Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області 2 вересня 2016 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошової суми. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачкою по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2007 року. Від даного шлюбу дітей не мають. Сімейне життя з відповідачкою по справі не склалось, у зв'язку з чим рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано. На час перебування у шлюбі вони мешкали у житловому будинку [ADDRESS], який належить позивачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 08.09.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Богатовою І.О. та зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська. З листопада 2014 року з відповідачкою по справі перестали мешкати разом. Відповідачка залишилась проживати у цьому житловому будинку. Він пішов проживати до іншого місця та до того часу, поки відповідачка по справі проживала у належному йому на праві власності будинку, він не користувався своїм жилим будинком до 06.08.2016 року. 05.08.2016 року відповідачка зібрала речі та виїхала з будинку, та на даний час проживає за адресою: [ADDRESS]. За час проживання відповідачки у будинку утворилась заборгованість за користування газом у розмірі 4083,58 гривень. Дану суму сплатив він. Позивач вважає, що так як відповідачка проживала у будинку з листопада 2014 року по 05 серпня 2016 року і користувалась газом у цьому будинку, та не сплачувала за користування ним, то саме відповідачка зобов'язана нести витрати по сплаті в сумі 4083,58 гривень. Позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 4083,58 гривень на оплату комунальних послуг за наданий природний газ у житловий будинок [ADDRESS]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2016 року Позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Стягнуто з [PERSON], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 3559 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят дев'ять) гривень 74 копійки на оплату комунальних послуг за наданий природний газ у житловий будинок [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], ІПН [NUMBER], на користь [PERSON] у рахунок повернення судового збору 480 (чотириста вісімдесят) гривень 48 копійок. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Розглядаючи справу, суд порушив норми матеріального та процесуального законодавства. Суд прийняв до провадження позовну заяву, яка за змістом не відповідає вимогам статті 119 ЦПК України. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду довідку управління по газопостачанню та газифікації від 15 серпня 2016 року про сплату 4083.58 грн. Проте в цій довідці не зазначено, за який період виникла заборгованість в зазначеній сумі. Вона вважає, що заборгованість могла виникнути у інший час через протічку газу. Крім того, суд не врахував, що позивач є власником жилого будинку, проживав в ньому і має також нести витрати по утриманню жилого будинку. Суд неправильно застосував норми матеріального права, зокрема статтю 162 ЖК України, яка у даному випадку не застосовується. В засідання апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені судовими повістками. Про їх отримання сторонами свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Від позивача [PERSON] надійшла письмова заява про слухання справи у його відсутність. Відповідно до статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вказаним нормам закону рішення суду не відповідає. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 8 вересня 2006 року, посвідченого Богатовою І.О.- приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON] є власником жилого будинку [ADDRESS].(а.с.3). Як видно з довідки, що на аркуші справи 5, Красноармійського управління по газопостачанню від 15 серпня 2016 року № 328/03 , [PERSON] є абонентом Красноармійського управління по газопостачанню і газифікації в приватному секторі по природному газу за адресою [ADDRESS] та при показах лічильника 35094 м. куб. має борг 4083.58 грн. Відповідно до довідок, що на аркушах справи 6, 7, в жилому будинку [ADDRESS] зареєстрованими значаться [PERSON] - позивач по справі, [PERSON] - відповідач по справі і син останньої [PERSON]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25.06.2015 року розірвано шлюб, який укладено 06.09.2007року, між [PERSON] та [PERSON], (а.с.4). Звертаючись в суд з позовом про стягнення з відповідача боргу в сумі 4083,58 гривень, позивач посилався на те, що вказану суму сплатив він за газопостачання. Але в жилому будинку він не проживав, комунальними послугами з газопостачання користувалася відповідач із сином. Тому саме вона має сплачувати підприємству з газопостачання надані послуги. Задовольняючи позовні вимоги частково, в сумі 3559, 74 грн. , суд першої інстанції виходив з того, що комунальними послугами з газопостачання користувалася відповідач і тому саме вона має їх сплачувати. Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можливо через те, що він суперечить нормам матеріального права. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 156 Житлового Кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статті 162 Житлового Кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Судом встановлено, що сторони не укладали угоду щодо порядку сплати комунальних послуг і прийняття відповідачем обов'язку по сплаті комунальних послуг особисто без участі відповідача. Також вони не укладали іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Тому з урахуванням приписів статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у суду першої інстанції не було підстав для звільнення позивача - абонента Красноармійського управління по газопостачанню від обов'язку сплати послуг з газопостачання у жилий будинок, власником якого він є. А з урахуванням приписів статті 156 ЖК України, виходячи з принципу рівності прав власника і членів його сім'ї,у тому числі і колишніх, щодо користування жилим приміщенням , їх обов'язки по сплаті комунальних послуг також є рівними. З виписки з особистого рахунку № [NUMBER] показання лічильника станом на липень 2016 року становлять 35094 м3 та борг на кінець місяця складає 3559,74 гривень (а.с.28). Тому суд вважає, що розподілу між сторонами по справі є сума у 3559.74 грн. Враховуючи, що в жилому приміщенні було зареєстровано три особи, кожен з них відповідно до статті 156 ЖК України зобов'язаний нести витрати на оплату послуг з газопостачання у розмірі: 3559.74 грн. : 3 = 1186. 58 грн. Тому обов'язок відповідача [PERSON] по оплаті вказаних комунальних послуг дорівнює саме цю суму. І саме цю суму суд першої інстанції мав стягнути з відповідача на користь позивача. Судом встановлено, що в жилому будинку окрім сторін по справі був зареєстрований і проживав, а тому користувався комунальними послугами і син відповідача - [PERSON] Але позивачем [PERSON] позовні вимоги до нього не заявлені. Відповідно до частини 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позовні вимоги [PERSON] заявлені тільки до [PERSON] Тому відповідно до статті 11 та 303 ЦПК України суд мав розглядати справу у цих межах. Розглядаючи справу, суд першої інстанції не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, не застосував норми матеріального права, що мали бути застосовані,Ж неправильно вирішив спір. Відповідно до статті 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Тому відповідно до статті 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки суд задовольняє вимоги частково то і сплачений судовий збір підлягає частковому стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial