Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позову вказав, що 17 серпня 2013 р. позивач та відповідачка уклали між собою шлюб, який зареєстрований Часовоярською міською радою м. Артемівська Донецької області, про що 17.08.2013 складено відповідний актовий запис за № 40 та видано свідоцтво про шлюб. Від шлюбу із відповідачкою, позивач має малолітню доньку: 6-річну [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини - [PERSON] записані позивач та відповідачка. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Між позивачем та відповідачкою за час спільного проживання не було порозуміння, а також бажання зберегти шлюб. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.10.2016 у справі № 227/3458/16-ц шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Крім того, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2016 у справі № 227/3460/16-ц стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки від усіх доходів позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.09.2016 і до повноліття дитини. Починаючи з 03.07.2020, донька [PERSON] проживає разом із батьком (позивачем), її вихованням та розвитком займається виключно позивач, оскільки на початку липня 2020 р. відповідачка виїхала на постійне місце проживання до Німеччини у зв`язку із вагітністю (за поясненнями відповідачки) та майбутнім народженням дитини від громадянина Німеччини. У зв`язку із цим дитина [PERSON] була передана Позивачу для проживання та повного утримання, не дивлячись на те, що відповідачка продовжує отримувати аліменти, які не витрачає на утримання дитини. Таким чином, відповідачка з 03.07.2020 взагалі не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини. Це безпосередньо і об`єктивно пов`язано з фактом того, що відповідачка переїхала за кордон до Німеччини. Тобто, малолітня донька [PERSON] наразі знаходиться на повному утриманні батька - позивача. Отже, відповідачка використовує аліменти, одержані від позивача, не за цільовим призначенням та нехтує батьківськими обов`язками, про що свідчить її перебування за кордоном у Німеччині. Враховуючи наведене, відповідачка втратила право на отримання аліментів, а звільнення позивача від їх сплати відповідатиме найкращим інтересам дитини, оскільки остання проживає разом із позивачем. А тому позивач після звільнення від сплати аліментів має намір звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з відповідачки. Просить суд, звільнити [PERSON] від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнутих на користь [PERSON] , за рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2016 у справі №227/3460/16-ц. 06 жовтня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було прийнято позов до провадження, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове провадження, а також вирішено питання про витребування доказів та про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.25-27). 05 листопада 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було вирішено питання про витребування доказів та про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції (а.с.74, 76). 01 грудня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було вирішено питання про проведення підготовчого судового засідання в режимі відеоконференції. 22 грудня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. В судове засідання відповідачка не з`явилась, проти звільнення позивача від сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , стягнутих на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2016 у справі №227/3460/16-ц не заперечує. Однак, заперечувала проти стягнення з неї судових витрат. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши і факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 4 ЦПК України, гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 17 серпня 2013 року позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований Часовоярською міською радою м. Артемівська Донецької області, про що 17.08.2013 складено відповідний актовий запис за № 40. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 28.10.2016 у справі № 227/3458/16-ц шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано (а.с.10). Між тим, рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15.11.2016 у справі № 227/3460/16-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частки від усіх доходів позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.09.2016 і до повноліття дитини (а.с.11-12). На виконання рішення суду позивач весь час повністю та вчасно сплачував аліменти на утримання доньки, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб -платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків (а.с.14). Як встановлено, судом відповідачка по справі [PERSON] на початку 05 липня 2020 року, виїхала на постійне місце проживання до Німеччини, що підтверджується відповіддю начальника ГУ обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби. Метою відповідачки переїзду на постійне місце проживання до Німеччини у зв`язку із вагітністю та майбутнім народженням дитини від громадянина Німеччини. 03 липня 2020 року, малолітня дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] , що підтверджується актом голови територіального комітету №8 (а.с.13). Таким чином, судом достовірно встановлено, що вихованням малолітньої дитини [PERSON] та розвитком займається виключно батько. Водночас, встановлені обставини справи, відповідачкою не оспорюються та визнаються в повному обсязі. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України№789-XIIвід 27лютого 1991року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до п. 17 Постанови №3Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192СК України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога диктується положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України, додатково вказую на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України, має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Статтею 186 СК України, передбачено, що за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своїм батьком - [PERSON] , а отже знаходиться на його утриманні, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплаті аліментів. Враховуючи надані суду письмові докази та відсутність заперечень з боку відповідачки, належним чином повідомленої про дату слухання справи, суд вважає, що наявні законні підстави для звільнення позивача [PERSON] від сплати аліментів, стягнутих з нього рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 листопада 2016 року (справа №227/3460/16-ц). Вирішуючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги всі обставини, на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., які були сплачені позивачем за подання даного позову (а.с.7). Поряд з цим, в позові, а також в судовому засіданні позивач вказує, що ним додатково були понесені судові витрати на професійну правничу допомогу адвокату у розмірі 3000,00 грн., які він також просить стягнути з відповідачки. Однак, в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати позивачем коштів за отримані послуги адвоката з професійної правничої допомоги. В такому разі, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу [PERSON] , що відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, він повинен надати суду докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, для вирішення питання про відшкодування понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved