Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Карачієвецьої сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить (із уточненням позовних вимог) визнати недійсним: ●Державний акт серії [NUMBER] від 19.08.2008 року, виданий на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 1,2961 га, що розташована на території Карачієвецьої сільської ради; ●Державний акт серії [NUMBER] від 19.08.2008 року, виданий на ім'я [PERSON] на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 0,2019 га, що розташована на території Карачієвецьої сільської ради. Також визнати в порядку спадкування за нею, як за спадкоємцем майна померлої [PERSON], право власності на ці ж земельні ділянки, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території Карачієвецьої сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] і він є особою, яка фактично вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради № 560 від 04.08.2015 року. Інших спадкоємців немає. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, він звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки, але отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що державні акти видані після смерті спадкодавця. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивача надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без участі сторони позивачів. Представник відповідача Карачієвецьої сільської ради надав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі - надав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Ч. 2 ст. 158 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть [NUMBER] від 17.01.1997 р.) актовий запис № 3. Вона була власником земельних ділянок площею 1,2961 га та 0,2019 га, розташованих на території Карачієвецьої сільської ради, наданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ЇЇ права власника посвідчуються державним актом серії [NUMBER] та державним актом серії [NUMBER] виданими на ім'я [PERSON] 19.08.2008 року Віньковецькою районною державною адміністрацією. [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті матері, що підтверджено свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 25.12.1965 року та заповітом від 13.11.1996 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Карачієвецьої сільської ради. Спадщина ним прийнята відповідно до вимог ст. 549 ЦК Української РСР, як особою яка фактично вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою сільської ради № 560 від 04.08.2015 року. Державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори постановою № 829/02-31 від 11.12.2015 року відмовлено у видачі позивачу свідоцтва на право власності за заповітом через те, що правовстановлюючі документи на земельні ділянки видані після смерті спадкодавця. Нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ видано після смерті спадкодавця. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може в позасудовому порядку реалізувати своє право спадкоємця. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як вбачається з роз'яснень постанови Пленуму Верховного Cуду України від 16.04.2004 року за № 7 (з відповідними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства», при розгляді цивільних справ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). З аналізу наведених правових норм Державний акт серії [NUMBER] від 19.08.2008 року на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 1,2961 га та Державний акт серії [NUMBER] від 19.08.2008 року на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 0,2019 га, що розташовані на території Карачієвецьої сільської ради, видані на ім'я [PERSON] слід визнати недійсними, а за [PERSON] слід визнати право на спірну земельну ділянку на підставі ст. 1223 ЦК України як за спадкоємцем нерухомого майна за заповітом.

Outcome: approved