Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], Малиновського районного відділу Державної міграційної служби Управління ДМС в Одеській області про усунення перешкод у користування власністю та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги, позивачка обґрунтувала наступним. Позивачка є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 18 лютого 2010 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори. Відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі з серпня 2013 року. Ніяких перешкод у мешканні йому ніхто не чинив. Він зібрав всі свої речі та виїхав з квартири. На теперішній час місце мешкання відповідача - позивачу невідомо. Позивачка сама сплачує комунальні платежі за відповідача. Факт реєстрації відповідача в її квартирі створює позивачу перешкоди в користуванні власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не надав. Представник відповідача Малиновського РВ ДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не надав. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Вивчивши матеріали справи та надані до суду докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до договору дарування від 18 лютого 2010 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори Саганович О.Ю., зареєстровано у реєстрі за № 2-152, є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до Витягу з Державного реєстру правочинів право власності [PERSON] на ? частку зазначеної квартири було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с 4). Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію № 2232 від 11.09.2014 року, [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 06.04.2013 року (а.с.7). Згідно акту від 10.09.2014 року, відповідач не проживає в спірній квартирі з серпня 2013 року по час складення акту (а.с. 6), тобто більше року. Таким чином, суд встановив, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше року без поважних причин, у зв'язку з чим його слід визнати втратившим право на користування зазначеною квартирою. Отже, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON]. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому такими діями відповідачами порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так, відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами державної міграційної служби на підставі рішення суду, яке набрало законної сили про припинення права власності чи права користування житлом».

Outcome: approved