Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок того, що тривалий час була відсутньою. Позов обґрунтовано тим, що позивач за договором купівлі-продажу будинку від\~01.12.2020 придбала у власність будинок, у якому зараз проживає. Відповідно до умов зазначеного договору, особи, які проживають і (або) зареєстровані в будинку на момент укладення договору, зобов`язувалися знятися з обліку (реєстрації) до 01.01.2021. У вказаному будинку на дату укладання договору купівлі-продажу була зареєстрована мати продавця [PERSON] . Проте після укладення договору продавець повідомив позивача, що його мати, відповідач по справі, давно проживає в Російській Федерації, у зв`язку з чим він не зміг з нею зв`язатися і повідомити про необхідність знятися з реєстраційного обліку. Відповідач створює позивачу незручності у розпорядженні своїм майном, оскільки це позбавляє позивача можливості звернутися за оформленням субсидії. На думку позивача, наявність у відповідача реєстрації у вказаному житловому будинку порушує її законне право вільно володіти і розпоряджатися своєю власністю. З огляду на це просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу зазначену справу передано на розгляд судді Літвіновій\~Г.М. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, на підставі ч. 3 ст. 53 ЦПК України, суд залучив [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, оскільки він є сином відповідача та саме у нього позивач купила будинок. Справу ухвалено слухати у порядку загального позовного провадження. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про здійснення сулухання у відсутність сторони позивача. На задоволенні позовних вимог наполягали. Від відповідача по справі через канцелярію суду надійшла нотаріально засвідчена заява. З заяви вбачається, що [PERSON] вийшла заміж, тепер має прізвище [PERSON] . На даний час вона є громадянкою Російської Федерації та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Просить справу розглядати у її відсутність. Від третьої особи [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява, у якій він зазначає, що його мати [PERSON] у 2004 році вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] ». З 2018 року вона постійно проживає у Російській Федерації, має громадянство цієї країни. Проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив справу розглядати без його участі, за наявними у справі документами. Відповідно до ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутність. Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін по справі. На підставі ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 01.12.2020, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1289, [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-7). 01.12.2020 за позивачем було зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 234915601 (а.с. 10). У вказаному будинку на дату укладання договору купівлі-продажу була зареєстрована мати продавця [PERSON] , що підтверджується копією домової книги, а також копією довідки № 1/1565, виданої 11.11.2020 депутатом Корсунь-Шевченківської міської ради по округу № 1 [PERSON] (а.с. 12-14). У пункті 6 вищевказаного договору купівлі продажу будинку від 01.12.2020 зазначено, що «продавець свідчить, що особи, які проживають і (або) зареєстровані в будинку на момент укладання цього договору обов`язуються знятися з обліку (реєстрації) в будинку до 01.01.2021 року» (а.с. 6). З копії свідоцтва про укладення шлюбу, посвідченого 26.06.2009 нотаріусом Рильського нотаріального округу Курської області (РФ) Осадчих В.О. вбачається, що 18.08.2004 [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 36). З заяви [PERSON] від 05.03.2021 вбачається, що вона є громадянкою Російської Федерації, постійно проживає на території цієї країни, у зв`язку з чим позовні вимоги визнає (а.с. 39). Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач вважає, що реєстрація відповідача у належному їй будинку порушує її права як власника, в зв`язку з чим звернулася до суду. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 2 ст.\~405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97 - ВР «Про ратифікацію Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідач [PERSON] ( [PERSON] ) була користувачем спірного будинку як член сім`ї попереднього власника будинку, проте не проживає в ньому тривалий час (більше одного року), не є членом сім`ї позивача, підстав для продовження терміну зберігання за нею права користування спірним жилим приміщенням, передбачених ст. 71 ЖК УРСР немає. З огляду на це суд вважає за необхідне захистити права позивача як власника спірного будинку та визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1\~ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. Відповідно до квитанції № 44 від 28.12.2020, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 840,80\~грн. Враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн. Крім того, беручи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача у відшкодування сплаченого при поданні позову судового збору необхідно стягнути 420,40 грн. Така сума є різницею між розміром сплаченого позивачем судового збору та його частиною, яка підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved