Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернувся [PERSON] та просить ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником вищезазначеного будинку. У вказаному будинку зареєстрований його син [PERSON], відповідач по справі. З лютого 2014 року [PERSON] у спірному будинку не проживає, місце його знаходження не відоме. Реєстрація відповідача за спірною адресою є формальною. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.10.2018 року було задоволено клопотання позивача про допит в судовому засіданні свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат [PERSON], який діє на підставі ордеру серії ЛГ №002729, заявлений позов підтримали, дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. У зв'язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі договору дарування від 21.08.1981 року та договору купівлі-продажу нерухомості від 03.04.1996 року позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. ( а.с. 13-15) Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що відповідач хоча і зареєстрований у спірному будинку, однак з лютого 2014 року в ньому не проживає, ним не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Особисті речі відповідача в будинку відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Місце проживання відповідача не відоме. Дані ствердження позивача об'єктивно підтверджуються актом, який складений у присутності трьох свідків, в якому зафіксовано, що [PERSON], [INFO], в будинку [ADDRESS] не проживає в період з 15.02.2014 року та по теперішній час. ( а.с. 16) Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.07.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], 3-тя особа управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів, встановлено, що [PERSON], 1979 року народження зареєстрований за даною адресою, але не проживає з 15.02.2014 року. ( а.с. 10-12) Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Крім того, за клопотанням позивача, в судовому засіданні були опитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що вони є давніми друзями позивача, а відповідача вони знають з дитинства. Свідкам достовірно відомо, що [PERSON] тривалий час вдома не проживає, а останні п'ять-шість років взагалі не з'являється, його місце перебування не відомо. Позивач, його дружина є опікунами свого онука, батьком якого є відповідач [PERSON], який на підставі рішення суду позбавлений батьківських прав. Також свідки зазначили, що вони часто бувають у спірному будинку, особисті речі відповідача в ньому відсутні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та власником будинку не має, суд приходить до висновку, що вимоги позивача відповідають вимогам закону, а тому підлягають безумовному задоволенню. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved