Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Будьоннівської районної ради про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на майно. Позовні вимоги обґрунтував тим, що з червня 1986 року по [INFO] він і [PERSON] спільно проживали однією сім'єю в будинку [ADDRESS], були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до державного органу цивільного стану про реєстрацію шлюбу, в іншому шлюбі не перебували. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 червня 2016 року. Він продовжує й далі проживати в цьому будинку. Після смерті [PERSON], надалі - «Спадкодавець» відкрилася спадщина- одноповерховий житловий будинок під літ.А-1, житловою площею 29,10 кв. м з надвірними побудовами: літня кухня «Б», три сараї під літерами «В», «Г», «Д», уборна «Е», огорожі, замощення, розташований в [ADDRESS], на земельній ділянці 300 кв. м„ який належав померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.1986 року, виданого [PERSON], державним нотаріусом Дев'ятої донецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №9405, та вклади в ВАТ «Державний Ощадний банк України. За життя спадкодавця не був складений заповіт. Враховуючи відсутність у Спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої, позивач, відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за зконом у четверту чергу. Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, крім цього він звернувся до приватного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було відмовлено, так як до спадкової справи необхідно долучити рішення суду про встановлення факту проживання спадкоємців однією сім'єю зі спадкодавцем. Також в листі вказані відомості за даними спадкового реєстру, про відсутність заведення спадкової справи; про відсутність заповіту, було роз'яснено позивачу право звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю зі Спадкодавцем не менш як п'ять до часу відкриття спадщини має значення для визнання права власності на майно та належного оформлення права на спадщину і одержання свідоцтва про право на спадщину. У підтвердження факту проживання однією сім'єю зі Спадкодавцем без реєстрації шлюбу має фотокартку, договори страхування, довідку про місце проживання. Згідно ч.І ст. 62 Сімейного кодексу України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Житловий будинок був отриманий Спадкодавцем у спадщину. В свідоцтві про право на спадщину за законом від 14.11.1986 року оцінна вартість спадкового майна складає 7341 руб. За час спільного проживання зі Спадкодавцем позивачем були здійсненні значні обсяги будівельних робіт по поліпшенню будинку та надвірних побудов. А саме був зроблений новий водогін від магістрального водогону до розподільчого колодязя, та від нього в будинок та літню кухню, а також в самому будинку та літній кухні замість старого, який вийшов з ладу, був збудований новий розподільчий колодязь для водогону. Були встановлені металеві решітки на вікнах в будинку. Був перекритий дах шифером на будинку та літній кухні, замість старих, які стали непридатними. Була проведена нова електрична проводка в будинок та літню кухню, та в будинку та літній кухні була зроблена нова електрична проводка та встановлена нова арматура. Замість непридатної дерев'яної огорожі, була збудована нова огорожа, яка складається із залізобетонного фундаменту, стовпів із металевих і азбестових труб та шиферу. Були встановлені металеві ворота та хвіртка. В двох сараях літ. В,Г, дерев'яні стіни, що прийшли в непридатність, були замінені на залізобетонні; на обох сараях, був перекритий дах новим шифером, замість старого, який став непридатним; були встановлені металеві двері. В літній кухні були встановлені металеві двері. Було зроблено бетонне замощення в дворі. Були армовані та поштукатурені димові труби на будинку та літній кухні. Наведені поліпшення підтверджуються накладними, товарним чеком, а також Висновком №798 експертного будівельно-технічною дослідження щодо визначення дійсної вартості нерухомого майна, та вартості проведених поліпшень Донецького науково- дослідного інституту судових експертиз від 18.07.2016. Згідно експертному висновку вартість домоволодіння в стані до здійснення поліпшень складає 28 732 грн., вартість виконаних поліпшень 155 706 грн., вартість домоволодіння після здійснення поліпшень 107 665 грн. В результаті цих поліпшень домоволодіння істотно збільшилось у своїй вартості. Таким чином на підставі ч.І ст.62 та ст.70 Сімейного кодексу України суд може визнати житловий будинок та надвірні побудови спільною сумісною власністю подружжя, визнати за позивачем право власності на 1/2 житлового будинку та надвірних побудов. Позивач просить суд встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON] у буд. [ADDRESS] однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з червня 1986 року по [INFO]. Визнати одноповерховий житловий будинок спільною сумісною власністю. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку. Позивач в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, в подальшому надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, про наявність поважних для цього причин суд не повідомили, заперечень проти вимог позивача не висунули. Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла [INFO] у місті Донецьк, свідоцтво про смерть видане Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис про смерть 239 (а.с.8). Будинок розташований в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.11.1986 року належить [PERSON] (а.с.24). Згідно висновку № 798 від 18.07.2016 року експертного будівельно-технічного дослідження щодо визначення дійсної вартості нерухомого майна, та вартості проведених поліпшень проведено будівельно-технічне дослідження домоволодіння на предмет збільшення його вартості в результаті проведених поліпшень. Експертом зроблено наступні висновки: дійсна вартість житлового будинку і надвірних споруд в стані, яке існувало до поліпшення (до початку проведення будівельних робіт), розташованого за адресою: [ADDRESS], становить 28732,00 гривень. Дійсна вартість житлового будинку і надвірних споруд в стані, після поліпшення (після проведення будівельних робіт) становить 107655,00 гривень. Вартість проведених поліпшень в домоволодінні складає 155706,00 гривень без ПДВ (а.с.36-64). Свідок [PERSON], яка була подругою померлої [PERSON], суду пояснила, що знає позивача з 1986 року. З цього часу [PERSON] та [PERSON] мешкали разом в будинку [ADDRESS] вели спільне господарство, робили ремонт у будинку. Коли [PERSON] померла, всі разом її ховали. У свідка є син, до якого [PERSON] та [PERSON] відносились як до рідного. Свідок [PERSON], яка знала [PERSON] з 10 років, суду пояснила, що [PERSON] мешкав з [PERSON] однією родиною. Робив всю чоловічу роботу в будинку, вели спільне господарство, робили ремонт в будинку. Свідок з родиною мешкала у будинку № 63, вони добре спілкувались з сусідами та всі були як одна родина. В листі приватного нотаріусу від 29.06.2016 року на ім'я позивача зазначено, що спадкова справа відносно майна [PERSON] не відкривалась, заповіти, які б видавалися [PERSON], в спадковому реєстрі не зареєстровані (а.с.20). Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п.5 ч. 1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб. Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Згідно із вимогами ст.ст. 234,256, 258 ЦПК України, роз'яснень, що маються у п. 1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд з заявою про встановлення цих фактів». Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, і це підтверджено у судовому засіданні поясненнями свідків, що [PERSON] і [PERSON] проживали з 1986 року у будинку [ADDRESS] однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу по [INFO], по день смерті [PERSON]. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У частині 1 статті 70 СК України зазначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У пункті 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Оскільки житловий будинок, під час проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], значно збільшився у вартості за рахунок проведених поліпшень, він підлягає визнанню об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та поділу в рівних долях. З урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved