Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 08 квітня 2018 року звернувся [PERSON] (надалі - позивач) з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (надалі - відповідач) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні в розмірі 27 721,24 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 10 лютого 2018 року по 08 травня 2018 року в розмірі 12 663,76 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він з 15 березня 2016 року перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді електромонтера з експлуатації електролічильників другої групи кваліфікації Служби по технічному обслуговуванню приладів обліку Запорізьких міських електричних мереж. 09.02.2018 був звільнений з товариства за п. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить 27 721,24 грн., яку позивач на підставі ст.ст. 115, 116 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Відповідно до ст.117 КЗпП України разом з невиплаченою заробітною платою позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 12 663,76 грн. В судове засідання позивач не з'явився, 17.05.2018 надав суду письмову заяву, в якій наполягає на задоволенні позовних вимог. Просить суд розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Відповідач повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином. До суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Така позиція відповідача ґрунтується на наступному. На думку відповідача, ступень виконання зобов'язання відповідача перед позивачем знаходиться в прямій залежності від стану виконання зобов'язання споживачів перед відповідачем та політики НКРЕКП щодо встановлення відсотків відрахувань на поточні рахунки відповідача. Внаслідок встановлення НКРЕКП в липні 2017 - лютому 2018 року для ПАТ «Запоріжжяобленерго» при визначенні алгоритму перерахування коштів нульового алгоритму або сум додаткових щодобових утримань коштів з поточних рахунків ПРТ, які унеможливили фактичне надходження коштів із поточного рахунку із спеціальним режимом використання на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», - всі кошти, які надходили та надходять на рахунок із спеціальним режимом використання ПАТ «Запоріжжяобленерго» перераховуються установою банку на рахунок ДП «Енергоринок», а НКРЕКП свідомо не виконує обов'язок по забезпеченню додержання прав і законних інтересів ПАТ «Запоріжжяобленерго», пов'язаних із виплатою/отриманням заробітної плати та перешкоджає виконанню обов'язку щодо гарантування надійного соціального захисту працівників товариства. Також відповідач зазначає, що заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає іншу суму, ніж 27 721,24 грн., а саме - 17 773,16 грн. На думку відповідача, оскільки його вина у несвоєчасній виплаті зарплати позивачу відсутня, відсутні правові підстави про стягнення середнього заробітку в сумі 12 663,76 грн. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу №731-к від 14 березня 2016 року [PERSON] з 15 березня 2016 року прийнятий на посаду електромонтера з експлуатації електролічильників другої групи кваліфікації до Служби по технічному обслуговуванню приладів обліку Запорізьких міських електричних мереж. 09.02.2018 наказом № 443-к від 08 лютого 2018 року [PERSON] звільнено за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом в трудовій книжці позивача (а.с.6). Згідно повідомлення про нараховану суму, належну працівнику при звільненні від 09.02.2018 (а.с 5) [PERSON] належить до оплати 31 308,42 грн., а саме: -17 999,34 грн. заробітної плати за 02.2018, -4 241,40 грн. заробітної плати за 01.2018, -2 745,16 грн. заробітної плати за 12.2017, -1 702,98 грн. заробітної плати за 11.2017, -1 258,54 грн. заробітної плати за 10.2017, -3 361,00 грн. заробітної плати за 09.2017. Позивач зазначив, що лише 27.02.2018 р. йому було виплачено 3 361,00 грн. та 28.02.2018 р.- 226,18 грн., разом 3 587,18 грн., що підтверджується банківською випискою від 07 квітня 2018 року №FJQI9E9CL6G59CEG. Таким чином, залишок невиплаченої заробітної плати становить 27 721,24 грн. Згідно розрахункового аркуша за лютий 2018 року борг за підприємством становить 27 721,24 грн. Довідка про невиплачену заробітку плату за період вересень 2017 - лютий 2018 року [PERSON] станом на 14.05.2018, надана відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, містить дані про заборгованість в розмірі 27 721,24 грн., де: - 1 258,54 грн. невиплачена заробітна плата за жовтень 2017 року; - 1 702,98 грн. невиплачена заробітна плата за листопад 2017 року; - 2 745,16 грн. невиплачена заробітна плата за грудень 2017 року; - 4 241,40 грн. невиплачена заробітна плата за січень 2018 року; - 17 999,34 грн. невиплачена заробітна плата за лютий 2018 року. Тобто відповідачем підтверджено, що на момент розгляду справи заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед [PERSON] з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за даними відповідача становить саме 27 721,24 грн. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Враховуючи те, що сума нарахованої, але невиплаченої заробітної плати [PERSON] з боку ПАТ «Запоріжжяобленерго» становить 27 721,24 грн., розмір цієї суми підтверджено відповідачем, спору з приводу розміру цієї суми між сторонами немає, ця сума в повному обсязі підлягає стягненню з відповідача. При вирішенні питання щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного. Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку в сумі 12 663,76 грн. за період з 10.02.2018 по 08.05.2018. При цьому позивачем здійснено розрахунок середньої заробітної плати в день виходячи з заробітної плати за грудень 2017 року (20 робочих днів) та січень 2018 року (21 робочий день). Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Також згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14, механізм здійснення розрахунку середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Методика розрахунку середнього заробітку для всіх інших виплат визначена в абзаці 3 пункту 2 Порядку, в якому зазначено, що у всіх інших випадках (крім розрахунку виплат за відпустку) збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року, постанові Верховного Суду України №6-287цс16 від 01 березня 2017 року. Як було зазначено, згідно довідки про невиплачену зарплату, наданої відповідачем, в грудні 2017 року позивачу нараховано заробітної плати до виплати 2 749,52 грн., у січні - 4 241,40 грн. (всього - 6 990,92 грн.). Кількість робочих днів в грудні 2017 року становила 20, у січні 2018 року - 21 (всього - 41 день). Відповідно розмір середньоденної заробітної плати становить 170,51 грн. Оскільки 09.02.2018 є останнім робочим днем, то цей день не може бути включено в розрахунок середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати. Тому судом здійснено розрахунок за період з 10.02.2018 по 08.05.2018 року включно. Кількість робочих днів за цей період становила 58 днів. Відповідно розмір середньої заробітної плати за цей період, встановлена шляхом добутку середньоденної заробітної плати 170,51 грн. на кількість робочих днів (58), становить 9 889,58 грн. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Доказів щодо відсутності вини роботодавця у невиплаті заробітної плати у встановлені законодавством строки відповідачем не надано. За таких обставин зазначена середня заробітна плата в розмірі 9 889,58 грн. за час прострочення розрахунку підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави, становить 656,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial