Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

До Новосанжарського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди звернувся [PERSON]. Посилається на те, що вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2010 року [PERSON] визнаний винним за ч. 1 ст. 185 КК України. В результату даного злочину йому були спричинені матеріальні збитки в розмірі 55575 грн. та моральна шкода в розмірі 100000 грн. Відповідач добровільно відшкодувати шкоду відмовляється, тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі і прохав їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив врахувати строк позовної давності. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2010 року [PERSON] визнаний винним за ч. 1 ст. 185 КК України. В результаті скоєння даного злочину [PERSON] завдав потерпілому [PERSON] матеріальних збитків на суму 13747 грн. 50 коп. (а.с. 3). На підтвердження розміру завданої злочином шкоди на суму 55575 грн., позивач надав лист ТОВ «Украгроком» про прасові ціно на мінеральні добрива станом на 01.06.2016 року (а.с. 2). Суд оцінивши надані позивачем докази приходить до висновку про підставність його позовних вимог в межах визначених вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2010 року, а саме на суму 13747 грн. 50 коп. Відповідач подав до суду заяву, в якій зазначив, що на момент звернення до суду у позивача закінчився перебіг строку позовної давності і на цій підставі просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 11). Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач, заперечуючи проти застосування позовної давності, вказував, що вирок у кримінальній справі отримав тільки 08 грудня 2016 року, а тому строк позовної давності має рахуватися саме з цієї дати. Суд, вивчивши матеріали кримінальної справи № 1-93/10р., встановив, що позивач [PERSON] участь у судовому засіданні не брав, а за його заявою отримав копію вироку саме 08 грудня 2016 року. Оцінюючи доводи позивача про не застосування строку позовної давності, суд виходив із правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 29 жовтня 2014 року №6-152цс14, зокрема, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому норма ч. 1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, отже, обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Таким чином, строк перебігу позовної давності не може рахуватися з дня отримання копії вироку суду, а має обраховуватися з моменту, коли позивачу стало відомо про його порушені права, а саме 12 січня 2010 року позивача було визнано потерпілим у кримінальному провадженні, йому було відомо про порушення його прав, а саме завдання шкоди злочином (а.с. 34 кримінальної справи № 1-93/10р). Таким чином, враховуючи, що вироком Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20.04.2010 року [PERSON] визнаний винним за ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно строк позовної давності становить три роки, суд приходить до висновку про закінчення строку позовної давності 20 квітня 2013 року, до моменту звернення позивача до суду, а саме 02.11.2016 року. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з застосуванням наслідків порушення строків позовної давності.

Outcome: dismissed