Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 16.10.2018 р. між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики №599049, на підставі якого відповідачка отримала у позику 3 000,00 грн. Вказує, що відповідачка [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із цим, станом 19.08.2019 р. її заборгованість становить 31 526,00 грн, з яких: основний борг - 3 000,00 грн, заборгованість по відсоткам - 15 618,00 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 12 908,00 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 31 526,00 грн та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином, шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 16.10.2018 р. між ТОВ «Веллфін», та [PERSON] було укладено в електронній формі договір позики № 599049, згідно якого ТОВ «Веллфін» зобов`язався надати в позику 3 000,00 грн, а відповідач зобов`язалась повернути позику до 15.11.2018 р. та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50,00 грн за перший день користування позикою, та 1,9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. (а.с. 36-44). Згідно графіку розрахунку, який є невід`ємною частиною договору позики від 16.10.18 №599049, сукупна вартість позики [PERSON] складає 4 710,00 грн, з них 3 000, 00 грн - сума позики, 1710,00 грн - процент за користування позикою. (а.с. 45). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи, що [PERSON] мала заборгованість за договором позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з неї боргу за договором позики підлягає задоволенню. Суд враховує, що право банку нараховувати проценти за позикою припинилося зі спливом 16.11.2018 року строку позики, а нарахування процентів поза межами строку дії договору суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України. Це ж стосується неустойки (штраф, пеня), під якою згідно ч.1 ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобов`язання За змістом ст.ст.546, 549, 550, 551 ЦК України неустойка за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18). Отже, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі - 15 618, 00 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 12 908,00 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через припиняння нарахування передбачених договором процентів за користування позикою після спливу визначеного цим договором строку позики. Таким чином, суд дійшов висновку, що існують підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 4 710,00 грн, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд задовольнив позов частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 268,94 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial