Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 144\~000 гривень за борговим зобовязанням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач [PERSON], яка працюючи продавцем в магазині „Продукти в селі Рихтичі Дрогобицького району Львівської області [PERSON], мала перед нею боргові зобовязання, що отримала від неї товар (продукти) для реалізації з магазину, який належить позивачу, але товар не повернула. Відповідач написала 18.11.2016 розписку, в якій зобовязалася повернути борг в сумі 150\~000 (сто пятдесят тисяч) гривень протягом шести місяців з дня написання розписки. Зі спливом шести місяців з моменту написання розписки, відповідач, заборговані грошові кошти у сумі 150\~000 (сто пятдесят тисяч) грн не повернула. На чергові звернення позивача відповідач не виконувала свої зобовязання про повернення суми позики, а відтак позивач звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. За твердженням позивача відповідач повернула їй частину боргу у розмірі 5\~900 гривень, а тому вона заявляє про стягнення суми боргу в розмірі 144\~000 гривень. Відповідач проти позову заперечувала. Вказала, що такої суми в борг не брала, кожного року проводилися ревізії, а відтак сума недостачі є надуманою. Вказала, що розписку підписала під тиском. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] отримувала у позивача товар (продукти) під реалізацію, які реалізувала, але кошти за товар позивачу [PERSON] не повернула. Сторони домовилися, що сума заборгованості за оплату поставленого товару складає 150\~000 (сто пятдесят тисяч) гривень, які відповідно до розписки відповідач має повернути протягом 6 місяців з дня написання цієї розписки. Відповідно ст. 655, ч. 1 ст. 656, п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Обовязок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Відповідно до ч. 1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Таким чином між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу товару з відстроченням платежу. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 604, ст. 1053 Цивільного кодексу України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням, при цьому така заміна провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановлені для договору позики (ст. 1047 ЦК України). За договором позики відповідно до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, при цьому договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина друга статті 1047 Цивільного кодексу України вказує на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У звязку з тим, що відповідач на пропозицію позивача видала їй письмову боргову розписку від 18 листопада 2016 року та зобовязалась повернути борг в сумі 150\~000 (сто пятдесят тисяч) гривень протягом шести місяців з моменту написання такої розписки, то між сторонами фактично припинилось первісне зобовязання (договір купівлі-продажу з відстроченням платежу) та відбулась заміна первісного зобовязання новим зобовязанням (позикою) між тими ж сторонами згідно з вимогами ч. 2 ст. 604 ЦК, ст. 1053 ЦК. Факт написання боргової розписки від 18 листопада 2016 року за участю свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили в судовому засіданні як позивач [PERSON], так і відповідач [PERSON]. Доводи відповідача про те, що дана боргова розписка була написана внаслідок тиску судом до уваги не беруться, оскільки на підтвердження своїх слів відповідачем не надано жодного доказу. Суд здійснює розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи доказах, оскільки на запитання суду позивач та відповідач не надали суду доказів передачі товару (накладних), доказів проведення щорічних ревізій та результатів їх проведення. Згідно ст.ст. 1049-1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що було передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ч. 2 ст. 614 ЦК України визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідач не повернула суму боргу протягом шестимісячного строку, передбаченого розпискою від 18.11.2016, що свідчить про порушення нею свого зобовязання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON], взяла без оплати грошовими коштами, тобто в борг, у магазині позивача [PERSON], продукцію під реалізацію, внаслідок чого виник борг, при цьому зобовязання по оплаті товарів було замінено на боргове зобовязання, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 604 та ст. 1053 ЦК України, оскільки така заміна проведена з додержанням вимог про новацію і здійснена у формі, встановленому для договору позики (ст. 1047 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджується виконанням ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає простроченні кредитора. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ знаходиться у позивача [PERSON], а відповідачем [PERSON] не надано будь-яких визначених законом письмових доказів на підтвердження як відсутності боргу, так і повернення боргу позивачеві, при цьому не можуть бути враховані доводи відповідача, щодо того, що нею не отримувалися від позивача грошові кошти з зазначених вище підстав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні було належними та допустимими доказами безспірно встановлено, що відповідач свого зобовязання по поверненню коштів не виконала, в звязку з чим позов підлягає задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 144\~000 (сто сорок чотири тисячі) гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, повязані з розглядом справи пропорційно до задоволених позовних вимог, 1\~760 грн судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved