Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по 11 червня 2021 року у розмірі 25850, 88 грн. та моральну шкоду. В обгрунтування вимог позивач вказав, що з 16.06.2019 року по 07.04.2021 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ». 07.04.2021року був звільнений на підставі ст. 36 КЗпП України, згідно наказу №68-к від 07.04.2021 року. 08.04.2021 року звернувся з заявою до відповідача про проведення повного розрахунку, але повного розрахунку зроблено не було. В період з 07.04.2021 року до 11.06.2021 року частинами було нараховані кошти, всього їх було 6. Остаточний розрахунок було здійснено 11.06.2021 року. Згідно довідки про середню заробітну плату, середньоденна заробітна плата складає 587, 52 грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні та враховуючи, що з моменту звільнення минуло 44 робочі дня, стягненню підлягає 25.850,88 грн. Також просив стягнути 2000 грн. моральної шкоди, оскільки йому завдано було допущено факт тривалого порушення його трудових прав, що призвело до вимушених змін у його житті. Ухвалою суду від 23.06.2021 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 16.09.2021 року до суду надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача просив відмовити в позові у повному обсязі. Зазначив, що компенсація за несвоєчасний розрахунок при звільненні [PERSON] в сумі 13121,46 грн. була виплачена 30.06.2021 року. Зазначає, що розмір розрахунку в сумі 25850,88 є необґрунтованим, оскільки включає в себе допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та виплати за час щорічної і додаткової відпустки. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не обгрунтовано та не доведено заподіяння йому моральної шкоди на зазначену суму. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно дост. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» та 07.04.2021 був звільнений із займаної посади. Приписами ст. 43 Конституції Українив становлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1ст.21ЗаконуУкраїни«Про оплату праці» передбачено, щопрацівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачеві в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, а з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до наказу директора ТОВ «НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ» Євдокимова М.І. від №68-к наказано звільнити 07.04.2021 [PERSON] . Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню за період затримки у виплаті заборгованості із заробітної плати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р.,- при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,- середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, - нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем надано довідку, складену директором ТОВ «НІКМОРСЕРВІС» Євдокимовим М.І. та головним бухгалтером [PERSON] №485 від 16.04.2021, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 587,72 грн. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати необхідно розраховувати з наступного. Так, за період затримки виплати з дати звільнення 07.04.2021 по дату здійснення повного розрахунку 11.06.2021 року минуло 44 робочих дні. Розмір середнього заробітку за вказаний період становить: 44 робочих дні х 587,52 грн. (середньоденна заробітна плата) = 25850,88 грн. Відповідно до реєстру №51 від 30.06.2021 року про перерахування компенсації за затримку кінцевого рахунку звільненим у квітні [PERSON] було перераховано 13121, 46 грн. Отже, стягненню на користь позивача підлягає сума 12729,42 грн. (25852,88-13121,46). При вирішенні питання про стягнення з відповідача 2000 грн. моральної шкоди, суд виходить з наступного. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч.4ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, судврахову є конкретні обставини справи, характерта ступінь моральних страждань позивача. Невиплата заробітної плати визнається позивачем. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у цивільній справі №362/7161/15-ц, які враховуються судом на підставі ч. 4ст. 263 ЦПК України. Дійсно, невиплатою відповідачем належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків як ним, так і його сім`єю. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, у зв`язку з втратою гідного матеріального забезпечення. Приймаючи до уваги ті обставини, що позивач мав незручності з приводу порушення відносно нього трудового законодавства, що обумовлюється тим, що позивач, на думку суду, відчував хвилювання, зазнав моральних страждань, був вимушений звертатись до суду для захисту своїх майнових прав, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що буде доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 грн. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме 12729,42 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 2000 грн. моральної шкоди. У порядку ст.141ЦПК України, суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 2270 грн.

Outcome: partial