Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угоди дійсною. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалася на те, що 30.10.1998 року між ним з [PERSON]\~та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна: квартири, що розташована: [ADDRESS],\~\~ договір був посвідчений на Товарній біржі «ОЧАГ» 30.10.1998 року. Просить суд визнати вказаний договір дійсним. Позивач до суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідачі до суду не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч. 11\~ст.128 ЦПК України. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із зазначеним, 03.04.2018 року судом постановлена ухвала про розгляд справи у заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відома. Ухвалою від 19 січня 2018 року у справі відкрито провадження з призначенням справи до підготовчого судового засідання на 01 березня 2018 року. Ухвалою від 01 березня 2018 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 03 квітня 2018 року. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно із ч. 2 ст. 219 ЦК України суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила,\~а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від\~її волі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] набули права власності на квартиру, що розташована: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 30 жовтня 1998, зареєстрованого за № 3-045. Відповідно до ст. 227 Української РСР Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Проте спеціальною нормою: ч. 2 та ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», визначено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Між сторонами по вищезазначеній угоді було досягнуто домовленості щодо усіх істотних умов, та вказаний правочин повністю виконаний сторонами. На момент укладення угоди законодавством не було заборонено укладати та реєструвати договори купівлі-продажу нерухомого майна на біржах. На даний час згідно чинного законодавства угоди щодо купівлі-продажу нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. Суд\~доходить\~висновку, що договір купівлі-продажу\~нерухомого майна від 30 жовтня 1998 року № 3-045 є дійсним. На\~підставі наведеного та

Outcome: approved