична особа , яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Отже, з огляду на наведене, виходячи з принципу якнайкращого забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи надані докази, за наведених обґрунтувань, суд задовольняє позовні вимоги. Враховуючи викладене, на підставі ст.313 ЦК України, ст.141 СК України, Закону України «Про порядок виїзду виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України,

Outcome: approved