Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що на підставі заяви б/н від 03.09.2009 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначав, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 27.12.2020 виникла заборгованість у розмірі 22376,77 грн., яка складається з наступного: 15635,65\~грн. заборгованість за тілом кредиту; 6741,12 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач 03.09.2009 заповнила та підписала форму Заяви, з якої вбачається, що вона бажає отримати кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 500,00 грн. Базова відсоткова ставка за кредитним лімітом встановлена на рівні 3% на місяць на залишок заборгованості. У вказаній заяві міститься інформація щодо ознайомлення відповідача з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку (а.с. 16). На підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надавав довідку, з якої вбачається, що вперше відповідачу 03.09.2009 була видана кредитна картка (а.с. 14). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долучених до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 27.12.2020 позивач визначив заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 22376,77 грн., яка складається з наступного: 15635,65\~грн. заборгованість за тілом кредиту; 6741,12 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Частиною 1 ст.\~626\~ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст.\~1055\~ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З наявних у справі матеріалів достеменно можна встановити, що між сторонами узгоджено лише розмір відсоткової ставки за користування кредитом, встановлений на рівні 3 % на місяць. Проте це не свідчить, що сторони узгодила всі чуттєві умови кредитного договору, у тому числі строки повернення кредитних коштів, розмір пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, інші умови. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.09.2009 шляхом підписання заяви відповідачем. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 15635,65\~грн. Позивач, крім тіла кредиту, просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками. Позивач на підтвердження своїх вимог надає розрахунок заборгованості відповідача за договором від 03.09.2009 за період 03.09.2009-31.10.2015 (а.с. 5-8), за період 01.11.2015 - 30.09.2019 (а.с. 9-12), а також за період 01.10.2019-27.12.2020 (а.с. 13). Відповідно до розрахунку станом на 27.12.2020 за відповідачем обліковується заборгованість за простроченими відсотками у сумі 6741,12 грн. Зазначена інформація підтверджується даними з первинних документів, а саме з банківської виписки по особовому рахунку відповідача (а.с. 37-47). Таким чином, позивачем доведено, що відповідачем допускалася прострочка виконання грошового зобов`язання з повернення кредитних коштів. Оскільки суд дійшов висновку, що сторонами були узгоджені умови щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками у сумі 6741,12 грн. підлягають задоволенню. Разом з тим, з розрахунку заборгованості станом на 30.09.2019 вбачається, що позивачем з відповідача було стягнуто заборгованість з пені у розмірі 750,00 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що сторони не узгоджували умови щодо порядку, підстав нарахування та розміру пені, стягнення пені у вказаному розмірі є безпідставним. За таких обставин заборгованість за тілом кредиту підлягає зменшенню на суму безпідставно стягнутої пені. У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту та простроченими відсотками, зменшеної на суму стягнутої пені, а саме підлягає стягненню сума 21626,77 грн. (22376,77 грн. - 750,00 грн.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 22376,77 грн., з яких судом задоволено вимоги на загальну суму 21626,77 грн., що складає 96,65% від загальної суми позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у виді судового збору у сумі 2193,96 грн., що дорівнює 96,65 % від суми сплаченого судового збору. На підставі статей 525, 627-629, 1054\~ЦК України та

Outcome: partial