Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Повного товариства «Ломбард Віра» [PERSON] і компанія про стягнення компенсації вартості золотих виробів. Дана позовна заява мотивована тим, що у 2014 році внаслідок автомобільної катастрофи загинула донька позивача та вона вимушена була взяти у своїх родичів та знайомих ювелірні вироби з наступним поверненням, які були закладені до Повного Товариства «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія». 02 липня 2014 року між позивачем та відповідачем були укладені договори фінансового кредиту строком до 31 липня 2014 року, відповідно до якого позивач отримала: за Договором № 70002642 - 12000,00 грн., за Договором 70002643 8000,00 грн., за Договором 70002644 2700,00 грн., за Договором 70002645 1700,00 грн., а всього 24400,00 грн. 31 липня 2014 року, тобто в день закінчення строку повернення коштів за кредитом, позивач прийшла до відповідача з метою повернення останньому позичених коштів, однак ломбард був закритий. На протязі тривалого часу позивач неодноразово зверталася до директора ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія», директор ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія» обіцяв повернути золоті вироби, але ніяких кроків для цього не робив. 27 лютого 2015 року [PERSON] позивач отримала лист від директора ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія», в якому їй було повідомлено, що вказані ювелірні вироби директор ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія» передав у депозитарні комірники ПАТ «Промінвестбанк», який нібито 18 липня 2014 року, тобто приблизно за 10 днів до закінчення дії договору фінансового кредиту з [PERSON] закрився. Укладаючи договір фінансового кредиту [PERSON] розраховувала на швидке повернення виробів з золота. Однак, у звязку з істотним порушенням директором ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія» умов договору позивач значною мірою позбавилася того, на що розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Крім того, дія договорів фінансового кредиту закінчилася, а директором ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія» позивачу так і не надана змога викупити золоті вироби, які фактично мають значно більшу ринкову вартість. Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527,530 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 610 ЦК України передбачено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 905 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту продукції), відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт )надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобовязань за договором або виконує роботу так повільне, що закінчити визначений строк гне уявляється можливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуг або робіт, що залишилася. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за її вини. У звязку з скрутним матеріальним становищем позивач була вимушена звернутися до відповідача та укласти договір фінансового кредиту, працівник [PERSON] її запевнила, що всі ювелірні вироби будуть зберігатися належним чином та за першою вимогою будуть їй повернуті. Однак, через кілька місяців директор ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія» повідомив, що віддав ювелірні вироби на зберігання у банківську скриньку та не має можливості їх повернути. До теперішнього часу позивачу не повернуті ані гроші, ані ювелірі вироби. Позивач зазначає, що вона не може користуватися своїм майном, змушена звертатися до різні інстанцій та витрачати свій час для повернення власних речей, а тому має право на відшкодування моральної шкоди. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на її користь вартість золотих виробів з урахуванням вартості золота за курсом НБУ станом на 31.10.2016 року в розмірі 105530,85 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], що діє на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги, надав пояснення. аналогічні обґрунтуванню позовних вимог, просив позов задовольнити. Наполягав на тому, що позивач своєчасно звернулася до ломбарду з метою викупити золоті вироби, однак, відповідач їх не повернув. Представник відповідача в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладений договір надання фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач ПТ «Лобмбард Віра» надав фінансовий кредит під залог цінних речей та виробів з коштовних матеріалів на строк не більш ніж 30 календарних днів. Відповідно до додатка до договору позивач [PERSON] отримала фінансовий кредит в розмірі 12000,00 грн., передавши при цьому в залог відповідачу золоті вироби різних проб загальною вагою 49,96 г., зобовязавшись повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 13008,00 грн. 31 липня 2014 року. Також, 02 липня 2014 року між сторонами укладений договір надання фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач ПТ «Ломбард Віра» надав фінансовий кредит під залог цінних речей та виробів з коштовних матеріалів на строк не більш ніж 30 календарних днів, позивач [PERSON] отримала фінансовий кредит в розмірі 8000,00 грн., передавши при цьому в залог відповідачу золоті вироби різних проб загальною вагою 32,11 г., зобовязавшись повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 8672,00 грн. 31 липня 2014 року. Крім того, 02 липня 2014 року між сторонами укладений договір надання фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач ПТ «Ломбард Віра» надав фінансовий кредит під залог цінних речей та виробів з коштовних матеріалів на строк не більш ніж 30 календарних днів, позивач [PERSON] отримала фінансовий кредит в розмірі 2700,00 грн., передавши при цьому в залог відповідачу золоті вироби різних проб загальною вагою 11,19 г., зобовязавшись повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 2926,80 грн. 31 липня 2014 року. 02 липня 2014 року між сторонами укладений договір надання фінансового кредиту, відповідно до якого відповідач ПТ «Ломбард Віра» надав фінансовий кредит під залог цінних речей та виробів з коштовних матеріалів на строк не більш ніж 30 календарних днів, позивач [PERSON] отримала фінансовий кредит в розмірі 1700,00 грн., передавши при цьому в залог відповідачу золоті вироби різних проб загальною вагою 7,03 г., зобовязавшись повернути кредит та відсотки за користування кредитом в розмірі 1842,80 грн. 31 липня 2014 року. Позивач у встановлений строк звернулася до відповідача з метою повернення грошових коштів за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та повернення переданих в заставу золотих виробів, однак відповідач золоті вироби не повернув. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача, якщо таки у нього малися. Крім того, листом від 27.02.2015 року № 7 директор ПТ «Ломбард-Віра» [PERSON] і Компанія» повідомив [PERSON], що у звязку з веденням бойових дій в м. Горлівка та неможливості забезпечення ломбардом повної схоронності заставленого майна в травні 2014 року було прийнято рішення скористатися депозитарним сховищем ПАТ Промінвестбанку м. Горлівки. Адміністрацією підприємства були укладені Договори на користування депозитарними комірками в сховищі банку. До 17 липня 2014 року банк повністю виконував свої зобовязання, однак 18 липня 2014 року банк без попередження зачинився. Адміністрація ПТ «Ломбард Віра» неодноразово зверталася за розясненнями до керівництва ПАТ «Промінвестбанк», на що отримали відповідь, що депозитарні комірки були вивезені з Горлівського відділення ПАТ «Промінвестбанк» та доступ до них буде відновлений з моменту відновлення роботи відділення. Тобто, зазначеним листом, підписаним директором ПТ «Ломбард Віра» [PERSON] і Компанія» підтверджується та обставина, що в день, обумовленого сторонами в договорі, повернення кредиту 31.07.2014 року, відповідач не мав золотих виробів, які належать позивачу, та відповідно, не міг їх повернути, що повністю узгоджується з ствердженням позивача про те, що 31 липня 2014 року, вона прийшла до відповідача з метою повернення останньому позичених коштів, однак ломбард був закритий. Зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку ( ст. 509 ЦК України). Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником. В судовому засіданні було встановлено, що саме відповідач (кредитор у зобовязанні) не прийняв належного виконання боржником (позивачем по справі) свого обовязку по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитом. Дана обставина позбавила позивача можливості виконати свій обовязок по поверненню кредиту, процентів за користування кредитом та припинити зобовязання його виконанням. Як наслідок, позивач позбавлений можливості припинити право відповідача на заставу золотих виробів та повернути золоті вироби. У звязку з вищевикладеним, суд доходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] Однак, суд приймає до уваги, що позивач фактично отримала за золоті вироби 24400,00 грн. тому, суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, необхідно зменшити на 24400,00 грн. Таким чином, стягненню підлягає 81130,85 грн., з розрахунку:105530,85 грн. 24400,00 грн. = 81130,85 грн. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за її вини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 своєї Постанови № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи, суд доходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не доведена наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а тому вимога позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. Крім того, стаття 88 ЦПК України встановлює порядок розподіл судових витрат між сторонами, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. При подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. та понесені витрати на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі 420,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial