Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 листопада 2015 року звернувся [PERSON] з позовної заявою до Дніпропетровської міської ради про розірвання договору оренди земельної ділянки та зобовязання відповідача прийняти орендовану земельну ділянку. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 листопада 2003 року між ДМР та [PERSON] було укладено договір частки (0,71%) земельної ділянки, площею 0,0056 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, кадастровий номер 1210100000:03:263:0024, для фактичного розміщення нежитлових приміщень, строком на 13 років. З 09 серпня 2013 року нежитлові приміщення літ. Б-4, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 17, загальною площею 456,2 кв.м згідно Мирової угоди від 09 серпня 2013 року, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року, належать на праві власності [PERSON] Позивач звернувся до відповідача з вимогою припинити договір оренди землі від 14 листопада 2003року, оскільки орендована земельна ділянка перейшла в користування інших осіб у звязку із зміною власника обєктів нерухомості. Листом за № 8/9-1102 від 30 вересня 2015 року відповідачем було повідомлено, що підготовка договору про розірвання договору оренди землі буде проведена після надання позивачем рішення міської ради щодо припинення права користування земельною ділянкою. Враховуючи , що фактичне користування земельною ділянкою на зведеній на ній будівлями здійснюють нові власники, позивач добровільно відмовляється від права користування земельною ділянкою. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала. Відповідач у судове засідання не зявився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в тому числі шляхом надання оголошення в засобах масової інформації про виклик [PERSON] у судове засідання (а. с. 22), про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Судом, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної справи, дослідивши матеріали цієї справи, були встановлені наступні факти: Судом встановлено, що 14 листопада 2003 року між ДМР та [PERSON] було укладено договір частки (0,71%) земельної ділянки, площею 0,0056 га, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 17, кадастровий номер 1210100000:03:263:0024, для фактичного розміщення нежитлових приміщень, строком на 13 років (а.с. 6-8). З 09 серпня 2013 року нежитлові приміщення літ. Б-4, розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, 17, загальною площею 456,2 кв.м згідно Мирової угоди від 09 серпня 2013 року, затвердженої ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 серпня 2013 року, належать на праві власності [PERSON] (а.с. 12-14). Позивач звернувся до відповідача з вимогою припинити договір оренди землі від 14 листопада 2003 року, оскільки орендована земельна ділянка перейшла в користування інших осіб у звязку із зміною власника обєктів нерухомості (а.с. 17). Листом за № 8/9-1102 від 30 вересня 2015 року відповідачем було повідомлено, що підготовка договору про розірвання договору оренди землі буде проведена після надання позивачем рішення міської ради щодо припинення права користування земельною ділянкою (а.с. 20). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 298 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. Пунктом «е» ст.. 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання договору оренди земельної ділянки, приймаючи до уваги, що право власності на обєкт нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, яка є предметом укладеного між сторонами спірного договору оренди земельної ділянки від 14 листопада 2003 року, перейшло до [PERSON], враховуючи положення зазначених вище правових актів, зокрема, пункт «е» ст.. 141 Земельного кодексу України, яким визначено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved