Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулися позивачі з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є власником 2/3 часток, а [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] з 2012 року. В квартирі зареєстрований її син [PERSON], однак в квартирі він не проживає, речі не зберігає. Тому просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою № 74 в будинку №1 по пров. Донському в м. Словянську Донецької області та зняти його з реєстрації. В судове засідання позивачі не зявилися, однак до суду надали заяви, в яких позовні вимоги підтримали , просили суд їх задовольнити, справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З копії договору свідоцтва про право власності на житло 1/3 частки квартири, виданого 12.03.1996 року Словянською міською радою народних депутатів та договору дарування 1/3 частки квартири, укладеного 05.07.2012 року між [PERSON]Г та [PERSON] зареєстрованого в КП «БТІ» 18.07.2012 року за № 8585, вбачається, що [PERSON] є власницею 2/3 часток, а [PERSON] є власницею 1/3 частки квартири №74, що розташована в будинку №1 по пров. Донському в. Словянську, Донецької області. З довідки ОСББ «Егіда» видно, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено актом обстеження житлових умов, наданого головою ОСББ «Егіда» від 27.07.2015 року, [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає та своїх речей не зберігає з листопада 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~передбачена можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у разі її відсутності понад шість місяців після виконання рішення. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] в квартирі не проживає понад встановлений законом строк, не є власником квартири, суд приходить до переконання, що в цій частини вимоги позивачів підлягають задоволенню, а тому [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користуватися вищезазначеною квартирою. Факт реєстрації відповідача за адресою квартири позивачів, яка є їх власністю, перешкоджає останнім в повній мірі розпоряджатися та володіти своєю власністю, або може обмежити в її здійсненні,\~\~вимагає від них додаткових матеріальних витрат по сплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі. Так\~статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-IV від 11.12.2003\~передбачені підстави для зняття з реєстрації місця проживання згідно яких це проводиться на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), або свідоцтва про смерть. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~статті 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Враховуючи зазначене, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку без вирішення у встановленому законом порядку з дотриманням положень статті\~ЦПК України\~питання про наявність чи відсутність у особи житлових прав не є належним способом захисту. Тому вимоги позивачів щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку місця проживання не підлягають задоволенню, оскільки вирішення спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням дає позивачам право для їх звернення до відповідних органів для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Outcome: partial