Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

До суду звернувся позивач з вищезазначеним позовом до [PERSON], в якому посилається на те, що 17.11.2013р., о 20 год. 40 хвил., позивач керував автомобілем «Форд Транзит», державний номер [NUMBER], рухаючись Броварським проспектом в м. Києві (в районі вул. Радистів), з під коліс автомобіля, який випереджав позивача лівою смугою, раптово в лобове скло автомобіля позивача полетіло каміння, яке знаходилося на дорожньому покритті, що призвело до розбиття скла автомобіля. 12.03.2014р. Деснянським районним судом м. Києва було винесено постанову щодо вчинення [PERSON] - заступником начальника КП ШЕУ, правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП. З вини та протиправної бездіяльності КП ШЕУ позивачу заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 18277,72 грн., які позивачеві довелось витратити на ремонт автомобіля (заміну лобового скла), що підтверджується рахунком про виконання робіт, та моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., яка полягає в значних душевних хвилюваннях а також пов'язана з неможливістю використання автомобіля протягом чотирьох місяців, внаслідок чого позивач був змушений змінити звичайний спосіб життя, витрачати особистий час та власні кошти на ремонт автомобіля. Матеріальну та моральну шкоду в зазначеному вище розмірі позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути судові витрати. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2014 року, за заявою позивача замінено первісного відповідача - [PERSON] належним відповідачем - КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі з викладених у ньому підстав та додатково пояснив, що автомобіль належить йому за дорученням, власником автомобіля по документам є [PERSON] - брат позивача, однак в дійсності автомобіль належить позивачеві. Автомобіль «Форд Транзит» застрахований, проте в страховій компанії повідомили, що подія, яка сталася 17.11.2013р., не є страховим випадком. Скло не підлягає ремонту, його можливо лише замінити, тому проводити експертизу стосовно вартості шкоди немає необхідності. Стосовно спричинення моральної шкоди зазначив, що після ДТП він годину відходив від шоку та чотири місяці не користувався автомобілем. Представник відповідача КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, подала письмові заперечення на позов, в яких зазначила, що постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12.03.2014р. провадження по адміністративній справі щодо [PERSON] закрито на підставі ст. 38 КУпАП, тому останній не визнавався винним у вчиненні адміністративного правопорушення. Крім того, розмір майнових збитків, зазначений в позовній заяві та рахунку є значно завищеним. При цьому каміння, яке розбило скло могло знаходитись не на проїжджій частині, а між колесами автомобіля, що рухався попереду. В позові не зазначено, в чому полягає моральна шкода та не надано доказів на її обґрунтування. Представник відповідача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні, викладеним у запереченнях та додатково пояснила, що представники ШЕУ зобов'язані перевіряти шляхи лише двічі на добу, при складанні протоколу представників відповідача не викликали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода заподіяна майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Відповідно до п. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Деснянського районного суду м. Києва 12.03.2014р. закрито провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КпАП України відносно [PERSON] у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 4). Даним судовим рішенням встановлено, що 17.11.2013 року, о 20.40 годин, на пр. Броварському в м. Києві (вул. Радистів), посадова особа - заступник начальника по утриманню шляхів КП ШЕУ Деснянського району міста Києва [PERSON] допустив забруднення проїзної частини пр. Броварського міста Києва, чим порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 198 від 30.03.1994 року «Про затвердження єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони» та ДСТУ 3587-97, що стало супутньою причиною Дорожньої транспортної пригоди - пошкодження автомобіля Форд Транзит, державний номерний знак [NUMBER] (водій [PERSON].), шляхом потрапляння каменя в лобове скло автомобіля та пошкодження скла, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 4 ст. 140 КУпАП. При цьому, як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 914155 від 04.12.2013р., його складено щодо [PERSON], який працює заступником начальника КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва (а.с. 12). Перебування [PERSON] у трудових відносинах з КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва станом на 17.11.2013р. також підтверджується довідкою № 62/3-050 від 23.07.2014р., виданою КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Дніпровського району» м. Києва (а.с. 31). З наведеного вбачається помилковість зазначення в постанові Деснянського районного суду м. Києва 12.03.2014р. про перебування [PERSON] в трудових відносинах з КП ШЕУ Деснянського району міста Києва, а не з КП ШЕУ Дніпровського району м. Києва. З відповіді КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Деснянського району» м. Києва № 14-770 від 07.05.2014р. убачається, що Броварський проспект у м. Києві знаходиться на балансі КП ШЕУ Дніпровського району (а.с. 9). Підтвердила цю обставину й представник відповідача в судовому засіданні. Згідно рахунку № 1014212 від 04.04.2014р., виданого Вінер Автомотів, вартість лобового скла із супутніми матеріалами та роботою по його заміні на автомобіль Ford, державний номер [NUMBER], складає 18277,72 грн. (а.с. 5). Замовником в цьому рахунку зазначений [PERSON]. Враховуючи положення п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, суд вважає доведеним розмір спричиненої матеріальної шкоди (реальні збитки), які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто в розмірі 18277,72грн. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічна норма визначена частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України. В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Зі змісту положень ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, вбачається, що право вимоги на стягнення матеріальної шкоди, заподіяної майну, має лише власник майна. Власником транспортного засобу «Форд Транзит Коннект», державний номер [NUMBER] на час ДТП, яке відбулось 17.11.2013 року, був [PERSON], а не позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 6), він же ([PERSON]) зазначений замовником в рахунку № 1014212 від 04.04.2014р. Позивач по справі - [PERSON] пояснив суду, що є дійсним власником пошкодженого транспортного засобу, керував яким на підставі довіреності, виданої [PERSON], надати яку не має можливості за її відсутності. Що стосується наданої позивачем копії довіреності від 08.07.2014р. (а.с. 35), вона не є правовстановлюючим документом на автомобіль. Згідно цієї довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з питань розпорядження від його імені транспортним засобом. Таким чином, суд приходить до висновку щодо неналежності позивача у справі, оскільки майну позивача матеріальної шкоди не спричинено, тобто не порушено в цій частині будь-яких прав позивача. Родинні відносини між позивачем та власником майна не мають правового значення для цієї обставини. Зазначена обставина виключає можливість задоволення вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, проте не позбавляє можливості власника транспортного засобу звернутись до суду з аналогічним позовом. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім'ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи. Проте, належних доказів, в порушення ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які б підтвердили будь-яке з цих негативних явищ, суду надано не було. Значне душевне хвилювання, витрата часу та зміна звичайного способу життя в зв'язку з неможливістю користуватись транспортним засобом протягом чотирьох місяців, також не є підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. ст. 23, 1167 ЦК України, оскільки дані обставини не доведені належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди заявлені не належним позивачем, недоведеність позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з цих підстав у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача в сплаченому розмірі. На підставі ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1192 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed