Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

До суду звернувся Кременчуцький міжрайонний екологічний прокурор Дніпровської екологічної прокуратури з вказаним позовом посилаючись на обставини і підстави викладені в позовній заяві, просив суд поновити строк звернення з цивільним позовом до суду. Визнати незаконним та скасувати рішення 25 сесії Кременчуцької міської ради 5 скликання від 26.02.2008 р. в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнати незаконним та скасувати рішення 15 сесії Автозаводської районної ради 5 скликання від 29.05.2008 в частині затвердження вказаного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки [PERSON] у власність. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 505801, виданий [PERSON], який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010854800371. Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 173735, виданий [PERSON], який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010954800158. Зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер земельної ділянки 5310436100:06:002:0061), нормативною вартістю 311970 грн., що розташована по [ADDRESS] навпроти загальноосвітньої школи №2 у м. Кременчук Полтавської області у власність територіальної громади м. Кременчука в особі Кременчуцької міської ради. Судові витрати по справі покласти на відповідачів. Представник позивача Кременчуцького міжрайонного екологічного прокурора Дніпровської екологічної прокуратури в судове засідання не прибув, в заяві просив позов задовольнити та розглянути справу без їх участі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Представники відповідачів - Кременчуцької міської ради Полтавської області, Автозаводської районної ради у м Кременчуці в судове засідання не прибули по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Представники третіх осіб Дніпродзержинського регіонального управління водних ресурсів, управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та управління держземагенства у м Кременчуці в судове засідання не прибули по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлялися належним чином. Представник третьої особи державної інспекції сільського господарства в Полтавській області у судове засідання не прибув, просили справу розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням 25 сесії Кременчуцької міської ради 5 скликання від 26.02.2008 р. надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1 га відповідачу [PERSON] по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Рішенням 15 сесії Автозаводської районної ради в місті Кременчуці 5 скликання від 29.05.2008 р. вказаний проект землеустрою затверджений, а земельна ділянка передана [PERSON] у власність. На виконання вказаного рішення 06.06.2008 р. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 505807, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 010854800371. Відповідно до положень ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, за окремими проектами землеустрою щодо їх відведення. Відповідно до ст. 51 Земельного кодексу України до земель рекреаційного призначення належать зокрема, земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів. Генеральним планом міста Кременчука, затвердженим рішенням Кременчуцької міської ради від 25.12.2007, землі по вул. Затонній, [ADDRESS] навпроти загальноосвітньої школи № 2 визначено як зону зелених насаджень загального користування. Територія між річкою Дніпро та Власівською водозахисною дамбою по вул. Затонній за своїм цільовим призначенням відноситься до земель рекреації, а тому в силу ст. 51 ЗК України житловій забудові не підлягає. Згідно з ч. 3 ст. 83 Земельного кодексу України землі загального користування також не можуть передаватись у приватну власність. Оскільки спірна земельна ділянка є територією зелених насаджень загального користування, надання її у приватну власність суперечить вказаним приписам закону. Віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреації підтверджується не лише вказаним вище рішенням органу місцевого самоврядування, а також актом перевірки Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області від 15.01.2014. Як передбачено ч. 3 ст. 52 даного Кодексу на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за цільовим призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Використання земельної ділянки з метою будівництва та обслуговування житлового будинку в силу закону є неприпустимим. Автозаводською районною радою в м. Кременчуці 29.05.2008 р. прийнято рішення про передачу частини земель рекреаційного призначення у приватну власність [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до схеми зонування території, що є складовою частиною Правил забудови і використання території міста Кременчука, затверджених рішенням Кременчуцької міської ради 27.12.2001 р., земельна ділянка [PERSON] відноситься до зони забудови. Проте, при вирішенні питання щодо можливості погодження передачі земельної ділянки у власність, управління архітектури і містобудування не врахувало положення Генерального плану міста, затвердженого рішенням Кременчуцької міської ради від 25.12.2007 р., яким весь масив земельної ділянки по [ADDRESS] відноситься до зони зелених насаджень загального користування. Закон України «Про планування і забудову територій» визначає місцеві правила забудови як нормативно-правовий акт, яким встановлюється порядок планування і забудови та іншого використання територій, окремих земельних ділянок, а також перелік усіх допустимих видів, умов і обмежень забудови та іншого використання територій та окремих земельних ділянок у межах зон, визначених планом зонування. Статтею 22 вказаного Закону визначено, що місцеві правила забудови складаються із текстової частини та графічної частини - плану зонування. Генеральний план населеного пункту (відповідно до Закону України «Про планування і забудову територій») - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Стаття 12 Закону визначає, що відповідно до генеральних планів населених пунктів сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи в межах повноважень, визначених законом, зокрема, організують розроблення та затвердження місцевих правил забудови, детальних планів території, планів червоних ліній, іншої містобудівної документації та проектів. Статтею 3 Закону України «Про планування і забудову територій» визначено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань забудови та іншого використання територій, вибору, вилучення (викупу) і надання земельних ділянок для містобудівних потреб приймаються в межах, визначених законом відповідно до містобудівної документації за погодженням із спеціально уповноваженими органами з питань містобудування і архітектури. Станом на 26.02.2008 р. та 29.05.2008 р. (на момент передачі спірних земельних ділянок), в місті Кременчуці діяв Генеральний план міста, затверджений Кременчуцькою міською радою 25.12.2007 р.. Натомість, Правила забудови і використання території м. Кременчука, затверджені рішенням Кременчуцької міської ради 27.12.2001 р., не відповідають Генеральному плану міста Кременчука. Отже, при погодженні відведення земельних ділянок, Управління архітектури та містобудування виконкому Кременчуцької міської ради при наданні висновку про можливість передачі земельної ділянки у власність, мало б керуватись виключно Генеральним планом міста. Даний факт підтверджується і листом заступника начальника Управління містобудування та архітектури Полтавської обласної державної адміністрації № 1130/01-12 від 13.11.2013 р.. Рішенням III сесії Кременчуцької міської ради V скликання від 25.01.2011 р. внесено зміни до рішення міської ради від 25.12.2007 року «Про затвердження генерального плану міста Кременчука». Так Кременчуцькою міською радою вирішено змінити функціональне призначення земельної ділянки по [ADDRESS], навпроти загальноосвітньої школи №2 з ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення Р-1 на зону розміщення одноквартирної котеджної (садибної) забудови Ж-5 для розміщення групи індивідуальних житлових будинків. Зміна цільового призначення земельної ділянки відбулась лише після спливу 2 років з моменту винесення оскаржуваного рішення. Рішення III сесії Кременчуцької міської ради V скликання від 25.01.2011 р., яким внесено зміни до рішення міської ради від 25.12.2007 року «Про затвердження генерального плану міста Кременчука» визнано протиправним та скасоване постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.01.2014 р. (справа № 524/9394/13-а). Згідно ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Оскаржуване рішення Кременчуцької міської ради від 26.02.2008 р. містить посилання як на підставу його винесення - постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.04.2007, яким зобов'язано виконком міської ради вирішити питання щодо виділення земельних ділянок 30 громадянам. Однак, міською та районною радою не враховано, що судом зобов'язано не виділити земельну ділянку, а вирішити саме питання щодо надання їй земельної ділянки. Отже, за обставин неприпустимості виділення спірної земельної ділянки, результатом вирішення органами місцевого самоврядування зазначеного питання, мало було рішення про відмову [PERSON] у наданні земельної ділянки у власність та видачі державного акту. Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проте, всупереч положенням ст. 20 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» під час надання земельної ділянки вдповідачу [PERSON] у власність проекти землеустрою щодо зміни цільового призначення із земель рекреаційного призначення на землі житлової та громадської забудови не розроблявся. Також, з підстав зміни функціонального призначення земельної ділянки, містобудівна документація для проведення експертизи в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 522, уповноваженим державним органам не надавалась, що підтверджується листом заступника начальника Управління екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації від 27.06.2013 р. № 200/05-01. Статтею 20 Закону України «Про землеустрій» передбачено, шо землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Оскаржуваним рішенням створено нову земельну ділянку, надану у власність [PERSON], що є земельною ділянкою рекреаційного, природоохоронного призначення, входить до складу земель водного фонду, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проект землеустрою підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації. Натомість, відповідна документація із землеустрою не проходила державної експертизи землевпорядної документації, що підтверджується листом першого заступника начальника Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 26.12.13 р. № 10-16-0.7-2010/2-13. Проте, районна рада вказаних вимог закону безпідставно не врахувала. Правова позиція щодо обов'язковості проведення державної землевпорядної експертизи у випадках передбачених законом висловлена й у постанові Верховного Суду України від 22.05.2013 р. по справі № 6-11 цс 13 за позовом прокурора Ружинського району Житомирської області. Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Всупереч п. 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 677, проект відведення земельної ділянки не пройшов погодження з природоохоронним органом, санітарно - епідеміологічною службою, що підтверджується листами Кременчуцького міськрайонного управління головного управління Держсанепідслужби у Полтавській області № 1343 від 25.12.2013 р. і Департаменту з питань нафтогазового комплексу, промисловості, екології та природних ресурсів Полтавської ОДА від 25.12.2013 р. № 2057/06-02. Відповідно до листа Дніпродзержинського регіонального управління водних ресурсів від 14.11.2013 р. № 797/021 спірна земельна ділянка поблизу Власівської захисної дамби знаходиться в зоні катастрофічного затоплення, відноситься до зелених насаджень загального користування, періодично приймає паводкові та відпрацьовані води Кременчуцької ГЕС. При цьому, в самому проекті землеустрою також містились дані про те, що вказана територія є зоною можливого підтоплення. Статтею 63 ЗК України, ст. 91 Водного кодексу України вказано, що з метою забезпечення експлуатації та захисту від забруднення, пошкодження і руйнування каналів зрошувальних і осушувальних систем, гідротехнічних та гідрометричних споруд, водойм і гребель на берегах річок, земельні ділянки смут відведення, надаються лише для створення водоохоронних насаджень, берегоукріплювальних та протиерозійних споруд і будівництва переправ. Відповідно до п. 2.18-2.19 Державних будівельних норм В. 1.2.-4-2006 «Інженерно-технічні заходи цивільного захисту», затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 04.08.2006 р. № 274 у зонах катастрофічного затоплення існуючих і перспективних великих водосховищ не допускається розміщення будівництва нових міських поселень. Їх розміщення допускається лише у виняткових випадках з проведенням відповідних інженерно-технічних заходів щодо захисту населення і територій. В існуючих містах розміщення нових житлових районів у зонах можливого катастрофічного затоплення без проведення інженерно-технічних заходів захисту забороняється. Натомість, у проекті землеустрою відсутні документи, що передбачають проведення інженерно-технічних заходів захисту населення, яким надаються земельні ділянки. Вказані норми законодавства органами місцевого самоврядування проігноровано. Разом з цим, спірна земельна ділянка знаходиться на відстані 10 км від греблі Кременчуцької ГЕС, тому є зоною катастрофічного затоплення, у зв'язку з чим, не може використовуватись для забудови, що підтверджується листом начшіьника Дніпродзержинського РУВР від 14.11.2013 р. № 797/021. При виділенні земельних ділянок громадянам під забудову по [ADDRESS] та вул. Затонній в м. Кременчуці навпроти школи № 2 Дніпродзержинським регіональним управлінням водних ресурсів надавалось погодження, якими відведення спірних земельних ділянок під житлову забудову здійснювалось за умови додержання певних вимог. Дана обставина підтверджується листами Дніпродзержинського РУВР від 18.06.2007 р. № 645/04 та від 18.07.2007 р. № 746/04, в яких зазначено, що передача спірної земельної ділянки під забудову громадянам може здійснюватися за умови: розроблення проекту житлової забудови з розподілом ОВНС та погодження його з Дніпродзержинським РУВР; передбачення інженерного захист території від підтоплення і затоплення. Вищевказані вимоги не були дотримані, що підтверджується листом Дніпродзержинського РУВР від 28.10.2013 р. № 742/021. Згідно ст. 50 Закону України «Про охорону земель» охорона земель, у тому числі рекреаційного призначення, здійснюється шляхом включення їх до екологічної мережі, обмеження їх вилучення (викупу) для інших потреб та обмеження антропогенного впливу на такі землі. Таким чином, правовий аналіз наведених приписів закону вказує на те, що надання для житлової забудови земель катастрофічного затоплення є протиправним. Земельна ділянка в 2008 році передана у власність [PERSON] знаходиться в нормативно встановленій прибережній захисній смузі Дніпродзержинського водосховища та є ділянкою з обмеженим режимом господарської діяльності. У зв'язку з чим, виходячи із положень ст.ст. 60, 61 Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка не може надаватися у власність та використовуватися для будівництва. Згідно ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною для великих річок - 100 метрів. Відповідно до вимог ст. 61 Земельного кодексу України та ст. 89 Водного кодексу України передбачені обмеження господарської діяльності, згідно яких забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Об'єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується встановлений режим використання, а непридатні для експлуатації споруди, а також ті. що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Відповідно до цих норм матеріального права в прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Так, згідно проекту встановлення та облаштування прибережних захисних смуг на території Кременчуцької міської ради, затвердженого рішенням виконкому Кременчуцької міської ради від 13.11.1998 р. № 1829, прибережна захисна смуга в м. Кременчуці обмежується Власівською водозахисною дамбою, а отже, землі на [ADDRESS] і Затонній в м. Кременчуці знаходяться в межах прибережної захисної смуги Дніпродзержинського водосховища. Відповідно до п. 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 р. № 486, в редакції, чинній на момент передачі земельної ділянки, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами Рад. Проект встановлення і облаштування прибережних захисних (водоохоронних) смуг вздовж річок та водосховища на території Кременчуцької міської ради, затверджений вказаним вище рішенням № 1829, був чинний на момент прийняття Кременчуцькою міською та Автозаводською районною радами спірних рішень. Згідно вказаного проекту, прибережна захисна смуга Дніпродзержинського водосховища обмежується Власівською захисною дамбою, а отже спірна земельна ділянка розміщена в її межах. Землі зайняті водними об'єктами та прибережними захисними смугами відповідно до ст. 58 Земельного кодексу України віднесені до земель водного фонду. При цьому, ст. 84 Земельного кодексу України передбачено, що землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність. Кременчуцькою міською радою і в подальшому Автозаводською районною радою в м. Кременчуці протиправно відведено у власність [PERSON] спірну земельну ділянку, яка відноситься до земель водного фонду. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди (а не у власність) земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей та проведення науково-дослідних робіт. Як вбачається з оскаржуваних рішень цільове призначення спірної земельної ділянки не відноситься до перерахованих у даній статті цілей. Таким чином, аналіз норм Земельного кодексу України, наведені обставини свідчать, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки, розташованої на території зони зелених насаджень загального призначення, в межах земель водного фонду, зони катастрофічного затоплення від повеней та паводків, із порушенням порядку розроблення проекту землеустрою, відбулася всупереч вимогам земельного, водного та містобудівного законодавства. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, (в редакції яка була чинною на період спірних правовідносин) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населеного пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Автозаводська районна у м. Кременчуці рада приймаючи спірне рішення вийшла за межі своїх повноважень, оскільки законом не надано їй права на розпорядження землями. У ч. 2 ст. 19 Конституції України закріплено обов'язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним на підставі ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України. Згідно ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Рішення Кременчуцької міської ради від 26.02.2008 р. (в частині надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та рішення Автозаводської районної в місті Кременчуці ради від 29.05.2008 р. мають бути визнані незаконними та скасованими, а державний акт на право приватної власності на земельну ділянку - визнаний недійсним з підстав перевищення органом місцевого самоврядування своїх повноважень при розпорядженні землями. Беручи до уваги, що державний акт про право власності на земельну ділянку видано [PERSON] на підставі незаконних рішень, він також підлягає визнанню недійсним. Зазначені обставини незаконної передачі земель водного фонду викликають необхідність реального повернення спірної земельної ділянки до власності територіальної громади. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним на підставі ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України. Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, шо суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. З огляду на викладену норму закону, способом такого відновлення становища, яке існувало до видачі спірних рішень, договору та державного акту є повернення земельної ділянки у власність територіальної громади в особі Кременчуцької міської ради. Одним з принципів цивільного захисту власності є право особи, яка вважає, що її права та охоронювані законом інтереси порушені вимагати відновлення їх в судовому порядку у спосіб, передбачений законом. Такий спосіб захисту гарантується ст. 387 Цивільного кодексу України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням прав володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частиною 1 ст. 153 цього Кодексу визначено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку. Крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Повернення протиправно наданої земельної ділянки законному власнику чи землекористувачу є одним із способів захисту та відновлення порушеного права. Правова позиція Верховного Суду України щодо застосування вказаних норм матеріального права, висловлена за наслідками перегляду судових рішень у справі за позовом заступника Генерального прокурора України до Козинської селищної ради про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, визнання права, та витребування майна з чужого незаконного володіння. Так, у своїй постанові від 26.09.2011 р. Верховний Суд України зазначив, що визнавши недійсними державні акти на право власності на спірні земельні ділянки та встановивши, що вони відносяться до земель державної власності й незаконно вибули з її володіння, суди всупереч ст.ст. 125, 153, 155 Земельного кодексу України та ст. ст. 387, 388 Цивільного кодексу України безпідставно відмовили у поверненні земельних ділянок їх власникові, від якого вони незаконно вибули. Водночас згідно п. 4 ч. 1 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України при виборі правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення. Відповідач [PERSON] 04.09.08 р. відчужила спірну земельну ділянку [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу та інформацією управління Держземагенства у м. Кременчуці від 23.12.13 р. № 01-25/784. Вказаний вище правочин є нікчемним, а земельна ділянка підлягає поверненню до власності територіальної громади. Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Пленум Верховного Суду України у п. 18 постанови від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами тощо. Факт незаконності передачі спірної земельної ділянки виключає саму можливість передачі права власності на неї іншій особі на законних підставах. Зазначений вище договір від 04.09.08 р. спрямований на відчуження об'єктів права Українського народу - земель водного фонду, а також ураховуючи, що спірна земельна ділянка передана у приватну власність, що суперечить вимогам законодавства, зазначений правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У зв'язку з наведеними обставинами купівлі-продажу наявні підстави для визнання недійсним і державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯЗ 173735, отриманого 24.02.2009 р. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.08 р.. Відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Ураховуючи те, що [PERSON] наразі є власником вказаної земельної ділянки на підставі нікчемного правочину, поновлення права держави як законного власника полягає у витребуванні вказаної земельної ділянки та поверненні її до державної власності. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. З огляду на викладену норму закону, способом такого відновлення становища, яке існувало до видачі спірного розпорядження, державного акту є повернення земельної ділянки до власності територіальної громади м. Кременчука. Оскаржуваними рішеннями, договором та діями щодо передачі земельної ділянки порушено право власності територіальної громади на землі водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, забезпечення охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності та відтворення природних ресурсів.

Outcome: approved