Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, про визнання права на обовязкову частку у спадщині, в якому вказувала на те, що вона 14.03.1998р. зареєструвала шлюб з [PERSON] і цього часу вони мешкали разом, вели спільне господарство, були об»єднані спільним майном, несли взаємні права та обов»язки. В наступному їй стало відомо, що її чоловік страждає тяжкою психічною хворобою, у зв»язку з чим вони звернулися до Одеського обласного психоневрологічного диспансеру де [PERSON] було поставлено діагноз - церебральний атеросклероз зі знижкою пам»яті та емоційної мобільності після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу з лівостороннім гімопорезом. 19.08.1998р. вони фіктивно розірвали шлюбу, однак продовжували сумісне проживання однією сім»єю в належній позивачці квартирі №12-б по вул.Степовій.56 в м.Одессі, були зареєстровані в ній, вели спільне господарство, були пов»язані спільним побутом, піклувалися один про одного, були об»єднані загальними цілями та задачами. 24.12.2002р. позивачка подарувала вказану квартиру [PERSON], вказаний договір було вчинено під впливом тяжкої обставини - хвороби [PERSON] без наміру створення правових наслідків. 06.01.2006р. [PERSON] захворів та 11.01.2006р. був госпіталізований. З вказаного часу позивачка знаходилася біля нього та виконувала свій борг дружини. 16.02.2006р. [PERSON] помер і позивачка поховала його за рахунок їхніх особистих коштів. Спадковим майном є квартира №12-б по вул.Степовій.56 в м.Одесі. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до П»ятої Одеської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини, однак їй стало відомо, що за життя [PERSON] склав заповіт, в якому все своє майно заповів відповідачу по справі. Зважаючи на те, що позивачка є непрацездатною за віком вдовою і як спадкоємиця по закону після смерті [PERSON], просила встановити факт її проживання як чоловіка та жінки без шлюбу з [PERSON] з 19.08.1998р. по день смерті [PERSON], тобто по 16.02.2006р. та визнати за нею право на обов»язкову частку у спадщині після смерті [PERSON], померлого 16.02.2006р. у вигляді ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідач звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], 3-тя особа Малиновський районний відділ головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, стягнення матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що він, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2015р., є власником квартири [ADDRESS], яку йому заповів його дядько [PERSON] [PERSON], яка є колишньою дружиною [PERSON], з яким вона була у шлюбі протягом трьох місяців, чинить [PERSON] перешкоди у користуванні власністю обґрунтовуючи свої дії тим, що вона зареєстрована за цією адресою і таким чином має право на спірну квартиру. Також [PERSON], зазначив, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі з 1998 року, а проживає у належному [PERSON] на праві власності будинку №137 по вулиці Дальницьке шосе в м. Одесі. [PERSON] вказує, що [PERSON] відмовляється добровільно знятись з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Крім того, у зустрічному позові [PERSON], ставить питання про стягнення з [PERSON] матеріальних збитків, в звязку з тим, що неправомірними діями [PERSON], [PERSON] було завдано матеріальна шкода в загальному розмірі 222\~453,79 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішеннями суду, які набрали законної сили, встановлено відсутність права [PERSON] на звернення до суду з відповідними позовами і заявами про заборону видачі свідоцтва про право на спадщину, в наслідок чого [PERSON] не міг отримати належні йому гроші протягом 10 років. Також [PERSON] зазначає, що в наслідок неправомірних дій [PERSON] він зазнав збитків, повязаних з витратами на юридичну допомогу та численні подорожі до [PERSON]. [PERSON] зазначає, що крім матеріальної шкоди, йому також завдано і моральної шкоди, яка полягає у тому, що внаслідок дій [PERSON] він тривалий час знаходиться у стресовому стані, що порушило його звичайний спосіб життя, призвело до погіршення фізичного та емоційного стану. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь 60\~000 грн. заподіяної моральної шкоди. Уточнивши свої позовні вимоги [PERSON] просив усунути йому перешкоди в користуванні квартирою 12б по вул.Степовій,56 в м.Одесі та визнати [PERSON] втратившою право користування квартирою 12-б по вул.Степовій,56 в м.Одесі та стягнути з [PERSON] збитки, які йому завдано забезпеченням позову в сумі 214\~529грн., матеріальну шкоду в сумі 7\~924грн.79коп., моральну шкоду в розмірі 60\~000грн. та судовий збір в сумі 3\~525грн.40коп. 25.03.2016р. до Малиновського районного суду м.Одеси звернулася [PERSON] з позовом до державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], П»ятої Одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання дій протиправними, визнання недійсним дублікату договору дарування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, в якому вказувала на те, що при її зверненні до нотаріальної контори державний нотаріус П»ятої Одеської держнотконтори [PERSON] оглянула всі документи та їх оригінали повернула позивачу. В нотаріальній конторі їй стало відомо про заповіт, який було складено [PERSON] на ім»я [PERSON], який з подальшому позивачка оскаржувала в судовому порядку. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 18.07.2006р. на спірну квартиру було накладено арешт. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.10.2014р. в задоволенні вимог позивачки та [PERSON] про визнання договору дарування від 24.12.2002р. та визнання заповіту від 24.09.2004р. недійсними відмовлено. У грудні 2015 року позивачці стало відомо, що 02.02.2015р. державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було незаконно видано дублікат правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру а саме дублікат договору дарування від 24.12.2002р., на підставі якого 11.08.2015р. вказана особа незаконно видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на квартиру [ADDRESS] а також 02.02.2015р. на ім»я [PERSON] незаконно було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади, які зберігаються в філії ПАТ «Імексбанк» та філії ПАТ «Державний ощадний банк України». Посилаючись на викладене, просила визнати протиправними дії державного нотаріуса П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] щодо видачі [PERSON]А дублікату договору дарування квартири [ADDRESS] від 24.12.2002р. та свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 02.02.2015р. та 01.08.2015р. та визнати недійсними дублікат договору дарування квартири [ADDRESS] від 24.12.2002р., виданий 02.02.2015р. та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані 02.02.2015р. та 01.08.2015р Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, про визнання права на обовязкову частку у спадщині та за зустрічним позовом\~ [PERSON] до [PERSON], третя особа Малиновський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області\~\~ про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення матеріальної та моральної шкоди об»єднано з позовною заявою [PERSON] до державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], П»ятої Одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] про визнання дій протиправними, визнання недійсним дублікату договору дарування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом. В судовому засіданні [PERSON] підтримала всі свої заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, однак просила відкласти слухання справи у зв»язку із відрядженням її адвоката, від якого надала заяву. Однак, суд зазначає, що судові засідання неодноразово відкладалися із-за неявки позивачки та її представника, крім того, доказів, що адвокат позивачки дійсно знаходиться у відрядженні не надано у зв»язку з чим зважаючи на строки розгляду справи, суд відмовив позивачу у відкладенні розгляду. Представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнала, зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Представник П»ятої Одеської держнотконтори, державний нотаріус П»ятої Одеської держнотконтори [PERSON] та представник Малиновського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області\~ в судове засідання не з»явилися,\~ сповіщені належним чином. В матеріалах справи наявні пояснення державного нотаріуса П»ятої Одеської держнотконтори [PERSON] на позовні вимоги [PERSON] щодо визнання дій протиправними, визнання недійсним дублікату договору дарування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Також в судовому засіданні 01.07.2016р. надала свої пояснення завідувач П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], яка пояснила, що державний нотаріус [PERSON] не повинна була видавати дублікат договору дарування та відповідно і свідоцтва про право на спадщину. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] з наступних підстав. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2012 року у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання фіктивним розірвання шлюбу, визнання договору дарування та заповіту недійсними, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, виселення та зняття з реєстраційного обліку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Малиновський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, яким в задоволенні обох позовів відмовлено (т.2 а.с.105-108) та встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1995 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації №54328 від 20 лютого 1995 року, квартира [ADDRESS] первісно належала [PERSON] 14 березня 1998 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] Однак 19 серпня 1998 року вказаний шлюб було розірвано за спільною заявою подружжя, поданою 15 липня 1998 року, що підтверджується копією акту про розірвання шлюбу №401 від 19 серпня 1998 року. В 2000 році з метою отримання квартири [ADDRESS], [PERSON] уклав з [PERSON] договір дарування належної йому квартири [ADDRESS], згідно якого подарував [PERSON] відповідне майно. Після отримання квартири по вулиці Михайлівській, 30 листопада 2002 року був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], згідно якого [PERSON] продав вказану квартиру. Частка отриманих грошей у розмірі 22000,00 гривень була передана [PERSON], після чого [PERSON] знов зареєструвався за адресою квартири [ADDRESS]. Дані обставини підтверджуються змістом вказаного договору купівлі-продажу, а також заявою [PERSON] до відділу внутрішніх справ щодо реєстрації місця проживання за даною адресою. Також факт проживання [PERSON] [INFO] підтверджується листом директора Територіального центру обслуговування пенсіонерів та самотніх непрацездатних громадян Малиновського району міста Одеси від 17 січня 2007 року, листом Управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі міста [PERSON] від 09 січня 2007 року та повідомленням Пятого поштового відділення Малиновського району міста Одеси від 09 січня 2007 року, з яких вбачається, що [PERSON] отримував соціальні пільги, пенсійне забезпечення та поштову кореспонденцію за місцем знаходження спірної квартири. 24 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] подарувала [PERSON] спірну квартиру, тобто фактично квартира була повернута первісному власникові. При цьому між сторонами була досягнута домовленість, що після отримання та розподілу виручених коштів від продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] виконає необхідні дії щодо зняття з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири та сторони будуть проживати, як жили до шлюбу. Викладені обставини, в тому числі факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 22000,00 гривень були засвідчені розгорнутою розпискою від 16 травня 2003 року, яка містить підписи обох сторін. Згідно заповіту від 24 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] заповів усе своє майно, що належатиме йому на момент смерті, [PERSON] Однак 16 лютого 2006 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №047994, виданим Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ міста [PERSON] від 17 лютого 2006 року, актовий запис за №1705 від 17 лютого 2006 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до його майна у вигляді, зокрема спірної квартири та банківського вкладу. Однак розглядаючи справу суд не встановив тих обставин, на які посилається сторона заявляючи дані вимоги. Навпаки, як зазначалось, спірна квартира первісно була набута у власність [PERSON] на підставі приватизації, після чого власником була відчужена на користь [PERSON] на підставі договору дарування, яка в подальшому згідно оспорюваного правочину відчужила майно первісному власнику. Протягом всього періоду постійно за вказаною адресою проживав лише померлий [PERSON], отримував пошту за цією адресою, звертався до соціальних служб та медичних закладів виходячи з даної адреси проживання. Всупереч твердженням [PERSON], особі на праві приватної власності належить домоволодіння №137 по Дальницькому шосе у місті [PERSON], в якому вона за час життя [PERSON] постійно проживала. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 16.04.2013р. (т.2 а.с.108звор.-112) рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19.12.2012р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання фіктивним розірвання шлюбу, визнання договору дарування та заповіту недійсними скасовано та в цій частині постановлено нове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволені частково, а саме визнано недійсним договір дарування квартири за адресою - [ADDRESS] -б між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 24.12.2002р. державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №4-3835; визнано недійсним заповіт [PERSON], яким він заповів усе належне йому майно [PERSON], який було посвідчено 24 вересня 2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №836. Не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції від 16.04.2013р. [PERSON] подав на нього касаційну скаргу і ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2015р. рішення апеляційного суду Одеської області від 16.04.2013р. було скасовано та направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В мотивувальній частині цієї ухвали вказано зокрема, що апеляційний суд не з»ясував та не мотивував у рішенні чи є позивачі тими особами, яким надано право на оспорювання цих угод з підстав, передбачених ч.1 ст.55 ЦК УРСР ( в редакції 1963р.) та ч.1 ст.225 ЦК України.(т.2 а.с.123звор. -126) . В подальшому ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.10.2014р. рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2012 року змінено та викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «В задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування від 24.12.2002р. та заповіту від 24.09.2004р. недійсними відмовити.» (т.2 а.с.121-123). Зі змісту зазначеної ухвали вбачається, що згідно п.25 роз»яснень Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов»язання, що виникають з угод)» відповідно до роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у підпункті «е» п. 16 постанови від 28.04.1978 р. №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», визнання угоди недійсною може мати місце й після смерті громадянина, який був її учасником, у тому числі з підстав, передбачених ст. 55 ЦК. Такі вимоги можуть бути заявлені другою стороною, спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором. Позивачі не віднесені до кола осіб, які визначені у п. 25 роз»яснень Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ (Зобов»язання, що виникають з угод)». Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позивачам не надано право оспорювати оскаржений договір дарування на підставі ст. 55 ЦК УРСР. Суд критично ставиться до показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які стверджували, що [PERSON] та [PERSON] останні 10 років до смерті [PERSON] поживали як чоловік та дружина [ADDRESS], оскільки вони протирічать встановленим в рішенні Малиновського районного суду м.Одеси від 19.12.2012р. фактам. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу є такими, що задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ст.1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вище зазначалося, після смерті [PERSON], який помер 16.02.2006р., із заявами до П»ятої Одеської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини 23.03.2006р. звернувся [PERSON] та 17.08.2006р. звернулася [PERSON] В спадковій справі, заведеній 23.03.2006р. державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], наявна копія ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 16.08.2006р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання факту шлюбних відносин та визнання права на обов»язкову частку у спадщині, якою заборонено П»ятій Одеській державній нотаріальній конторі видавати [PERSON] та іншим юридичним та фізичним особам свідоцтво про право власності на спадщину та інші правовстановлюючі документи, пов»язані з прийняттям спадщини після смерті [PERSON]. померлого 16.02.2006р. (т.2 а.с.92звор.) Крім того, в спадковій справі є ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 31.05.2007р. у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту шлюбних відносин, заінтересована особа - [PERSON] про заборону П»ятій Одеській державній нотаріальній конторі видавати [PERSON] та іншим юридичним та фізичним особам свідоцтво про право власності на спадщину та інші правовстановлюючі документи, пов»язані з прийняттям спадщини після смерті [PERSON], померлого 16.02.2006р. на якій є штамп П»ятої Одеської державної нотаріальної контори про її отримання. (т.2 а.с.97). Державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було зроблено запити щодо підтвердження права власності на квартиру [ADDRESS] та наявності грошових вкладів в ПАТ «Державний ощадний банк України» та АКБ «Імексбанк», на що були отримані відповіді. (т.2 а.с.118звор.-120, 127) Як вбачається із заперечень, поданих Державним нотаріусом П»ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] на позовні вимоги [PERSON] про визнання дій протиправними, визнання недійсним дублікату договору дарування та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, 11.04.2014р. до П»ятої Одеської державної нотаріальної контори звернулася представник [PERSON] -[PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], по оформленню спадкових справ на майно померлого [PERSON] Нею було надано документи, а саме копія рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 19 грудня 2012 року, копія рішення Апеляційного суду Одеської області від 16.04.2013р., копія ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.04.2014р., копія ухвали Апеляційного суду Одеської області від 15.10.2014р., заповіт, складений [PERSON] на ім»я [PERSON] та наполягала видати дублікат правовстановлюючого документу на спадкову квартиру [ADDRESS], оригінал якого знаходиться на зберіганні в П»ятій Одеській державній нотаріальній конторі та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру та грошові внески на ім»я [PERSON] Представником [PERSON] було роз»яснено, що видача дублікату правовстановлюючого документу на спадкову квартиру необхідно у зв»язку з втратою цього документу колишньою дружиною [PERSON] [PERSON] Відповідно пункту 1 глави 3, пункту 4 глави 4, підпункту 1.1.-1.2 пункту 1 глави 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженим наказом Міністерства юстиції України N 296/5 від 22.02.2012р. при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника. Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень. Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей за винятком довіреностей, які посвідчено уповноваженими органами. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса. У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, можуть бути видані за письмовою заявою спадкоємців осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а також виконавця заповіту та на запит нотаріуса, яким заведено спадкову справу. У цьому разі нотаріусу, крім свідоцтва про смерть таких осіб, подаються документи, які підтверджують їх родинні стосунки (свідоцтво виконавця заповіту). В матеріалах спадкової справи наявна копія довіреності, виданої 13.07.2012р. [PERSON] на представництво його інтересів [PERSON], посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу, з повноваженнями по оформленню спадкових справ на майно, в якій вказано, що остання має право замовляти, одержувати та подавати від його імені довідки, витяги (в тому числі витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно та витягу про державну реєстрацію прав, документи, включаючи заяви, в разі необхідності отримувати дублікати документів, отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, зареєструвати свідоцтво про право на спадщину в бюро технічної інвентаризації або інших реєструючих органах та т.і.) (т.2 а.с.129звор.). Таким чином представник [PERSON] [PERSON] правомірно звернулася до нотаріуса із заявою про видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого 16.02.2006 року. Повноваження представника були перевірені державним нотаріусом П»ятої Однеської державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів від 02.02.2015р. (т1.а.с.171). 02.02.2015р. представник [PERSON] [PERSON] отримала дублікат договору дарування від 24.12.2002р., згідно якому [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. (т.2 а.с.36) Посилання [PERSON] на той факт, що дублікат договору дарування, на підставі якого 02.02.2015р. та 11.08.2016р. були видані свідоцтва про право на спадщину, не був зареєстрований у встановленому законом порядку, не може слугувати підставою для визнання його недійсним, оскільки [PERSON], якому була подарована спірна квартира та який її був власником, на час видачі дублікату помер і не міг його зареєструвати, оскільки його цивільна правоздатність припинилася, а реєстрація іншими особами такого документу законодавством не передбачена. Відповідно до глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та після перевірки факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, наявності підстав до закликання спадкування, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом строк, складу спадкового майна та після перевірки відсутності заборони або арешту спадкового майна, державним нотаріусом 02.02.2015р. сформовано [PERSON] про реєстрацію в спадковому реєстрі на грошові кошти. 02.02.2015р., сформовано [PERSON] з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 46244261 щодо обтяження рухомого майна інформація відсутня (т.1 а.с. 179зв). 02.02.2015р. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади (т.1 а.с.174). 10.03.2015р. перед видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, державним нотаріусом сформовано [PERSON] з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів № 89195279, за результатами пошуку виявлено обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний № обтяження 3478058, яке зареєстровано 18.07.2006 Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2006р. на квартиру [ADDRESS]. (т.2 а.с.137звор.) 11.03.2015р. на адресу спадкодаємця [PERSON] направлено інформаційний лист, щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом оскільки наявний арешт, та рекомендовано вирішити питання щодо зняття арешту на спадкове майно. (т.2 а.с.138звор.) 11.08.2015р. перед видачею свідоцтва на спадщину на нерухоме майно мною здійснено перевірку цього спадкового майна та отримано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна номер інформаційної довідки 42073527 за параметрами запиту: права власності, інші речові права,іпотеки, обтяження на квартиру під № 12-б будинку № 56 по вул.. Степовій м. Одеси та отримано відомості щодо відсутності відомостей параметру запиту, щодо арешту накладеного на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 3478058 наявна інформація та зроблена відмітка про перенесення запису додержавного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження 10480452 з датою перенесення : 20.07.2015р., що означає, що запис було перенесено для погашення, та вбачається стан обтяження «погашено», ця інформація є доступною тільки для нотаріуса і роздрукуванню не підлягає, відомості з державного реєстру іпотек відомості відсутні (т.1 а.с. 186-189). 11.08.2015р. на ім.»я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру під № 12-б будинку № 56 по вул.. Степовій м. Одеси (т.1 а.с. 190). З приводу визнання права [PERSON] на обов»язкову частку у спадщині суд зазначає наступне. Згідно ст. 1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Згідно із ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ті обставини. Як встановлено ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.10.2014р., «сторони після розірвання шлюбу разом не проживали. Позивачка зазначає, що спірна квартира була маленька, сира та темна, називала її «трущобою». Позивачі після розірвання шлюбу почали проживати в будинку [PERSON] за адресою вул. Дальницьке шосе, 127 в м. Одесі. [PERSON] продовжував проживати в [INFO]. З урахуванням вказаних обставин та інших доказів, які були досліджені судом першої інстанції з дотриманням ст. 60 ЦПК України встановлено, що після розірвання шлюбу позивачі та [PERSON] не проживали однією сімєю». (т.2 а.с.121-123). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не має права на обов»язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті [PERSON], оскільки в неї відсутнє право на обовязкову частку у спадщині, як непрацездатній за віком вдови [PERSON] Оскільки позивач [PERSON] не є спадкоємцем, рішеннями судів за нею не визнано право на спадкування, право власності, на момент відкриття спадщини була розлучена, вдовою не рахується, отже видача Пятою Одеською державною нотаріальною конторою позивачу [PERSON] 02.02.2015р. свідоцтва про право на спадщину за заповітом на грошові вклади та 11.08.2015р. свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно не порушує прав позивача [PERSON], тим більше, що право спадкування у неї не виникло, так як вона не віднесена до кола спадкоємців. З огляду на вказане, позивач [PERSON] не має законних прав на звернення до суду з таким обсягом позовних вимог, так як видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом жодним чином не порушують її прав, так як вона їх не набула. Вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] втратившою право користування квартирою №12-б по вул..Степовій,56 в м.Одесі підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.2015р. [PERSON] є власником квартири 12б, будинку 56, по вулиці Степовій в м. Одесі. (т.1 а.с.190). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно п., п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.» [PERSON] перешкоджає [PERSON] в користуванні власністю, що підтверджується відповіддю Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 10.09.2015р. (т.1 а.с.73) Згідно довідки Ф-1 №718 дільниці №7 КП ЖКС «Черьомушки» від 12.05.2016р. (т.3 а.с.21), [PERSON] була зареєстрована в [INFO] 06.05.1998р., але в зазначеній квартирі не проживала, а проживала в своєму будинку по вулиці Дальницьке шосе, 137 в м. Одесі, це підтверджується ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.03.2008р. у справі №2-445/11 (т.1 а.с.82-85), в якій колегією встановлено: «Крім того, всупереч ствердженням [PERSON], остання мала домоволодіння на праві приватної власності по Дальницькому шосе, 137 і за час життя [PERSON] постійно там проживала». Також вказане підтверджується ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.10.2014р., у справі №2-445/11, в якій колегією встановлено: «Сторони після розірвання шлюбу разом не проживали. Позивачка зазначає, що спірна квартира була маленька, сира та темна, називала її «трущобою». Позивачі після розірвання шлюбу почали проживати в будинку [PERSON] за адресою вул. Дальницьке шосе, 137 в м. Одесі. [PERSON] продовжував проживати в [INFO]. Також факт того, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі підтверджується актом дільниці №7 КП ЖКС «Черьомушки» від 10.09.2015р. (т.3 а.с.28) Згідно положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільний вибір місця проживання, сама по собі наявність реєстрації у відповідача не є підставою для права користування цим жилим приміщенням. Вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 2906 грн.. 70коп, так як документально підтверджено, що у зв»язку з тривалим розглядом справ між сторонами [PERSON] був змушений неодноразово приїзджати до м.Одеси, про що свідчать залізничні квитки, які є в матеріалах справи. Однак суд зазначає, що в деяких квитках зазначені прізвища інших осіб, які суду невідомі, так як доказів, що це були представники [PERSON] немає. Також не надано доказів того, що представник [PERSON] [PERSON] здійснювала його представництво в судових інстанціях як адвокат, не надано розрахунку нормочасу послуг правової допомоги, які вона йому надавала, з чого вони складаються а отже ці вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ч.1 ст.155 ЦПК України, в разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволені позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. Відповідач [PERSON] пов»язує завдані йому збитки з тим, що у зв»язку із забезпеченням позовів, які були скасовані 01.07.2015р., він лише 02.02.2015р. зміг отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на банківський вклад в розмірі 23\~791 грн. 73 коп. та застосував до цієї суми індекс інфляції в Україні в період з серпня 2006 року по серпень 2015 року, що разом склало 238\~321 грн. за мінусом отриманим ним коштів. Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Законом передбачена індексація грошових доходів громадян, які не мають разового характеру. В даному випадку грошові кошти, про які заявляє позивач, є спадщиною, яка має за своєю природою разовий характер. За вказаних обставинах ці грошові кошти не підлягають індексації, яка в даному випадку не може вважатися матеріальними збитками. Тому вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] матеріальних збитків в сумі 214529грн, заподіяних внаслідок забезпечення позовів, задоволенню не підлягають. Згідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, на яку посилається відповідач, вказує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд відхиляє посилання позивача на вказану правову норму, як на підставу для задоволення позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди оскільки у відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом оспорюваного або невизнаного права. При цьому в судовому засіданні не встановлено, що дії [PERSON]. визнано неправомірними. У звязку з цим суд не вважає звернення [PERSON] до суду з різними позовами та відмову в їх задоволенні неправомірними діями по відношенню до [PERSON] Згідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В своєму позові [PERSON] зазначає, що крім матеріальної шкоди йому також завдано і моральної шкоди, яка полягає у тому, що внаслідок дій [PERSON] він тривалий час знаходиться у стресовому стані, змушений захищати свої інтереси в судах замість того, щоб вести людський спосіб життя, що порушило його звичайний спосіб життя, постійно відчуває хвилювання та стурбованість, що призвело до погіршення його фізичного та емоційного стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню на користь [PERSON] в розмірі 1000 грн. Також у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1102 грн..40коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] суд відмовляє за недоведеністю та безпідставністю.

Outcome: partial