Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 09.09.2013 року звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів зазначаючи, між ним та [PERSON] 25.12.2008 року було укладено договір позики, у вигляді розписки, за умовами якого [PERSON] позичив [PERSON] 485000 доларів США зі строком повернення до 01.02.2013 року в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день повернення боргу. Договором позики розмір процентів встановлювався на рівні облікової ставки НБУ, що на час звернення до суду станом на 13.08.2013 року - складає 6,5%. Дружина [PERSON] - відповідач [PERSON] надала свою письмову згоду на одержання такої позики, що зазначила своїм підписом у розписці. У зв'язку із тим, що відповідач [PERSON], у встановлений сторонами строк не повернув суму боргу, і в теперішній час ухиляється від повернення боргу позивач звернувся до суду. Враховуючи, що відповідач [PERSON] надала згоду на отримання позики [PERSON], позивач [PERSON] посилаючись на те, що подружжя [PERSON] повинно нести солідарну відповідальність по договору позики, просив суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики у загальному розмірі 4244882 гривень, з яких: сума боргу за позикою - 485000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає - 3876605 гривень; неустойка у вигляді 3% річних у розмірі 485000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає - 116298 гривень; нараховані проценти за обліковою ставкою НБУ 6,5% у розмірі 31525 доларів США, що гривневому еквіваленті складає - 251979 гривень та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] за ордером та витягом з угоди - адвокат [PERSON], на підставі наданих, згідно витягу з угоди повноважень, заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що надав суду письмову заяву. Відповідач [PERSON], заявлені позовні вимоги визнала у повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення про що надала суду відповідну письмову заяву. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно оригіналу розписки складеної власноруч особисто [PERSON] 25.12.2008 року, вбачається, що [PERSON] отримав у позику від [PERSON] для потреб сім'ї грошові кошти у розмірі 3778150 (три мільйони сімсот сімдесят вісім тисяч сто п'ятдесят) гривень, що становить 485000 (чотириста вісімдесят п'ять тисяч) доларів США по курсу НБУ станом на 25.12.2008 року, під процентну ставку у розмірі облікової ставки НБУ. [PERSON] зобов'язався повернути позику в повному розмірі в гривнях до 01.02.2013 року в сумі еквівалентній 485000 (чотириста вісімдесят п'ять тисяч) доларів США по курсу НБУ на дату повернення боргу. Відповідач [PERSON] 25.12.2008 року власноруч зробила у розписці запис: «З розпискою ознайомлена, проти позики не заперечую». За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Докази, що спростовують заявлену позивачем вимогу про стягнення боргу, суду не подані. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. З наданого суду свідоцтва про одруження виданого повторно 20.04.1998 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 13.01.1990 року у відділі РАГС виконкому Одеської міської ради зареєстрували шлюб, актовий запис №27. Згідно ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договорі виходить за межі дрібного побутового. Враховуючи, що співвідповідач [PERSON], як дружина позичальника [PERSON], не заперечувала проти позики [PERSON] в інтересах сім'ї грошових коштів у [PERSON], у судовому засіданні визнала факт використання отриманих у позику коштів в інтересах сім'ї, суд вважає, що вона також повинна нести солідарну відповідальність за порушення [PERSON] умов договірного зобов'язання за позикою від 25.12.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитора. Так як відповідачами не надано доказів належного виконання зобов'язання, суд вважає, що відповідачі прострочили виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі»у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Згідно курсу валют НБУ України станом на 03.09.2013 року 100 доларів США в гривневому еквіваленті становить 799 гривень 30 коп., та відповідно до Постанови НБУ №315 від 09.08.2013 року розмір облікової ставки НБУ з 13.08.2013 року становить 6,5%. Враховуючи викладене, з відповідачів [PERSON], [PERSON] підлягає стягненню сума боргу у загальному розмірі 4244882 гривень, з яких: сума боргу за позикою - 485000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає - 3876605 гривень; неустойка у вигляді 3% річних у розмірі 485000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає - 116298 гривень; нараховані проценти за обліковою ставкою НБУ 6,5% у розмірі 31525 доларів США, що гривневому еквіваленті складає - 251979 гривень та понесені судові витрати. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3441 гривня, що підтверджується квитанцією №6695.176.1 від 09.09.2013 року, доданою до матеріалів справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене, принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує з відповідачів суму боргу з урахуванням 3% річних, процентів у розмірі облікової ставки НБУ та судові витрати.

Outcome: approved