Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 липня 2020 року надійшла позовна заява Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просять стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 8 063,60 грн. з яких: 6 390 грн - сума основного боргу за навчання; 1 673,60 грн. - пеня за час затримки від основної суми боргу за навчання. Окрім того просили стягнути 3 542, грн. заборгованість за проживання у студентському гуртожитку та 2 102 грн. судові витрати. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що між [PERSON] та Придніпровською державною академією фізичної культури і спорту, був укладений Договір № 21/18 від 08 серпня 2018 року про надання освітніх послуг на термін з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року на підготовку [PERSON] за напрямом «Середня освіта» денної форми навчання, а відповідач в свою чергу згідно п. 4 Договору зобов`язався своєчасно вносити плату за надані Позивачем освітні послуги в розмірах та у строки встановлені у Договорі. Відповідно до п. 10 Договору вартість річного навчання становить 12 780 грн. Також згідно до п. 6 Договору Відповідач був зобов`язаний дотримуватись обов`язків, передбачених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту». Проте наказом № 159 від 16 квітня 2019 року відповідача було відраховано з числа студентів академії за невиконання вимог навчального плану. Пункт 12 Договору від 08 серпня 2018 року передбачає, що замовник вносить плату: за перший семестр навчального року під час вступу (на момент) підписання Договору не пізніше 1 вересня поточного року; за другий семестр навчального року до 01 лютого 2019 року; наступні платежі здійснюються до 01 вересня та до 01 лютого (тобто до початку нового семестру). Згідно п. 13 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим договором. Пункт14 Договору передбачає за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги замовник сплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,05% суми заборгованості за кожен день затримки з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до п. 16 Договору у разі дострокового розірвання договору у зв`язку з порушенням замовником договірних зобов`язань або невиконання одержувачем обов`язку визначених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» та п.п. 15.1-15.3 Договору кошти , що були внесені замовником, залишаються у виконавця та використовуються для виконання його статутних завдань. Крім того згідно наказу № 246 від 29 серпня 2018 року відповідача було заселено до студентського гуртожитку ПДАФКіС з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року включно. Так, станом на 07 липня 2020 року заборгованість за навчання становить 8 063,60 грн. з яких: 6 390 грн - сума основного боргу за навчання та 1 673,60 грн. - пеня за час затримки від основної суми боргу за навчання. Заборгованість за проживання в гуртожитку відповідно до довідки № 41 від 01 липня 2020 року становить 3 542, грн., які позивач просив стягнути на їх користь з відповідача. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 липня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.14). Ухвалою судді від 30 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Придніпровської державної академії фізичної культури і спорту до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.15-16). 22 вересня 2020 року відповідач [PERSON] надав суду відзив на позов в якому зазначив, що зобов`язання з оплати освітніх послуг ним виконано в повному обсязі, так як 29 серпня 2018 року ним було сплачено 6 390 грн. за третій семестр з 01 вересня 2018 року по 31 січня 2019 року, що підтверджується квитанцією АК КБ «Приватбанк» № 0.0.1120299740. Враховуючи що дію договору № 21/18 було зупинено 16 квітня 2019 року, тому у нього відсутнє зобов`язання стосовно оплати освітніх послуг за четвертий семестр. Стосовно заборгованості за проживання в гуртожитку пояснив, що він жодного дня в гуртожитку не проживав та не користувався даною послугою, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині також (а.с. 25-27). Представник позивача 09 жовтня 2020 року надав суду відповідь на відзив в якій зазначив, що наказ про відрахування відповідача винесено 16 квітня 2019 року, а тому відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний сплатити наданні освітні послуги. Стосовно не проживання відповідача в гуртожитку зазначили, що Наказ № 246 від 29 серпня 2018 року «Про поселення до гуртожитку» видавався на підставі заяви студента, про що зазначено в самому наказі (а.с. 30-32). Представник позивача в судове засідання не з`явився, 12 жовтня 2020 року через канцелярію суду надав заяву в якій просив слухати справу за їх відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 34). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та Придніпровською державною академією фізичної культури і спорту, був укладений Договір № 21/18 від 08 серпня 2018 року про надання освітніх послуг на термін з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2021 року на підготовку [PERSON] за напрямом «Середня освіта» денної форми навчання, а відповідач в свою чергу згідно п. 4 Договору зобов`язався своєчасно вносити плату за надані Позивачем освітні послуги в розмірах та у строки встановлені у Договорі (а.с. 4-6). Відповідно до п. 10 Договору вартість річного навчання становить 12 780 грн. Згідно п. 6 Договору Відповідач був зобов`язаний дотримуватись обов`язків, передбачених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту». Наказом № 159 від 16 квітня 2019 року відповідача було відраховано з числа студентів академії за невиконання вимог навчального плану (а.с. 10). Пункт 12 Договору від 08 серпня 2018 року передбачає, що замовник вносить плату: за перший семестр навчального року під час вступу (на момент) підписання Договору не пізніше 1 вересня поточного року; за другий семестр навчального року до 01 лютого 2019 року; наступні платежі здійснюються до 01 вересня та до 01 лютого (тобто до початку нового семестру). Згідно п. 13 договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та цим договором. Пункт14 Договору передбачає за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги замовник сплачує виконавцеві пеню в розмірі 0,05% суми заборгованості за кожен день затримки з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до п. 16 Договору у разі дострокового розірвання договору у зв`язку з порушенням замовником договірних зобов`язань або невиконання одержувачем обов`язку визначених ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» та п.п. 15.1-15.3 Договору кошти , що були внесені замовником, залишаються у виконавця та використовуються для виконання його статутних завдань. Згідно наказу № 246 від 29 серпня 2018 року відповідача було заселено до студентського гуртожитку ПДАФКіС з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2019 року включно (а.с. 9). Відповідно до довідки станом на 07 липня 2020 року [PERSON] має заборгованість за навчання в розмірі 8 063,60 грн. з яких: 6 390 грн - сума основного боргу за навчання та 1 673,60 грн. - пеня за час затримки від основної суми боргу за навчання (а.с. 11). Згідно довідки № 41 від 01 липня 2020 року заборгованість за проживання в гуртожитку становить 3 542, грн.. (а.с. 12). Проте, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, відповідно до взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором №21/18 від 08 серпня 2018 року про надання освітніх послуг [PERSON] , суд дійшов висновку про порушення останнім умов договору, у зв`язку з чим, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості, відтак позов є таким, що підлягає задоволенню повністю. Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним, щодо сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved