Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить житловий будинок №212 по вулиці Володарського (Барвінківська) у місті Словянську. В даному житловому будинку зареєстрований відповідач, [PERSON], який фактично не проживає в спірному будинку. Реєстрація в м. Словянську йому була потрібна, оскільки сам він був зареєстрований в [INFO], але оформлював інвалідність в залізничні лікарні м. Словянська, бо працював у локомотивному депо м. Словянська. На початку проведення АТО відповідач виїхав в Росію і повертатися назад не планує. В звязку з реєстрацією відповідача в своєму будинку позивач не може оформити субсидію. У звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №212 по вулиці Володарського (Барвінкіська) у місті Словянську Донецької області та зобовязати відповідні органи зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. У судове засідання позивач [PERSON], не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку №212 по вул. Барвінківська (колишня Володарського) м. Словянська на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Словянською державною нотаріальною конторою 02.11.1994 року, зареєстрованого в реєстрі за №3-3583, що підтверджується довідкою КП «БТІ» м. Словянська від 18.01.2017 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Словянської міської ради від 13.07.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (Барвінківська), буд. 212, що також підтверджується записами з домової книги. Згідно з актом, складеним комітетом мікрорайону ЖД №2 м. Словянська від 04.11.2016 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (колишня Володарського), б. 212, але в зазначеному будинку не проживає з 04.04.2014 року по теперішній час. Згідно з ст. 61 ч. 1 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку №212 по вулиці Барвінківська (колишня Володарського) у місті Словянську, тому має право вільно розпоряджатися належною йому власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що в спірному будинку, власником якого є [PERSON], зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично він за цією адресою не проживає. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №212 по вул. Барвінківська (колишня Володарського) м. Словянська. При вирішенні питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, Законом передбачено обовязкове зняття з реєстрації місця проживання особи у разі визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому, суд вважає, що дана вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає. В звязку з викладеним, суд доходить до висновку, що в задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: partial