Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

До Новосанжарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу звернулася Перша всеукраїнська кредитна спілка. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказав, що 25.12.2013 року Подільське відділення Першої всеукраїнської кредитної спілки та [PERSON] уклали кредитний договір № 154, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом 1000,00 грн. строком з 25.12.2013 року по 24.12.2014 року. В рамках кредитної лінії 25.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 154/Т, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1000,00 грн. строком з 25.12.2013 року по 22.01.2014 року. Відповідно до умов основного та додаткового договорів погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку розрахунків, що є невід'ємною частиною додаткового договору. Проте відповідач не дотримується графіку розрахунків, в результаті чого станом на 18.03.2014 року виникла заборгованість у розмірі 10360,21 грн. У зв'язку з вищевикладеним позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є заява, в якій він прохає справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Заперечень на позов не надала. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та прийняти заочне рішення, відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у зв'язку з наступним. Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 25.12.2013 року Подільське відділення Першої всеукраїнської кредитної спілки та [PERSON] уклали кредитний договір № 154, відповідно до якого позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом 1000,00 грн. строком з 25.12.2013 року по 24.12.2014 року. В рамках кредитної лінії 25.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 154/Т, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 1000,00 грн. строком з 25.12.2013 року по 22.01.2014 року. Відповідно до умов основного та додаткового договорів погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку розрахунків, що є невід'ємною частиною додаткового договору. Згідно видаткового касового ордеру № 29 від 25.12.2013 року відповідачу видано кошти в сумі 1000,00 грн. (а.с. 11). Статтею 61 Конституції України встановлено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачкою грошових зобов'язань за Договором щодо погашення заборгованості за основним кредитом в розмірі 1000,00 грн., відсотками у сумі 320,07 грн. (а.с. 5). Всупереч вимогам ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України доказів, що підтверджують зворотне, ніж встановлено судом, відповідачем всупереч не надано, в той час, як кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень способом, встановленим для доведення такого роду фактів. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачки пеню в розмірі 9040,14 грн. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулюються Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем, і стягнути з відповідача неустойку в розмірі, яка дорівнює сумі 1000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь Першої всеукраїнської кредитної спілки заборгованість у розмірі 2320 грн. 07 коп. та понесені позивачем судові витрати в розмірі 16 (шістнадцять) грн. 60 коп. поштових витрат та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial