Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

До Інгулецького районного суду з Апеляційного суду Дніпропетровської області була повернута цивільна справа за вищезазначеним позовом, для ухвалення додаткового рішення відповідно до вимог ст. 220 ЦПК України. В судове засідання сторони не з,явились, що не перешкоджає розгляду даного питання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 27.05.2015р. було винесене рішення за даним позовом, та в резолютивній частині зазначено, що в позові про витребування майна набутого без достатньої правової підстави відмовлено. Представник позивача не погодилась з вказаним рішенням та подала апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області було встановлено, що суд першої інстанції в резолютивній частині рішення не вирішив питання про розподіл судових витрат по справі та вказано, що не вирішено питання по всім позовним вимогам. Не ухвалено рішення стосовно позовних вимог про визнання права власності та скасування державної реєстрації спірної квартири на ім,я відповідача. Відповідно до ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином слід ухвалити додаткове рішення за вказаними позовними вимогами та по судових витратах. Так з показів наданих сторонами під час розгляду справи, видно, що позивач [PERSON] зазначала, що продала свій дім. Мала на меті купити квартири собі та доньці. Вирішила купити двокімнатну квартиру оскільки відповідач одна з дитиною. Жила з відповідачкою, у квартирі по [PERSON], 18/54. Не знала, що документи зробили на спірну квартиру на відповідачку. Вона з відповідачкою посварилась, та вона переїхала до іншої квартири. Вказала, що спірна квартира, обумовлювалось, придбана була для проживання там відповідача з дитиною, та нею, оскільки відповідач була сама з дитиною, та бажала за нею доглядати. Представник позивача [PERSON] зазначала, що через похилий вік позивача було введено в оману, вона вважала, що спірну квартиру оформлено на неї, не знала, що відповідач оформила квартиру на себе. Представник відповідача [PERSON] зазначила, що договір купівлі-продажу від 03.12.2011р., за яким відповідач придбала спірну квартиру не визнаний нікчемним, тому позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів.\~\~ \~\~ \~\~ \~\~\~ Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На даний час власником квартири по [PERSON], 18/54 є відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2011р., який не оскаржений та чинний на теперішній час, і таким чином на даний час вона вважається законним власником спірного майна. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], що були допитані по даній справі, це знайомі та родич позивача, та пояснення надані ними зі слів позивача, яка є заінтересованою особою, - тому суд не бере до уваги ці покази. Підстав для визнання права власності за позивачем судом не встановлено. Відповідач володіє спірним майном на підставі чинного договору купівлі-продажу. Відповідно до принципу диспозитивності суд не має права виходити за межі позовних вимог та розглядати питання щодо дійсності договору купівлі продажу. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для витребування у відповідача спірної квартири, та визнання права власності на квартиру по вул. Груні Романової, 18/54, за позивачем,- то відповідно не підлягає задоволенню і вимога, щодо скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру на ім,я відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Судом встановлено, що при ухваленні рішення не вирішено питання про судові витрати. По справі мається вимога майнового характеру, за яку судом встановлено судовий збір 500 грн., та 2 вимоги немайнового характеру. 500 грн. позивачем сплачено, несплаченими залишились 2 вимоги немайнового характеру, що складає 487,2грн., які підлягають стягненню з позивача на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved