Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 21.12.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Оратівської селищної ради Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що станом на 15.04.1991 року їхні батьки [PERSON] та [PERSON] проживали в житловому будинку по [ADDRESS] та набули по Ѕ частці права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. [PERSON] станом на 15.04.1998 року вибула з будинку по [ADDRESS] в будинок по [ADDRESS] , де була зареєстрована і проживала до дня смерті, [INFO] . Оскільки [PERSON] не витребувала своєї частки з майна колишнього колгоспного двору, ніколи не зверталася про витребування частки з майна колгоспного двору, тому є такою, що втратила право на частку в майні колгоспного двору. Таким чином, [PERSON] є єдиним членом колгоспного двору і власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . В шестимісячний строк позивачі звернулися до нотаріуса та оформили спадщину за законом після смерті батька на земельну ділянку. Однак, нотаріально оформити прийняття житлового будинку з погосподарськими будівлями позивачі позбавлені можливості через відсутність правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно, тому просять суд визнати за ними право власності по Ѕ частці на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 22.12.2020 року провадження у справі № 141/873/20 відкрито, та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 02.02.2021 року. Підготовче судове засідання, призначене на 02.02.2021 року, відкладено у зв`язку з неявкою відповідача на 18.02.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання, призначене на 18.02.2021 року, не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання, призначене на 18.02.2021 року, не з`явилася, надавши суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить задовольнити Відповідач Оратівська селищна рада Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 10.02.2021 року до суду надійшла заява Оратівського селищного голови Лошак Г.В. про розгляд справи без участі представника селищної ради. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . 10 травня 1980 року [PERSON] та [PERSON] одружились, прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що 13.01.2015 року Відділом ДРАЦС РС Оратівського РУЮ у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 02. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що 10.05.2017 року Оратівським районним відділом ДРАЦС Головного ТУЮ у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 23. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок у [ADDRESS] , виготовленого 06.07.2018 року, інвентаризаційна вартість будинку становить 11434 грн. В довідці № 430, виданій 26.09.2017 року Кошланівською сільською радою Оратівського району Вінницької області, житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , станом на [INFO] відносився до суспільної групи колгоспників; до складу двору входили: [PERSON] - помер, [PERSON] - померла. Відповідно до заяви від 10.09.2020 року [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] відмовляється та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на дочок спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із спадкової справи № 152/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , справу розпочато 07.07.2017 року за заявами [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НМХ 042958 від 03.11.2017 року [PERSON] отримала вказане свідоцтво на Ѕ частку спадкового майна, а саме: земельної ділянки площею 2,8097 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належної [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом НМХ 042959 від 03.11.2017 року [PERSON] отримала вказане свідоцтво на Ѕ частку спадкового майна, а саме: земельної ділянки площею 2,8097 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, належної [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області № 563/02-31 від 05.10.2018 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі на їх ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] , належного померлому [INFO] батькові [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовставлюючого документа на житловий будинок. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після померлого [INFO] свого батька [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] , які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно, позивачі не можуть реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в. о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 563/02-31 від 05.10.2018 року, а саме, у видачі на ім`я [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] . При цьому, інший спадкоємець - [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] відмовився на користь [PERSON] та [PERSON] , а відповідач згідно поданої заяви від 10.02.2021 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець за час свого життя на законних підставах володів та користувався спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved