Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 19.05.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у розмірі 780\~000,00 грн., інфляційних збитків у розмірі 16\~475,00 грн., пені у розмірі 86\~190,00 грн., боргу за користування позикою у розмірі 3 850 доларів США за офіційним курсом обміну валют НБУ на день винесення рішення по справі. В обгрунтування позову зазначено, що 05.07.2019 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б., на виконання умов якого позивач передав відповідачу в борг 780\~000,00 грн. На підтвердження укладення договору позики відповідач, як позичальник, підписав розписку та передав її оригінал позивачу. У встановлений в договорі позики строк (п.2 договору позики) відповідач не повернув грошові кошти, чим порушив свої договірні зобов`язання. Ухвалою суду від 21.05.2020 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання. 26.05.2020 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, фіксування судового процесу не здійснювалось. 28.05.2020 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, фіксування судового процесу не здійснювалось 04.06.2020 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, фіксування судового процесу не здійснювалось. 30.06.2020 року в підготовче судове засідання не з`явився відповідач, повідомлявся належним чином. 17.09.2020 року в підготовче судове засідання не з`явився відповідач, повідомлявся належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 17.09.2020 року прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог, залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 17.09.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до слухання по суті. 28.09.2020 року в судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, фіксування судового процесу не здійснювалось. 06.10.2020 року в підготовче судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, фіксування судового процесу не здійснювалось. 04.11.2020 року в судове засідання сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, фіксування судового процесу не здійснювалось. В судове засідання 19.01.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідачі причин неявки в судове засідання суду не повідомили, відзив проти позову не надали. Згідно до п. п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Суд у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України, у порядку ст.\~ст. 280-281 \~ЦПК України\~при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 26.01.2020 року. Судом встановлено, що 05.07.2019 року між [PERSON] до [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Брандіс А.Б. Пунктом 1 договору позики встановлено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 780\~000,00 гривень, що в еквіваленті складає 30\~000 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом продажу долару у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1 USD = 26 гривень на день підписання даного договору. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Також зазначено, що грошові кошти надаються в борг без сплати відсотків. Відповідно до пункту 2 договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 05 жовтня 2019 року суму у розмірі 780\~000,00 грн., що в еквіваленті складає 30\~000 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом продажу долару у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1 USD = 26 гривень на день підписання даного договору. Згідно до пункту 8 договору позики якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язан сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 0,05% за кожен прострочений день. Відповідно до пункту 15 договору позики цей договір є укладеним з моменту передання грошей. На підтвердження факту передачі грошей позичальник видає позикодавцеві розписку. 05.07.2019 року [PERSON] було складено розписку щодо отримання грошових коштів в сумі 30\~000 доларів США від [PERSON] на виконання умов договору позики від 05.07.2019 року. В розписці зазначено, що за користування грошовими коштами [PERSON] зобов`язується сплачувати щомісячно 350 доларів США, що суперечить положенням п. 1 договору позики, відповідно до якого грошові кошти надаються в борг без сплати відсотків. У встановлений в договорі позики строк відповідач не повернув грошові кошти, чим порушив свої договірні зобов`язання. Позивачем надано розрахунок загального розміру інфляційний витрат за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до п. 8 договору позики за період з 06.10.2019 року по 13.05.2019 року на суму 16\~475,89 грн., розрахунок плати 0,05% за кожний день прострочення виконання грошового зобов`язання з 06.10.2019 року по 05.05.2019 року на суму 86\~190,00 грн., з яким суд погоджується. Також, позивачем надано розрахунок боргу за користування позикою відповідно до розписки у сумі 350 доларів США щомісячно за період з 06.2019 року по 05.2020 року на суму 3\~850 доларів США, з яким суд не погоджується з огляду на відсутність такої умови в договорі позики від 05.07.2019 року. З 15.06.2016 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Таким чином, [PERSON] отримав грошові кошти за договором позики в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Враховуючи викладене, в уточненій позовній заяві позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за договором позики, пеню, інфляційні збитки та плату за користування. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України). Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Позивачем не надано належних і допустимих доказів про укладення договору позики в інтересах сім`ї та використання отриманих [PERSON] у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї, а також докази того, що [PERSON] давала згоду на укладення такого договору позики. На підставі належної оцінки наданих сторонами доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав кваліфікувати [PERSON] , як зобов`язану особу (боржника) за укладеним [PERSON] договором позики, оскільки згоди на його укладення [PERSON] не надавала, а факт укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї у цій справі є недоведеним, належними і допустимими доказами не підтверджується. З огляду на що, позовні вимоги заявлені до [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1\~ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені у статтях\~599-601,\~604-609 ЦК України. Не сплачуючи заборгованість [PERSON] порушує вимоги діючого законодавства України, а саме:\~ст. 526 ЦК України\~яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства;\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.\~ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК\~підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно положень\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності часткового задоволення позовних вимог. Позивачем доведено обов`язок відповідача повернути грошові кошти за договором позики від 05.07.2019 року Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 9\~858,25 гривень, що підтверджується наявною квитанцію про сплату №ПН2263 від 15.05.2020 року на зазначену суму. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні частково, то суд стягує витрати по сплаті судового збору з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial