Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

до Івано-Франківського міського суду звернувся ВАТ Івано-Франківський птахокомбінат з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, інфляційних витрат, 3% річних за договором про повну матеріальну відповідальність. В позові вказано, що 04/06/2010 р. позивач та відповідач уклали договір про повну матеріальну відповідальність, прийнято відповідача на посаду торгового агента до позивача. Відповідач не здав в касу підприємства грошові кошти отримані за реалізовану продукцію в сумі 37931.24 гривень. Тому позивач просив стягнути з відповідача 37931.24 гривень боргу, 2105,2 3% річних, 379.32 гривень судового збору. 25/03/2014 р. відповідач подав до позивача зустрічний позов, в якому вказано, що його було призначено на посаду торгового агента у позивача, під час прийняття на роботу в усній формі йому обіцяли виплату мінімальної заробітної плати та додаткову виплату 1% від суми реалізованого товару, перші місяці роботи сплачували вказану винагороду, з квітня 2011 р. перестали позивач перестав виплачувати зазначену винагороду. Після висунення претензії про недостачу в сумі біля 37\~000 гривень сплатив 8000 гривень, щоб не мати неприємностей, а в наступному відмовився від сплати спірних грошових коштів. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені та просив відмовити у зустрічному позові відповідача. В судовому засіданні представник відповідача заперечила позов з тих підстав, що вказані позивачем відомості про отримання відповідачем товару суперечать його ж документам про бухгалтерський облік, відповідача не було прийнято на посаду експедитора, договору в якості експедитора він не підписував, позивачем надано суперчливі копії документів, які містять дописування про те, що відповідач є експедитором, оригіналів документів суду не надано, представником позивача не надано роз`яснення чому ним спочатку подано копії документів з одним змістом, а в наступному подано документи з іншим змістом. Представник відповідача підтримала зустрічний позов з підстав, що в ньому вказані та надала пояснення про те, що 8000 гривень відповідач сплатив в примусовому порядку у зв`язку із погрозами та постійним тиском на членів його сім`ї та на нього, але в наступному, після припинення тиску припинив сплачувати спірні грошові кошти. Судом встановлено наступні обставини. 23/05/2012 р. позивач видав наказ про проведення інвентаризації грошових коштів та товарів, виданих відповідачу. 26/05/2012 р. складено акт інвентаризації, відповідно до якого на 01/05/2012 р. борг відповідача становить 49428,8 гривень також відповідачем складено відомість видачі товарів відповідачу та отримання від нього грошових коштів. 02/11/2011 р. позивач надіслав відповідачу претензію на суму 40468 гривень. 02/02/2012 р. позивач надіслав відповідачу претензію на суму 37984,07 гривень. 04/06/2010 р. позивач та відповідач уклали договір про повну матеріальну відповідальність відповідача торгового агента. 04/06/2010 р. відповідач підписав посадову інструкцію торгового агента, яка передбачає матеріальну відповідальність за неповернення товарних цінностей та грошових коштів, здійснення продажу, доставку продукції, повернення грошових коштів від покупців. 04/06/2010 р. позивач видав наказ про прийняття на роботу та призначення відповідача торговим агентом. Наказом від 01/10/2012 р. відповідача звільнено з роботи у позивача за прогул за ст. 40 КЗпП України з посади експедитора. Позивачем складено накладні № 554, 508, 504\~500, 479, 469, 807, 776, 723, 684, 672, 823 про видачу товару відповідачу для передачі покупцям. Також відповідач надав суду копію іншої посадової інструкції відповідача, в якій зазначено про прийняття відповідача на посаду торгового агента та експедитора. Крім цього відповідачем надано копію наказу №18к від 04/06/2010 р. про прийняття відповідача на роботу на посаду торгового агента та експедитора. При цьому відповідачем надано копію договору про повну матеріальну відповідальність між сторонами, в якому вказано, що відповідач є торговим агентом та експедитором. Одночасно із цим необхідно відзначити, що копії документів, які містять в собі суперечливі дані щодо прийняття на роботу відповідача до позивача на посаду спочатку торгового агента, а в наступному торгового агента та експедитора надані саме позивачем. Також позивачем не надано суду оригіналів вказаних документів. Сторони не просили суд про проведення експертиз спірних документів, хоча таке право було роз`яснено судом їх представникам. В судовому засіданні представник відповідача надала суду пояснення про те, що відповідача не було прийнято на посаду експедитора, він не подавав заяву про прийняття його на таку посаду, не підписував договору про відповідальність в якості експедитора, не підписував посадову інструкцію в якості експедитора. 04/03/2013 р. відповідач подав позивачу заяву про виплату заборгованості із заробітної плати з 04/06/2010 р. по 31/08/2012 р. Відповідно до квитанцій від 27/02/2014 р., 15/01/2013 р., 06/02/2013 р., 04/09/2013 р., відповідач сплатив на користь позивача сумарно 8000 гривень за оптову торгівлю. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03/09/2014 р. у позивача було витребувано оригінали та належним чином завірені копії відомостей про нарахування заробітної плати відповідачу за 2010-2012 року та компенсації за невикористану відпустку, розхідні касові ордери про виплату відповідачу заробітної плати за 2010/2012 року та за невикористані дні щорічної відпустки, журнал реєстрації трудових книжок. Позивачем не виконано положення вказаної ухвали суду, не надано пояснення щодо причин невиконання ухвали, не надано жодного доказу на спростування зустрічного позову відповідача, не надано розрахунку на його спростування. Представник відповідача подала заяву про уточнення розрахунку позову та просила стягнути 2010,40 гривень в якості заборгованості із компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток з дня звільнення за час затримання в сумі 42055,32 на час вирішення судом спору. Відповідно до ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків. Так відповідно до пояснень представника відповідача посадові обов`язки торгового агента включають збирання інформації від покупців та передача їх позивачу; відповідач не отримував грошових коштів від покупців, оскільки покупці сплачували їх на рахунок позивача або в інший спосіб передавали позивачу; облік за спірними відомостями здійснений із порушенням правил бухгалтерського обліку, відомості, надані позивачем не є документами щодо безпосереднього отримання відповідачем товару; спірні накладні не опосередковують обставину отримання під звіт відповідачем товару для себе чи для передачі третім особам, а є документами, в яких узагальнено товари, щодо яких відповідач отримав замовлення на доставку. Відповідно до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п. 2\~ст. 334 ЦК України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Однак відповідно до пояснення представника відповідача відповідач не здійснював роботи зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, оскільки такі роботи здійснював експедитор, який безпосередньо перевозив товар. Так само представник відповідача надала суду пояснення про те, що відповідач не отримував від покупців грошові кошти на оплату спірного товару, особисто не перевозив товари, позивач не забезпечував відповідачеві можливості для зберігання спірних товарів чи їх транспортування. В спірних накладних не вказано на вартість товару, їх якість і кількість чи фізичну величину їх вимірювання, вони не є документами щодо отримання відповідачем товару під звіт. Відповідно до ст. 135-3 КЗпП України розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. В ст. 137 КЗпП України вказано, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. В ст. 138 КЗпП України вказано, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. В ст. 130 КЗпП України зазначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст. 131 КПК України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Так позивачем не доведено факту отримання під звіт відповідачем спірних товарів для себе чи для передачі третім особам. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. В п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів вказано, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Отже середній заробіток стягується з працедавця у разі затримки ним у видачі трудової книжки. Позивач не довів обставини видачі трудової книжки відповідачу, не виконав ухвалу суду про витребування журналу видачі трудових книжок. Представник відповідача надала пояснення про те, що позивач не видав позивачу трудову книжку. В ст. 116 КЗпП України вказано, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В ст. 1212 ЦК України вказано, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тому позивач зобов`язаний повернути відповідачу 8000 гривень отриманих в якості компенсації за шкоду, яку не було завдано позивачеві відповідачем, оскільки позивач не довів обставину передачі спірних товарів відповідачеві. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення про те, що причиною сплати вказаних грошових коштів був тиск та погрози на ім`я відповідача та членів його сім`ї, правових підстав для виплати вказаних грошових коштів позивачем не доведено. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ст. 60 ЦПК України вазано, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Так само відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Таким чином позивачем не доведено обставини отримання відповідачем під звіт спірних товарів, їх розтрата, не повернення позивачу товарів і грошових коштів за них, не спростовано обставини не видачі відповідачу трудової книжки після звільнення, виплату грошових коштів за невикористану відпустку, наявності правових підстав для сплати відповідачем на користь позивача 8000 гривень компенсації. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved