Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Просить визнати за нею в порядку спадкування право на спадкове майно, яке належало спадкодавцеві [PERSON], який помер [INFO], а саме на: земельну частку (пай) площею 3,81 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Червоний Маяк» Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] в смт.Холми Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом НК 778704, виданим Машівським РВ УМВС України в Полтавській області від 01.12.1998 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивачки є «[PERSON]» та «[PERSON]» (серія [NUMBER] від 05.02.1955 року). 16 червня 1973 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] і змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 16 червня 1973 року). 27 травня 1988 року позивачка вдруге вийшла заміж за [PERSON] і змінила дошлюбне прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 27 травня 1988 року). 22 жовтня 2002 року [PERSON] склав заповіт на користь своєї дочки [PERSON]. Даний заповіт посвідчений Павлівською сільською радою Машівського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за № 132. [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, про що виконкомом Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER]) та складено 07.04.2003 року відповідний актовий запис за № 22. На момент смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із ним проживала [PERSON] (довідка виконавчого комітету Павлівської сільської ради від 16 квітня 2008 року № 142). Тому спадщину, яка відкрилась після [PERSON] фактично прийняла його дочка позивачка по справі [PERSON], бо вступила в володіння і управління спадковим майном. У випадку коли особа прийняла спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформила права на спадщину, необхідність у встановленні додаткового строку для прийняття спадщини відсутня (ст. 549 ЦК УРСР, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13). Дана обставина встановлена також рішенням Корюківського районного суду. Позивачка просить визнати за нею в порядку спадкування право на спадкове майно, яке належало спадкодавцеві [PERSON], який помер [INFO], а саме на: земельну частку (пай) площею 3,81 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Червоний Маяк» Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності отримання [PERSON] сертифіката на право власності на земельні ділянки позивачка звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну інформацію (№ 1892/177-18 від 03 травня 2018 року). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано фактично до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved