Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

До суду звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.01.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000.00 гривень на умовах, визначених договором, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з простроченням виконання відповідачкою зобов`язань за даним договором кредиту та відповідно до його умов позивач просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в загальному розмірі 36460,16 грн. за кредитним договором ТЕV0SK00000047 від 28.01.2005 року та судові витрати, понесені банком. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій ПАТ КБ «ПриватБанк» просить проводити розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково і пояснила, що дійсно між нею та позивачем 28.01.2005 року було укладено кредитний договір, відповідно до якого вона отримала грошові кошти і зобов'язувалася сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 40.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак вчасно свої зобов'язання вона не виконувала через скрутне матеріальне становище, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Вона визнає позов лише в частині суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 2923 гривні 81 копійку. Разом з тим вона просить суд застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки строк дії даного договору закінчився 27.01.2007 року. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. При цьому суд виходив із слідуючого. Так, судом встановлено, що 28.01.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»», і [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 1000.00 гривень на умовах, визначених договором, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 40.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, із остаточним терміном повернення кредиту та сплати відсотків до 27.01.2007 року. Дана обставина знайшла своє підтвердження копією кредитного договору № ТЕV0SK00000047 від 28.01.2005 року (а.с.7-8), копією довідки з ЄДРПОУ за № 241170 (а.с.9), копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 №054809 (а.с.11), витягом із Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.12). Згідно п.п.3.1. та п.3.2. вказаного кредитного договору позичальник [PERSON] зобов'язалася перед кредитором починаючи з місяця, наступного за датою надання кредиту, щомісячно надавати банку грошові кошти на рахунок для зарахування коштів з метою погашення заборгованості по кредиту, відсоткам і комісії за користування кредитом. При порушенні терміну повернення кредиту позичальник зобов'язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійному вказаного в п.1.1 від суми залишку непогашеного кредиту. У разі несвоєчасної сплати заборгованості по відсотках і комісії банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення (с.7-8). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка [PERSON] порушила виконання умов вищевказаного кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 13.08.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 36460,16 грн., з них: заборгованість за кредитом 2923,81 грн.; заборгованість за відсотками 10080,14 грн.; заборгованість з пені 23456,21 грн., що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). А тому, суд приходить до висновку, що зобов'язання, які взяла на себе відповідачка [PERSON] при укладені вищевказаного кредитного договору від 28.01.2005 року, нею не було виконано. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання щодо умов вищевказаного кредитного договору від 28.01.2005 року, а тому слід стягнути з неї в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору ТЕV0SK00000047 в розмірі 13003 гривень 95 копійок, в тому числі: 2923 гривні 81 копійку заборгованості за кредитом; 10080 гривень 14 копійок заборгованості за відсотками. При цьому суд вважає, що позивачем не було пропущено строк позовної давності щодо основних вимог, а саме вимог позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, в зв'язку з чим не підлягає до задоволення заява відповідачки про застосування строку позовної давності щодо даних вимог, оскільки судом встановлено, що позивачкою 30.05.2012 року внесено в касу Банку 1200 гривень в рахунок погашення заборгованості за кредитом. Дана обставина знайшла своє підтвердження розрахунком заборгованості станом на 13.08.2014 року (а.с.5-6) та не заперечується самою відповідачкою. Такі дії позивачки свідчать про те, що вона визнала факт своїх зобов'язань перед банком, в зв'язку з чим, та відповідно до вимог ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом, перервався. Відмовляючи позивачу у стягненні з відповідачки [PERSON] заборгованості по стягненні пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 23456,21грн. суд виходив із слідуючого. Відповідно до ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідачкою [PERSON] останній платіж в рахунок погашення заборгованості за даним договором вносився на рахунок позивача 30.05.2012 року. Дана обставина знайшла своє підтвердження розрахунком заборгованості станом на 13.08.2014 року (а.с.5-7). Враховуючи вказане, суд вважає, що відповідачем в даному випадку пропущено строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права (позовна давність). А тому суд, враховуючи заяву відповідачки, яка просить застосувати позовну давність щодо додаткових вимог, а саме вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за даним договором у розмірі 23456,21грн., вважає за необхідне відмовити позивачу в цій частині позову за спливом позовної давності. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 243 гривні 60 копійок сплаченого судового збору. При цьому суд бере до уваги платіжне доручення №ВОТМ6В0NTG від 26.08.2014 року про сплату судового збору (а.с.1). На підставі наведеного та

Outcome: partial