Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області 09 липня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до Краматорської міської ради Донецької області про визнання права приватної власності у порядку спадкування за [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], на: 1) домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Михайла Горяйнова (кол. Калініна), 85, яке складається з: А-1) жилого будинку з 3 жилими кімнатами, з корисною площею 39,20 кв.м., у т.ч. з 30,0 кв.м. житлової площі та 9,20 кв.м. службової площі; а) сіней; а`) тамбуру; б) літньої кухні; в) погребу; г) сараю; д) вбиральні; № 1.2) парканів; І) замощення; ІІ) тротуару шлакового з цементною стяжкою; 2) домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Михайла Горяйнова (кол. Калініна), 87, яке складається з: А) жилого будинку з 3 жилими кімнатами, з\~корисною площею 50,80 кв.м., у т.ч. 31,20 кв.м. житлової площі та 19,60 кв.м. службової площі; Б) літньої кухні; В, Г) сараю; п/д) підвалу; Д) вбиральні; № 1-3) загородження; І-ІІ) замощення; 3) земельну ділянку площею 0,0958 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Калініна, 85-87, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 07 березня 1997 року серії ІІІ-ДН № 105718, зареєстрованого за номером 1-№ 0065. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є племінницею [PERSON], який помер 16 травня 2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді зазначеного майна, яке не охоплене заповітом та має спадкуватися за законом. Інші спадкоємці за\~законом цю спадщину не прийняли, у звязку з чим позивачка є єдиною спадкоємицею, яка бажає отримати спадщину та просить визнати за нею право власності на це майно у\~порядку спадкування. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи її повідомлено належним чином. Просила суд розглянути позов за її відсутності, заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача 31 липня 2018 року подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову на підставі п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Також зазначила, що є ще один спадкоємець онука, яка могла б спадкувати у порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України за правом представлення, а позивачка не зверталась до нотаріуса. У судове засідання представник відповідача не зявилась, про час та місце розгляду справи її повідомлено належним чином. Просила суд розглянути справу за її відсутності у\~судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON], [INFO], помер 16 травня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 травня 2014 року серії І-НО №\~787491. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли належні йому на праві приватної власності: 1) домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Михайла Горяйнова (кол. Калініна), 85, яке складається з: А-1) жилого будинку з 3 жилими кімнатами, з корисною площею 39,20 кв.м., у т.ч. з 30,0 кв.м. житлової площі та 9,20 кв.м. службової площі; а) сіней; а`) тамбуру; б) літньої кухні; в) погребу; г) сараю; д) вбиральні; № 1.2) парканів; І) замощення; ІІ) тротуару шлакового з цементною стяжкою. Право власності спадкодавця на це майно підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01 червня 1982 року № 1202, технічним паспортом на жилий будинок (домоволодіння) та домовою книгою за цією адресою. 2) домоволодіння за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Михайла Горяйнова (кол. Калініна), 87, яке складається з: А) жилого будинку з 3 жилими кімнатами, з\~корисною площею 50,80 кв.м., у т.ч. 31,20 кв.м. житлової площі та 19,60 кв.м. службової площі; Б) літньої кухні; В, Г) сараю; п/д) підвалу; Д) вбиральні; № 1-3) загородження; І-ІІ) замощення. Право власності спадкодавця на це майно підтверджується технічним паспортом на жилий будинок (домоволодіння) та домовою книгою за цією адресою, приватизаційним платіжним дорученням № 1241517 від 16 січня 1994 року. 3) земельна ділянка площею 0,0958 га, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Краматорськ, вул. Калініна, 85-87. Право власності спадкодавця на це майно підтверджується державним актом на право приватної власності на землю від 07 березня 1997 року серії ІІІ-ДН № 105718, зареєстрованим за номером 1-№ 0065. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на це, зазначене майно входить до складу спадщини та підлягає спадкуванню іншими особами (спадкоємцями). Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~2\~ст.\~1223\~ЦК України\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спірне майно не охоплено заповітом. Так, за життя [PERSON] двічі складав заповіт: 1) 14 грудня 2009 року, за яким усе належне йому майно заповідав онуці [PERSON]; 2) 21 грудня 2009 року, за яким онуці [PERSON] він заповідає лише грошовий вклад «Срочный пенсионный» у ПАТ «КБ «Приватбанк» згідно з договором SAMDN25000700144411від 12 вересня 2009 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, на час смерті [PERSON] та відкриття за ним спадщини чинним був лише заповіт від 21 грудня 2009 року. Спірне майно (два домоволодіння та земельна ділянка) не охоплено заповітом від 21 грудня 2009 року, відтак, його спадкування має здійснюватися за законом. На час відкриття спадщини спадкоємцями [PERSON] за законом виступали: - першої черги: дружина [PERSON] та донька [PERSON]; - другої черги: племінниця-позивачка [PERSON], яка за правом представлення (ч. 3 ст. 1266 ЦК України) спадкує майно, яке б належало її померлій матері сестрі спадкодавця [PERSON] (факт смерті матері позивачки підтверджено свідоцтвом про смерть від 05 серпня 1996 року серії І-НО № 104934); - пятої черги: онука [PERSON], яка вважалася іншим родичем до шостого ступеня споріднення та не могла спадкувати за правом представленням (ч. 1 ст.\~1266 ЦК України), оскільки її мати донька спадкодавця [PERSON] була жива. Факт спорідненості вказаних осіб підтверджується свідоцтвом про народження позивачки [PERSON] від 12 листопада 1956 року серії ЯЕ № 892031, свідоцтвом про укладення шлюбу між позивачкою та її чоловіком від 11 жовтня 1985 року серії IV-НО № 435198; свідоцтвом про одруження батьків позивачки від 31 грудня 1955 року серії І-ЯР № 091502, свідоцтвом про смерть матері позивачки - сестри [PERSON] [PERSON] від 05 серпня 1996 року серії І-НО № 104934; власноруч написаною таблицею споріднення [PERSON]; власноруч написаною автобіографією [PERSON], свідоцтвом про народження дочки [PERSON] [PERSON] серії VII-УР №\~0309420, свідоцтвом про розірвання шлюбу дочкою [PERSON] [PERSON] від 10 квітня 1991 року серії IV-НО № 297844, свідоцтвом про народження онуки [PERSON] [PERSON] від 10 вересня 1986 року № VI-НО № 468041. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Протягом встановленого законом шестимісячного строку ані дружина [PERSON], ані донька [PERSON] не подали заяв про прийняття спадщини та не оформили її на себе, що підтверджується інформацією Першої краматорської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2018 року № 3292/02-14, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 52985669 від 16 серпня 2018 року про відсутність спадкових справ та невидачу свідоцтв про право на спадщину, відомостями Єдиного державного реєстру нерухомого майна (для прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна вони мали б здійснити державну реєстрацію права власності на нього у порядку ч. 1 ст. 182 ЦК України, чого не\~зроблено) та наявністю у позивачки оригіналів правовстановлюючих документів на майно (якщо б майнові права переоформлювалися, то правовстановлюючі документи залишилися б у нотаріуса). Дружина [PERSON] померла 05 лютого 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 лютого 2015 року серії І-НО № 893055. Донька [PERSON]А померла 02 лютого 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 лютого 2018 року серії ІІ-НО № 021454. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Ураховуючи, що останнього спадкоємця першої черги не стало 02 лютого 2018 року (коли померла донька [PERSON]А.), з цього часу у позивачки виникло право на\~спадкування як спадкоємця другої черги. За ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки шестимісячний строк з дня відкриття спадщини (16 травня 2014 року) на\~теперішній час збіг, то реалізувати своє право на спадкування у нотаріальному порядку позивачка вже не може. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ураховуючи, що право позички не може бути захищено в інший, аніж судовий спосіб, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання за нею у порядку спадкування права власності на спірне майно. Суд не приймає посилання представника відповідача на наявність ще одного спадкоємця онуки [PERSON] з урахуванням наступного. Онука спадкодавця [PERSON] не має право на отримання спірної спадщини, оскільки вона є спадкоємцем пятої черги та існують спадкоємці попередніх черг (зокрема, спадкоємець другої черги позивачка [PERSON]М.), які спадкують перед нею на підставі ч. 2 ст. 1258 ЦК України. Вона також не має права на отримання спадщини у порядку ч. 1 ст. 1266 ЦК України за\~правом представлення її матері, оскільки для цього на момент відкриття спадщини (16\~травня 2014 року, коли помер [PERSON]Д.) її мати мала б не бути живою. Оскільки на\~момент відкриття спадщини мати [PERSON] була жива та померла лише через три з\~половиною роки (03 лютого 2018 року), [PERSON] не має права на спадкування у\~порядку представлення. Більш того, [PERSON] не претендує на спірне майно, оскільки з заявами про прийняття спадщини не зверталась, вимог на неї не предявляла, про що свідчить інформація Першої краматорської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2018 року № 3292/02-14, інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 52985669 від 16 серпня 2018 року. Натомість, 11\~грудня 2014 року близько 08 години вона пішла з дому та до теперішнього часу її місце знаходження невідоме, що підтверджується витягом з Реєстру зниклих громадян [PERSON] поліції, публікаціями у пресі щодо розшуку [PERSON], актом комітету мікрорайону № 5 Краматорської міської ради від 02 липня 2018 року № 497 про непроживання [PERSON] Суд також не приймає посилання представника відповідача на п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у\~справах про спадкування» (далі\~ постанова Пленуму). За абз. 1 цього пункту постанови Пленуму, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у\~звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Однак, позивачка не стверджувала, що вона має право на спадщину внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем. Це не є підставою позову, відтак суд не може виходити за межі заявлених вимог з огляду на вимоги ч. 1 ст. 13 ЦПК України. За абз. абз. 2, 3 постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за\~письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності\~умов для\~одержання в\~нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, як зазначено вище, для прийняття спадщини у нотаріальній конторі встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.\~1270 ЦК України). Оскільки [PERSON] помер 16 травня 2014 року, шестимісячний строк для оформлення спадщини у нотаріальному порядку збіг 16 листопада 2014 року. Таким чином, умови для одержання свідоцтва про право на спадщину у позивачки відсутні. За абз. 4 постанови Пленуму, набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою. У звязку із\~цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України. Однак, на момент відкриття спадщини усі спадкоємці були повнолітніми, у тому числі онука [PERSON], якій було 27 років. Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо незвернення позивачки до\~нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину. По-перше, з письмових пояснень позивачки вбачається, що вона зверталася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак, їй розяснено, що у звязку з пропуском строку прийняття спадщини та наявністю спору про право їй необхідно звертатися до суду. Рішення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не приймалось, оскільки для цього необхідно подати відповідну заяву, а строк для її подачі збіг. Такі пояснення згідно зі\~ст. 92 ЦПК України є доказом, відповідачем їх не спростовано, протилежних доказів не\~надано. По-друге, як зазначено вище, умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину відсутні, оскільки збіг шестимісячний строк прийняття спадщини. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Згідно з п. п. 113-115 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» стаття 13 Конвенції гарантує доступність на національному рівні засобів захисту з метою посилення суті прав та свобод в будь-якій формі, за якої вони можуть бути захищені в національному правовому порядку. Дія статті 13 полягає в тому, щоб національний засіб захисту відповідав суті «небезпідставної скарги» за Конвенцією та гарантував належну допомогу. Межа зобовязань коливається в залежності від природи скарги заявника. В будь-якому випадку засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як на практиці, так і за законодавством. Наприклад, він міг попередити порушення права (виникнення чи продовження). У даному випадку суд не може вимагати від позивачки обовязкового звернення до нотаріуса, оскільки такій засіб юридичного захисту є завідомо неефективним з огляду на присічний шестимісячний строк для оформлення спадщини у нотаріальному порядку. Ураховуючи, що позивачці відомо про такий строк та наслідком такого звернення була б однозначна відмова, вона вправі обрати безпосередньо судовий спосіб захисту своїх прав. По-третє, позивачка не може бути позбавлена можливості на захист її прав судом. Відповідно ч.\~1\~ст.\~55\~Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~п.\~1\~резолютивної частини\~рішення Конституційного\~Суду України\~від 09\~липня 2002\~року №\~15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. У силу п. 1 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. У даному випадку існує спір про право щодо складу спадкоємців та порядку його спадкування. Цей спір не може бути вирішений у нотаріальному порядку та на підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України підлягає розгляду судом у порядку цивільного судочинства. Таким чином, доводи представника відповідача про неможливість звернення позивача до суду не ґрунтуються на положеннях законодавства. Інших доводів представником відповідача у заяві по суті справи (відзиві) не наведено, відтак вони не є спірними. З огляду на викладене,

Outcome: approved