Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 10.08.2013 р. між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» було укладено Попередній договір №Є/Ш-3-155, згідно умов якого вона оплачує нерухоме майно, яке має отримати в майбутньому, а саме: 2-кімнатну квартиру № 155 на 5 поверсі, загальною площею 59,64 кв.м, у житловому будинку [ADDRESS] (будівельна адреса). Відповідно до п. 2.1 договору в оплату за нерухоме майно, що купується, до оформлення Основного договору, покупець сплачує продавцю загальну суму (аванс) у гривнях, що дорівнює еквіваленту 53 676,00 доларів США. Відповідно до п. 2.3. Договору оплата суми (авансу), визначеної у п.2.1. цього договору, здійснюється покупцем на поточний рахунок Продавця у гривнях у наступному порядку: Еквівалент суми 16 102,80 доларів США за курсом Національного банку України +1% на дату здійснення платежу, не пізніше 3-х банківських днів після дати підписання цього договору; Еквівалент суми 37 573,20 доларів США за курсом Національного банку України +1% на дату здійснення платежу. Ця сума повинна бути сплачена починаючи з 01.09.2013 р. до 31.08.2016 р. (включно) рівними частинами щомісячно з 10 по 20 число поточного місяця. Вказує, що вона належним чином виконує умови договору, в повному об'ємі сплачує кошти, як того вимагає п 2.1. Договору. Відповідно до п. 4.1.3 договору продавець зобов'язаний здати об'єкт нерухомості в експлуатацію не пізніше кінця III кварталу 2014 р. Однак, на момент подачі позову відповідачем не виконуються умови Договору в частині здачі об'єкта нерухомості в експлуатацію, він всіляко уникає усних та письмових відповідей на запитання щодо завершення будівництва та про здачу об'єкта в експлуатацію і оформлення відповідних документів для підписання основного договору. Вважає, що вона є добросовісним інвестором за договором, яка на виконання його умов у встановлений строк та належним чином здійснила фінансування об'єкту інвестування. Відповідач з власної вини не виконав умови договору, зокрема не завершив будівництво житлового багатоквартирного будинку та не ввів об'єкт інвестування в експлуатацію, ним не визнаються майнові права позивача, а у позивача відсутні документи, які б підтверджували та забезпечували його право на майно. Просить суд визнати за [PERSON] майнові права на об'єкт договору - двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилась, її представник в судовому засіданні позов підтримав, підтвердив обставини, наведені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Суд з урахуванням думки представника позивача вирішив розглянути справу за відсутності відповідача, заочно, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи. Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивачем [PERSON] з відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Євразіябуд трейд» укладено Попередній договір від 10.08.13 №Є/Ш-3-155 (а.с. 7-9), за умовами якого сторони зобов'язалось в майбутньому, в строк кінець 1 кварталу 2015 р. за умови внесення повної оплати покупцем вартості квартири (надалі - Об'єкт нерухомості) або не пізніше 30 календарних днів після внесення повної оплати об'єкту нерухомості, укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі - Основний договір) на умовах визначених цим договором. При цьому, згідно п. 1.2 попереднього договору Об'єктом нерухомості є 2-х кімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Абзацом 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України визначено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Отже, на підставі попереднього договору сторони набувають лише право на укладання в майбутньому основного договору і не набувають інших майнових прав. Посилання позивача на ту обставину, що нею на виконання зобов'язань по попередньому договору було здійснено перерахунок коштів відповідачу, що надає їй майнових прав на квартиру, є безпідставними, оскільки така проплата є лише передумовою укладання основного договору купівлі-продажу нерухомого майна (п. 1.1 Попереднього договору). Суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Враховуючи, що суду не надано доказів того, що будинок, в якому знаходиться спірна квартира, закінчено будівництвом, будь-які майнові права на вказану в попередньому договорі квартиру не виникли. Крім того, відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, враховуючи, що попередній договір від 10.08.13 №Є/Ш-3-155 про укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений, він є нікчемним. Суд не погоджується з тим, що позивач є інвестором будівництва квартири, оскільки зазначений вище попередній договір не є інвестиційним договором, він лише визначає умови основного договору купівлі-продажу нерухомого майна. До того ж, згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами. Із зазначених вище підстав суд також не вважає попередній договір договором підряду. Крім того, він не містить істотних умов договору, передбачених ст. 875 ЦК України для такого виду договорів. Отже, з огляду на зазначене вище, у позивача не виникло жодних майнових прав на квартиру, вказану у попередньому договору, тому відсутні підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Оскільки позивачем подано позов майнового характеру, а майнові права визначені сторонами попереднього договору в розмірі еквівалентному 53 67 доларів США, розмір судового збору становить три розміри мінімальної заробітної плати - 3 654,00 грн. Враховуючи, що позивачем при подачі позову до суду не було сплачено судовий збір, а в позові йому відмовлено, суд стягує з нього на користь держави судовий збір у зазначеному вище розміру. При цьому, суд враховує, що згідно п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Однак, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що позов подано на захист прав споживача, оскільки відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Позивач не є споживачем будь-яких товарів, робіт і послуг за попереднім договором, оскільки за таким договором сторони лише домовились в майбутньому укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна. В разі укладення такого основного договору і невиконання його продавцем позивач могла би звертатись до суду за захистом своїх прав як споживача. Крім того, Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено такий спосіб захисту споживачів, як визнання за споживачем майнових прав на нерухоме майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed