Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] (надалі - [PERSON] ) з позовом до приватного підприємства «НАУКОВО-ВИРОБНИЧА ФІРМА «ШІК-СЕРВІС» (Інформаційне агентство «ІРNews») (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2) про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] р. відповідачі поширили негативну інформацію відносно позивача, а саме: на офіційному інтернет-сайті Інформаційне агентство «ІРNews» за посиланням: [INFO] розміщено статтю під заголовком « [INFO]». Так, під вказаним заголовком розміщена фотографія [PERSON] та наведений його критичний пост щодо політичної ситуації в Україні. Позивач вказує, що не володіє жодним заводом на території Російської Федерації та не провадить будь-якої підприємницької діяльності, а тому розповсюджена інформація порушує його особисті немайнові права, а саме: порочить його честь, гідність та ділову репутацію, є недостовірною, негативною та підлягає спростуванню, оскільки не відповідає дійсності і не підтверджена жодними доказами. З урахуванням викладеного, враховуючи, що розповсюджена інформація не відповідає дійсності, містить у собі неправдиві відомості, паплюжить честь та гідність, позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в ході розгляду справи підтримав заявлені вимоги повністю з підстав, викладених у позові. Представник відповідача 1 у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечив повністю, про що виклав у відзиві на позовну заяву, вказував, що не є належним відповідачем у цій справі оскільки не є власником веб-сайту, на якому розміщено зазначений позивачем інформаційний портал та не має жодного відношення до вказаної статті. Також, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що поширена інформація є недостовірною, а також не доведено, що вказана інформація є не оціночним судженням, а твердженням. Так, на думку відповідача 1, спірна інформація є допустимою критичною оцінкою позивача, як бізнесмена, публічної особи, благодійника та є лише висловлюванням відповідача. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача 2 проти заявлених позивачем вимог заперечив повністю, про що виклав у відзиві на позовну заяву, зазначив, що [PERSON] є відкритою особою для прискіпливої уваги з боку громадськості та різноманітних оцінок його поведінки, в т.ч. і в повсякденному приватному житті. Отже, на думу відповідача 2, інформація про позивача, як публічну особу, може бути висвітлена засобами масової інформації, оскільки забезпечує право суспільства на обізнаність та про інформованість. Крім того, відповідач 2 вказує, що позивачем не надано доказів, що поширена інформація є недостовірною, а також не доведено, що вказана інформація є не оціночним судженням, а твердженням. Таким чином, як вказує відповідач 2, спірна інформація є допустимою критичною оцінкою позивача, як бізнесмена, публічної особи, благодійника та направлена не на приниження честі, гідності, ділової репутації, а є лише висловлюванням відповідача 2. З огляду на викладене, відповідач 2 просить суд у задоволенні заявлених вимог відмовити повністю. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Статтею 3 Конституції України унормовано, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з ст. 28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у цій справі - [PERSON] є публічною особою, відомим бізнесменом та благодійником. Так, [PERSON] за версією журналу «Компаньйон» у 2011 році увійшов до першої десятки кращих топ-менеджерів України, за рейтингами журналу «Фокус» позивач увійшов до сотні найбагатших українців у 2011 році, зайняв четверте місце у рейтингу найбільших бізнесменів-філантропів України за версією тижневика «Галицькі контракти», неодноразово брав участь в телепрограмах виробництва ТОВ «Міжнародна комерційна телерадіокомпанія» (ICTV) в якості експерта та члена бізнес-журі, з 2005 року був президентом благодійного фонду «Патріот Запоріжжя». [INFO] р. в інтернет-ресурсі IPnews .in.ua за посиланням: [INFO] опубліковано статтю під заголовком « [INFO]». Під заголовком до вказаної статті розміщена фотографія позивача у цій справі та нижче приведений його пост, викладений останнім у соціальних мережах, щодо політичної ситуації в України. Згідно з висновку експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України від 28.12.2017 р. № 278/17, долученого позивачем до матеріалів справи (т. 1, а.с. 85-107), за результатами проведення експертного дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів встановлено, що станом на момент огляду (27.12.2017 р.) кількість переглядів на веб-ресурсі за електронною адресою [INFO] текстової інформації із заголовком « [INFO]» складає - 8 216. Позивач вважає, що інформація, яка міститься у вказаному вище заголовку статті, що розміщена в інтернет-ресурсі IPnews.in.ua, за наведеним вище посиланням є недостовірною інформацією та порушує його особисті немайнові права, а тому просить суд зобов`язати відповідачів 1,2 спростувати вказану інформацію та відшкодувати йому завдану моральну шкоду. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно з статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ч.ч. 2, 3 статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 270 ЦК України визначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. За змістом ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч. 1). Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч. 6). Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7). Статтею 297 ЦК України унормовано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі (ч.1). Гідність та честь фізичної особи є недоторканними (ч. 2). Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ч. 3). Згідно з ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації (ч.1). Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ч. 2). Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Отже, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. При цьому, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як встановлено вище матеріалами справи, стаття під заголовком «[INFO]» за посиланням: [INFO] була розміщена в інтернет-ресурсі IPnews.in.ua. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. За приписами п. 12. наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Статтею 33 Закону України «Інформаційні агентства» передбачено, що громадяни, юридичні особи, державні органи і органи місцевого самоврядування, а також їх уповноважені представники мають право вимагати від інформаційного агентства спростування розповсюджених про них відомостей, що не відповідають дійсності, принижують їх честь та гідність (ч. 1). Спростування здійснюється інформаційним агентством, яке розповсюдило таку інформацію. Інформація, що не відповідає дійсності, має бути спростована як інформаційним агентством, так і розповсюджувачем цієї інформації. Відшкодування матеріальної і моральної шкоди за розповсюдження інформації, що спростовується, здійснюється у порядку, передбаченому законодавством (ч. 2). Як встановлено судом та слідує з роздруківки доданої позивачем до матеріалів справи статті під заголовком «[INFO]» в інтернет-ресурсі IPnews.in.ua, заголовок не містить зазначення автора оспорюваного у цій справі заголовку. При цьому, згідно з Скороченим витягом з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності від 07.12.2007 р. № 1902 (т. 1, а.с. 40) інтернет-ресурс IPnews.in.ua зареєстрований в установленому законом порядку, як Інформаційне агентство «АйПіНьюс», засновником якого є приватне підприємство «Науково-виробнича фірма «ШІК-СЕРВІС» (код ЄДРПОУ 30105848). Також, відповідно до отриманої на запит суду інформації, наданої реєстратором доменних імен ТОВ «Інтернет Інвест» (т. 1, а.с. 61), реєстрантом (власником), тобто особою, в інтересах якої здійснюється реєстрація та делегування приватного доменного імені IPnews.in.ua, є - [PERSON] . За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначено відповідачів 1, 2 у цій справі оскільки приватне підприємство «Науково-виробнича фірма «ШІК-СЕРВІС» є засновником Інформаційного агентства «АйПіНьюс», яке поширило оспорювану інформацію у цій справі, а [PERSON] є реєстрантом (власником) доменного імені ipnews.in.ua, станом на [INFO] р. За змістом положень статті 277 ЦК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ПП «Науково-виробнича фірма «ШІК-СЕРВІС» (відповідач 1) та [PERSON] в якості доказів на підтвердження достовірності опублікованої інформації в інтернет-ресурсі [INFO] під заголовком статті « [INFO] » додано до матеріалів справи роздруківку з сайту [INFO] , яка містить інформацію про «ЛВЗ «РУССКИЙ СЕВЕР» (мовою оригіналу) та посилання на те, що [PERSON] є володільцем холдингу [INFO]. Крім того, до матеріалів справи надана роздруківка з мережі Інтернет сайту work.ua, з інтернет-сайту Wikipedia та фотокартки про продаж алкогольного напою горілка «Хортиця» на окупованій території України. Розглянувши наведені вище докази, суд дійшов висновку, що останні не є належними та допустимими на підтвердження того, що [PERSON] є дійсно власником лікеро-горілчаних заводів в Росії та здійснює на території іншої держави підприємницьку діяльність з продажу алкогольних напоїв. Так, суд виходить з того, що надані відповідачами 1, 2 докази є лише роздруківками з мережі інтернет, а не офіційними документами, виданими органами державної влади в установленому законодавством порядку. Інших достовірних доказів на підтвердження того, що позивач є власником лікеро-горілчаних заводів в Росії відповідачами 1, 2 до матеріалів справи не надано. Натомість, позивачем надана роздруківка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, отримана з офіційного сайту ФНС Росії, з якої вбачається, що [PERSON] не є ані засновником (учасником) ООО «РУССКИЙ СЕВЕР» (мовою оригіналу), ані його кінцевим бенефіціарним власником. За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] дійсно є власником лікеро-горілчаних заводів в Росії, суд дійшов висновку, що інформація, яка міститься в заголовку статті «[INFO]», що розміщена та опублікована в інтернет-ресурсі IPnews.in.ua є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності, а тому підлягає спростуванню. Також, при розгляді справи по суті спору, судом враховано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Так, згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). В ході розгляду справи судом за клопотанням представника позивача була призначена судова лінгвістична (семантико-текстуальна) експертиза, за наслідками проведення якої складено висновок експерта від 19.11.2019 р. № 22973/18-39 (т. 2, а.с. 147-156), яким встановлено, що публікація під заголовком «[INFO]», розміщена на офіційному веб-сайті інформаційного агентства IPNews викладена у формі фактичного твердження, а не оціночного судження. Суд погоджується з наведеним вище висновком експерта та приймає його до уваги при прийнятті рішення по суті спору у цій справі оскільки заголовок статті «[INFO]» містить фактичні данні, які можна перевірити щодо їх відповідності дійсності. З огляду на викладене, судом відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні, посилання відповідачів 1, 2 на те, що спірний заголовок статті «[INFO]» містить оціночне судження, у зв`язку з чим, не може бути предметом судового захисту при розгляду даної справи. Крім того, судом прийнято до уваги, що у разі, якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати рекомендації, що містяться у Резолюції № 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність особистого життя (далі - Резолюція). У Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Також, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Крім того, у разі якщо позивач є публічною особою, то суд, розглядаючи і вирішуючи справу про захист його гідності, честі чи ділової репутації, повинен ураховувати, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи в будь-якій іншій галузі). Оскільки політичні чи громадські діячі вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких лідерів. Як вказує позивач у заявленому позові, викладена інформація у заголовку статті «[INFO]» порочить його честь, гідність та ділову репутацію оскільки останній є публічною особою, досить відомим діячем, благодійником та меценатом. При цьому, викладена інформація про [PERSON] у спірному заголовку дає підстави стверджувати, що останній займає антиукраїнську позицію по відношенню до військової агресії Росії на території України, що негативно сприймається та широко засуджується у суспільстві. На підтвердження вище викладеного, позивачем до матеріалів справи додано листи ТзОВ «ТФ «Стиль», ФОП [PERSON] та ПП [PERSON] , які свідчать про зниження попиту на алкогольну продукцію ТОВ «УДК» у зв`язку з наявною інформацією про те, що [PERSON] провадить підприємницьку діяльність з виробництва та продажу алкогольних напоїв на території Росії. Про негативний вплив на ділову репутацію [PERSON] , викладеної інформації у заголовку статті «[INFO]» також свідчать коментарі читачів під вказаною статтею (т. 2, а.с. 67-68). Таким чином, врахувавши зміст поширеної відповідачами 1, 2 інформації щодо позивача у заголовку статті «[INFO]», опублікованому в інтернет-ресурсі IPnews.in.ua, в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням. З огляду на викладене, суд вважає, що матеріалам справи доведено наявність юридичного складу правопорушення в спірних правовідносинах, тобто сукупність обставин, наявність яких є підставою для задоволення позову у цій справі, а саме: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача по даній справі; в) поширення інформації, яка є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; г) поширена інформація порушує особисті немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам. За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, що міститься в заголовку статті «[INFO]», розповсюджену в мережі Інтернет за адресою: [INFO], а саме, що [INFO] та зобов`язання відповідачів 1, 2 спростувати наведену вище інформацію із поширенням у той же спосіб, що і інформація, яка спростовується є доведеними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. У зв`язку з чим, задовольняються судом в цій частині. В той же час, судом відмовляється у задоволенні вимоги в частині попереднього узгодження з [PERSON] тексту спростування оскільки такий спосіб захисту порушеного права не ґрунтується на нормах чинного законодавства України, а спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена на підставі рішення суду, яке набуло законної сили. Частиною 2 ст. 278 ЦК України передбачено, якщо особисте немайнове право фізичної особи порушене в номері (випуску) газети, книзі, кінофільмі, теле-, радіопередачі тощо, які випущені у світ, суд може заборонити (припинити) їх розповсюдження до усунення цього порушення, а якщо усунення порушення неможливе, - вилучити тираж газети, книги тощо з метою його знищення. Згідно з ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на викладене, судом задовольняється вимога позивача в частині заборони ПП «Науково-виробнича фірма «ШІК-СЕРВІС» та [PERSON] розповсюджувати будь-яким чином (по телебаченню, в пресі, по радіо, в мережі Інтернет, у зовнішній рекламі, в місцях публічного розповсюдження інформації, в інтерв`ю, в розмовах з будь-якими особами тощо) інформацію, а саме, що [INFO] до усунення цього порушення. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової шкоди). Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1). Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2). Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4). Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 5). Відповідно до ст. 280 ЦК України (в редакції, що була чинною станом на [INFO] р.), якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на викладене, а також враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди задовольнити частково в сумі 30 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог відхиляється через недоведеність. Також, судом при розгляді справи по суті спору враховано норми ст. 541 ЦК України, за змістом яких солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому, суд виходить з того, що наведені вище норми чинного законодавства України, які регламентують порядок відшкодування фізичній особі моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її особистого немайнового права не передбачають солідарного обов`язку винних осіб, а тому заявлені вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів у цій справі моральної шкоди суд вважає такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. У зв`язку з чим, задоволений судом у цій справі розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. покладається на відповідачів 1, 2 по рівну (по 15 000 грн. на кожного). Судом відхиляється посилання позивача на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.12.2017 р., яким встановлено обставини, що мають значення у цій справі, оскільки вказане рішення суду додане позивачем до матеріалів справи в не належним чином засвідченій копії. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на відповідачів 1, 2 по рівну пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial