Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , Харківського міського ВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Просив визнати недійсним шлюб, укладений 28.12.1996 між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано Комінтернівським районним у місті Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області у зв`язку з його фіктивністю, анулювати актовий запис про шлюб №680 та стягнути з [PERSON] судовий збір у сумі 840, 00 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що у середині 1996 року його мати [PERSON] , [INFO] , повідомила йому, що хоче отримати громадянство ФРН та виїхати до цієї країни на постійне місце проживання. Саме з цією метою вона познайомилась з [PERSON] , [INFO] , який за матеріальну винагороду пообіцяв допомогти отримати громадянство ФРН. Останній повідомив, що має право за спрощеною процедурою отримати громадянство, а [PERSON] зможе отримати громадянство як його дружина, у зв`язку з чим запропонував матері позивача укласти з ним шлюб. 28.12.1996 на виконання попередніх домовленостей між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Комінтернівському районному у місті Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, актовий запис №680. Після цього [PERSON] пообіцяв [PERSON] , що до кінця січня 1997 року підготовить та подасть документи для отримання громадянства ФРН. У лютому 1997 року [PERSON] зустрілась з [PERSON] , який завірив останню, що готує документи та скоро їх подасть до посольства ФРН. У березні 1997 року [PERSON] перестав виходити на зв`язок з [PERSON] , а у червні 1997 року [PERSON] повідомила позивачу, що [PERSON] її обдурив та зник. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті останньої у Восьмій ХДНК заведено спадкову справу. Позивач зазначив, що до укладення шлюбу та після [PERSON] та [PERSON] жодного дня разом не мешкали, не вели спільне господарство, шлюбні відносини не підтримували. [PERSON] жодного разу за адресою мешкання [PERSON] не приходив. Ухвалою суду від 19.01.2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.04.2021 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача ХМВДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на належного ВДРАЦС по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Ухвалою суду від 08.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача про допит як свідка позивача та закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади, відзиву не надав. Представник відповідача ВДРАЦС по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав відзив на позовну заяву, в якому також просив розглядати справу у відсутність представника відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28.12.1996 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Комінтернівським ВРАЦС м. Харкова, актовий запис № 680 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 28.12.1996 року Комінтернівським ВРАЦС м. Харкова). [INFO] [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане ХМВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області 19.01.2018 року). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.04.2018 року № 51456471 після смерті [PERSON] заведено спадкову справу Восьмою ХДНК . Згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» від 03.12.2020 року [PERSON] була зареєстрована з 09.07.1997 року по 16.02.2001 року та з 19.04.2006 року по 22.03.2018 року, [PERSON] був зареєстрований з 23.06.1999 року по 12.09.2001 року та з 19.04.2006 року по 26.09.2007 року за адресою [ADDRESS] . Згідно відповіді КП «Жилкомсервіс» від 11.12.2020 року [PERSON] була зареєстрована з 27.07.1988 року по 09.07.1997 року та з 16.02.2001 року по 11.07.2001 року, а [PERSON] був зареєстрований з 26.09.2007 року за адресою [ADDRESS] . Відповідно повідомлення з Посольства ФРН від 20.04.2001 року [PERSON] повідомили про схвальне рішення щодо прийняття його та осіб, вказаних у дозволі, на постійне місце проживання до Німеччини. Вказано, що дозвіл дійсний один рік, до 20.04.2002 року. Згідно повідомлення з Посольства ФРН від 07.05.2002 року [PERSON] запрошено до Посольства на 12.06.2002 року з оригіналами всіх її документів та документів чоловіка. Згідно повідомлення з Посольства ФРН від 18.06.2002 року [PERSON] запрошено до Посольства на 15.11.2002 року з оригіналами всіх її документів та документів чоловіка. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що його мати [PERSON] разом з ним вирішила імігрувати до Німеччини. Саме з цією метою познайомилась з [PERSON] , який за матеріальну винагороду 1000 доларів США пообіцяв останній допомогу у вирішенні цього питання, оскільки будучи за національністю євреєм мав пільги щодо виїзду до Німеччини. В 1996 році [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. При цьому, наміру створювати з останнім сім`ю мати позивача не мала, бачила його кілька разів, разом з ним не була зареєстрована та фактично не мешкала, народжувати спільних дітей не збиралась. Позивач зазначив, що особисто бачив відповідача лише один раз, додому до них з матір`ю останній не приходив, мати позивача до [PERSON] за місцем його мешкання також не приходила. Коли [PERSON] отримала запрошення з Посольства ФРН, дізналася, що [PERSON] на цей час вже виїхав до Ізраїлю. Оскільки останній виступав як основний заявник, без нього мати позивача та сам позивач виїхати до Німеччини не змогли. Позивач вказав, що за життя [PERSON] не зверталась за вирішенням питання про розірвання вказаного шлюбу, оскільки для неї це було неприємною темою, лише одного разу обмовилася, що можливо шлюб анулюється сам по собі. Крім того, на підтвердження доводів того, що позивач дійсно збирався імігрувати до Німеччини, зазначив, що навчався в інституті іноземних мов, вивчав німецьку. Відповідно до ст. 15 КпШС України, чинного на час реєстрації спірного шлюбу, для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Згідно зі ст. 45 КпШС України, шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених ст.ст. 15-17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб). Визнання шлюбу недійсним провадиться в судовому порядку. Статтею 47 КпШС України встановлено, що позов про визнання шлюбу недійсним може бути пред`явлений одним з подружжя, прокурором і особами, права яких порушені. Нормою ч. 1 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 40 Сімейного Кодексу України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 41 СК України). Відповідно до абз. 2 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що за рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі фіктивності (ст. 40 СК України). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім`ю. Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена. У судовому засіданні позивач та його представник стверджували, що реєстрацією шлюбу [PERSON] та [PERSON] порушено право позивача на отримання спадкового майна після смерті [PERSON] . Шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації (ст. 44 СК України). Недійсний шлюб (ст. 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України (ч. 1 ст. 45 СК України). У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №752/2337/16-ц Верховний Суд зазначив, що причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах не правового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо. Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду у справах № 750/6471/15-ц,№ 591/1860/16-ц). У справі № 285/720/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що окреме проживання подружжя та непроведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). А припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст.79,80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, повинна підтвердити належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами свої посилання про відсутність у осіб (особи), які уклали шлюб, наміру створити сім`ю. Позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя та що такі наміри не виникли вже після його укладення. При цьому посилання позивача та його представника на повідомлення з Посольства ФРН від 20.04.2001 року, 07.05.2002 року, 18.06.2002 року безумовно не свідчать про відсутність наміру на створення сім`ї. Так, суду не надано доказів на підтвердження того де саме були зареєстровані та проживали [PERSON] та [PERSON] у період майже 5 років з 2001 по 2006 роки. До доводів позивача стосовно того, що в цей період останні разом з відповідачем не проживали, а проживали окремо за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації, у зв`язку з тим, що здали свої паспорти громадянина України для оформлення паспортів для виїзду за кордон, які так і не отримали, та жили увесь цей час без документів, суд ставиться критично. Крім того, судом враховано, що шлюб [PERSON] та [PERSON] проіснував з 28.12.1996 року по день смерті матері позивача, а саме до [INFO] - майже 22 роки. При цьому за життя [PERSON] не звернулась за вирішенням питання про його розірвання або визнання фіктивним. Останне узгоджується з позиціями Верховного Суду, викладеними у справах №569/23252/18 від 27.04.2020 року, №295/472/18 від 01.07.2021 року, №522/11172/16-ц від 04.03.2019 року. До того ж, позивачем не наведено жодних доводів в чому саме полягало порушення його прав на момент укладення між [PERSON] та [PERSON] шлюбу. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання шлюбу недійсним, як фіктивного, у зв`язку з їх недоведеністю. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про анулювання актового запису про шлюб як похідні від основної вимоги. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог витрати, понесені по сплаті судового збору при подачі позову, слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed