Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але більше п`яти років в ній не проживає. [PERSON] не є членом родини позивачів та не доводиться їм знайомим. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі порушує право позивачів на вільне володіння, користування і розпорядження належним їм майном, у зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду. Позивачі у судове засідання не з`явилися, від їх представника адвоката Ільєнка І.Г. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, на їх задоволенні наполягають. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Відповідач в судове засідання, призначене на 16.12.2021 на 13.30 годин, не з`явився, конверт з судовою повісткою та іншими документами, направлений за адресою місця його проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, повернувся до суду, причина повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», про що зазначено в довідці поштового відділення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подавав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивачів про слухання справи за їхньої відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.08.2021, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Земенковою Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2500 /а.с.9-13/. Вказана інформація підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2021 /а.с.14/. Як встановлено в судовому засіданні відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.21/. Згідно довідки уповноваженої особи по будинку № 3322, затвердженої директором ТОВ «ПБК «АКВІ-БУД» та виданої 20.08.2021, відповідач [PERSON] , [INFO] , за адресою : [ADDRESS] не проживає більше п`яти років /а.с.18/. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З вимог ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В частинах\~1,2\~ст.\~319\~ЦК України\~зазначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, у зв`язку з реєстрацією відповідача у належній позивачам квартирі, останні не можуть в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їм майном. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~383\~ЦК України\~власник квартири\~/будинку/\~має право\~використовувати помешкання\~для власного\~проживання та\~проживання членів\~своєї сім`ї інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. З вимог ч.2 ст. 386 ЦК України вбачається, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у належній на праві сумісної власності позивачам квартирі, проте більше п`яти років в квартирі не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, до квартири він не з`являється, претензій щодо проживання в квартирі не пред`являє. Статтею 398 ЦК\~України передбачено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на\~інших підставах, встановлених законом. Надані позивачами до суду правовстановлюючі та реєстраційні документи, що засвідчують набуття права власності на квартиру [ADDRESS] , підтверджують той факт, що позивачі є законними співвласниками даного об`єкту нерухомості. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок\~(частину будинку),\~\~квартиру,\~\~користуються\~\~ним\~\~(нею)\~\~для\~\~особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК УРСР\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права вбачається, що правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони\~\~постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналіз вказаних норм дає підстави стверджувати, що права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В даному випадку, судом встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї власників житла. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у вказаній квартирі. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд визнає позов [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved