Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулося ПАТ Страхова компанія «ВУСО» з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1993159-02-21-01 від 02.06.2015 року, за яким страховик зарахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Hyundai i30, державний номерний знак [NUMBER]. 28.07.2015 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля застрахованого в ПрАТ «СК «ВУСО»», під управлінням [PERSON], та автомобіля Daewoo, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON]. В результаті ДТП було пошкоджено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО»» автомобіль Hyundai i30, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.08.2015 року [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 19\~000 (девятнадцять тисяч) грн.00 коп. та судові витрати у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.\~\~\~\~ Відповідач по справі в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, задовольняє позовні вимоги частково, виходячи з наступного.\~\~ В судовому засіданні було встановлено, що 28.07.2015 року в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля застрахованого в ПрАТ «СК «ВУСО»», під управлінням [PERSON], та автомобіля Daewoo, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON]. Між ПАТ Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1993159-02-21-01 від 02.06.2015 року, за яким страховик зарахував майнові інтереси страхувальника, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Hyundai i30, державний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [PERSON] було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Калькуляції від 30.07.2015 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Hyundai i30, державний номерний знак [NUMBER], складає 19\~350 грн. 00 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО»» сплатило на користь страхувальника суму страхового відшкодування в розмірі 19000,00 грн. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ВУСО»» у відповідності до статті 25 ЗУ «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника від 28.07.2015 року, страхового акту №2521-02 від 11.08.2015 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями №9479 від 11.08.2015 року. На підставі ст. 993 ЦК України, ст. 27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п.п.11,16 постанови ППВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути предявлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом ст. 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі\~ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ч. 2\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно п. 6 ч. 1\~ст. 3 Цивільного кодексу України\~(надалі\~ЦК України), загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Згідно\~ст. 22 ЦК України\~особа має право на відшкодування збитків, що йому заподіяні в результаті порушення її цивільного права. Збитками є витрати, що особа понесла в зв'язку з знищенням або ушкодженням майна, а також витрати, що вона повинна, понести для відновлення порушеного права. Відповідно до ч. 2\~ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди\~№ 6 від 27.03.1992р. під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).\~\~\~ Згідно вимог\~ст. 1192 Цивільного кодексу України\~розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог\~\~ст. 88\~\~ЦПК України\~\~стороні,\~\~на користь якої\~\~ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони\~\~понесені\~\~нею і документально\~\~підтверджені судові витрати.\~Позивачем було надано квитанцію про сплату судового збору, що ж до відшкодування\~витрат, понесених на правову допомогу, то вони позивачем не були підтверджені. На підставі викладеного,

Outcome: partial