Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

До Козелецького районного суду з позовною заявою про визнання права власності на майно набуте за час шлюбу до суду звернулась [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, судові витрати з відповідача просить не стягувати. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву у якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: 05 листопада 1968 року між позивачем та відповідачем у справі [PERSON] було зареєстровано шлюб. Нині шлюб між ними не розірвано. В період шлюбу за час спільного проживання, позивач з відповідачем за спільні грошові кошти в інтересах сім'ї спільно збудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою [ADDRESS], який на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 25 червня 1976 року головою виконавчого комітету Козелецької селищної ради на підставі рішення №88 від 3 червня 1976 року, зареєстровано на чоловіка позивачки, як на власника. Земельна ділянка, на якій розташований спільний будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS], площею 0, 0900 га, кадастровий номер [NUMBER] за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, також зареєстрована, як на власника відповідача у справі, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який виданий 04 вересня 2006 року. Домоволодіння було спільно збудовано позивачко [PERSON] та її чоловіком, в період спільного проживання у шлюбі за спільні грошові кошти і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому сторони мають право на дане домоволодіння та земельну ділянку, на якій розташоване спільне майно в рівних частках кожен на Ѕ частину, доказом цього є технічний паспорту, де зазначено рік забудови будинку. До нині спільним майном сторони у справі користуються, проживають у будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 368 ч.3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю та споруду, переходить право власності право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього користувача. На підставі наведенного та

Outcome: approved