Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві позивачка зазначає, що 18.11.2016 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області між нею та відповідачем розірвано шлюб, укладений 11.04.2011 року. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, участі у вихованні не приймає. Зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак має мінливий заробіток, оскільки працює на різних найманих роботах. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути понесені судові витрати у виді надання правничої допомоги. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Давиденко О.В. подано відзив на позовну заяву в якій зазначив, що позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 2500,00 грн. є необґрунтованим та таким що не підлягає до задоволення. На утриманні відповідача перебуває малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Також на його утриманні перебуває цивільна дружина - [PERSON] , яка є непрацездатною та такою, що має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідач [PERSON] проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] як подружжя без реєстрації шлюбу та виховують спільну дитину та які перебувають на утримання відповідача. Також зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення понесених витрат на надання правничої допомоги у сумі 800,00 грн. не підлягають задоволенню оскільки квитанція від 29.03.2019 року містить ознаки розписки, а не похідного касового документу бухгалтерського обліку. Просить стягнути аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в іншій частині позовних вимоги відмовити. Від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відповідачем не надано доказів, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , не надано доказів, що син [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю. Вказує, що відповідач знає, що на утримання сина [PERSON] необхідні додаткові витрати, оскільки дитина від народження хворіє і потребує постійного лікування. Позовні вимоги повністю підтримала, просила позов задовольнити. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, у відповіді на відзив просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, представник відповідача [PERSON] подав заяву про слухання справи за його відсутності, при ухваленні рішення просив врахувати відзив на позов та стягнути із [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно і до повноліття дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мають спільного сина - [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.11.2016 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно Акту депутата Гостомельської селищної ради №29 від 23.07.2019 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та проживає за вказаною адресою разом із [PERSON] як подружжя без реєстрації шлюбу та виховують спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №1002 від 18.07.2019 року [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходиться на обліку в Ірпінському міському управлінні ПСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України , розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України . Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України , якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Зважаючи на те, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, має на утриманні малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне стягувати аліменти на користь позивача на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно не працює, отже має нерегулярний мінливий заробіток, а тому стягувати аліменти в частці від доходу є недоцільним. Крім того, розмір аліментів на якому наполягає позивачка є завищеним, а тому суд визначає розмір аліментів, які необхідно стягувати із відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] в сумі 1700,00 гривень щомісячно, починаючи з 05.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Суд не бере до уваги посилання позивача, що на утримання сина [PERSON] необхідні додаткові витрати, так як дитина від народження хворіє та потребує постійного лікування, оскільки такі витрати є додатковими витратами на дитину відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України, а позивачем не заявлялось вимог про стягнення із відповідача додаткових витрат на дитину. Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу суд дійшов наступного висновку. Згідно ч. 1, 2, 3 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В порядку відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді, позивач просить про відшкодування суми в розмірі 800 грн., обрахованої у відповідності до положень договору про надання професійної правничої допомоги від 12 жовтня 2017 року та виконаного обсягу робіт по наданню таких послуг. На підтвердження розміру понесених [PERSON] судових витрат у даній справі, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 29.03.2019 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Чебан Тетяною Василівною; аркуш, на якому зазначено, що є квитанцією від 29.03.2019 року, де вказано, що отримано від [PERSON] на підставі усного договору за надання правової допомоги, а саме: надання консультації, складання позовної заяви, участь в судовому засіданні гонорар в сумі 800,00 грн. Представником позивача адвокатом Чебан Т.В. не надані суду докази за якими вона відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» отримала свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю. В договорі про надання правової допомоги від 29.03.2019 року також вищевказаних відомостей не зазначено. За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. За змістом положень статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Враховуючи викладене, оскільки суду не надано документально підтверджених витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати в дохід держави.

Outcome: partial