Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До Малиновського районного суду міста Одеси звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 689\~740,26 грн та судових витрат у сумі 10\~346,10 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 22.06.2017 р. між ТОВ «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та [PERSON] був укладений договір позики №\~2017/06/22, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у сумі 156\~141,61 грн, що еквівалентно 6 000 доларів США за офіційним курсом долара США до гривні, станом на день укладення договору на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості. Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути позику у строк до 22.09.2017 р. та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 5% місячних (60% річних) від фактичного розміру позики. Позивач стверджує, що виконання зобов`язань відповідача з повернення позики було забезпечено укладенням договору застави транспортного засобу, посвідченого 22 червня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю., р/н 1481. Як вказав позивач, у зв`язку з відсутністю у відповідача можливості повернути позику у строк, передбачений договором позики, 22.09.2017 р. між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору № 2017/06/22, відповідно до якого кінцевий строк повернення позики було продовжено до 22.12.2017 р. Також, позивач вказав, що відповідач здійснював погашення процентів за позикою та частково сплачував пеню в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок позивача, але повного повернення суми позики відповідачем не було здійснено. Тому, посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 689740,26 грн, з яких: 167135,61 грн сума заборгованості за договором позики; 522604,65 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання. У відкрите судове засідання, представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (т. 2, а. с. 78 79). Представник відповідача у судове засідання, призначене не з`явився, до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення суду з урахуванням заперечень, викладених у відзиві на позов (т. 2, а. с. 80). Так, у своєму відзиві на позовну заяву сторона відповідача вказала, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором позики є помилковим, а заявлена до стягнення сума неустойки значно перевищує суму основного боргу, є, на його думку, необґрунтованою та несправедливою. Крім того, у відзиві відповідач заявив про частковий пропуск позивачем строків позовної давності, вказавши, що позивач у своєму позові просить стягнути з відповідача не лише суму основного боргу, а й пеню. Договором позики, від 22.06.2017 р. (з урахуванням внесених в подальшому змін), строком повернення позики було визначено дату - 22.12.2017 р. Посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, відповідачем вказано, що позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). ТОВ «ФК «АРС-Капітал» пред`явило свій позов до суду - 23.01.2019 р.. що підтверджується відміткою на позовній заяві. Таким чином, вимоги про стягнення пені за період до 22.01.2019 р. включно пред`явлені поза межами строку позовної давності. Посилаючись на вказане та на ч. 4 ст. 267 ЦК України, згідно до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.З урахуванняґм викладеного, просив в задоводленні позовних вимог, відмовити у повному обсязі (т. 2, а. с. 14-15). Заслухавши пояснення сторін у попередніх судових засіданнях, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази відповідно до вимог закону за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 22.06.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та [PERSON] було укладено договір позики № 2017/06/22, згідно з п. п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у власність грошові кошти у розмірі 156141,61 грн, що еквівалентно 6000,00 доларів США за офіційним курсом долару США до гривні Національного Банку України, станом на день укладення договору, на засадах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, а відповідач зобов`язувався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах, визначених Договором (т. 1, а. с. 7 12). Згідно п. 2.3. договору позики № 2017/06/22, від 22.06.2017 р., розмір процентів за цим договором за користування грошовими коштами встановлюється у розмірі 5% місячних (60% річних) від фактичного розміру позики. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування позикою. Згідно з п. п. 3.2., 4.1. договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 р. строк дії цього договору визначається з 22.06.2017 р. по 22.09.2017 р. Після закінчення строку, зазначеного в п. 3.2. цього договору, відповідач зобов`язувався повернути позивачеві позику. Днем повернення позики вважається 22.09.2017 р. Пунктами 6.1., 6.2. договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 р. передбачено, що якщо відповідач своєчасно не сплатив проценти за користування грошовими коштами, або своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити позивачеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 1% від суми простроченого грошового зобов`язання за кожний день прострочення з дати виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення. Пеня за цим договором нараховується протягом всього строку невиконання відповідачем своїх обов`язків за цим договором по день їх виконання. 22.06.2017 року позивач перерахував на банківський рахунок відповідача суму позики у розмірі 156141,61 грн, що підтверджується копією наданого в матеріали справи платіжного доручення № 454, від 22.06.2017 року (т. 1, а. с. 24). Пунктом 8.1. договору позики № 2017/06/22, від 22.06.2017 року, передбачено, що зобов`язання відповідача щодо своєчасного повернення позики та сплати процентів за користування позикою забезпечується заставою транспортного засобу TOYOTA CAMRY, загальний легковий седан-В, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2006. На виконання вказаної умови договору 22.06.2017 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, TOYOTA CAMRY, загальний легковий седан-В, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2006, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О. Ю., р/н 1481 (т. 1, а. с. 15 18). 22.09.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРС-Капітал» та [PERSON] був укладений договір про внесення змін до Договору № 2017/06/22 про надання фінансового кредиту, за умовами п. 2 якого днем повернення позики було визначено 22.12.2017 року (а. с. 19). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст.\~1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики, або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів. від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі наданих сторонами доказів, судом встановлено, що після отримання позики відповідач здійснив на користь позивача частину платежів: -на підставі квитанції № 120FDA18E9 від 02.08.2017 р. на суму 7\~807,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017 р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 12104318ED від 31.08.2017 р. на суму 7\~960,00 грн із призначенням платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 12049118B0 від 31.08.2017 р. на суму 800,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 120F5418EB від 05.10.2017 р. на суму 8\~042,64 грн із призначенням платежу «Погашення кредит. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 120D2F18DD від 05.10.2017 р. на суму 1\~224,00 грн із призначенням платежу «Погашення кредит. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 121420191B від 06.10.2017 р. на суму 2\~995,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 121CBC1945 від 27.10.2017 р. на суму 11\~192,00 грн із призначенням платежу «Погашення кредитної заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 120F2E18ED від 22.11.2017 р. на суму 7\~807,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 12104518EC від 19.12.2017 р. на суму 7\~807,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 1294FB1C66 від 16.02.2018 р. на суму 13\~000,00 грн із призначенням платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] ч/з [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 120B82186F від 16.02.2018 р. на суму 14\~000,00 грн із призначенням платежу «Погашення кредитн. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] ч/з [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 16AE783015 від 16.05.2018 р. на суму 14\~000,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] ч/з [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 1785B6332B ід 16.05.2018 р. на суму 12\~575,56 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] ч/з [PERSON] , без ПДВ»; -на підставі квитанції № 1780753318 від 04.09.2018 р. на суму 28\~000,00 грн із призначенням платежу «Погашення кред. заборг. зг. дог. № 2017/06/22 від 22/06/2017р., [PERSON] ч/з [PERSON] , без ПДВ». Таким чином, зі змісту встановленого вбачається, що у період з 02.08.2017 року по 04.09.2018 року відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 137210,20 грн. Як вказав позивач, внесеними відповідачем на рахунок позивача платежами відповідач здійснив сплату відсотків за користування позикою та часткове погашення пені. Повернення суми позики позичальником не було здійснено. З огляду\~на наведене,\~суд зазначає,\~що у\~відповідності до\~ст.\~534\~ЦК України,\~у разі\~недостатності суми\~проведеного платежу\~для виконання\~грошового зобов`язання\~у повному\~обсязі,\~ця сума\~погашає вимоги\~кредитора у\~такій черговості,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом: 1)\~у першу\~чергу відшкодовуються\~витрати кредитора,\~пов`язані\~з одержанням\~виконання; 2)\~у другу\~чергу сплачуються\~проценти і\~неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд неодноразово у постановах, від 26.12.2019 року, по справі № 911/2630/18; від 26.09.2019\~року, по справі № 910/12934/18; від 18.04.2018 року, по справі № 904/12527/16 зазначав, що можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України щодо черговості погашення вимог кредитора безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу, застосовуватися не може. В даному випадку в кожній з квитанцій про сплату відповідачем грошових коштів на користь позивача призначення платежу визначено, як «погашення кредитної заборгованості». У п. 3 Положення про порядок проведення реструктуризації кредитної заборгованості фізичних осіб (крім фізичних осіб підприємців) за кредитними договорами, виконання зобов`язань за кредитними договорами, виконання зобов`язань забезпечених іпотекою, перед банками, процедура ліквідації яких здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2018 р. № 372, міститься визначення, згідно з яким кредитна заборгованість фізичної особи включає основну суму боргу, процентів за користування кредитом, комісійних винагород, передбачених кредитним договором. Таким чином, пеня, яка за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, є видом цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, не включається до поняття «кредитна заборгованість». Отже, враховуючи, що в квитанціях про сплату відповідачем на користь позивача грошових коштів, призначення платежу визначено як «погашення кредитної заборгованості», то, виходячи з обов`язкової до врахування судової практики Верховного Суду, позивач не повинен був відносити дані платежі на часткову оплату пені а, після сплати процентів, мав віднести залишок сплачених грошових коштів на погашення основного боргу. Вирішуючи питання про обґрунтованість наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, суд зазначає, що у п. 54 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 28.03.2018 року, по справі № 444/9519/12 міститься правовий висновок, відповідно до якого право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Умовами укладеного між сторонами договору позики від 22.06.2017 р. № 2017/06/22 з урахуванням змін, внесених договором від 22.09.2017 р., погоджено загальний строк кредитування у 6 місяців та визначено розмір процентної ставки за користування відповідачем грошовими коштами у розмірі 5% місячних. Тобто, загальний розмір процентів, право на стягнення яких має відповідач, визначається у сумі: 156\~141,61 * 5% * 6 = 46\~842,48 грн. Решту ж сплачених відповідачем на його користь грошових коштів у сумі 90367,72 грн (137210,2 грн. 46842,48 грн) позивач, виходячи з вищенаведених норм чинного законодавства та судової практики Верховного Суду, мав віднести в рахунок погашення основного боргу. Таким чином, наразі несплаченою відповідачем лишається сума основного боргу у розмірі 65773,89 грн. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в зазначеній частині позову. Також позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 522604,65 грн. Відповідачем завлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності за вимогами про стягнення з нього пені. Стосовно вказаних вимог позивача про стягнення\~з відповідача\~суми пені\~у розмірі\~522604,65\~грн.\~та,\~ щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до\~ст. 257 ЦПК України,\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 \~ст. 258 ЦПК України, для окремих видів вимог, законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Приписами п. 1 ч.2. \~ст. 258 ЦПК України встановлено,\~що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). \~ \~ \~ \~Частиною 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За приписами частини третьої 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем надано до суду таку заяву до винесення судом рішення у справі. Частиною четвертою ст.267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що строком повернення позики сторонами було визначено дату - 22.12.2017 р. Тобто, після вказаної дати у позивача виникло право на звернення з позовом до суду. \~ \~ \~ \~Однак, ч.1 ст.264 ЦК України\~\~передбачено,\~що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В судовому засіданні було встановлено і це не заперечується жодною із сторін, що, в період з 02.08.2017 року по 04.09.2018 року відповідач сплатив на користь позивача грошові кошти у сумі 137210,20 грн. Тобто, в указаний період часу відповідач здійснював платежі на погашення заборгованості за договором. Отже, вказані дії відповідача свідчать про визнання ним свого боргу та іншого обов`язку. Судом встановлено, що остання дата сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за договором позики - 04.09.2018 року. \~ \~ \~ \~Отже, після спливу саме цієї дати позивач мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. \~ \~ \~ \~З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що строки звернення до суду про стягнення пені позивачем не порушено. Проте, стосовно заявленого суд зазначає, що, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549, ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові, у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Пунктом 6.1. укладеного між сторонами договору позики № 2017/06/22 від 22.06.2017 р. погоджено, що якщо позичальник своєчасно не сплатив проценти за користування грошовими коштами або своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити позикодавцеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу, а також пеню в розмірі 1% від суми простроченого грошового зобов`язання за кожен день прострочення з дати виникнення простроченої заборгованості по дату погашення простроченої заборгованості, включаючи дату погашення. Водночас, враховуючи ту обставину, що позивач, визначаючи розмір заявленої до стягнення пені, виходив з помилкового розрахунку суми основного боргу, суд також не може погодитися із здійсненим позивачем розрахунком пені. Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. У постановах Великої Палати Верховного Суду, від 20.03.2019 року, по справі №\~761/26293/16-ц, від 21.08.2019 року, по справі № 727/9352/17 містяться висновки щодо застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно з якими висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі, що більше ніж удвічі (утричі) перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи. Тобто, у даних справах Велика Палата Верховного Суду застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшила розмір пені до суми, меншої ніж сума основного боргу. Застосовуючи дані правові висновки Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові, від 30.09.2020 року, по справі №\~559/1605/18 зменшив розмір пені до суми, яка дорівнювала б розміру основного боргу. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про необхідність визначення розміру пені, яку слід стягнути з відповідача, у розмірі, який дорівнюватиме стягнутій сумі основного боргу, що буде відповідати нормам цивільного законодавства та узгоджуватиметься із судовою практикою Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 65773,89 грн. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 10346,10 грн. Проте, враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, у сумі 1965,76 грн.

Outcome: partial