Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю. Позов обґрунтований тим, що позивач та третя особа є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , у розмірі Ѕ частки кожній особі. Відповідач у вказаному будинку не проживає з 2001 року, але з реєстраційного обліку не знявся. Просить усунути перешкоди в здійсненні права користування власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заяви позивача щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування від 04.11.1999 року позивач [PERSON] є власником Ѕ частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, інвентаризаційна справа № 3182/7741, зазначаються власники буд. [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] , розмір частки власності зазначеного будинку яких складає по Ѕ кожному. Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 16.07.2021 року, складеного Квартальним комітетом №72, відповідач [PERSON] фактично не проживає та не має особистих речей за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року по теперішній час. Ст. 41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідач не є членом сім`ї позивача, відсутні договори щодо права користування квартирою відповідачем, в зв`язку із чим, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved