Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визначення місця проживання дітей до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради згідно якого просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з нею за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 04.11.2011 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького МУЮ Полтавської області. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2016 року шлюб між ними було розірвано. Рішення набрало чинності 19.09.2016 року В період шлюбу у них народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з нею, але питання про визначення місця проживання дітей залишилось не вирішеним. На даний час вона проживає в будинку її батьків за адресою: [ADDRESS]. В будинку є три спальні, дві з яких виділені їй з дітьми. Кімнати обладнані всім необхідним для комфортного проживання дітей відповідного віку. У кожної дитини є своє спальне місце, місце для відпочинку та ігор. Будинок опалюється двоконтурним газовим котлом. В будинку є всі зручності. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та отримує держану допомогу. Крім того матеріально їй допомагають її батьки. Відповідач з липня 2016 року матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоч за рішенням суду з нього стягуються аліменти на утримання дітей. В інтересах малолітніх дітей вона вважає за необхідне вирішити питання про визначення місця проживання дітей з наступних причин. Останнім часом відповідач намагається забрати у неї дітей. Погрожує, що навіть вирішить питання про позбавлення її батьківських прав. В інтересах дітей вона намагалась мирним шляхом вирішити дане питання, але кожного разу її спроби закінчувались скандалом зі сторони відповідача. Після розірвання шлюбу відповідач постійно її ображає, лає та навіть розпускає руки. Так, 07.20.2016 року останній штовхнув її на паркан, чим наніс їй легкі тілесні ушкодження. Після чого вона звернулась до поліції та зняла побої. Її колишній чоловік дуже агресивний та неврівноважений. Він може безпідставно почати кричати, лаятись та навіть розпукати руки. І його зовсім не бентежить той факт, що свідком всього цього є їх малолітні діти, які лякаються його голосу. В зв'язку з чим вона хвилюється за психічний стан дітей, так як такі дії відповідача можуть негативно вплинути на їх психіку, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному об'ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач та представник відповідача позовні вимоги визнали, але не погодились із доводами позивачки. При цьому відповідач пояснив, що він не заперечує проти того, щоб діти жили з матір'ю, але бажає бачитись з дітьми, а позивачка перешкоджає йому в цьому. Він приїздить з іншого міста, щоб побачитись з дітьми, а позивач безпідставно не надає йому такої можливості вигадуючи різні безпідставні причині. Останній раз, коли він приїхав до дітей, позивачка навіть викликала опергрупу та говорила, що є рішення, яким він позбавлений батьківських прав, але такого рішення немає і вона його надати не змогла. Крім того коли він відвідував дітей, в будинку було холодно, діти ходять взутими, він навіть звертався до опікунської ради з проханням перевірити даний факт. Крім того, його донька повинна ходи в спеціальному взутті, а позивачка їй такого взуття не купила. Так, він не сплачує аліменти, але добровільно надавава та надає допомогу дітям. Третя особа, представник органу опіки та піклування Верхньодніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог будь-яких заперечень не надала.. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2011 року. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.09.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало чинності 19.09.2016 року, що підтверджується копією рішення про розірвання шлюбу В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження, в яких сторони записані батьками дітей. Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з позивачкою, але питання про визначення місця проживання дітей залишилось не вирішеним. Відповідно до п. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до п.1 ст.. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди з приводу того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Cудом встановлено, що на час розгляду справи дітям сторін виповнилось чотири та два роки. Тобто діти є малолітніми. З наданих суду позивачем доказів встановлено, що позивачка проживає у [ADDRESS], у будинку, який належить на прав власності її батькам. Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов від 22.12.2016 року встановлено, що для дітей створено всі умови для успішного виховання: є окремі кімнати, ліжка, розвиваючі іграшки. діти забезпечені одягом, іжею згідно їх вікових особливостей. З пояснень свідка [PERSON], матері позивачки, встановлено, що позивачка та відповідач з народження онуків проживали в м. Кременчузі в її сина. Потім проживали разом з нею. Відповідач спочатку проживав у Кременчузі, так як там працював. Потім їздив на заробітки до Росії. Сімейне життя між сторонами не складалось вже давно . Перша спроба розірвати шлюб відбулась, коли першій дитині не було ще року і шлюб між сторонами тоді не розірвали. Потім вони помирились, вийшли на квартиру, та в них народилась ще одна дитина. Але згодом відносини між ними знову погіршали. Відповідач поводить себе агресивно до її доньки. Нецензурно висловлюється, навіть б'є. В зв'язку з чим донька з дітьми переїхала проживати до неї. Коли її донька не дала відповідачу дитину, так остання була хворою, відповідач вчинив бійку, бо він вирішив побачитись з дитиною та гуляти з нею і його нічого не зупиняло. Під час бійки розбив телефон, так як вона зняла його поведінку, дитину хапав, виносив з двору. Вона не заперечує, щоб донька з дітьми проживала в її будинку. Навпаки вона створила для цього всі необхідні умови. Крім того вона тримає велике підсобне господарство, діти завжди забезпечені свіжим дієтичним м'ясом. Вона ш'є, малює картини і відповідно має додатковий прибуток, який витрачає на своїх онуків та допомагає донці. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини при Верхньодніпровській райдержадміністрації № 3 від 14.01.2014 року встановлено за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю та обмежити спілкування дітей з батьком. Оцінюючи надані суду докази суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визначити місце проживання малолітніх дітей разом з позивако. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що на даний час діти є досить маленькими та потребують саме материнської турботи. До того ж відповідач будь-яких заперечень щодо того, щоб діти проживали разом з матір'ю суду не надав. Позивачка проживає в будинку своїх батьків. які не заперечують проти того, щоб діти проживали там. Будь-яких доказів, як б характеризували позивачку як нерадиву матір суду не надано. Посилання відповідача, що при його відвідуванні в будинку було холодно нічим не підтверджено, А навпаки спростовується актом обстеження матеріально-побутових умов позивачки та дітей. Доводи відповідача про те. що позив не купила донці ортопедичного взуття не можуть бути підставою того, щоб не визначати місце проживання дітей з матір'ю так як відповідач є батьком дитини і сам міг купити дитині те взуття, яке вона потребує. особливо враховуючи той факт, що відповідач визнає факт несплати ним аліментів. А кошти, які ним витрачені на придбання цукерок та інших ласощів могли бути витрачені ним саме на придбання взуття дитині, що характеризувало б його як дбайливого батька. Негативну характеристику, яку сторони дали одне одному в судовому засіданні, суд розцінює лише тим, що між сторонами на даний час склались неприязнені відносини, які викликані особистим невдоволенням і тим, що шлюб між ними нещодавно був розірваний. Сторони змінили свій спосіб життя та ще не можуть подолати психологічні перешкоди які виникли між ними з цього приводу та налагодити врівноважені відносини між собою. Тому навіть з цих підстав суд вважає доцільним вирішити питання щодо встановлення місця проживання дітей разом з матір'ю, що на думку суду призведе до певної стабільності і у відносинах, що виникли між батьками. Відповідно до ч. 1. ст 11 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд не приймає до уваги і посилання відповідача на те, що позивачка перешкоджає йому бачитись з дітьми, Так як ним зустрічний позов з цього приводу не заявлявся, тому дані вимоги не можуть розглядатись та бути вирішенні при розгляді та вирішенні даної справи. Безпідставними та такими, що не підлягають вирішенню, суд вважає і посилання позивачки про обмеження відповідача у спілкуванні з дітьми, так як позивачем поставлені лише вимоги про визначення місця проживання дітей. Несплата відповідачем аліментів, як і факт надання матеріальної допомоги відповідачем дітям в добровільному порядку не є предметом розгляду даної справи, тому дані докази при прийняті рішення судом не оцінюються. Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлагають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved