Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є колишнім зятем позивачки, зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає за вказаною адресою з 2014 року. Відповідач у вказаному будинку не проживає, але з реєстраційного обліку не знявся. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява позивача щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Відзив не надав. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року квартира за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідач на момент реєстрації був чоловіком доньки позивачки, тобто членом сім`ї позивачки, проте згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2014 року шлюб розірваний. Таким чином відповідач відсутній за місцем реєстрації більш 1 року, в зв`язку із чим втратив право на користування вказаною квартирою, що належить позивачці. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved