Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, [PERSON] із заявою про встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Лисичанська міська рада. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 24 травня 2014 року помер його батько. 17 серпня 2014 року померла мати заявника, яка була зареєстрована на день смерті за адресою: [ADDRESS] .Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька у матері погіршився стан здоровя , мати була похилого віку, хворіла, потребувала стороннього догляду. Заявник забрав мати для постійного проживання до себе за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, буд.32 , де вони разом постійно мешкали до її смерті 17 серпня 2014 року. Заявник поховав матір, доглядає за квартирою за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів. буд.26, кв.6, сплачує за комунальні послуги , отже вважає, що прийняв спадщину за законом. 04 жовтня 2016 року він звернувся до державного нотаріуса Другої Лисичанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], проте,йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою від 04 жовтня 2016 року - у звязку з тим, що згідно ст. ст. 1270,1272 ЦК України він у відповідний строк не подав заяву про прийняття спадщини після померлої 17 серпня 2014 р. [PERSON]Заявник вважає, що оскільки він постійно проживав на час відкриття спадщини разом зі спадкоємцем, не повинен подавати заву про прийняття спадщини, а повинен встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав, та просив задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заявника [PERSON], в судовому засіданні також заяву підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є цивільною дружиною заявника. Вона разом з чоловіком [PERSON] доглядала його мати [PERSON], після того як вона захворіла та у літку 2014 року чоловік привіз її до них до дому за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32. [PERSON] померла 17 серпня 2014 року. Похованням займався [PERSON] Спочатку транспорт для обслуговування поховання прибув до них до дому за адресою: м. Лисичанськ, вул. Артема (наразі Дружби), б. 32, а потім померлу повезли на адресу: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, де [PERSON] раніше мешкала, для того щоб сусіди попрощалися з нею. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він проживає за адресою: [INFO] (наразі Дружби), б.9, та є сусідом та другом [PERSON]. Зазначив, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] доглядали [PERSON], яка була матірю [PERSON]. Коли він приходив до них у гості він бачив, що [PERSON] проживала у них дома. У гості до них він часто заходив. Це було у літку 2014 року. На похоронах присутній не був. Вислухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією свідоцтва про одруження серії ІІ -ЯК №0136665, виданого 18 червня 1968 року Лисичанським міським бюро РАЦС Луганської області, [PERSON] (російською) та [PERSON] (російською) 18 червня 1968 року уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 467. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] (російською). Згідно з копією свідоцтва про народження серії ІІ-АВ, виданого 15 січня 1971 року Ченухинським РАЦС Перевальського району Ворошиловградської області, [PERSON] (російською) народився 13 серпня 1958 року, про що складено актовий запис № 278. Батьком вказаний [PERSON] (російською), матірю [PERSON] (російською). [PERSON] помер 24 травня 2014 року, у віці 75 років, про що 25 червня 2014 року складено відповідний актовий запис №846, згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №490902, виданого повторно 20 вересня 2016 року Лисичанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. [PERSON] померла 17 серпня 2014 року, у віці 76 років, про що 18 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис №1112, згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД №416962, виданого 18 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області. З договору-замовлення №191 на організацію та проведення поховання від 17.08.2014 року вбачається, що [PERSON] здійснив 18.08.2014 року, о 14-00 годині, поховання [PERSON], яка померла 17 серпня 2014 року, вартість даних послуг склала 2310,00 грн. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 26.04.1993 року, виданого представництвом Фонду державного майна України в м. Лисичанську, квартира, яка знаходиться за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, дійсно належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] - дружині. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) №3349 від 25.04.195 р. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, прийнятої 04.10.2016 року державним нотаріусом Другої Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 17.08.2014 року [PERSON]. Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що згідно ст.ст. 1270, 1272 ЦК спадкоємець [PERSON] у відповідний строк не подав заяву про прийняття спадщини після померлої 17.08.2014 року [PERSON]. Згідно з довідкою №635/10-13 від 06.02.2017 року, наданою Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, зареєстровані [PERSON] - дружина, [INFO], знята з реєстрації 28.08.2014 р. у звязку зі смертю. Згідно з довідкою від 04.02.2016 р., засвідченою головою виличного комітету №115 та центром надання адміністративних послуг у м. Лисичанську, [PERSON], який мешкає за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32, проживав і вів спільне господарство за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32, із померлою матірю [PERSON] по день її смерті 17.08.2014 року і провів її поховання. З паспорту заявника вбачається, що місце проживання зареєстроване за адресою: [INFO], б. 32. Також є відмітка про те, що відбулася зміна назви вулиці Артема. В судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог\~ Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки» від 9 квітня 2015 року\~ № 317-VIII , Лисичанська міська рада рішеннями від 24.12.2015 р. №4/43 та від 27.01.2016 р. №6/72 затвердила Перелік перейменованих вулиць, провулків, проспекту, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму. Згідно якого вул. Артема перейменовано на вул. Дружби. Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю. Статтею\~1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2\~ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1\~ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1\~ст.29 ЦК України\~). Відповідно\~ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Листом від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, З оглянутих та досліджених в судовому засіданні квитанцій про сплату комунальних послуг за тепло за адресою: м. Лисичанськ, квартал Дружби народів, б. 26, кв. 6, вбачається, що з 2014 року послуги сплачує[PERSON]. Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою [PERSON] в будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Дружби, б. 32, достовірно підтверджується показаннями свідків, які не суперечать один одному. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обовязковою. Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Outcome: approved