Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

До Житомирського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява від представника позивача АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, яка обгрунтована наступним. 14.01.2010 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який надалі було збільшено до 1800,00 грн. Позичальник [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03.07.2018 року. Спадкоємцями після смерті позичальника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті та з заявами про прийняття чи відмову від спадщини в установлений шестимісячний строк не звертались. Заборгованість за кредитним договором входить до складу спадщини і відповідно до ст.1281 ЦК України позивач 21.07.2020 року направив претензію кредитора до нотаріальної контори, та була відкрита спадкова справа. Таким чином, відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , до якої входить і заборгованість за кредитним договором. 21.07.2020 року банк направив відповідачам як спадкоємцям лист-претензію щодо сплати заборгованості, але останні залишили її без задоволення. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором б/н від 14.01.2021 року в сумі 16466,68 грн., а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. У процесі розгляду справи позивач заявив клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 20.01.2021 року вказане клопотання задоволено, витребувано з Органу реєстрації Новогуйвинської селищної ради відомості стосовно осіб, які були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , станом на 02.07.2018 року, та з Житомирської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] . У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 118-120) учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України . Представником позивача до канцелярії суду подано клопотання щодо розгляду справи без участі останнього (а.с. 121). Відповідачі причини своєї неявки або неявки своїх представників не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем та [PERSON] 14.01.2010 року було укладено договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 24). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). [INFO] позичальник [PERSON] помер (а.с. 44). На момент смерті позичальника його заборгованість перед банком становила 16466,68 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до ст. ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Згідно з ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на час відкриття спадщини) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про пратику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Суд встановив, що 21.07.2020 року позивач звернувся до Житомирської державної нотаріальної контори із претензією кредитора, в якій просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого позичальника [PERSON] до спадкової справи, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 16466,68 грн (а.с. 48). За претензією банку державним нотаріусом Житомирської державної контори Житомирської області Царіциной І. С. було заведено спадкову справу № 212/2020 (а.с. 49), копія якої міститься у матеріалах справи (а.с. 81-95). Згідно з копією спадкової справи, яка витребувана судом, спадкоємці померлого [PERSON] за заповітом чи за законом із заявами про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. 21.07.2020 року банк надіслав на адресу відповідачів листи-претензії від 25.06.2020 року про сплату ними як спадкоємцями за законом на користь банку заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором б/н від 14.01.2010 року, яка станом на дату його смерті становить 16466,68 грн (а.с. 50-51). Вказані претензії добровільно відповідачами не задоволені, відповідей на них позивачу останніми не надано, у зв`язку з чим банк звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог банку. При цьому, суд виходить з того, що за змістом зазначених вище норм матеріального права при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Відповідний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №320/6489/16-ц. Отже, за таких обставин позивачем як кредитором дотримані вимоги ч. 2 ст. 1281 ЦК України щодо строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника шість місяців від дня відкриття спадщини. Однак, звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив відповідачами [PERSON] та [PERSON] , обґрунтувавши це тим, що вони прийняли спадщину після смерті позичальника [PERSON] за законом відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на момент його смерті [INFO] постійно проживали разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Дійсно, з отриманої від органу реєстрації Новогуйвинської селищної ради інформації вбачається, що померлий [PERSON] був зареєстрований за зазначеною адресою. Разом з ним, на момент його смерті за зазначеною адресою були зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Сама по собі реєстрація відповідачів [PERSON] та [PERSON] за тією ж адресою, де був зареєстрований померлий [PERSON] , не є безумовним доказом постійного проживання відповідачів саме за цією адресою, а відповідно і того, що вони є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Інших доказів, які би підтверджували постійне проживання відповідачів разом зі спадкодавцем, позивачем не надано. Також суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження родинних стосунків відповідачів [PERSON] та [PERSON] з померлим [PERSON] і, відповідно, віднесення їх до певної черги спадкоємців за законом. Позивач не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняли у спадок відповідачі та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з останніх заявленої позивачем заборгованості. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що пред`явлені позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] та [PERSON] вимоги про стягнення боргу кредитором спадкодавця задоволенню не підлягають, в зв`язку з недоведеність позивачем своїх позовних вимог. На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити повністю.

Outcome: dismissed