Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Дана позовна заява мотивована тим, що сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] Декілька останніх років відповідач з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає, місце його перебування невідоме. В 2014 році в зв`язку з проведенням антитерористичної операції на території Донецької області позивач разом з дитиною переїхала на постійне місце проживання до м. Слов`янська Донецької області, однак на непідконтрольній території в них залишились родичі. На даний час у позивача виникла необхідність виїхати до тимчасово непідконтрольної та тимчасово окупованої території України та до РФ, тому просить суд надати дозвіл на виїзд та в`їзд дитини без дозволу та супроводу батька на тимчасово неконтрольовану та тимчасово окуповану територію України, а також за межі кордону України до Російської Федерації, строком до 01.02.2022 року. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, він не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради, в судове засідання не з`явився, суду надано заяву про розгляд справи без його участі, з урахуванням наданого висновку. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.11.2013 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою ЦПМСД м. Слов`янська від 21.09.2018 року [PERSON] має статус «дитина-інвалід» та потребує домашнього догляду. Відповідно до висновку від 01.07.2019 року за №29/03-1113 орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає доцільним надати дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON] за кордон без дозволу батька. При вирішенні питання про можливість надати позивачу дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дозвіл на тимчасові виїзди за кордон з дати набрання рішення законної сила у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved