Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 липня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що її мати [PERSON] 23 лютого 1983 року отримала ордер [NUMBER] виданий виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення від 18 лютого 1983 року № 178 про право зайняття нею з сім`єю квартири [ADDRESS] та вселилась за вказаною адресою. Сім`я складалася з чотирьох чоловік [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , дана квартира приватизована не була. [INFO] [PERSON] померла, [INFO] помер [PERSON] 08 липня 2020 року вона звернулася до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питань реєстрації місця проживання, однак отримала відмову. В останні роки коли мати позивачки хворіла, вона змушена була проживати разом з нею піклуватися про неї та сплачувати комунальні послуги, тому позивач просила визнати за нею право користування житловим приміщенням та зареєструвати за адресою [ADDRESS] (1-3). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 липня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.20). Ухвалою судді від 29 липня 2020 року позовна заява залишена без руху з наданням часу на усунення недоліків (а.с. 21-22). 05 серпня 2020 року після усунення виявлених недоліків ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання права користування квартирою (а.с. 27-28). На адресу суду 01 вересня 2020 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, окрім того просили винести рішення відповідно до чинного законодавства (а.с. 32-33). 28 вересня 2020 року позивачем надано заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 76). Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду (а.с. 79-80). У судовому засіданні позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився про день та час повідомлений належним чином, просив слухати справу за його відсутності. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, відповідно до ордера [NUMBER], який виданий виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення від 18 лютого 1983 року № 178 [PERSON] має право на зайняття та вселення разом зі своєю сім`єю до квартири [ADDRESS] . Сім`я складалася з чотирьох чоловік [PERSON] (основна), [PERSON] (син), [PERSON] донька та [PERSON] (донька) (а.с. 5-7). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 9). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 10). 08 липня 2020 року позивач звернулася з заявою до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з питань реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] (а.с. 11-12). 24 вересня 2020 року департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділ обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради надано відповідь позивачу, про реєстрацію осіб за адресою [ADDRESS] : [PERSON] була зареєстрована з 24 травня 1983 року по 02 червня 2020 рік; [PERSON] з 24 травня 1983 року по 06 липня 2020 року; [PERSON] з 24 травня 1983 року по 04 липня 1997 рік; [PERSON] з 24 травня 1983 року по 12 серпня 1986 рік, та з 21 серпня 1987 року по теперішній час; [PERSON] з 17 листопада 1992 року по теперішній час (а.с. 37). Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, повязані з договором найму. Згідно зі ст.65 ЖК України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з копією ордеру [NUMBER] від 23 лютого 1983 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення від 18 лютого 1983 року № 178 [PERSON] та членам її сім`ї надано право зайняття та вселення разом зі своєю сім`єю до квартири [ADDRESS] . Сім`я складалася з чотирьох чоловік [PERSON] (основна), [PERSON] (син), [PERSON] донька та [PERSON] (донька) Зазначено, що ордер дійсний на протязі 10 днів. Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] просила визнати за нею право користування та зареєструвати її в кв. [ADDRESS] . Згідно частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із тим, враховуючи те, що захисту підлягає лише порушене право, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надано доказів порушення її прав чи/або інтересів, які не визнаються або оспорюються Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. З урахуванням вищенаведеного суд не знаходить підстав для задоовлення позовних вимог [PERSON] . Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed