Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

до Острозького районного суду звернулася [PERSON] з позовом до Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області про визнання за нею права приватної власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], успадкувала належний їй садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований по [ADDRESS], який відносився до колгоспного двору. Зазначає, що станом на 1991 рік в будинку проживала та була зареєстрована лише [PERSON], яка як член бувшого колгоспного двору була одноособовим власником вищевказаного житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить зокрема вищевказаний житловий будинок. Згідно заповіту від 03.08.2009 р. [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно на користь позивача. Зазначає, що належним чином прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, проте за відсутності передбаченого чинним законодавством правовстановлюючого документа нотаріус відмовив їй в оформленні спадкових прав, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості на сьогоднішній день в позасудовому (нотаріальному) порядку оформити право власності на садибний житловий будинок, оскільки [PERSON] за життя не виготовила на своє ім'я відповідної технічної документації на будинок, не отримала свідоцтва про право власності на нього та не здійснила державної реєстрації права власності на даний житловий будинок, що й спонукало [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. Судові витрати позивач просила покласти на неї. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області в судове засідання не з'явився, в поданій до суду письмовій заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розгляд справи здійснювати у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами та витребувані судом докази, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів третіх осіб, а тому приймається судом. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, випискою Сіянцівської сільської ради Острозького району № 341 від 23.11.2013р. з погосподарської книги № 4 (особовий рахунок [NUMBER]), що за [PERSON] обліковується житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS], та згідно довідок Сіянцівської сільської ради Острозького району №540, 542 від 23.12.2013 р. вказане домогосподарство згідно даних погосподарського обліку було зареєстровано як колгоспний двір та станом на 1991 рік в ньому була зареєстрована та проживала [PERSON] Відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України «Про власність» до правовідносин, що виникли до введення в дію зазначеного закону, застосовується діюче на той час законодавство і спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність такого двору. Отже, право власності на майно, яке належало до колгоспного двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні та згідно ст.123 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на час існування правовідносин, що регулювали власність колгоспного двору) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. На підставі вищевикладеного, суд, за відсутності даних про втрату членом бувшого колгоспного двору права на частку в майні колишнього колгоспного двору, приходить до висновку, що спірний житловий будинок належав [PERSON], та вона була одноособовим власником вищезазначеного садибного житлового будинку з надвірними будівлями. Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» № 13784 від 23.12.2013 р. право власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], не зареєстровано. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.03.2012 року. За життя [PERSON] 03.08.2009 р. склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області та зареєстрований в реєстрі за №11, у якому зробила заповітне розпорядження, відповідно до якого житловий будинок, що знаходиться в с.Садки Острозького району Рівненської області, присадибну земельну ділянку та все інше майно, зокрема, право на земельну частку (пай) [PERSON] заповіла племінниці [PERSON] На день смерті [PERSON] складений нею заповіт змінено чи скасовано не було, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру № 30120464 від 06.04.2012 р. та матеріалами оглянутої в суді спадкової справи № 114/2012 р., померлої [PERSON] Згідно оглянутих у судовому засіданні матеріалів витребуваної спадкової справи №114/2012, заведеної після смерті [PERSON]О р., спадкоємцем за заповітом є позивач [PERSON], про що свідчить заява останньої про прийняття спадщини та видане на її ім'я свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 09.10.2013 р. на частину спадкового майна, що складається із земельної ділянки площею 3,6152 га, що знаходиться на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 09.01.2002 року Сіянцівською сільською радою Острозького району. Згідно довідки Острозької районної державної нотаріальної контори № 1097/01-16 від 25.12.2013 р. спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], є [PERSON] Відомості про інших спадкоємців, окрім [PERSON], в нотаріальній конторі відсутні. Після смерті [PERSON], позивач здійснює догляд за вищевказаним житловим будинком, обробляє земельну ділянку на якій він знаходиться, що підтверджується довідкою Сіянцівської сільської ради Острозького району № 547 від 25.12.2013 р. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач належним чином прийняла спадщину, що відкрилась після смерті її тітки [PERSON], та є єдиним її спадкоємцем за заповітом. У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Так як житловий будинок з господарсько-побутовими приміщеннями за вищевказаною адресою належав для [PERSON], а відтак вказане нерухоме майно входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], право на який має позивач, як спадкоємець за заповітом, складеним 03.08.2009 р. Відповідно до ст.1223 ЦК України особи, визначені у заповіті мають право на спадкування, тобто [PERSON] має право на перехід до неї в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] права власності на садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями по [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З огляду на те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті тітки [PERSON], та належним чином прийняла спадщину, а тому має право на перехід до неї в порядку спадкування за заповітом права власності на спірний садибний житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями. Отже, вимога [PERSON] про визнання за нею, як за спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], права власності на садибний житловий будинок в [ADDRESS], є обґрунтованою та підлягає задоволенню. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з метою оформлення своїх спадкових прав зверталася до нотаріуса, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, мотивуючи відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. В ході судового розгляду судом також встановлено, що позивачка зверталася до відповідача із заявою в якій просила видати свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, у видачі якого їй сільська рада відмовила, мотивуючи тим, що спірний житловий будинок обліковується за [PERSON] та видача свідоцтва про право власності на померлих осіб чинним законодавством не передбачена, що й спонукало позивачку звернутися до суду за захистом своїх майнових прав та інтересів. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав відповідає чинному законодавству. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved