Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь судовий збір та витрати за правничу допомогу в розмірі 1800 грн. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 04.10.2012 року, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1419. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, несумісність характерів. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Переконана, що сенсу в підтриманні сімейних відносин не має, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних відносин. На теперішній час спору щодо майна не мають. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, шлюб між нею та відповідачем просила розірвати після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », строк на примирення просила не надавати, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає та просить шлюб розірвати, строк на примирення просив не надавати, проте заперечував проти стягнення з нього на користь позивача судових витрат на правничу допомогу. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 04.10.2012 р., та який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що було зроблено актовий запис № 1419. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, сторони спільного господарства не ведуть. Строк на примирення позивач та відповідач просять не надавати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За даних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Позивачем надано до суду квитанції до прибуткогового касового ордера № 4 від 23.08.2019р. на суму 1800 грн. (а.с. 1а) У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Як судом з`ясовано, позивачем не надано до суду договору на надання правової допомоги , у зв`язку із чим неможливо встановити вартість юридичної допомоги, що здійснюється на підставі угоди. Враховуючи вищенаведене, суд позбавлений об`єктивної можливості пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні стягнення судових витрати на професійну правничу допомогу. Дана позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року справа № 922/1163/18. Разом з тим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 768,40грн.

Outcome: partial