Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

До суду звернувся позивач - Приватне сільськогосподарське підприємство імені Т.Г. Шевченка з позовом до Селянського фермерського господарства «Дон», [PERSON], в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 27.02.2012 року, укладений між [PERSON] та СФГ «Дон» та витребувати від СФГ «Дон» земельну ділянку, загальною площею 4.86 га, яка знаходиться на території Вінницько-Іванівської сільської ради і належить [PERSON], та повернути її в розпорядження ПСП ім. Шевченка. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4,86 га, яка знаходиться на території Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області - на підставі державного акту про право власності на землю. 1 січня 2002 року між ПСП ім. Т.Г.Шевченка та [PERSON] був укладений договір оренди землі за № 231, відповідно до якого [PERSON] передала свою земельну ділянку ПСП ім. Т.Г.Шевченка для ведення сільськогосподарського виробництва. Договір було зареєстровано в книзі реєстрації договорів оренди по Вінницько-Іванівській сільській раді. Строк дії Договору - 25 років. 14 березня 2012 року [PERSON] був написаний лист, в якому остання повідомила, що розриває договір оренди землі з ПСП ім. Т.Г.Шевченка, так як він був підписаний помилково та є недійсним, так як не зареєстрований відповідно до чинного законодавства. При цьому повідомила, що свою земельну ділянку залишає в своєму користуванні, буде обробляти її самостійно та просила не проводити ніяких сільськогосподарських робіт на її земельній ділянці після збору врожаю 2012 року. Однак голові ПСП ім.Шевченко стало відомо, що орендодавець [PERSON] уклала новий договір оренди вищевказаної земельної ділянки з СФГ «Дон» -27.02.2012 року та зареєструвала його в управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області 16 березня 2012 року. Після спілкування з [PERSON] виявилось, що вона помилково, під впливом керівника СФГ «Дон» підписала лист, який було направлено на адресу ПСП ім. Т.Г.Шевченка, так як не зрозуміла значення викладеного в листі тексту, а також підписала новий договір оренди з СФГ «Дон». Також вона пояснила в розмові, що не бажала розривати договір оренди з ПСП ім.. Т.Г.Шевченка, так як умови договору не порушуються, орендну плату вона отримувала вчасно і в повному об'ємі і жодних претензій до вказаного підприємства вона не має. Таким чином, враховуючи, що договір оренди між ПСП ім. Шевченка і [PERSON] був зареєстрований належним чином - відповідно до вимог законодавства, що діяло на час його укладення, а саме виконавчим комітетом сільської ради, строк його дії не сплинув, так як він укладався на 25 років, вважав, що договір оренди землі, укладений між [PERSON] та СФГ «Дон» є незаконним та не може вважатися дійсним. Також вважав, що вказаний договір не є укладеним, так як не містить об'єктивних даних про об'єкт оренди - як одну із істотних умов договору. В судовому засіданні представник позивача /за основним позовом/ Мордовенко В.І. уточнив позовні вимоги в частині площі земельної ділянки, щодо якої заявлені позовні вимоги, пояснив, що в позовній заяві допущено опечатку і помилково зазначено про розірвання договору оренди та витребування земельної ділянки, площею 4.86 га, замість 4.16 га. Зазначив, що після змін в законодавстві щодо державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, договір оренди між ПСП ім. Шевченка та [PERSON] був направлений в Держкомзем, де знаходиться і зараз. Крім того вважав, що при оформленні договору оренди з СФГ «Дон» був порушений «Порядок ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності….», який був затверджений постановою КМУ від 009.09.2009 року та діяв до 01.01.2013 року, відповідно до якого ряд документів подається орендодавцем особисто, тоді як [PERSON] до Дерземагенства не приходила, особисто документи не приносила. Також наголосив, що незважаючи на твердження представників СФГ «Дон» про підробку договору оренди між [PERSON] та ПСП ім. Шевченка, ніяких доказів на підтвердження порушення кримінальної справи не надав, крім того сама [PERSON] не заперечувала в судовому засіданні факт укладення нею договору саме з ПСП ім. Шевченка та свій підпис на цьому договорі. Тому з підстав, зазначених в позовній заяві просив задовольнити основний позов та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач звернувся із зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсними укладені між [PERSON] і ПСП ім. Т.Г. Шевченка два договори оренди землі під одним номером №231 від 01 січня 2002 року. В обґрунтування зустрічних вимог посилався на те, що [PERSON] згідно з державним актом на право власності на землю Серія І-ХР №040635, зареєстрованим Вінницько-Іванівською сільською радою у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №231 та виданим 07 травня 2001 року, є власником 2-х земельних ділянок загальною площею 4,86 га, що розташовані на території Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області. На початку лютого 2012 року до СФГ «Дон» звернулася [PERSON] з проханням укласти з нею договір оренди земельних ділянок загальною площею 4,86 га, що розташовані на території Вінницько-Іванівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, які належать їй на праві приватної власності. На питання хто використовує земельні ділянки на час її звернення, [PERSON] пояснила, що їх використовує ПСП ім. Т.Г. Шевченка, з яким вона договорів оренди не укладала, плату за землю отримує, але вона її не влаштовує. При цьому вона зазначила, що їй відомо про існування договору оренди землі, в якому стоїть підроблений за неї підпис. Пізніше виявилось, що під одним номером існують два договори оренди на дві земельні ділянки: на земельну ділянку, площею 4,16 га та на земельну ділянку площею 0,70 га. У вказаних договорах оренди зазначено дату їх укладення - 01 січня 2002 року, дата реєстрації 08 червня 2002 року, а в розділі «Реквізити» зазначено паспортні дані [PERSON], виданого їй 19 червня 2002 року, це свідчить про те, що договори укладені та зареєстровані заднім числом, що є доказом підробки цих договорів. Крім того, ці договори всупереч вимогам закону не посвідчені нотаріально. Вважаючи договори з ПСП ім. Шевченка недійсними, СФГ «Дон» 27 лютого 2012 року уклало з [PERSON] два договори оренди землі, які зареєстровані в управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області у Державному реєстрі земель від 16 березня 2012 року, а саме: договір оренди земельної ділянки площею 0,70 га, кадастровий номер: 6320881000:01:000:0235, зареєстрований за №632088104000317 та договір оренди земельної ділянки площею 4,16 га, кадастровий номер 6320881000:01:000:0236, зареєстрований за №632088104000318. Вищезазначені Договори оренди землі були укладені відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про оренду землі» із змінами та доповненнями, при дотриманні істотних умов, передбачених статтею 15 цього Закону, у трьох примірниках, підписані сторонами та скріплені печаткою господарства. Після державної реєстрації, один примірник договорів оренди Орендар залишив в управлінні Держкомзему у Богодухівському районі Харківської області, що провів державну реєстрацію, другий примірник договорів оренди залишив собі, а третій примірник договору був переданий орендодавцю - [PERSON] Таким чином, враховуючи, що СФГ «Дон» були додержані всі вимоги закону при укладенні договору оренди, вважав, що підстави для задоволення основного позову відсутні, просив задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні представник відповідача /за основним позовом/ Дегтяр О.І. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічний позов, пояснивши при цьому, що при укладенні договору між [PERSON] і ПСП ім. Шевченка допущено ряд порушень, а саме: відсутнє рішення виконкому Вінницько-Іванівської сільської ради, порушено п.8 Порядку державної реєстрації - не зазначені всі істотні умови договору, відсутній висновок Держкомзему. Крім того зазначив, що у сторін договору та в Держкомземі знаходяться абсолютно різні примірники договорів, що також свідчить про їх підроблення. Також звернув увагу суду на заяву [PERSON] на ім'я начальника Держкомзему, в якій остання просила не реєструвати договір оренди між нею та ПСП ім..Шевченка. Крім того пояснив, що за користування земельною ділянкою [PERSON] нараховується орендна плата та сплачується податок. Орендну плату голова СФГ «Дон» направляв [PERSON] поштою, але вона відмовляється її отримувати. Представник відповідача /за основним позовом/ [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що крім порушень, допущених при укладенні договору оренди між [PERSON] та ПСП ім. Шевченка, на яких наголосив голова СФГ «Дон» - Дегтяр О.І., також відсутні план та схема земельної ділянки, не заведена реєстраційна справа. Також пояснив, що існують два договори від однієї дати та під одним номером на земельні ділянки площею 4.16 га та 0.7 га, тоді як в Держземагенстві зберігається зовсім інший примірник - на ділянку, площею 4.86 га, що викликає сумнів в дійсності договору, укладеного між [PERSON] та ПСП ім. Шевченка. Відповідачка за основним та зустрічним позовом [PERSON] основний позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Зустрічний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що нею був укладений договір оренди земельної ділянки з ПСП ім. Шевченка, умови якого її влаштовували раніше та влаштовують зараз. Одного разу їй зателефонував голова СФГ «Дон» - Дегтяр О.І., запитав чи не бажає вона здати свою землю йому в оренду, запропонував великі гроші та пояснив, що її договір з ПСП ім. Шевченка недійсний, так як земельним ділянкам не присвоєні кадастрові номери та пообіцяв допомогти у їх виготовленні. Відповідачка звернулась в Держкомзем та дізналась, що присвоєння кадастрового номеру може коштувати близько 3000.00 грн., що для неї - пенсіонерки дуже дорого, тому вона погодилась на допомогу Дегтяря О.І. у виготовленні кадастрових номерів і залишила йому два пустих аркуші зі своїм підписом. Через деякий час їй зателефонували з ПСП ім. Шевченка та запитали чи дійсно вона здала свою землю в оренду СФГ «Дон», проте своєї згоди на укладення договору з СФГ «Дон» вона не давала, зазначила що цей договір був укладений обманним шляхом. Крім того зазначила, що підпис на договори оренди з ПСП ім. Шевченка належить саме їй, а паспортні дані дійсно були записані в договір пізніше, так як на час укладення договору паспорт знаходився на обміні. Бажала, щоб земельна ділянка знаходилась в користуванні ПСП ім. Шевченка. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача /за основним та зустрічним позовами/, пояснення відповідачки зо обома позовами - [PERSON], дослідивши надані письмові докази, приходить до наступного. Згідно зі ст. 93 Земельного кодексу, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно положень ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України,якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається за матеріалів справи, 01.01.2002 року між ПСП ім. Шевченка та [PERSON] був укладений договір оренди №231 на земельну ділянку, розташовану на території Вінницько-Іванівської сільської ради, загальною площею 4.16 га строк дії оренди - 25 років. Крім того, 01.01.2002 року між ПСП ім. Шевченка та [PERSON] був укладений договір оренди №231 на земельну ділянку, розташовану на території Вінницько-Іванівської сільської ради, загальною площею 0.170 га - на той самий строк. 27.02.2012 року були укладені договори оренди тих самих земельних ділянок між [PERSON] та СФГ «Дон». Відповідно до положень ст.13 ЗУ «Про оренду землі», в редакції, що діяла на момент укладення договорів між [PERSON] та ПСП ім. Шевченка, договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі. Невід'ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням. Відповідно до ст.16 вказаного закону, Договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. Відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. Згідно зі ст.18 ЗУ «Про оренду землі» у відповідній редакції, договір оренди підлягав державній реєстрації, факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію. Порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ №2073 від 25.12.1998 року затверджено Порядок державної реєстрації договорів оренди землі, який діяв до 05.08.2011 року, відповідно до якого Державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Як вбачається з договорів №231 від 01.01.2002 року, на них наявні відмітки про державну реєстрацію та печатки реєструючого органу, а саме - Вінницько-Іванівської сільської ради /Т.1, а.с.13, 18/, однак з відповіді Відділу держземагенства в Богодухівському районі Харківської області вбачається, що у відділі відсутня поземельна книга по Вінницько-Іванівській сільській раді /Т.2, а.с.18/ та надано завірену належним чином копію договору оренди за №231 від 01.01.2002 року між ПСП ім. Шевченка та [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 4.86 га - також з відміткою виконкому про реєстрацію /Т.2, а.с.19-20/. Крім того, в матеріалах справи наявна відповідь Відділу Держземагенства в Богодухівському районі від 25.07.2013 року, згідно з якою у Відділі відсутні реєстраційні справи на договори оренди ділянок, площею 4.16 га та 0.70 га, а в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Вінницько-Іванівській сільській раді, що велася Богодухівським районним відділом реєстрації Харківської регіональної філії, відсутні записи щодо їх державної реєстрації. Таким чином, враховуючи, що відсутні невід'ємні частини оспорюваних договорів оренди землі - план-схеми земельних ділянок, не дотримано нотаріальну форму укладення договорів, та не підтверджено належним чином факт реєстрації договорів оренди між [PERSON] та ПСП ім. Шевченка, суд вважає, що існують підстави для визнання недійсними вказаних договорів. Щодо договорів оренди, укладених 27.02.2012 року між [PERSON] та СФГ «Дон», то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, що діяла на час укладення договорів оренди між [PERSON] та СФГ «Дон», договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.18 Закону у відповідній редакції, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Ст. 20 Закону передбачала, що Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Істотні умови передбачені ст.15 вказаного закону. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Договори, укладені між СФГ «Дон» та [PERSON] відповідають зазначеним вимогам ЗУ «Про оренду землі» та зареєстровані у встановленому законом порядку - відповідно до вимог діючого на той час законодавства, про свідчать витяги з державного земельного кадастру /Т.1, а.с.144-149/ та відмітки про державну реєстрацію на самих договорах /Т.1, а.с.167 - зворотній бік, а.с.170 - зворотній бік/ та відповідь ГУ Держземагенства в Харківській області на ім'я [PERSON] /Т.1, а.с.229/. Свої обов'язки за договором орендар виконує належним чином, використовує землю за призначенням, нараховує орендну плату, надсилав її [PERSON] поштовим переказом, хоча остання гроші не отримала /цей факт не заперечувався сторонами/. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно п.20 ППВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Таким чином, з урахуванням вищевикладених норм, суд вважає, що ПСП ім. Шевченко та [PERSON] не доведено той факт, що договори оренди від 27.02.2012 року між СФГ «Дон» та [PERSON] були укладені під впливом обману та не доведено той факт, що вказані договори оренди вона не підписувала, про що свідчать підписи [PERSON] на трьох примірниках кожного з двох договорів, актах визначення меж земельної ділянки в натурі та актах прийому-передачі земельних ділянок/а.с.166-171/, так як належність цих підписів особисто їй вона не заперечувала в судовому засіданні. Наявність прізвища [PERSON] в реєстрі орендодавців та факт сплати ПСП ім. Шевченка орендної плати /а.с. 153-156/ висновків суду щодо недійсності договорів не спростовують. Посилання відповідачки, що вона не бажає мати договірні відносини з СФГ «Дон», а бажає, щоб земельна ділянка продовжувала перебувати в оренді в ПСП ім. Шевченка суд не бере до уваги з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 3 ст. 640 (в редакції, чинній до 1 січня 2013 року) ЦК України договір оренди земельної ділянки є укладеним з моменту його державної реєстрації. При вирішенні судом спору про визнання такого договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення, правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації, одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не є передбаченою ч. 3 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою для визнання договору недійсним. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року у справі № 6-118 цс 13, яка була ухвалена за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах і тому, відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. З цих самих підстав суд не бере до уваги і заяву [PERSON] від 14.03.2012 року на ім'я заступника начальника Держкомзему /Т.1, а.с.20/, в якій остання просить не реєструвати договір оренди землі з СФГ «Дон». Причиною для не проведення реєстрації остання вказує відсутність свого підпису в зазначеному договорі. Однак, як вже зазначалось вище, [PERSON] не заперечувала, що підпис на договорі оренди з СФГ «Дон» належить саме їй. Натомість [PERSON] також була написана заява на ім'я заступника начальника Держкомзему, копія якої наявна в матеріалах справи /Т.1, а.с.22/, в якій остання просить не реєструвати договір оренди землі з ПСП ім. Шевченка, так як вона не була ознайомлена з умовами даного договору. Посилання представника ПСП ім. Шевченка в позовній заяві на той факт, що вказана заява була написана [PERSON] під впливом керівника СФГ «Дон» та [PERSON] не розуміла її зміст, суд не бере до уваги, так як ці факти нічим не підтверджується. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги СФГ «Дон» знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, в задоволенні ж основного позову ПСП ім. Шевченка слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved