Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , за яким просить визнати недійсним правочин, оформлений договором дарування частки квартири від 12.01.15 р. серії та номеру НАК 683172 , який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та укладений між [PERSON] , що діяв на підставі довіреності, та [PERSON] , за яким [PERSON] передав безоплатно у власність [PERSON] 317/1000 часток квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що його батько, [PERSON] , був власником 317/1000 частки квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 14.06.2007 року. [INFO] батько [PERSON] помер. З 2008 року позивач разом з матір`ю мешкав окремо від батька. В квітні 2017 року позивачу стало відомо, що 29 грудня 2014 року від імені померлого [PERSON] на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом було видано довіреність на здійснення правочину дарування зазначеної частки квартири, за якою [PERSON] від імені [PERSON] подарував цю частку квартири [PERSON] за договором дарування від 12.01.15 р. серії та номеру НАК 683172. Позивач вважає, що довіреність від 29.12.14 р. [PERSON] на ім`я [PERSON] було видано з порушенням приписів частин 1,3 ст. 244 ЦК України, тобто [PERSON] не набув прав представництва у відповідності до закону. За чим правочин, вчинений [PERSON] на підставі довіреності від 29.12.14 р. від імені та в інтересах [PERSON] щодо відчуження на користь [PERSON] 317/1000 частки квартири [ADDRESS] не вплинув на цивільні права та обов`язки сторін цього правочину та був укладеним з порушенням приписів частин 1-3,5 ст. 203 ЦК України, внаслідок чого згідно до вимог ст. 215, 216 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення. Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився, неодноразово проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечує проти заочного рішення. Інші учасники справи в судове засідання також не з`явилися, повідомлялися заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляли, з заявами та клопотаннями до суду не зверталися. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розгляд справи проводити в заочному порядку за наявними документами, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З окремої ухвали Одеського апеляційного суду від 24.10.19 р. по справі № 522/17407/17 (сторонами якої були сторони цієї справи) визначається, що при розгляді справи колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ встановлені наступні факти: [PERSON] на підставі договору дарування від 14.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г., належало 317/1000 частин квартири під [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданою Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 12506. Разом з тим, в матеріалах справи наявна довіреність від 29.12.2014 року посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, якою [PERSON] (який помер [INFO] ) уповноважує [PERSON] укласти договір дарування належних [PERSON] 317/1000 частин квартири під [ADDRESS] . 12.01.2015 року [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] , уклав договір дарування частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М.. за яким [PERSON] отримав у дар 317/1000 часток квартири під [ADDRESS] . [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири від 10.02.2015 року подарував, а [PERSON] прийняла в дар 317 1000 часток квартири під [ADDRESS] . У подальшому [PERSON] 13.03.2015 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В.. подарувала [PERSON] 317/1000 часток квартири під [ADDRESS] . 03.10.2017 року Власником 317/1000 часток квартири під [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Борисовою Н.В.. став [PERSON] . Тобто зазначеним рішенням Одеського апеляційного суду встановлені усі обставини, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як передбачено ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до ч.1,3 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Згідно до ч.1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з обставин справи, довіреність від 29.12.2014 року, посвідчена приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, якою [PERSON]. уповноважує [PERSON] укласти договір дарування належних [PERSON] 317/1000 частин квартири під [ADDRESS] ., була оформлена після смерті [PERSON] , тобто всупереч вимогам ст.244 ЦК України. Таким чином під час вчинення правочину, що був оформлений договором дарування частки квартири від 12.01.15 року серії та номеру НАК 683172, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., [PERSON] не мав законних повноважень на його вчинення від імені та в інтересах [PERSON] . Тобто вказаний правочин не створив наслідки, що передбачені ст. 202, 239 ЦК України, і в момент його вчинення не було додержано вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 статті 203 цього Кодексу За приписами частин 1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до ч.1,5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 року по справі № 522/17407/17 залишено в силі рішення Приморського районного суду від 11.02.2019 року, за яким позивачу визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька, [PERSON] , померлого [INFO] , протягом трьох місяців з дня набрання цим рішенням законної сили. З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 11.11.2019 р. визначається, що в спадковому реєстрі зареєстровано відповідну спадкову справу, за якою позивач є спадкоємцем за своїм батьком, [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved