Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява [PERSON] , у якій остання просить видати обмежувальний припис стосовно її доньки [PERSON] та визначити заходи тимчасового обмеження її прав строком на 6 місяців, а саме: заборонити перебувати у кімнаті (літ. 3) площею 17,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , якою користується [PERSON] , заборонити [PERSON] , наближатися на відстань ближче, ніж 5 метрів в місці спільного проживання, а саме в приміщеннях, що є у спільному користуванні з [PERSON] , заборонити [PERSON] , контактувати з [PERSON] особисто, направити [PERSON] для проходження програми для кривдників на 6 місяців до Маріупольського міського центру соціальних служб. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що з 2017 року у заявниці з донькою [PERSON] склались неприязні відносини. Заявниця зазначає, що [PERSON] щовечора після роботи вживає алкогольні напої, при цьому працює водієм тролейбусу. Після чого [PERSON] влаштовує скандали, сварки, під час яких наносить заявниці удари руками по тілу, обличчю, а раніше била її головою об стіну, погрожує фізичною розправою. Після побиття 20.05.2020 року [PERSON] звернулась до поліції, які склавши матеріали, направили їх до суду. Постановою Жовтневого районного суду від 05.06.2020 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, однак суд обмежився усним зауваженням. У зв`язку із викладеним вона відчуває страх, та що ситуація з вчиненням відносно неї фізичного та психологічного насильства може повторитись, тому звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні підтримала свою заяву, надала пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Також зазначила, що між нею та її донької давно склалися неприязні відносини, вона незадовоена поведінкою доньки, неналженим вихованням дитини - її онука. Проживають разом у трикімнатній квартирі, яка є їх сумісною власністю та відповідно до рішення суду встановлено порядок користування квартирою, за яким їй віділено окрему кімнату площею 17,2 кв.м., а доцьці з онуком інші дві кімнати.Донька не дає їй нормально спілкуватися із онуком, сама погано дбає про дитину, вживає алкогольні напої. Неодноразово пропонувала [PERSON] продати квартиру та розїхатися, але вона відмовляється від пропозиції отримати гроші за частку квартири та вимагає купити їй двокімнатну квартиру у цьому ж будинку. Оскільки донька вчиняє стосовно неї психологічне та фізичне насильство, що підтверджується рішеннями суду, просить заяву задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд заяви про видачу обмежувального припису без її участі, наполягала на задоволенні заяви. Зацікавлена особа [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти вимог заяви та зазначила, що дійсно між нею та заявницєю склалися неприязні відносини, остання не дає їй можливості жити своїм життям, забороняє її друзям приходити до неї у гості, її неповнолітнього сина без узгодження з нею лікує під час хвороби своїми ліками. Також зазначила, що вона є матір`ю-одиначкою, сама виховує дитину, проацює водієм тролейбусу. Дійсно може випити пива у вихідний день, але її матір з цього влаштовує суперечки. Проти спілкування матері з онуком не заперечує, навпаки бажає, щоб вона як баба дитини допомогала та спілкувалася із дитиною. Дійсно пропонувалося продати їх сумісну квартиру, але ця пропозиція була від її рідного брата дуже давно, на цей час ніхто нічого не пропонує. Вважає, що вказана квартира є її, оскільки квартиру їй залишив батько, а брату інше майно. Тому між ними і виникають суперечки. Про існування рішень суду про притягнення її до адміністративной відповідальності нічого не відомо, про те, що складався протокол стосовно неї знає, в судовому порядку рішення не оскаржувала, вважає, що ніякого насильсява стосовно матері вона не вчиняла. В подальшому надала заяву про розгляд заяви про видачу обмежувального припису без її участі, в якій зазначила, що вважає заяву [PERSON] недійсною. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, але частковому, з наступних підстав. За змістом ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Відповідно до ч. 1 ст.350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вичиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п. 4 ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Жовтневим районним судом м. Маріуполя неодноразово розглядались адміністративні матеріали відносно [PERSON] за скоєння домашнього насильства відносно [PERSON] , якими [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, провадження по справі закрито, суд обмежився усним зауваженням (справа № 263/6633/20) та за ч.1 ст.173-2 КУпАП було накладено стягнення у вигляді штрафу (справа №263/9883/21). Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 25.10.2021 року вбачається, що вказаним рішенням між [PERSON] та [PERSON] було встановлено порядок користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , рішення законної сили не набуло. Але під час розгляду данної заяви сторони не заперечували, що між ними склався порядок користування квартирою та заявник [PERSON] користується окремою кімнатою у зазначеній кварирі. 17,2 кв.м. Отже, суд виходить із наявності встановлених фактів вчинення психологічного та фізичного насильства [PERSON] відносно [PERSON] , тому заслуговують на увагу доводи заявниці про те, що її життя та здоров`я під загрозою, систематичні випадки насильницьких дій призвели до постійних побоювань за свою безпеку, неможливості відчувати себе захищеною від повторення протиправних дій [PERSON] . Таким чином, проводячи аналіз поданих доказів, на підставі встановлених судом обставин, суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] , тому, з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заява обґрунтована та до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Відповідно до ч. 6 ст. 28 Закона України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством.Що стосується вимог про направлення [PERSON] для проходження програми для кривдників на 6 місяців до Маріупольського міського центру соціальних служб, то в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, враховуючи встановлені обставини справи. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial