Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім», про визнання договору купівлі-продажу майнових прав недійсним, скасування запису про право власності, визнання права власності. В подальшому, уточнивши позовні вимоги, в обґрунтування їх, позивач посилався на наступні обставини. 28 липня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» та [PERSON] уклали Договір № 79/М16/12, про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Одеський торговий дім» передало, а [PERSON] прийняв право вимоги, а також усі обов`язки, що належать ТОВ «Одеський торговий дім» за Договором купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20.12.2012 р., укладеним між ТОВ «Одеський торговий дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані». Позивач вказав, що, у відповідності до п. 2.1. Договору № 79/М16/12 про відступлення права вимоги, від 28 липня 2014 року, Новий пайовик сплатив Первісному пайовику суму, у розмірі 460 000 гривень на його поточний рахунок. Після виконання Новим пайовиком своїх обов`язків за Договором № 79/М16/12 про відступлення права вимоги, від 28 липня 2014 року, між ТОВ «Грані», ТОВ «Одеський торговий дім» (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) було укладено Угоду № 1 до Договору купівлі-продажу № 79/м 16/10, від 20 грудня 2012 року. Позивач вказує, що одразу ж після підписання вищевказаної угоди, 28 липня 2014 року, між ТОВ «Грані» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 79/м 16/10 (нова редакція). На думку позивача [PERSON] , виконавши умови п. 2.1. та п. 2.2. Договору про відступлення права вимоги № 79/м16/12, від 28 липня 2014 року та сплативши у повному обсязі ТОВ «Одеський торговий дім» на його рахунок суму, у розмірі 460 000 гривень, тим самим, він, [PERSON] за Договором купівлі-продажу майнових прав № 79/м16/10 (нова редакція), від 28 липня 2014 року, отримав майнове право на новозбудоване майно, а саме житлову квартиру, будівельний № 79 , загальною площею 87,3 квадратних метри, яка розташована на 4 поверсі, у будинку [ADDRESS] . Після сплати усіх коштів та укладення необхідних угод та договорів, [PERSON] став чекати на закінчення будівництва та введення в експлуатацію будинку, в якому розташована, як він вважає, його квартира, періодично навідуючись до своєї квартири та спостерігаючи за процесом будівництва. Також, позивач вказав, що, прийшовши в черговий раз до своєї квартири на початку січня 2018 року, він не зміг до неї потрапити, оскільки побачив, що замки у вхідних дверях були замінені на нові. Того ж дня від власників сусідніх квартир та керівника об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, на балансі якого знаходиться вказаний будинок, він дізнався, що в його квартирі з`явився новий власник. Після цього, йому стало відомо, що ТОВ «Грані», яке здійснювало будівництво багатоквартирного будинку [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, серії та номер 79п/М16/16, від 02.12.2016 року продало відповідачу [PERSON] майнові права на квартиру будівельний № 79 , які належали позивачу. Позивач вважає, що на момент укладення між ТОВ «Грані» та відповідачем договору купівлі-продажу майнових прав, серії та номер 79п/М16/16, від 02.12.2016 року, за умовами якого до відповідача перейшли майнові права на житлову квартиру будівельний № 79 , загальною площею 87,3 квадратних метри , яка розташована на 4 поверсі [ADDRESS] ТОВ «Грані» не було власником спірної квартири та майнових прав на неї та не мало права відчужувати її на користь третіх осіб, тому вказаний правочин укладено із порушенням вимог закону, зокрема ст. 658 ЦК України, і він має бути визнаний судом недійсним. На підставі зазначеного, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просить суд визнати не дійсним договір купівлі-продажу майнових прав, серії та номер 79п/М16/16, від 02.12.2016 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» та [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на квартиру № 95, загальною площею 87,3 квадратних метри, яка розташована в будинку [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру № 95, загальною площею 87,3 квадратних метри, яка розташована в будинку [ADDRESS] . Позивач та його представник в судове засідання не прибули. Щодо неявки позивача та його представників, суд зазначає про таке. 17 липня 2018 року м. Одеса по вказаній справі було відкрито провадження. За заявами учасників справи, у тому числі і представника позивача, суд недноразо відкладав розгляд справи. Ухвалою суду 19 вересня 2019 року було закрито підготовче провадження по вказаній цивільній справі та призначено цивільну справу №521/10197/18 за позовом [PERSON] , до судового розгляду по суті. Під час розгляду справи по суті, на стадії вступного слова позивача, представник позивача [PERSON] заявив, щоб суд надав йому час для підготовки до вступного слова. Не зважаючи на те, що після відкриття провадження у справі пройшло більше 14 місяців і у позивача та його представника було більш, ніж достатньо часу для підготовки до вступного слова, суд задовольнив заяву представника позивача [PERSON] та за заявою цього представника позивача [PERSON] , суд оголосив перерву у розгляді справи по суті до 23.09.2019 року, надавши час представнику позивача для підготовки до вступного слова. Проте, не зважаючи на те, що дата слухання справи була погоджена з представниками сторін у справі, у тому числі і з представником позивача [PERSON] , у призначений до розгляду час, 23.09.2019 року, вказаний представник позивача, в судове засідання не прибув. У зв`язку з неявкою представника позивача [PERSON] , не зважаючи на належне його повідомлення про явку до суду, судом було перенесено розгляд справи на 27.09.2019 року. Представник позивача був повідомлений про явку до суду на вказану дату. Проте, 25.09.2019 року до канцелярії суду було подано заяву гр. [PERSON] , який долучив до заяви ордер адвоката та вказав, що вже він являється представником позивача [PERSON] 27.09.2019 року цей представник позивача Мантеєв О.М., під час розгляду справи по суті заявив про відкладення розгляду справи, оскільки йому необхідно ознайомитись з матеріалами справи. Зважаючи на вказане, за заявою уже цього представника позивача [PERSON] , суд оголосив перерву у розгляді справи по суті на 16.10.2019 року, надавши час представнику позивача [PERSON] , для озайомлення з матеріалами справи. Проте, для ознайомлення прибули разом обидва представники позивача Шевченко Ю.В., як адвокат [PERSON] так і адвокат Мантеєв О.М. Однак, після вказаного, незважаючи на встановлені норми законодавства, щодо порядку подання заяви про відвід судді, всупереч встановленим нормам законодавства представником позивача [PERSON] під час розгляду справи по суті, було подано до канцелярії суду заяву про відвід судді Мирончук Н.В.. Судом було розглянуто вказану заяву та призначено справу до розгляду на 22.10.2019р., але вказані обидва представники у судове засідання в черговий раз не прибули. Із-за неяви вказаних представників позивача, розгляд справи було перенесено на 11.11.2019 року, але і в цей день, обидва представники позивача не прибули у судове засідання. Із-за неяви вказаних представників позивача, розгляд справи було перенесено на 18.11.2019 року, але і в цей день, обидва представники позивача не прибули у судове засідання. Позивач повістку про явку до суду відмовився отримувати, та, будучи сповіщеним по телефону, заявив, що у нього є адвокати. У зв`язку з викладеним, та враховуючи те, що нормами ст. 44 ЦПК України передбачено недопустимість зловживання процесуальними правами, судом про вказане, було повідомлено Одеську обласну колегію адвокатів та Раду адвокатів Хмельницької області, яким запропоновано повідомити адвокатів, представників позивача, про явку в судове засідання на 18 грудня 2019 року Лише після вказаного, до канцелярії суду позивач подав заяву (Вх. № 57281, від 16.12.2019 року), в якій просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , надав заяву про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, його представник [PERSON] , надала заяву про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову просила відмовити. Також, представником відповідача [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти позовних вимог, вказавши про таке. 02 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16 (копія якого додається), за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю безумовне майнове право на новозбудоване нерухоме майно, а саме житлове приміщення, загальною площею 87,3 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS] , а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт купівлі-продажу та здійснити оплату на умовах цього договору.(а.с. 174 Т.1) Представник відповідача [PERSON] вказав, що умови договору сторонами договору було виконано і 07 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» та [PERSON] було підписано акт приймання-передачі квартири за договором купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16, від 02.12.2016 р. На підставі вказаних вище договору купівлі-продажу майнових прав №79п/М16/16, від 02.12.2016р. та акту приймання-передачі квартири, від 07.12.2016р., ним було зареєстровано право приватної власності на квартиру, якій, після будівництва було присвоєно номер 95, та яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного, представник відповідача вказує, що його довірителем на законних підставах було придбано вищевказану квартиру. Щодо позовних вимог [PERSON] , вважає їх не доведеними належними та допустимими доказами. Крім того, представник відповідача зазначила, що Позивач [PERSON] , право власності на квартиру №95 , у порядку, встановленому статтею 331 ЦК України, не набув, тому він не може звертатися за захистом своїх прав, у порядку встановленому статтею 392 ЦК України. На думку представника відповідача, за договором про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Одеський торговий дім» передало, а [PERSON] прийняв право вимоги, Позивач не набув права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та, відповідно, не набув правомочностей власника, в тому числі, не може від відповідача вимагати визнання за ним права власності, і витребувати майно з незаконного володіння іншої особи, у відповідності до положень ст. 388, 392 ЦК України. На підставі зазначеного, просив суд позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення (а.с.165-173 Т.1). Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку про наступне. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також, і ч.1 ст. 15 ЦК України, передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блек сі партнерс» (Первісний пайовик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» (Новий пайовик) було укладено договір про відступлення права вимоги № 79/М16/12, за умовами якого Первісний пайовик передає, а Новий пайовик приймає на себе право вимоги, а також усі обов`язки, що належать Первісному пайовику за договором купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12 від 15.03.2012р., укладеним між Первісним пайовиком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (а.с. 117 Т.1). Як вбачається з договору, від 20 грудня 2012 року, окремим розділом в ньому вказано терміни, що вживаються та перераховані терміни наступного змісту. Об`єкт будівництва -це нерухомість в 2-секційному 16 - поверховому житловому будинку з вбудовано - прибудованими торговими приміщеннями і підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] майно - квартира номер № 79 , площею 87,3 кв. м., розташована на 4 поверсі Об`єкту будівництва. Новозбудоване майно є новозбудованим житлом, що буде використовуватися Пайовиком як місце проживання. Право власності Пайовика на Новозбудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України. До виникнення прав власності Пайовика на Новозбудоване майно як на нерухомість Пайовик не має права розпоряджатися Новозбудованим майном. Основний договір - договір купівлі - продажу майнових прав № 79/М16/12, від 15 березня 2012 року (далі -Договір) укладеним між Товариство з обмеженою відповідальністю «Грані» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Блек сі партнере» та Угода № 1 до договору договір купівлі - продажу майнових прав № 79/М16/12 від 14 грудня 2012 року (а.с.117 Т.1) Окремим розділом у цьому договорі виділено предмет договору, пунктом 1.1. якого встановлено, що первісний пайовик передає, а Новий пайовик приймає на себе право вимоги, а також усі обов`язки, що належать Первісному пайовику, і стає пайовиком за Основним договором. Згідно до п.п.1.2. цього договору, за цим Договором Новий пайовик одержує право (замість Первісного пайовика) вимагати від Підприємства належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором, та набуває (замість Первісного пайовика) усі обов`язки за Основним договором, після виконання Новим пайовиком п.2.1., п. 2.2. (а.с.117 Т.1) Відповідно до п. 2.1. цього договору Новий пайовик сплачує за домовленістю сторін Первісному пайовику суму у розмірі 450 000 грн., 00 коп. Згідно з п. 4.3. зазначеного договору у разі невиконання Новим пайовиком обов`язку зі сплати грошових коштів за відступлення права вимоги, зазначений договір вважається розірваним. Відповідно до п. 4.4. цього договору, Новий пайовик самостійно і за свій рахунок оформлює, після отримання Акту прийому-передачі новозбудованого майна, технічний паспорт на новозбудоване майно і документ про право власності на нього (а.с.117 зворотний бік, 118 Т.1). Як вбачається з довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек сі партнерс» за вих. № 2, від 01.12.2016р., Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» була здійснена оплата в розмірі 450 000 грн., 00 коп.: 28.12.2012 - 150000 грн.; 15.01.2013 - 100000 грн.; 28.02.2013 -200000 грн.; за договором про відступлення права вимоги № 79/М16/12 від 20.12.2012р. за 88,6 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 122 Т.1) Проте, доказів здійснення оплати, крім зазначеної довідки, до суду не було надано. Також, з наданої довідки вбачається, що в ній відсутня інформація щодо номеру квартири, право вимоги майнових прав на яку оплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Блек сі партнерс», а також містить зазначення іншої площі приміщення, а саме: 88,6 кв.м., ніж та, що вказана у договорі про відступлення права вимоги №79/М16/12, від 20.12.2012р. - 87,3 кв. м. Копія зазначеного договору та довідки надана Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси, від 13.11.2018р., про витребування доказів. Копію договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 15.03.2012р., між Первісним пайовиком -Товариством з обмеженою відповідальністю Блек сі партнерс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані», на який йде посилання у Договорі, від 20 грудня 2012 року, про відступлення права вимоги (а.с.117, Т.1), до матеріалів справи не долучено. Також, копії Угоди № 1 до договору договір купівлі - продажу майнових прав № 79/М16/12 від 14 грудня 2012 року, на яку йде посилання у Договорі, від 20 грудня 2012 року, про відступлення права вимоги (а.с.117, Т.1), до матеріалів справи не долучено. Проте, долучено копію договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20.12.2012р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім», згідно до якого, 20 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Грані» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Одеський торговий дім» (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю безумовне майнове право на новозбудоване нерухоме майно, а саме житлове приміщення, загальною площею 87,3 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS] (Об`єкт купівлі-продажу) (а.с.119 Т.1). Також, згідно до п.4.1. вказаного договору, передача об`єкту купівлі-продажу здійснюється згідно акту - приймання передачі (а.с. 119, з.б. Т.1). Крім того, пунктом 7.7. вказаного договору, передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту повного виконання Покупцем («Новий пайовик» за договором про відступлення права вимоги № 79/М16/12, від 20.12.2012р.) обов`язку зі сплати грошових коштів на користь Продавця. (а.с.120, з.б. Т.1) Проте, доказів, які свідчили б про виконання вимог Пункту 7.7. Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім», тобто, те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» було здійснено оплату, у відповідності до вимог Пункту 7.7. саме за майнові права на квартиру, що є предметом розгляду даної справи, до суду не надано. Також, до суду не було надано копії акту - приймання передачі об`єкту купівлі-продажу. Згідно до договору про відступлення права вимоги № 79/М16/12, 28 липня 2014 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» (Первісний пайовик) та [PERSON] (Новий пайовик) було укладено договір, про відступлення права вимоги № 79/М16/12, за умовами якого Первісний пайовик передає, а Новий пайовик приймає на себе право вимоги, а також усі обов`язки, що належать Первісному пайовику за договором купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20.12.2012р., укладеним між Первісним пайовиком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані». (а.с. 17 Т.1) Як вбачається з договору, від 28 липня 2014 року, окремим розділом в ньому вказано терміни, що вживаються та перераховані терміни наступного змісту. Об`єкт будівництва -це 16 - поверхова житлова будівля у [ADDRESS] Новозбудоване майно - № 79 , площею 87,3 кв.м., розташоване на 4 поверсі Об`єкту будівництва (технічний паспорт на будинок виготовлено, станом на 07.12.13р.). Основний договір - договір купівлі - продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20 грудня 2012 року, укладений між Товариство з обмеженою відповідальністю «Грані» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» Підприємство - Товариство з обмеженою відповідальністю «Грані». (а.с.17 Т.1) Окремим розділом у цьому договорі виділено предмет договору, пунктом 1.1. якого встановлено, що первісний пайовик передає, а Новий пайовик приймає на себе право вимоги, а також усі обов`язки, що належать Первісному пайовику, і стає пайовиком за договором купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20 грудня 2012 року. Також, згідно до п.п.1.2. цього договору про відступлення права вимоги № 79/М16/12, за цим Договором Новий пайовик одержує право (замість Первісного пайовика) вимагати від Підприємства належного виконання всіх зобов`язань за Основним договором, та набуває (замість Первісного пайовика) усі обов`язки за Основним договором, після виконання Новим пайовиком п.2.1., п. 2.2. (а.с.17 Т.1) Відповідно до п. 2.1. цього договору Новий пайовик сплачує за домовленістю сторін Первісному пайовику суму, у розмірі 460 000 грн., 00 коп. на поточний рахунок первісного Пайовика до 28.08.2014 року. Згідно з п. 4.3. зазначеного договору, у разі невиконання Новим пайовиком обов`язку зі сплати грошових коштів згідно п.2.1., п. 2.2. у вказаний строк, зазначений договір вважається розірваним. Відповідно до п. 4.4. цього договору, Новий пайовик, самостійно і за свій рахунок оформлює, після отримання Акту прийому-передачі новозбудованого майна, технічний паспорт на новозбудоване майно і документ про право власності на нього (а.с.18 Т.1). Проте, ні копії Договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20 грудня 2012 року, ні оригіналу Договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, від 20 грудня 2012 року, до суду ні позивачем, ні його представниками, Ю не було надано. Натомість, до суду надано копію договору купівлі-продажу майнових прав №79/М16/10, від 20.12.2012р. (а.с. 21 Т.1). Проте, саме у відповідномсті до вказаного договору №79/М16/10, 28 липня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Підприємство), Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) було підписано додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10, від 20.12.2012р. (а.с. 20 Т.1), предметом якої фактично є визнання заміни сторони в зобов`язанні. У п. 2 цієї Угоди вказано наступне: «На підставі укладення договору про відступлення права вимоги № 79/М16/10, від 28.07.2014р. Сторона 2 приймає на себе всі права та обов`язки Сторони 1 за договором купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10 від 20.12.2012р.» (а.с.20 Т.1). Таким чином, зазначена угода містить посилання на інший договір купівлі-продажу майнових прав, а саме договір № 79/м16/10, від 20.12.2012р. (а.с.21 Т.1) та договір про відступлення права вимоги № 79/м16/10, від 28.07.2014р., (копії якого до матеріалів справи не долучено), що викликає ґрунтовні сумніви щодо того, що об`єктом зазначеної угоди, є спірна квартира. Також, згідно до наданої копії договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10 (а.с.21Т.1), 28 липня 2014 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10 (Нова редакція) (а.с. 21 Т.1), за умовами якого, Продавець зобов`язується передати Покупцю безумовне майнове право на новозбудоване нерухоме майно, а саме житлове приміщення, загальною площею 87,3 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS] ( Об`єкт купівлі-продажу). Пунктом 4.1. цього договору передбачено, що Продавець зобов`язується передати Покупцю Об`єкт купівлі-продажу після повного виконання Покупцем («Новий пайовик» за договором про відступлення права вимоги № 79/М16/10, від 28.07.2014р.) обов`язку зі сплати за договором, про відступлення права вимоги № 79/М16/10, від 28.07.2014р. (а.с.22 Т.1). Згідно з п. 7.7. цього договору, він набуває чинності з моменту повного виконання Покупцем («Новий пайовик» за договором про відступлення права вимоги № 79/М 16/10, від 28.07.2014р.), обов`язку зі сплати, згідно п.2.1., п. 2.2. за договором про відступлення права вимоги № 79/ М 16/10, від 28.07.2014р. (а.с.23 Т.1). Проте, з довідки уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ «Порто-франко» № 04/90, від 20.03.2018р. (а.с.25 Т.1), наданої Позивачем, вбачається, що [PERSON] здійснив переказ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» в якості оплати за договором про відступлення права вимоги, але не за договором № 79/ М 16/10, а за договором № 79/М16/12, від 28.07.2014р. Між тим, матеріали справи не містять договору про відступлення права вимоги № 79/М16/10, від 28.07.2014р., за яким [PERSON] виступив Новим пайовиком. Також, не долучено копії договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/12, на який є посилання у договорі про відступлення права вимоги № 79/М16/10, від 28.07.2014р. (а.с.17 т.1). Крім того, до суду ні позивачем, ні його представниками не надано Акту прийому-передачі новозбудованого майна, технічного паспорту на новозбудоване майно і документу про право власності на нього, які передбачені пунктом 4.4. Договору про відступлення права вимоги № 79/М16/12, від 28 липня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Одеський торговий дім» та [PERSON] (а.с.18 Т.1). Отже, виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами представника відповідача, що Позивачем не надано відомостей на підтвердження здійснення ним оплати за договором відступлення права вимоги № 79/М16/10, від 28.07.2014р., про яку вказано в п.7.7. цього Договору (а.с.23 Т.1), тому відсутні докази, на підставі яких можливо встановити факт набуття чинності договором купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10, від 28.07.2014р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Продавець) та [PERSON] (Покупець), а також факту здійснення [PERSON] оплати за відступлене йому право вимоги майнових прав саме на спірну квартиру. Також, суд звертає увагу на те, що, 23 вересня 2014 року було укладено угоду до Договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10, від 28.07.2014р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) (а.с. 181 Т.1). З наведеної угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10, від 28.07.2014р. та про повернення сплачених коштів (а.с. 181 Т.1). Крім того, на підтвердження зазначених обставин, всупереч умовам договору купівлі-продажу майнових прав № 79/М16/10, від 28.07.2014, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Продавець) та [PERSON] (Покупець) не було підписано акту приймання-передачі новозбудованого майна (квартири). При цьому доказів ухилення від підписання такого акту з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Грані», позивачем суду не було надано. Також, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 02 грудня 2016 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (Продавець) та відповідачем [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16 (копія додається), за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю безумовне майнове право на новозбудоване нерухоме майно, а саме житлове приміщення, загальною площею 87,3 кв.м., будівельний номер квартири [ADDRESS] (Об`єкт купівлі-продажу), а Покупець зобов`язується прийняти Об`єкт купівлі-продажу та здійснити оплату на умовах цього договору (а.с. 174-177 Т.1) Згідно з п. 4.1. договору купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16, від 02.12.2016р., розмір оплати Покупця становить 443 000 (чотириста сорок три тисячі) грн., 00 коп. (а.с. 175 Т.1) Відповідно до п. 5.1. цього договору купівлі-продажу майнових прав №79п/М16/16, від 02.12.2016р., після внесення 100 % оплати і по закінченні 45 робочих днів з дати підписання акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом Об`єкту будівництва, Продавець зобов`язується передати Покупцеві Об`єкт купівлі-продажу за актом приймання-передачі (а.с. 175 Т.1). За умовами п. 8.1. цього договору купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16, від 02.12.2016р., Продавець гарантує, що права третіх осіб на Об`єкт купівлі-продажу відсутні (а.с. 176 Т.1). На виконання обов`язків, взятих на себе за договором купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16, від 02.12.2016р., відповідачем [PERSON] було здійснено оплату за купівлю-продаж майнових прав, у загальному розмірі 443000грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 79п/М16/16, від 02.12.2016р., на суму 143 000 (сто сорок три тисячі) грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 79п/М16/16, від 05.12.2016р., на суму 100 000 грн., 00 коп.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 79п/М16/16, від 06.12.2016р., на суму 100 000 грн.; квитанцією до прибуткового касового ордеру № 79п/М16/16, від 07.12.2016р., на суму 100000грн. (а.с. 178-179 Т.1) Також, 07 грудня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Грані» (Продавець) та відповідачем [PERSON] (Покупець) було підписано акт приймання-передачі квартири за договором купівлі - продажу майнових прав № 79п/М16/16, від 02.12.2016р., відповідно до якого Покупець прийняв, а Продавець передав в натурі новозбудоване майно - квартиру № 95, загальною площею 87,3 кв.м., розташовану у двохсексійному 16-ти поверховому житловому будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями і підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] (а.с 180 Т.1) Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за відповідачем [PERSON] , на підставі вказаних вище договору купівлі-продажу майнових прав № 79п/М16/16, від 02.12.2016р. та акту приймання-передачі квартири, від 07.12.2016р. (а.с. 213 Т.1) 27 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 6942, відповідно до якого [PERSON] передав безоплатно у власність, а [PERSON] прийняв безоплатно у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 87,3 кв.м., жилою площею 45,3 кв.м. (а.с. 178-180 Т.1) Як вбачається з Витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 132349173, квартира [ADDRESS] , зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 181 Т.1) Відповідно до довідки про склад сім`ї, від 16.07.2019 року, за вказаною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] - невістка та [PERSON] онук , [INFO] . (а.с. 182 Т.2) Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень (частини 1 та 3 ст. 12 ЦПК України). Згідно положень частин першої та другої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України). Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист, шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу, дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до не власника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Віндикаційний позов - це позов неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування та повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування його права власності нпа майно. Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє. Стаття 388 ЦК України встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача. Правила частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині 3 цієї статті наведено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. Захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема, на підставі статті 392 ЦК України. Зідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, судом встановлено, що Позивач не набув права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та, відповідно, не набув правомочностей власника, а тому, не може від відповідача вимагати визнання за ним права власності, і витребувати майно, яке йому не належить. Отже, виходячи з вивчених у судовому засіданні матеріалів справи, суд приходить до висновку, що даних про те, що у позивача по даній справі, на законних підставах виникло право власності чи право користування квартирою [ADDRESS] , матеріали справи не містять. Також, під час розгляду справи по суті, доказів того, що квартира [ADDRESS] , вибула з володіння Позивача поза його волею, до суду не було надано, як і не було надано доказів того, що Позивач був, або є власником квартири [ADDRESS] . Надані до суду позивачем, копії договорів, суд не може прийняти, як доказ, оскільки вони не являються правовстановлюючим документом на нерухоме майно. Крім того, судом встановлено, що позивач не є та не був власником квартири [ADDRESS] . Тому, твердження Позивача про те, що квартира за [ADDRESS] вибула з володіння не з його волі, а іншим шляхом, спростовується наведеними вище доказами. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. І ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не було надано доказів до суду, що він, на підставі правовстановлюючих документів, є чи був власником оскаржуваної квартири. Згідно статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, суд, з огляду на зібрані у справі докази, приходить до висновку щодо не доведення позивачем своїх позовних вимог до відповідачів, а тому, жодних правових підстав для задоволення позову не має. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку із відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed