Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до ТОВ «Прогресс-спецстрой» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою ДТП, посилаючись на те, що внаслідок винних дій Магац [PERSON] 14 вересня 2006 року відбулося ДТП. Наслідком цього ДТП стало пошкодження автомобіля позивача, відповідно йому була завдана матеріальна шкода в сумі 6 806 грн. 13 коп., яку він просив стягнути з відповідача ТОВ «Прогресс-спецстрой», з яким знаходився в трудових відносинах [PERSON]. Крім того, позивач просив стягнути витрати на юридичну допомогу в розмірі 1\~200 грн., державне мито в розмірі 83 грн., витрати на інформаційно технічне забезпечення цивільного процесу в розмірі 31 грн., та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.10.2007 року клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача було задоволено та замінено первісного відповідача ТОВ «Прогресс-спецстрой» - Приватним підприємством «Медінфарм». Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2007 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до ПП «Медінфарм», третя особа [PERSON] про стягнення матеріального збитку й моральної шкоди, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 20.12.2007 року заяву ПП «Медінфарм» про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.10.2007 року було скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку. В процесі судового розгляду представник позивача уточнив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача ТОВ «Одеський будівельний комбінат» матеріальний збиток 6 806 грн. 13 коп. (6492 грн. 27 коп. за ушкодження автомобіля, 300 грн. за проведення експертизи; 13 грн. 86 коп. за телеграму-повідомлення відповідача про місце і час проведення експертизи). Крім того, представник позивача просив стягнути цю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час, що відповідач ухиляється від відшкодування цього збитку, а також три проценти річних від цієї суми. З урахуванням індексів інфляції за чотири місяці 2006 р., 2007 і 2008 роки повністю, один місяць 2009 р. (з дати завдання матеріального збитку 14.09.2006 р. по 01.02.2009 р.), сума заподіяного позивачеві матеріального збитку становить 11 149 грн. 64 коп. Також представник позивача просить стягнути з відповідача вартість юридичних послуг 1 200 грн., державне мито - 83 грн., технічне забезпечення суду - 31 грн. і моральну шкода в сумі 5 000 грн. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причин своєї неявки суду не повідомили, клопотань щодо розгляду справи у їх відсутності або про відкладення судового засідання не подавали. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою представника відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши наявні у справі матеріали, прийнявши до уваги обставини справи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року об 11 год. 00 хв. водій [PERSON], управляючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. В. Стуса, з боку вул. Стовбової, у напрямку вул. Мельницької, при здійсненні зміни смуги руху не переконався у безпечності цього маневру, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], що належить позивачу, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси Демченко О.М. по адміністративній справі № 3-32397/06 від 10 листопада 2006 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 гривень. Зазначена постанова в встановленому порядку [PERSON] не оскаржувалась. Згідно з ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, ДТП, що відбулось 16 вересня 2006 року є наслідком дій [PERSON], вина якого встановлена в межах адміністративного провадження № 3-32397/06, та підтверджується зібраними по справі № 2-791/10 доказами, фактично встановленими обставинами справи. Автомобіль «МАК», д/н [NUMBER], що належить ПП «Медінфарм», був переданий ним у оренду ТОВ «Одеський будівельний комбінат», на підставі договору оренди № АО-01\\09\\06-1 від 01.09.2006 року. При визначенні особи, на котру повинен бути покладений обовязок по відшкодування шкоди, суд виходить з того, що у відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, а у відповідності до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р., під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Крім того, у відповідності до ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, заподіяну її працівником під час виконання їм своїх трудових обовязків. При цьому суд приймає до уваги те, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду перебуває з даною організацією в трудових відносинах, і шкоду заподіяно нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Тому обовязок по відшкодуванню заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем [NUMBER], повинен бути покладений на відповідача - ТОВ «Одеський будівельний комбінат», яке володіло цим автомобілем на підставі договору оренди № АО-01\\09\\06-1 від 01.09.2006 року. У результаті ДТП був ушкоджений автомобіль [NUMBER]. Відповідно до висновку фахівця-автотоварознавця № 1937/09 від 20.09.2006 року, матеріальний збиток, заподіяний йому в результаті ушкодження автомобіля при ДТП склав 6 492 грн. 27 коп., вартість проведення експертизи склала 300 грн., вартість телеграми-повідомлення про місце і час проведення експертизи склала 13 грн. 86 коп., що разом складає 6 806 грн. 13 коп. Крім того, у відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку, доданому представником позивача, з урахуванням індексів інфляції за чотири місяці 2006 р., 2007 і 2008 роки повністю, один місяць 2009 р. (з дати завдання матеріального збитку 14.09.2006 р. по 01.02.2009 р.), а також а також трьох процентів річних, сума заподіяного позивачеві матеріального збитку становить 11 149 грн. 64 коп. Разом з тим, оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та задовольняючи їх частково суд виходе з наступного Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки винність відповідача знайшла своє підтвердження в ході провадження по справі, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд враховує конкретні обставини справи, а також вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема, те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації грошима в розмірі 2 500 грн. позивачу. При цьому судом враховано, що ДТП, яке призвело до пошкодження автомобіля позивача та завдало йому фізичні пошкодження, порушило звичайні життєві його стосунки. Так, через відмову вирішити питання про відшкодування шкоди з відповідачем позасудовою процедурою, [PERSON] був позбавлений певний час можливості його використовувати, змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial