Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: земельну частку (пай) площею 6,6 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 059440. Позивач прийняла спадщину після смерті брата, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Забарівка Корюківського району Чернігівської області, проживає і є зареєстрованою в с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 03 червня 2000 року Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області. Родове прізвище позивача було « [PERSON] », 13 серпня 1977 року вона уклала шлюб з [PERSON] , зареєстрований у Забарівському сіль ЗАГСі, і змінила своє родове прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданим 13 серпня 1977 року Забарівським сіль ЗАГС. Батьками позивача є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 17 грудня 1955 року Забарівським сіль ЗАГС Забарівка. Рідним братом позивача є [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00028854284 сформованого 10.12.2020 року Корюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), де батьками брата вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Брат позивачки постійно проживав разом з нею в [ADDRESS] , за життя він був членом місцевого колективного господарства «Україна» с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, під час розпаювання якого він був включений до списку осіб, які мають право на майнові та земельні паї даного колективного сільськогосподарського підприємства, а в наступному йому був виданий сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059440 на земельну частку площею 6,6 умовних кадастрових гектарів по КСП «Україна», який був зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №437. [INFO] рідний брат позивача [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] виданим 10 грудня 2020 року Корюківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). На майно померлого брата відкрилась спадщина, яка складається з права померлого на земельну частку (пай) в колективному сільськогосподарському підприємстві, яке підтверджується виданим на померлого сертифікатом на право власності на земельну частку (пай) серії ЧН №059440. Брат за життя не розпорядився своїм майном, заповіту не склав. Спадщину після смерті брата прийняла позивач, бо на час смерті брата вона постійно проживала разом з ним, що підтверджується довідкою №506 від 21.12.2020 року Корюківської міської ради Чернігівської області. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно померлого брата позивач звернулась до Корюківської районної державної нотаріальної контори, але державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право померлого на земельну частку (пай), бо у неї відсутній сертифікат на право власності на земельну частку (пай) виданий на померлого. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності спадкування покійним документу на земельну частку (пай) позивач звернулась з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію №31-25-0.201-2447/177-20 від 15.12.2020 року. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до діючих на час виникнення спірних правовідносин ст.ст.529,530,534,548 Цивільного кодексу України 1963 року, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; при відсутності спадкоємців першої черги…спадкують в рівних частках брати та сестри померлого, а також дід та баба померлого…(друга черга); для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п.113 діючої на той час «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом №18/5 Міністерства юстиції України від 18.07.1994 року, доказом вступу в управління або у володіння спадковим майном може бути довідка сільської ради. Позивач прийняла спадщину, бо проживала разом з братом на час його смерті за одним адресом, що підтверджується довідкою Корюківської міської ради Чернігівської області. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 гривень. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved