Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач) заборгованість за кредитним договором № GSA0GK00000011 від 28.03.2007 у сумі 77\~254 грн 46 коп, яка складається з наступного: 63\~388 грн 85 коп індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 13\~865 грн 61 коп 3% річних від простроченої суми. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № GSA0GK00000011 від 28.03.2007, Банк надав позичальнику кредит у сумі 57\~570 грн 00 коп на термін до 25.03.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором. Позивач зобов`язання за даним кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі передбаченому умовами договору. Однак відповідач усупереч умов договору та ст. 509, 526, 1054 ЦК України не надавав своєчасну банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 09 серпня 2010 року Банк звернувся до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави відповідача. Рішенням суду від 16.11.2010 позовні вимоги задоволено повністю. Як зазначено у позові прострочена сума заборгованості за кредитним договором становить 47\~790 грн 80 коп. Також позивач наполягає, що винесення судового рішення від 16.11.2010 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010, тобто за період з 28.03.2007 по 03.08.2010, тому за період після подання позовної заяви від 09.08.2010, з 10.08.2010 по 13.05.2020 відповідач відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України має заборгованість у сумі 77\~254 грн 46 коп, яка складається з наступного: 63\~388 грн 85 коп індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 13\~865 грн 61 коп 3% річних від простроченої суми. Ухвалою від 21.04.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. Ухвала суду та судові повістки надсилались на адресу місця реєстрації відповідача, зазначену у відповіді на запит щодо інформації про реєстрацію місця проживанн, наданій Управлінням ДМС України в Черкаській області за вих № ЕП-253 від 25.02.2021, та повернулись до суду з відміткою «Укрпошти» про неможливість їх вручення адресату. Також відповідач про розгляд справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відтак, враховуючи положення ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважвє, що відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів\~справи судом\~встановлено,\~що відповідно до кредитного договору № GSA0GK00000011 від 28.03.2007, укладеного між сторонами, позивач надав відповідачу кредит у сумі 57\~570 грн 00 коп зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34 % у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2027, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому цим договором. Відповідно до п. 7.3 кредитного договору № GSA0GK00000011 від 28.03.2007 забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 у справі № 2-2767/2010/2306 задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку, на якій розміщено будинок в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GSA0GK00000011 від 28.03.2007 в сумі 77\~403 грн 94 коп шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; ухвалено виселити [PERSON] з будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Золотоноша. Як вбачається зі змісту рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 у справі № 2-2767/2010/2306, внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору № GSA0GK00000011 від 28.03.2007, станом на 03.08.2010 відповідач мав заборгованість у сумі 77\~403 грн 94 коп, яка складалась з наступного: 47\~720 грн 83 коп заборгованість за кредитом, 18\~164 грн 72 коп - заборгованість за процентами за користування кредитом, 6347 грн 04 коп пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 1247 грн 35 коп заборгованість по комісії за користування кредитом, штраф 250 грн 00 коп, штраф (процентна складова) 3674 грн 00 коп. Доказів виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 у справі № 2-2767/2010/2306, а так само сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором № GSA0GK00000011 від 28.03.2007, станом на 03.08.2010 у сумі 77\~403 грн 94 коп, сторони суду не назвали та не надали. Також з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 03.11.2016 у справі № 695/2679/16-ц позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» кошти в сумі 90\~000 грн 00 коп в порядку відшкодування заборгованості за кредитним договором №CSН0GK00000011 від 28.03.2007; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» кошти в сумі 13 78 грн 00 коп в порядку відшкодування коштів по сплаті судових витрат. З наданих позивачем на виконання вимог ухвали суду від 01.06.2021, постановленої у даній справі, виписок по всім рахункам кредитного договору відповідача судом встановлено, що прострочена сума заборгованості за кредитним договором згідно з рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 у справі № 2-2767/2010/2306 становить 47\~790 грн 80 коп. Також відповідно до наданого позивачем на виконання вимог ухвали суду від 01.06.2021, постановленої у даній справі, детального розрахунку заборгованості, вбачається, що оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.11.2010 у справі № 2-2767/2010/2306 звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у вказаному судовому рішенні, тобто за період з 28.03.2007 по 03.08.2010, тому за період після подання позовної заяви від 09.08.2010, з 10.08.2010 по 13.05.2020 відповідачу відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано заборгованість у сумі 77\~254 грн 46 коп, яка складається з наступного: 63\~388 грн 85 коп індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 13\~865 грн 61 коп 3% річних від простроченої суми. Звертаючись до\~суду з\~даним позовом,\~позивачвказує, що винесення судом рішення від 16.11.2010 у справі № 2-2767/2010/2306 не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, кредитний договір №CSН0GK00000011 від 28.03.2007 діє до повного виконання сторонами зобов`язань і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи діалект). Приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Водночас, за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Наведене узгоджується з правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд у постанові від 07.02.2018 у справі № 910/11249/17 вказав, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 зроблено висновок щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачене договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові від 06.03.2019 у справі № 577/5360/15-ц Верховний Суд зробив висновок, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, на підставі викладеного вбачається, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, у зв`язку зі стягненням грошових коштів, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Також при вирішенні даної справи суд враховує правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 760/6938/16-ц, відповідно до якої формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Відтак нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зауважує, що надані позивачем є обґрунтованими, а тому приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути на користь позивача кошти в сумі 77 254 грн 46 коп, з яких: 63 388 грн 85 коп індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 13 865 грн 61 коп 3% річних від простроченої суми. При цьому суд виходить з приписів ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved