Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 24 червня 2016 року звернулася [PERSON] (далі позивач) із позовом до [PERSON]Д.(далі відповідач 1), [PERSON] (відповідач 2), [PERSON] (відповідач 3) про визнання права користування житловим будинком та встановлення порядку користування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її батьку відповідачу 2 на праві власності належить житловий будинок в смт. Більмак (колишня назва - Куйбишеве) по вул. Першотравнева,16 Більмацького району Запорізької області, в якому позивач проживала до кінця 2007 року. У 2008 році вона переїхала проживати до [INFO]. В квітні 2016 року, у звязку із проведенням бойових дій, вона знову переїхала до смт. Більмак (Куйбишеве) і вселилась в спірний будинок, де проживала з 27.04.2016 року по початку червня 2016 року, поки відповідач 1 не виселив її. Позивач на підставі ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України просить прийняти рішення про визнання за нею права користування спірним житловим будинком та встановити порядок користування виділивши позивачу та відповідачу окремі житлові кімнати в будинку, у спільному користуванні залишити усі інші житлові та нежитлові приміщення. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Просить позов задовольнити. Обставини зазначені у позові підтвердила. Пояснила, що дозвіл на вселення до будинку у квітні 2016 року отримала від усіх відповідачів. Умови про тимчасове користування житлом сторонами не узгоджувались. Позицію свого довірителя в судовому засіданні підтримав представник позивача адвокат [PERSON] На задоволенні позову наполягає. Пояснив, що позивач має право користування спірним будинком. У заявку із виселенням її з будинку вимушена винаймати житло. На теперішній час будинок позивач не придбали, а лише частково оплатили його вартість, право власності не оформлено, в планах купити будинок. Відповідач [PERSON] в судовому засідання проти позову заперечував, мотивуючи тим, що у 2008 році позивач виселилась із спірного будинку, не проживала у ньому більше 8 років, отже втратила право користування житловим будинком. Щодо проживання позивача у будинку з 27 квітня 2016 року по червень 2016 року, то з позивачем була домовленість про тимчасове проживання у будинку поки вона не купить собі житло. На теперішній час позивач із сімєю придбала інший будинок за рахунок коштів матері по вул. Ілліча, де на теперішній час проживає із сімєю та робить ремонт. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заперечення проти позову, відповідно до яких він заперечує проти позову. Спірний будинок вважає спільною сумісною власністю колишнього подружжя, його та відповідача 3 [PERSON], з якою шлюб розірваний у 1999 році. Позивач у 2008 році виїхала з будинку, та проживала із сімєю в Донецькій області в будинку матері. Йому відомо, що у квітні 2016 року позивач попросила відповідача 1 пожити деякий час, поки вона зробить ремонт в іншому будинку. У червні 2016 року позивач сама виїхала та почала проживати зі своєю сімєю в іншому будинку по вул. Ілліча, який їй придбала мати (відповідач-3). Вважає, що позивач втратила право користування житловим будинком. Просить відмовити у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала до суду заяв про визнання позову, просит справу розглядати без її участі. Обставини викладені у позові підтверджує, позов визнає, та не заперечує як співвласник будинку надавала згоду на користування спірним будинком донькою [PERSON] Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як випливає з матеріалів справи, позивач - [PERSON] є донькою відповідачів у справі [PERSON] та [PERSON], та рідною сестрою відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження та укладання шлюбу. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 01 травня 1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 29 вересня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] під час перебування у шлюбі за договором купівлі продажу від 05.06.1992 року придбав у власність житловий будинок в смт. Куйбишеве (Більмак) по вул. Першотравнева,16. Право власності на будинок, відповідно до реєстраційного напису у договорі, було зареєстровано 28 серпня 1992 року. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на момент набуття права власності (1992 рік), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок в смт. Більмак (Куйбишеве) по вул. Першотравнева,16 Більмацького району Запорізької області є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач [PERSON] проживала у спірному будинку батьків з 08.07.2004 року до 27.12.2007 року, що підтверджується копією паспорта. Відповідно до ст.ст.64,156 Житлового Кодексу України (далі ЖК України), до членів сім'ї власника належать дружина, їх діти і батьки. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] як член сімї власника мала право на користування житловим будинком під час їх спільного проживання. Позивач 10 листопада 2007 року уклала шлюб із [PERSON], після чого виїхала із житлового будинку батьків, 27 грудня 2007 року знялась з реєстрації та переїхала проживати до [INFO], де 09 січня 2008 року зареєструвала своє місце проживання, що підтверджено копією паспорту позивача, записами у домовій книзі. Відповідно до ст.405 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В житловому будинку в смт. Більмак (Куйбишеве) по вул. Першотравнева,16 Більмацького району Запорізької області позивач добровільно змінила місце проживання, не проживала у спірному будинку з 27.12.2007 року по 27.04.2016 року, більше ніж 8 років без поважних причин, припинила сімейні відносини із власниками житлового будинку, а тому [PERSON] в силу ст.405 ЦК України вважається такою, що втратила право користування спірним житлом. Інших домовленостей із власниками спірного будинку не було. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Отже, повторне вселення позивача до спірного будинку та відповідно набуття нею право користування можливе лише за згодою власника будинку, а враховуючи те, що житловий будинок в смт. Більмак (Куйбишеве) по вул. Першотравнева,16 Більмацького району Запорізької області є спільної власністю [PERSON] та [PERSON], то згода на вселення інших членів сімї повинна бути надана усіма власниками помешкання. І хоча [PERSON] надавала дозвіл на вселення, однак інший власник - відповідач [PERSON] заперечує проти вселення позивача до спірного будинку, наполягаючи на тому, що проживання позивача у будинку було тимчасове. Враховуючи викладене, в наслідок проживання позивача в спірному будинку в період часу з 27.04.2016 року до початку червня 2016 року, [PERSON] повторно не набула права користування житловим будинком. Позивачем та її представником не заперечується, що на теперішній час [PERSON] разом із сімєю з червня 2016 року проживає в будинку по вул. Таврійська (колишня назва Ілліча), 125, який винаймає. Зазначений будинок планують купити, сплачена лише частка. Доказів примусового виселення позивача зі спірного будинку не надано. Відповідно до ст.ст.317,319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власнику належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.4 ст.19 Житлового кодексу України (далі ЖК України), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Відповідачка фактично припинила проживати за адресою: смт. Більмак (Куйбишеве) вул. Першотравнева,16 Більмацького району Запорізької області з 27.12.2007 року, без поважних причин не користувалася житловим приміщенням, а набула право користування житлом за іншою адресою . З часу вибуття позивачка не ставилася до спірного будинку як до свого основного місця проживання. З огляду на це, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права користування житловим будинком та встановлення порядку користування задоволенню не підлягають, у звязку з їх недоведеністю. Оскільки у задоволені позову відмовлено, то підстави для стягнення судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed