Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 01 березня 2002 року, актовий запис № 22 від 01 березня 2002 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що спільне проживання із відповідачем припинили з 2015 року в зв'язку із сварками на побутовому рівні, які привели до втрати між сторонами почуття взаєморозуміння та поваги один до одного, спроби дійти примирення виявились марними. З того часу позивач проживає окремо від відповідача. Від спільного проживання подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо та бажає утворити нову сім'ю. На підставі наведеного просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав клопотанням про розгляд справи у його відсутність, в якому позовні вимоги підтримав, просив залишити за ним судові витрати, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не надала. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 29.05.2018 року постановлено провести заочний розгляд зазначеної справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 01 березня 2002 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 22 від 01 березня 2002 року, дошлюбне прізвище дружини «Жигунова», що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 07 лютого 2018 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, копія якого долучена до матеріалів справи. Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями повторного свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 07.02.2018 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 154 від 19 листопада 2002 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області), та повторного свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 07.02.2018 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 91 від 26 травня 2010 року, складений відділом реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції Донецької області). Згідно із ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість пред'явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сім'ю намірів не має, а отже спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам чоловіка [PERSON] Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, та дослідивши обставини подружнього життя сторін, суд дійшов висновку, що строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сім'ї суперечить інтересам чоловіка [PERSON], що має істотне значення. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок.

Outcome: approved