Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

До Придніпровського районного суду м. Черкаси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 09 липня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. 26 лютого 2016 року Придніпровським районним судом м. Черкаси шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. За час сумісного життя у шлюбі було придбано за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2007 спірне майно квартиру [ADDRESS], вартість якої становила 15000 грн. Дана квартира є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки неповнолітня дитина проживає та в подальшому буде проживати з позивачем, а з відповідача не стягуються аліменти на утримання дитини, тому просить відступити суд від засад рівності часток. Просить поділити між [PERSON] та [PERSON] майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме квартиру [ADDRESS], та визнати за позивачем право власності на 2/3 вказаної квартири. До початку розгляду справи по суті відповідачем поданий до суду зустрічний позов, який прийнятий та в якому [PERSON] просить визнати майно особистою приватною власністю. У зустрічній позовній заяві зазначає, що спірна квартира не може бути визнана спільною суміною власністю подружжя, оскільки вона була придбана виключно на кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS], що належала на праві приватної власності йому та його матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17.12.1997 органом приватизації виконавчого комітету Соснівської районної ради, а не за спільні кошти з [PERSON] Це підтверджується тим, що за час знайомства та перебування в шлюбі з [PERSON], останні не працювала, не мала доходу, майна та проживала з позивачем за зустрічним позовом в квартирі [ADDRESS], яка належала йому та його матері. Одночасно, на час перебування у шлюбі, [PERSON], мав незначний дохід, тому придбати спірну квартиру за кошти сімейного бюджету не міг. Факт придбання квартири за кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS] підтверджується договорами купівлі-продажу квартир, що посвідчені в один день - 23 січня 2007 року: договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.01.2007 № 524, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.01.2007 № 171, договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 23.01.2007 № 168. Так як кошти на придбання спірної квартири були отримані від продажу належної [PERSON] з 1997 року (до укладання шлюбу з [PERSON]І.) ? частин квартири [ADDRESS], а саме за ці кошти ним було придбано спірну квартиру, він вважає, що право спільної сумісної власності на таке майно у [PERSON] не виникло і ця квартира є виключно його приватною власністю. Просить визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] за первісним позовом та її представник згідно доручення позов підтримали з підстав наведених у позові. Зазначила, що [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, [PERSON] має сама заробляти кошти на утримання дитини, тому просить відступити від принципу рівності часток у спільному майні подружжя і залишить їй у власності 2/3 спірного приміщення. Пояснила, що до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини не зверталась. Спільно сім»єю проживали до 01.05.2016, спільно придбавали все для дитини з колишнім чоловіком. Після 01.05.2016 [PERSON] надав кошти на утримання дитини, але сюди входили і кошти за квартплату. Щодо зустрічного позову пояснили, що заперечують щодо задоволення позовних вимог. Оскільки [PERSON] весь час працювала офіційно. Факт купівлі спірної квартири за кошти від продажу квартири [ADDRESS] спростовуються тим, що хоча купівля продажу квартир і відбувались в один день, але спірна квартира не була придатна до використання. Тому для нормального життя необхідно було робити ремонт. На що [PERSON] та [PERSON] взяли кредит у розмірі 5940 доларів США у ПАТ «Укрсоцбанк», що за середнім курсом становило 29997 грн., що значно перевищувала вартість квартири. На взяті кошти було зроблено капітальний ремонт, чим було покращено умови для проживання. Погашення кредиту відбувалось і за допомогою матері [PERSON] [PERSON] В судовому засіданні відповідач [PERSON] за первісним позовом та його представник адвокат позовні вимоги не визнали та пояснили, що ними поданий зустрічний позов, в якому вони просять визнати квартиру приватною власністю [PERSON] Зазначили, що відповідач сплачує добровільно кошти на утримання дитини по 1500 грн. Окрім сплати аліментів він сплачує і комунальні витрати на спірну квартиру. Кошти, які були отримані від кредитного договору, пішли на ремонт та на купівлю меблів. Зустрічний позов підтримали та просили задоволити з підстав, які наведені в ньому. Додали, що квартира, яка була власністю [PERSON] та його матері [PERSON], була продана оскільки мати [PERSON] вийшла заміж та до неї переїхала її літня мати. Власних заощаджень ні він ні його дружина ([PERSON]І.) на той час не мали для того щоб купити квартиру. На частину коштів, які були отримані від продажу вказаної квартири, була придбана спірна квартира. Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював ріелтором з нерухомості та був присутній при купівлі квартири по вул. Ільїна. Стан квартири оцінив такий як після будівельників. Чиї гроші на купівлю квартири були сплачені не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали з нею в квартирі, яка належить їй та її сину [PERSON] Потім вирішили продати спільну квартиру та купити дві окремі: для себе та для сина. Угоди вчинялись в один день. Спірну квартиру купили за гроші з продажу спільної квартири сина та її. Ремонт квартири проводився за кредитні кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що спірна квартира після продажу була в непридатному до життя стані, через це було вирішено зробити ремонт. Гроші на ремонт [PERSON] та [PERSON] були кредитні. Особисто вона дала приблизно 1 тисячу гривень на купівлю вікон. Стелю, стіни та плитку робили знайомі [PERSON] за гроші сім»ї [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, вивчивши доводи позовів, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З 09.07.2005 по 26.02.2016 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно договору від 23.01.2007 [PERSON] та [PERSON] уклали договір з [PERSON] про купівлю-продаж квартири [ADDRESS]. Ціна нерухомого майна становить 89132 гривень. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.01.2007 [PERSON] придбав у [PERSON] двокімнатну квартиру під № 38 в буд. 342 по вул. Ільїна в м. Черкаси за 15000 грн. Як зазначено у договорі купівлі-продажу квартири від 23.01.2007 [PERSON] продала, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 15000 грн. Згідно зі\~ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя; майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини\~\~самостійного заробітку (доходу). Відповідно до вимог пунктів 2,4\~ст. 65 СК\~під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презюмують факт спільної сумісної власності подружжя , доки не доказано інше кимось із подружжя. Відповідно до пункту 3 частини першоїстатті 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючинормустатті 60 СК Українита визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні коштиабо спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Нормастатті 60 СК Українивважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не можевважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.п. 22 - 24\~Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~ст. 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди\~виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.\~60,\~69 СКУ, ч. 3\~ст. 368 ЦКУ), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦКУ\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, в тому числі грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Вищенаведеними матеріалами справи підтверджується той факт,що спірна квартира, хоча і була придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, але придбана за особисті кошти [PERSON] - а саме за кошти, отримані від продажу майна, яке йому належала на праві власності. Так, продаж квартири [ADDRESS] відбувся за 89132 гривень, в подальшому за ці кошти в один і той же день купувались квартири [ADDRESS] та № 72 в буд. 2 по вул. Нечуя-Левицького в м. Черкаси по 1500 грн. кожна. Згідно ч.3\~ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Посилання [PERSON] та свідка [PERSON] про безперервне перебування [PERSON] у офіційних трудових відносинах спростовується долученою ксерокопією трудової книжки останньої (записи № 2,3,6,7,18 та 19), з якої вбачається, що вона у період часу з 15.11.2004 по 28.01.2005, 31.07.2009 по 03.06.2010, 09.06.2014 по 02.11.2015 не працювала. Як зазначено в довідці від 11.05.25016 [PERSON] виступала поручителем по кредиту 895/06-034-106 виданого 07.03.2007 на ім»я [PERSON] в розмірі 5940 доларів США на споживчі цілі, який повністю погашений 10.10.2008. Однак, суду не надано достовірних відомостей та доказів того, що дані кошти були витрачені на поліпшення житлових умов, на що вказує [PERSON], як на заперечення вимог [PERSON] Так, як і не доведено того, що вартість квартири є значно меншою ніж виконані в ній ремонтні роботи після укладання договору-купівлі продажу. Окрім того, посилання [PERSON] у первісному позові на те, що з [PERSON] не утримуються аліменти, а неповнолітня дитини проживає та буде проживати з нею, тоб-то перебуває та буде перебувати на її повному утриманні, тому суду необхідно відступити від засади рівності часток подружжя, як того вимагає ч. 3 ст. 70 СК України, не знайшли свого підтвердження. Оскільки, до травня 2016 року сторони проживали однією сім»єю та мали спільний бюджет, дане не заперечується сторонами. Більш того, відповідно до наданих квитанцій ПАТ [PERSON] [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] 4500 грн. на утримання неповнолітнього сина. [PERSON] не підтвердила належними та достосвірним доказами, що спірна квартира була придбана за ціну меньшу, ніж зазначено у договрі купівлі-продажу, або придбані квартрири коштували більше, ніж зазначено в договорах, оскільки відповідно до ст.\~656,691 ЦК України\~- ціна продажу є істотною умовою договору купівлі-продажу і її зазначення в договорі є обовязковою. Жодних письмових доказів на спростування того, що ціна квартири є іншою, ніж зазначено в нотаріально посвідченому договорі , суду не надала. Як і не надала доказів того, що вказана квартира могла купуватись за їх спільні кошти або за заощадження подружжя. З огляду на вищезазначене, враховуючи досліджені матеріали справи, суд приходить до висновку, що квартру 38 у м. Черкаси по вул.. Ільїна, 342 сторонами у справі набуто під час перебування у зареєстрованому шлюбі, але це майно не може вважатися роздільним майном, оскільки набуте за власні кошти [PERSON], отримані ним за продаж раніше належної йому та його матері на праві приватної власності квартири. Протилежне [PERSON] не доведено. Відповідач по зустрічному позову [PERSON] не надала суду належних і допустимих доказів, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню, а первісного до відмови.

Outcome: dismissed