Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] заінтересована особа [PERSON] із заявою про встановленнґя факту проживання однією сім`єю. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 26 лютого 1957 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка [INFO] , а [INFO] помер [PERSON] , який є спадкоємцем майна своєї померлої дружини. [PERSON] зробив на заявника заповітне розпорядження за яким заповів житловий будинок по [ADDRESS] . 13 січня 2004 року [PERSON] зареєстрував право власності на зазначене вище нерухоме майно. Про наявність інших спадкоємців окрім заінтересованої особи по справі, тобто двоюрідного племінника спадкодавця [PERSON] заявнику невідомо. Права на спадкове майно спадкоємцями попередніх черг за законом ніхто не заявляв. [PERSON] як спадкоємець частини спадщини за заповітом не відмовлявся від її прийняття, а також не вчиняв будь-яких дій, які могли б стати підставами для усунення його від права на спадкування. Нотаріально оформити решту спадкового майна не вдається з огляду на те, що заявник не є спадкоємцем в розумінні положень ст.ст.529, 530 та 531 ЦК України в редакції від 18 липня 1963 року про що свідчить постанова державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Викладені обставини свідчать про те, що цивільні відносини заявника та [PERSON] виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України в редакції станом на 01 січня 2004 року, однак в силу ч.4 та абз.2 Прикінцевих положень діючого ЦК України його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Наприкінці 1996 року [PERSON] забрав [PERSON] до себе додому доглядати за ним в зв`язку з його похилим віком, купував ліки, постійно проживав однією сім`ю по [ADDRESS] з [PERSON] , вони були пов`язані спільним побутом, вели господарство, мали взаємні права та обов`язки. Встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] необхідно для прийняття спадщини. В позасудовому порядку встановити його право на спадщину за законом неможливо. Заявник просить встановити факт проживання його однією сім`єю не менш як п`ять років з [PERSON] до часу відкриття спадщини та прийняття ним спадщини. У судове засідання [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Доводи заяви підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з огляду на наступні встановлені факти та обставини. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , зареєстрованого в с.Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області 26 лютого 1957 року, актовий запис №11, [PERSON] одружився з [PERSON] 26 лютого 1957 року . Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] та № [NUMBER] , видані виконкомом Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області свідчать про те, що [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] поме [INFO] , який був спадкоємцем майна після померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1959. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-ДП №068724, [PERSON] є власником земельної ділянки (пай № [NUMBER] ) площею 4,610га у межах згідно з планом, яка розташована на території Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №225. Заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 25 серпня 1999 року, зареєстрованого у реєстрі за №121 підтверджується, що [PERSON] зробив заповітне розпорядження за яким заповів [PERSON] належний йому житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори 09 січня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №20 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] є [PERSON] , який 13 січня 2004 року провів державну реєстрацію права власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу:2550133 від 13 січня 2004 року. Згідно постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON] в зв`язку з тим, що перший не є спадкоємцем згідно ст.ст.529531 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року. Відповідно до п.1 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Як зазначено у п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Вирішуючи питання які правові норми - ЦК УРСР чи діючого ЦК підлягають застосуванню, слід виходити із системного тлумачення вищезазначених положень та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тобто [INFO] , а державна реєстрація нерухомого майна за заповітом [PERSON] відбулась 13 січня 2004 року. Отже, правовідносини спадкування виникають саме з цього часу, права і обов`язки спадкоємців регулюються тим нормативним актом, який діє в цей час. Згідно довідки виконавчого комітету Межівської селищної ради Дніпропетровської області №131 від 24 лютого 2020 року [PERSON] проживає по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON] підтверджується той факт, що [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] по [ADDRESS] , доглядав за ним як за рідним батьком, за наявності похилого віку купував ліки та за власний рахунок здійснив поховання. Довідкою виконавчого комітету Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №147 від 02 березня 2020 року, підтверджується, що [PERSON] з 1997 року та по день смерті [PERSON] проживав з ним по [ADDRESS] однією сім`єю, здійснював догляд, купував ліки, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За відсутності родинних відносин [PERSON] проводив поховання [PERSON] за власні кошти. Таким чином, заявник обумовив, що встановлення факту проживання однією сім`єю не менше як п`ять років зі спадкодавцем, йому потрібно з метою отримання спадщини на нерухоме майно. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заявник посилається на норми ст.1264 ЦК України, відповідно до яких у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Достовірно встановлено, що заявник [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] з 1997 року по день його смерті, тобто до [INFO] , однією сім`єю, доглядав за ним та здійснив поховання. З огляду на приписи чинного законодавства, суд вважає встановленим факт постійного проживання заявника зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю до часу відкриття спадщини - з 1997 року по [INFO] відповідно. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи встановлені судом обставини, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги заявника є обґрунтованими, а тому вважає, що є всі правові підстави для їх задоволення. На підставі викладеного, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.1264, ст.1261, ч.3 ст.1268 ЦК України,

Outcome: approved