Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося ПАТ «Прокредитбанк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та громадянкою [PERSON] були укладені: кредитний договір № 501.43700 від 11.09.2013 р., згідно умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 65 000,00грн. на строк користування 24 місяці із сплатою відсотків в розмірі 22 % на рік; кредитний договір №50143720 від 23.09.201 р., за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 35000,00грн. на строк користування 24 місяці із сплатою відсотків в розмірі 22% на рік; Рамкову угоду №FW501.908 від 18.12.2013р., якою встановлено ліміт суми кредитування - еквівалент 150000 доларів США, ліміт строку кредитування - 120місяців, максимальний розмір відсотків - 40% річних. На підставі Рамкової угоди був укладений Договір про надання траншу №501.43883FWУ501.908 від 19.12.2013р., згідно умов якого Відповідач-1 отримала кредит в розмірі 170000,00грн. із сплатою відсотків в розмірі річних на строк користування 60 місяців. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитними договорами та Рамковою угодою, [PERSON] були укладені: Договір поруки № 304996-ДП1 від 11.09.2013р., що забезпечує повернення кредиту за Кредитним договором №501.43700 від 11.09.2013р.; Договір поруки №304996-ДП2 від 23.09.2013р., що забезпечує повернення кредиту за Кредитним договором № 501.43720 від 23.09.2013р.; Договір поруки № 304996-ДПЗ від 13.12.2013р., що забезпечує повернення кредиту за Рамковою угодою та укладеним на її підставі Кредитним договором №FW 501.908 від 18.12.2013р. В забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою та Кредитним договором, 19.12.2013р. із [PERSON], [PERSON], [PERSON], був укладений Іпотечний договір №314206-ІД1, посвідчений 19.12.2013р. приватним нотаріусом ОМНО Білоусовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №3073, відповідно до якого в іпотеку передана квартира за номером [NUMBER], що знаходиться у будинку за номером [ADDRESS]. Відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконують, та, станом на 24.06.2015 року, вони мають заборгованість за кредитним договором № 501.43700 від 11.09.2013року, у розмірі 206 916,74 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 58 665,15 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати процентів - 574,14 грн.; заборгованість по відсотках за неправомірне користування кредитом (понад встановлені Графіком терміни) - 15433,31 грн.; пеня - 132 244,14 грн. За кредитним договором №501.43720 від 23.09.2013р. у розмірі 109466,46грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 30474,54 грн.; заборгованості по відсотках за неправомірне користування кредитом (понад встановлені Графіком терміни) - 7 981,71 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати процентів - 1716,92 грн.; пеня - 69 293,29 грн. та заборгованість за договором про надання траншу №501.43883FWУ501.908 від 19.12.2013р. у розмірі 618610,18грн. з яких: заборгованості за кредитом - 170000,00 грн.; заборгованість по відсотках за користування кредитом, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати процентів - 13 373,53грн.; заборгованість по відсотках за неправомірне користування кредитом (понад встановлені Графіком терміни) - 43973,15 грн.; пеня - 391263,50 грн. Загальна сума заборгованості за Кредитними договорами, станом на 24 червня 2015р. становить 934993,38 грн. У зв'язку з зазначеним, позивач просить стягнути вказану суму з відповідачів. В ході судового розгляду справи представником позивача було надано до суду заяву про збільшення позовних вимог, у зв'язку із частковим погашенням заборгованості позичальником, а також нарахуванням Банком пені та відсотків за неправомірне користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та справу розглянути у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі про час та місце розгляду справи належним чином неодноразово повідомлялися, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та громадянкою [PERSON] були укладені: кредитний договір №501.43700 від 11.09.2013 р., згідно умов якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 65 000,00грн. на строк користування 24 місяці із сплатою відсотків в розмірі 22 % на рік (а.с. 16-18) В забезпечення зазначеного договору між позивачем та [PERSON], було укладено договір поруки № 304996-ДП1 від 11.09.2013 року. (а.с.32-33). 23.09.2013 року, було укладено ще один кредитний договір № 501.43720, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 35000,00грн. на строк користування - 24 місяці із сплатою відсотків в розмірі 22 % на рік (а.с.19-21). З метою забезпечення вказаного договору, між позивачем та [PERSON], було укладено договір поруки № 304996-ДП2 від 23.09.2013 року. (а.с.34-35). 18.12.2013року було укладено Рамкову угоду №FW501.908, якою встановлено ліміт суми кредитування - еквівалент 150 000 доларів США, ліміт строку кредитування - 120 місяців, максимальний розмір відсотків - 40 % річних. На підставі Рамкової угоди був укладений Договір про надання траншу № 501.43883FWУ501.908 від 19.12.2013р., згідно умов якого Відповідач-1 отримала кредит в розмірі 170000,00грн., із сплатою відсотків в розмірі річних, на строк користування 60 місяців.(а.с. 22-27) В забезпечення виконання зобов'язань за Рамковою угодою та Кредитним договором, 19.12.2013р. із [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений Іпотечний договір №314206-ІД1, посвідчений 19.12.2013 р. приватним нотаріусом ОМНО Білоусовою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 3073, відповідно до якого, в іпотеку була передана квартира за номером [NUMBER], що знаходиться у будинку за номером [ADDRESS]. (а.с 38-41) Також, було укладено договір поруки № 304996-ДП3 від 18.12.2013 року, в забезпечення Рамкової угоди між позивачем та [PERSON]. (а.с.36-37). Згідно ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник належним чином прийняті на себе зобов'язання по договору не виконував, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність» та умов кредитного договору. Як вбачається з розрахунків, станом на 24.06.2015р., заборгованість складає - 934 993,38грн. з яких: за кредитним договором № 501.43700 від 11.09.2013 року: у розмірі 206 916,74 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 58 665,15грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати процентів - 574,14грн.; заборгованості по відсотках, за неправомірне користування кредитом (понад встановлені Графіком терміни) - 15433,31грн.; пеня - 132244,14 грн.; за кредитним договором № 501.43720 від 23.09.2013р. у розмірі 109 466,46 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 30474,54грн.; заборгованості по відсотках за неправомірне користування кредитом (понад встановлені Графіком терміни) - 7981,71грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати процентів - 1716,92 грн.; пеня - 69293,29грн. та заборгованість за договором про надання траншу № 501.43883FWУ501.908 від 19.12.2013р.- у розмірі 618 610,18грн.; що складається з: заборгованості за кредитом - 170000,00грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом, згідно з Графіком повернення кредиту та сплати процентів - 13373,53грн.; заборгованості по відсотках за неправомірне користування кредитом (понад встановлені Графіком терміни) - 43973,15грн.; пеня - 391263,50грн. (а.с.241-263) У зв'язку з порушенням умов кредитного договору Банком направлено відповідачам повідомлення про виконання порушеного зобов'язання.(а.с.49). Зазначене відповідачами було отримано, про що свідчать поштові повідомлення про вручення. (а.с.50-51). Згідно до ксерокопій паспортів, вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.55-61). Згідно до п.6.1 Іпотечного договору у випадку порушення умов кредитного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки.(а.с.39). Пунктом 6.1 Іпотечного договору, одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачено звернення стягнення, згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в п.7.1.1 Іпотечного договору, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки, на підставі Іпотечного договору, зокрема, шляхом - прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність, в рахунок виконання зобов'язання за Кредитним договором, в порядку визначеному ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». (а.с. 39-40) Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний Позивачем таким, що настав, а заборгованість за Кредитним договором у встановлений строк не була сплачена, Позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на Предмет іпотеки за Банком. 31 березня 2014 року позивачем відповідачам було направлено вимоги про погашення простроченої суми заборгованості, що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів. (а.с. 43-51). Пунктом 6.4 Договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.(а.с.39). Зазначений договір було підписано відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON].(а.с.41). 23.06.2014р. Банком були направлені відповідачам Вимогу про виселення з житлового приміщення що є предметом іпотеки, в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка була ними отримана 30.06.2014р., про що свідчать повідомлення про отримання, яке долучено до матеріалів справи.(а.с.103-104). Відповідно до ч.1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню, з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк, від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору, або актів цивільного законодавства. Згідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право, у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу, в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, судом встановлено, що Банк, як іпотекодержатель, має право звернутись до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки протягом строку дії договору іпотеки та з урахуванням строку позовної давності, що визначається виходячи зі строку повного погашення заборгованості за основним зобов'язанням. Як роз'яснено судам у пп. 9, 37, 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до роз'яснень п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. . Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки, згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», зазначений Закон набирає чинності, з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-46 цс 15 від 15 квітня 2015 року, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «ПроКредитБанк». Проте, враховуючи вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд дійшов висновку, що на час дії вказаного закону, виконання даного рішення слід відстрочити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved