Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом до відповідача [PERSON], про звільнення від сплати заборгованості по аліментах. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2015 року з нього стягують аліменти на користь [PERSON], на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 лютого 2015 року і до повноліття старшого сина [PERSON]. Після досягнення сином [PERSON] повноліття, стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] проводити в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. На підставі виконавчого листа № 173/241/15-ц від 03.03.2016 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Верхньодніпровського районного управління юстиції виніс постанову про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 50370339. У вересні 2016 року він отримав лише 50% своєї заробітної плати, після цього він звернувся до бухгалтерії Верхівцевського структурного підрозділу «Дніпровської дирекції залізничних перевезень» ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Придніпровська залізниця», де отримав копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 05.09.2016 року. У Кіровському ВДВС м. Дніпро ГТЮ Дніпропетровської області йому надали розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого сума заборгованості склала 27235.93 грн. Дана сума для нього є непід'ємним тягарем, яку він не зможе виконати з наступних причин. Так, за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2015 року вони з дружиною офіційно розлучились, але ще впродовж 9-ти місяців продовжували жити разом. І лише після того, як дружина пішла від нього вона пред'явила виконавчий лист до виконання. Весь цей час він самостійно утримував родину, дбав про її добробут та сподівався, що взаємовідносини між ними налагодяться. Вони спільно прийняли рішення та він навіть оформив позику за взаємною згодою. Крім того, 21.04.2015 року він оформив кредитний рахунок в ПАТ « Державний ощадний банк України» на суму 10000 грн. 03.05.2015 року він оформив кредит у відділенні ПУМБ на кредитну лінію в сумі 3000 грн. Дані кошти він витратив на родину. А 09.07.2015 року в ПАТ «А-Банк» він взяв кредит на суму 10000 грн. В липні 2015 року сину [PERSON] було зроблено операцію, яка обійшлась не менше як в 5000 грн., частину коштів було витрачено на ремонт будинку, частину на гардероб дружини та дітей. Частину на погашення кредиту, який був оформлений 09.07.2010 року в ПБ. На сьогоднішній день згідно довідок банку в нього залишились великі борги за кредитним зобов'язаннями, які складають більше 20000 грн. Крім того він дуже хворий. Перебуває на обліку з діагнозом: виразка шлунку. Переніс оперативне втручання на шлунку і на сьогоднішній день постійно відчуває болі. Сезонно проходить курси лікування для підтримки стану здоров'я та медичні обстеження. Також має на утриманні стару хвору матір [PERSON], [INFO], яка також перебуває на обліку із захворюванням серця та потребує стороннього догляду. Всі вище перераховані обставини й стали підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному об'ємі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що після розірвання шлюбу вони з дружиною продовжували проживати разом та вели спільне господарство. Він надав дружині карточку за якою вони отримувала грошові кошти. Він дбав і про сім'ю і про будинок. Його дружина ніде не працювала. Крім того вона як до одруження так і після одруження вела не зовсім порядний спосіб життя та не належно займалась вихованням дітей. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала при цьому пояснила, що спільно вони не проживають майже рік. За цей час позивач жодного разу не відвідав дітей та не надав їм матеріальної допомоги. Спочатку діти ходили до батька, але останній негативно висловлювався на її адресу, вживаючи нецензурну лексику, про що їй розповідали діти і вона заборони дітям ходити до батька. Крім того вона з дітьми пішла від позивача не взявши нічого, позивачу залишився і будинок і автомобіль і все інше майно. Коли, після розірвання шлюбу, вони продовжували проживати разом ніякої карточки позивач їй не надавав. Кредити позивач брав для власних потреб, а не для потреб сім'ї, за дані кошти він купив автомобіль, який залишився в нього. Давав кошти лише на операцію сина. Вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2010 року по 12.06.2015 року, що підтверджується копією рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12.06.2017 року В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей : син [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2015 року з позивача стягнуті аліменти на користь [PERSON], на утримання 2-х дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 09 лютого 2015 року і до повноліття старшого сина [PERSON]. Після досягнення сином [PERSON] повноліття, стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] проводити в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення сином повноліття. Дане рішення набрало чинності 27.05.2015 року відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2015 року , яким до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2015 року залишене без змін. Відповідно до довідки Верхньодніпровського районного ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області відповідач [PERSON], пред'явила виконавчий лист до виконання 2.03.2016 року. 03.03.2016 року було відкрите виконавче провадження за даним виконавчим листом, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданої державним виконавцем Кіровського ВДВС м. Дніпропетровська станом на листопад місяць 2016 року заборгованість [PERSON], по сплаті аліментів на утримання двох дітей складає 27235 грн., 59 коп. (а.с.110). Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за заявою платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, якщо вона виникла в зв'язку з тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу 12.06.2015 року, сторони продовжували проживати разом однією сім'єю до 24 лютого 2016 року, що визнається сторонами та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Також судом встановлено, що відповідачка ( стягувач аліментів) пред'явила виконавчий лист до виконання лише 02.03.2016 року, в той час коли рішення суду набрало чинності 27.05.2017 року. В судовому засіданні відповідачка посилалась на те, що позивач перешкоджав пред'явити їй виконавчий лист до виконання, але будь-яких доказів на підтвердження даного факту вона суду не надала. При цьому суд враховуючи той факт, що сторони до кінця лютого місяця 2016 року продовжували проживати разом. Мали спільний бюджет, так як з досліджених в судовому засіданні копій чеків вбачається, що позивачем придбавались продукти для сім'ї, оплачувались комунальні послуги, з чого суд робить висновок про те, що позивач матеріально забезпечував сім'ю і відповідачка не мала нагальної потреби у пред'явленні виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів до виконання, пред'явивши його до виконання лише після припинення спільного проживання. За даних обставин суд вбачає вину саме відповідачки в тому, що у позивача виникла велика заборгованість по аліментах в період з з лютого місяця 2015 року по березень місяць 2016 року. Також судом встановлено, що позивач перебуває на диспансерному обліку з приводу виразкової хвороби та в 2008 року йому була здійснена операція, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні історією хвороби. Тобто судом встановлено, що позивач має хронічне захворювання та потребує лікування. З дослідженої в судовому засіданні історії хвороби дитини - [PERSON] встановлено, що в липні 2015 року він проходив стаціонарне лікування та йому проведено операцію. І відповідачем не заперечується той факт, що позивач надавав кошти на лікування дитини. Таким чином судом встановлено, що після розірвання шлюбу та стягнення аліментів, позивачем надавались кошти на лікування дитини, витрачались на потреби сім'ї, що також підтверджує той факт, що сторони в цей час продовжували спільно проживати та мали спільний бюджет, а позивачка не мала потреби у стягненні з відповідача аліментів. За наданих суду довідок різних банків встановлено, що під час перебування у шлюбних відносинах відповідачем були взяті кредитні кошти та на даний час в нього існує заборгованість по погашенню кредитів в сумі більше 20000 грн. Доказів того, що ці кошти були отримані позивачем не в інтересах сім'ї та витрачені на його власні потреби відповідачкою не надані. А її твердження про те. що на ці кошти був придбаний автомобіль та інше майно, яке залишилось у позивача, лише підтверджує той факт, що за час перебування у шлюбі сторони купували майно, яке стало їй спільною власністю і відповідачка може захистити свої права шляхом пред'явлення позову про розподіл спільного сумісного майна подружжя. Оцінюючи вищенаведені докази судом встановлено, що існували обставини, які мають істотне значення та в зв'язку з якими у позивача виникла заборгованість по аліментах. При цьому ці обставини не були наслідком винної поведінки позивача щодо несплати аліментів. Задовольняючи позовні вимоги частково суд виходить з того, що згідно наданого суду розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що заборгованість в сумі 27235.93 грн., виникла за період з 01.02.2015 року по 01.12.2016 року. При цьому сторони проживали спільно та мали спільний бюджет майже до кінця лютого місяця 2016 року. Відповідно суд вважає за можливе звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах за період з 09.02.2015 року по 01.03.2016 року яка складає 19227 грн. 81 коп. Щодо заборгованості, яка виникла з 01.03.2016року по 01.11.2016 року суд не вбачає підстав для звільнення позивача від її сплати так як з березня місяця 2016 року сторони припинили спільне проживання. Позивач достовірно знав про те, що з нього стягнені аліменти за рішенням суду, так як оскаржував дане рішення в апеляційному порядку. Виконавчий лист був пред'явлений відповідачкою до виконання 02.03.2016 року, але позивач почав сплачувати аліменти лише з вересня 2016 року. Таким чином за період з 01.03.2016 року по листопад 2016 року заборгованість по аліментам виникла з вини позивача, який працював мав прибуток, але коштів на утримання дітей не надавав. Відповідно заборгованість по аліментах, яка виникла за даний період підлягає стягненню з позивача, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги посилання позивача про те, що на його утриманні знаходиться його мати, яка має похилий вік, та захворювання. які потребують здійснення ним догляду. Так як позивач проживає окремо від матері на території іншого району, тому надавати постійний догляд їй не може. Він має сестру, яка також повинна надавати догляд та утримувати матір. Тому навіть при здійсненні позивачем догляду та допомоги матері, ці обов'язки покладаються не лише на нього. Проте, будь-яких доказів того, що позивач надає допомогу своїй матері суду не надано. Натомість допитана на в якості свідка [PERSON], мати позивача, в судовому засіданні пояснила, що саме вона надавала матеріальну допомогу позивачу, так як її син працював один, грошей не вистачало. І вона їм допомагала, як коштами так вирощеною продукцію, відповідно, в судовому засіданні встановлено, що не позивач надає допомогу матері як особі похилого віку, а навпаки мати надає допомогу позивачеві. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги і посилання позивача та показання свідків [PERSON]В та [PERSON], які посилались на те, що позивачка недостойно себе поводила як до шлюбу так і під час перебування в шлюбних відносинах. А позивач перебуваючи в шлюбі з відповідачкою всі кошти витрачав лише на її утримання. Так як поведінка відповідачки не є підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, крім того доказів неналежної поведінки відповідачки суду не надано. Питання взаємовідносин в сім'ї. як в майновому так і не в майновому плані, вирішуються виключно за згодою подружжя. відповідно до їх звичок вподобань, ставлення одне до одного та інших обставин. Враховуючи той факт, що сторони протягом тривалого часу перебували в шлюбі. Згідно рішення Верхньодніпровського районного суду проти розірвання шлюбу заперечував саме позивач, що свідчить про те, що його влаштовували його взаємовідносини з дружиною та членами родини. поведінка дружини таті відносини, що склались в його сім'ї. Саме позивач бажав зберегти сім'ю та продовжити жити з відповідачкою як одна сім'я навіть після розірвання шлюбу. Тому дана обставина також не є підставою для звільнення відповідача від сплати заборгованості по аліментам. Суд вважає за можливе покласти судові витрати по сплаті судового збору на позивача, так як з відповідачкою проживає двоє малолітніх дітей, позивач звільняється від сплати більшої частини заборгованості по аліментах, що впливає на матеріальний стан відповідачки.

Outcome: partial