Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшла вказана заява. Заявник прохає: -встановити, факт його постійного проживання, з 1987 року і до теперішнього часу, у тому числі і на дату 24.08.1991 року, на території України. Заяву обґрунтовує тим, що він - [PERSON], народився [INFO]. Разом з батьками до 1982 року проживав за адресою: [ADDRESS]. Перший раз паспорт громадянина СССР отримав у 1971 році в Київському РВ МВС в м. Харкові. У 1971 році був засуджений до 4 років позбавлення волі та відбував покарання до 19.04.1975 року. У 1975 році отримав паспорт в Київському РВ МВС у м. Харкові. В 1976 році, повторно був засуджений вдруге до п'яти років позбавлення волі. В 1981 році був звільнений з місць позбавлення волі, отримав паспорт в Київському РВ МВС. У 1982 році, повторно був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, відбувши покарання в 1987 році черговий раз отримав паспорт в Київському РВ МВС без прописки місця проживання. Вказав про те, що радні - батько - [PERSON], помер у 1974 році, мати - [PERSON] - померла в 1983 році. Квартира в якій проживала сім'я, була відібрана та передана іншим наймачам. Зазначив, що з 1987 -1993 рік проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Паспорт громадянина СССР був загублений у березні 1992 року. З 1992 року проживав у м. Харкові без паспорту. Звернувшись у 2016 році за одержанням паспорту громадянина України до Орджонікідзевського відділу Державної міграційної служби України в Харківській області, 28.04.2016 року отримав письмову відмову у отриманні паспортного документу. Встановлення даного факту його постійного проживання на території України у вказаний період необхідно для отримання громадянства України. В судовому засіданні заявник вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до викладених вимог. Представник ГУ Державної міграційної служби України в Харківській області Індустріальний районний відділ у м. Харкові, в судове засідання з'явилась, проти задоволення заявлених вимог не заперечувала, про що надала письмово заяву. Суд, вислухавши пояснення заявника, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановити, факту постійного проживання, з 1987 року і до теперішнього часу, у тому числі і на дату 24.08.1991 року, на території України. Судом встановлено, що відповідно до довідки наданої з Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON], народився [INFO], актовий запис про народження № 1279 від 14.09.1954 року (а.с.16). Як вбачається з посвідчення про взяття на облік бездомної особи - [PERSON], є бездомною особою і з 10.03.2016 року знаходиться на обліку і обслуговуванні в КЗ «Харківський міський центр реінтеграції бездомних осіб» (а.с.4). Відповідно з відповіді наданої з Орджонікідзевського відділу Державної міграційної служби України в Харківській області від 28.04.2016 року № 18/2657, у видачі паспорту було відмовлено, оскільки не підтверджено належність до громадянства України. Відповідно до вимог ч. 3, ч. 4 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. За положеннями ст. 258 ЦПК України в заяві про встановлення факту має бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Згідно п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, про обґрунтованість заявлених вимог, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved