Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

До суду 18.06.2014 року надійшла вище вказана позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить надати їй дозвіл на оформлення документів для вивозу за межі України до США [PERSON], [INFO], без згоди її батька [PERSON] та надати дозвіл на вивіз за межі України до США в її супроводі [PERSON], [INFO], на строк три роки, починаючи з 01.10.2014року по 30.09.2017року без згоди та супроводу батька [PERSON]. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 14 квітня 2004 року. Під час шлюбу з відповідачем у них народилася донька [PERSON], яка на даний час є неповнолітньою. Після розірвання шлюбу донька постійно проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.09.2008 р. зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, однак аліменти не сплачує, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 26576грн.75коп., з донькою спілкується нерегулярно, лише по телефону, незважаючи, що проти його спілкування з донькою вона не заперечує. На даний час вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та має ще двох неповнолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] Починаючи з листопада 2009року, вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку. Всі витрати на утримання сім'ї, а саме: її, дочок [PERSON], [PERSON] і [PERSON] несе її чоловік [PERSON] Нещодавно її чоловіку [PERSON] запропонували переїхати на тимчасове проживання до США на роботу та оформити контракт з ЕPAM Systems, USA. Він погодився, оскільки запропоновані умови є набагато кращими ніж ті, які можуть бути надані на території України, та підписав Employment offer letter з ЕPAM Systems, USA., за умовами якого він зобов'язаний приступити до виконання робіт 01 жовтня 2014 р. Оскільки час роботи її чоловіка за кордоном складає три роки, а також враховуючи складну політичну та військову ситуацію в Україні, вона вирішила разом з дітьми (трьома доньками) поїхати разом з ним до США, однак, відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд [PERSON] за межі України. Відповідач запропонував їй залишити [PERSON] на його утриманні на території України. Однак вона не можу цього зробити з ряду причин. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив у позові відмовити, посилаючись на те, що він бажає приймати участь у вихованні доньки, а надання дозволу на виїзд дитині за межі України на три роки є грубим порушенням його права на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, оскільки за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2009 р. встановлений порядок його участі у вихованні доньки [PERSON], яким передбачено його право на побачення з донькою у першу та третю суботу кожного місяця з 10 год. до неділі 14 год., також надано право на організований відпочинок з донькою один раз на рік протягом двох тижнів під час літніх канікул. Він не ухиляється від участі у вихованні дитини та заінтересований в проведенні з нею спільного часу, періодично бачиться з донькою. Крім того надав до суду письмові заперечення на позов. Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, подали до суду заяву з проханням розглядати справу без участі їх представника та ухвалити рішення на розсуд суду виходячи з інтересів дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, вислухавши свідків [PERSON], [PERSON] з боку позивача та свідка [PERSON] з боку відповідача, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними було розірвано 14.04.2004 року /а.с.28/. Від шлюбу у сторін 25 червня 2003 року народилася донька [PERSON] /а.с.27/. 13 червня 2008 року позивачка уклала шлюб з [PERSON], та після реєстрації шлюбу взяла прізвище чоловіка /а.с.6/. Від шлюбу з [PERSON] позивачка має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] /а.с.22,23/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, неповнолітня [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] /а.с.26/. Згідно рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2009 р., що набрало законної сили, [PERSON] встановлений порядок участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO], визначений час побачення [PERSON] з донькою у першу та третю суботу кожного місяця з 10-00 год. до неділі 14-00 год. та надано право на організований відпочинок [PERSON] з донькою один раз на рік протягом двох тижнів в період літніх канікул. Згідно довідки Московського ВДВС ХМУЮ від 19.06.2014 р. боржник [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], станом на 01.01.2014 року заборгованість боржника [PERSON] складає 4725грн.70коп. Судом встановлено, що чоловіку позивачки [PERSON] запропонували переїхати на тимчасове проживання до США на роботу та оформити контракт з ЕPAM Systems, USA на що він погодився. Повідомленням ЕPAM Systems, USA, підписаним старшим менеджером О.Бобиною, підтверджується, що [PERSON], [INFO] отримує робочу візу Н1В від компанії ЕPAM Systems, початковим строком на 3 роки та з 01.10.2014року буде працювати в офісі компанії ЕPAM Systems, в США. Члени сім'ї будуть супроводжувати [PERSON] за візою Н4. Компанія ЕPAM Systems бере на себе розтрати пов'язані з переїздом [PERSON] та сім'ї до США та працевлаштування. Оскільки час роботи чоловіка позивачки за кордоном складає три роки, а також враховуючи складну політичну та військову ситуацію в Україні та в інтересах дітей, [PERSON] вирішила разом з дітьми (трьома доньками) поїхати до США з чоловіком. Відповідач [PERSON] не надає згоди на виїзд дитині [PERSON] за межі України. В судовому засіданні, за згодою батьків була опитана малолітня [PERSON], яка пояснила суду, що в даний час вона проживає спільно з мамою, вітчимом та двома молодшими сестрами однією сім'єю. Дитині комфортно з матір'ю, вітчимом та сестричками, оскільки вітчим та мати приділяють їй багато уваги, забезпечують матеріально, займаються її вихованням, між ними існує тісний контакт та взаєморозуміння. Дівчинка вказує, що вона дуже бажає виїхати до США разом із сім'єю, з якою вона відчуває себе захищеною, вивчати іноземну мову, пізнавати культуру іншої держави, вчитися у навчальних закладах та не хоче жити з батьком, оскільки, як вбачається з її пояснень, він неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки. Слід відмітити, що малолітня [PERSON] досить виважено, не по дитячому відповідала на поставлені питання. Дівчинка хвилюється, що залишиться в Україні без матері та сестричок. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч.3 ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Таким чином, виїзд за кордон дитини [PERSON], [INFO] до США в супроводі її матері [PERSON] на період з 01.10.2014року по 30.09.2017року відповідає інтересам дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю за межами України, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не порушується і не обмежується. Матеріали справи не містять будь-які докази стосовного того, що позивачка, заявляючи вказані позовні вимоги, діє всупереч інтересам дитини чи наражає дитину на небезпеку. В той же час, суд приходить до висновку, що відповідач не довів, що надання дозволу на виїзд дитини за межі України до США буде суперечити її інтересам через соціально-політичний, санітарно-епідеміологічний стан в цій країні, кліматичні умови тощо. На підставі викладеного та

Outcome: approved