Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 26 червня 2019 року № 15082 та покласти на відповідача судові витрати пов`язані із розглядом справи. На обґрунтування уточнених вимог позивач посилається на те, що 05 листопада 2020 року [PERSON] надійшла поштою постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63447946 від 29 жовтня 2020 року, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В., на підставі виконавчого напису № 15082, виданого 26 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості у розмірі 7474,82 грн. Вважає, що виконавчий напис підлягає скасуванню, оскільки такий вчинений на порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», зокрема: надані документи не підтверджують безспірність заборгованості, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Тобто, нотаріус не міг вчинити виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості. Вказує, що редакція переліку (постанова КМУ № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса») передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, однак не зважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Вказує, що з матеріалів виконавчого провадження їй стало відомо, що на підтвердження безспірної заборгованості АТ «ПУМБ» надав приватному нотаріусу якісь графіки платежів, останній платіж за невідомим їй кредитним договором GP-4475692 від 29 квітня 2013 року зроблений 29 квітня 2016 року, але АТ «ПУМБ», як правонаступник «Банку Ренесанс Капітал», звернувся до приватного нотаріуса лише 26 червня 2019 року, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності. Просила узяти до уваги те, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 29 жовтня 2020 року вказано підставу виконавчий напис № 15082 від 26 червня 2019 року, але законодавством України встановлено, що виконавчий напис, за яким стягувачем або боржником є фізична особа, може бути пред`явлено до примусового виконання протягом року з моменту вчинення виконавчого напису. АТ «ПУМБ» вже намагалось безпідставно стягнути з неї невідомий їй борг, для чого звертався до приватного виконавця Юхименко О.Л., яка відкрила 16 липня 2019 року ВП № 59565470, але рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 200/10565/19-а визнано протиправною та скасовано цю постанову про відкриття виконавчого провадження. Просила звернути увагу суду на те, що за одним і тим виконавчим написом № 15082 від 26 червня 2019 року банк намагався стягнути 9551,81 грн., а зараз 7474,82 грн. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Треті особи письмових пояснень не надали. Від позивача до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного вирішення справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. надала заяву про розгляд справи за її відсутності з урахуванням фактичних обставин. Третя особа приватний виконавиць Григорчук П.В. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Рух справи. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2021 року зазначену цивільну справу передано до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області для розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Витребувано у приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. матеріали, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 15082 від 26 червня 2019 року. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні ВП № 63447946 від 29 жовтня 2020 року, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В., на підставі виконавчого напису № 15082, виданого 26 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15 березня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, та витребувані судом. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. відкрито виконавче провадження № 63447946 за заявою АТ «ПУМБ» про примусове виконання, на підставі виконавчого напису № 15082, виданого 26 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» у розмірі 7474,82 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 200/10565/19-а позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця Юхименко О.Л., треті особи: ПАТ «ПУМБ», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 59565470 задоволені, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 липня 2019 року ВП № 59565470, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. 26 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 15082, про стягнення із [PERSON] за кредитним договором GP-4475692 від 29 квітня 2013 року, укладеним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», строк платежу за кредитним договором GP-4475692 від 29 квітня 2013 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості складає 9051,81 грн., яка складається із: простроченої заборгованості у розмірі 5180,66 грн.; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 3026,2 грн.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 844,95 грн. На виконання ухвали суду про витребування у приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. матеріалів, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 15082 від 26 червня 2019 року, суду надано: виконавчий напис від 26 червня 2019 року, роздруківку з безкоштовного запиту Міністерства юстиції України відносно АТ «ПУМБ» (ЄДРПОУ 14282829), копію статуту АТ «ПУМБ», витяг з наказу від 24 липня 2015 року № 749 ОС про прийняття на посаду [PERSON] , копія довіреності, копія Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 26 червня 2019 року № 146280742, копія повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей № 39545342 від 26 червня 2019 року, копія паспорту на ім`я [PERSON] , заява про вчинення виконавчого напису АТ «ПУМБ», копія виписки з рахунку [PERSON] станом на 20 червня 2019 року, копія пропозиції укласти договори (оферта), копія письмової вимоги від 21 травня 2019 року щодо погашення заборгованості у розмірі 9051,81 грн. у строк до 28 травня 2019 року. Мотиви суду. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так виконавчий напис датований 26 червня 2019 року, виконавче провадження відкрито 29 жовтня 2020 року, заборгованість склала 9051,81 грн. за період часу з 20 червня 2018 року по 20 червня 2019 року. Тобто пропущено строк в один рік для пред`явлення виконавчого напису до виконання. При цьому відомостей щодо здійснення останнього платежу за кредитним договором [PERSON] матеріали справи не містять, тому суд позбавлений можливості перевірити день виникнення права вимоги для застосування строку давності у цій частині вимог позивача, оскільки ані позивачем, ані відповідачем розрахунок суду не представлено. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку про те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц із подібних правовідносин. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в заяві ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем. Зі змісту виконавчого напису, наданого позивачем, вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 26 червня 2019 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 15082, про стягнення із [PERSON] за кредитним договором GP-4475692 від 29 квітня 2013 року, укладеним із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «ПУМБ», строк платежу за кредитним договором GP-4475692 від 29 квітня 2013 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості складає 9051,81 грн., яка складається із: простроченої заборгованості у розмірі 5180,66 грн.; простроченої заборгованості за комісією у розмірі 3026,2 грн.; простроченої заборгованості за процентами у розмірі 844,95 грн., будь-яких інших документів суду не представлено та питання щодо витребування перед судом не порушувалось. При цьому, позивачем надано копію рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 200/10565/19-а, яким позовні вимоги [PERSON] до приватного виконавця Юхименко О.Л., треті особи: ПАТ «ПУМБ», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 59565470 задоволені, зокрема, визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 16 липня 2019 року ВП № 59565470, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. Тобто АТ «ПУМБ» вже намагалось стягнути з [PERSON] борг, для чого звертався до приватного виконавця Юхименко О.Л., яка відкрила 16 липня 2019 року ВП № 59565470, але рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 200/10565/19-а визнано протиправною та скасовано цю постанову про відкриття виконавчого провадження. Укладений між відповідачем та позивачем кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, необхідно дійти висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Щодо судових витрат. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 840,80 грн. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем на підтвердження понесених нею витрат не надано будь-яких документів, та взагалі не зазначено розміру таких, слід прийти висновку про відмову у стягненні з відповідача понесених нею витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial