Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення в силу якого, стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмір 53 847,56 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідно до укладеного договору №НАН2А056430214 від 11.01.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 944,25 доларів США, на термін до 09.01.2015 року. Відповідач у свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені в договорі. Позивач зазначає, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 09.07.2014 року становить 53 847,56 грн., у зв'язку з чим представник позивача і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача, Ревва А.В., яка діє на підставі довіреності від 24.10.2014 року, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що 11.01.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №НАН2А056430214. (а.с. 10-12) Відповідно до умов укладеного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 11.01.2008 року по 09.01.2015 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 23 218,56 доларів США на наступні цілі: 15 625,00 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,75 доларів США для сплати за реєстрацію предмета застави, на сплату страхових платежів у розмірі 156,25 доларів США, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 156,25 доларів США, та 7 274,31 доларів США на сплату страхових платежів. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався використати кредит, сплатити відсотки за його використання, та здійснювати погашення в порядку, сумах і строки, передбачені договором. Відсоткова ставка за користування кредитом, відповідно до умов договору, становить 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості має відбуватися щомісяця, починаючи з наступного місяця, шляхом надання банку коштів (щомісячного платежу) у сумі 274,63 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, та винагороди. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п. 4.1 кредитного договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочення, але не менше 1 грн. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 4.3 кредитного договору встановлено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від ціни позову. Позивач вказує, що позичальник взяті на себе зобов'язання не виконує, погашення заборгованості за кредитом, та відсотками не здійснює, про що суду надано розрахунок заборгованості. Представник відповідача заперечувала проти таких доводів позивача, посилаючись на те, що автомобіль, який був придбаний за кредитні кошти був переданий ПАТ КБ «Приватбанк» 25.06.2011 року та відразу проданий. Умовою такої реалізації автомобіля було те, що кошти, отримані від її продажу, підуть на погашення заборгованості за кредитним договором. З матеріалів справи вбачається, що 25.06.2011 року автомобіль Cherry Tiggo, реєстраційний номер [NUMBER], який є предметом застави за кредитним договором №НАН2А056430214 від 11.01.2008 року, був переданий до ПАТ КБ «Приватбанк» для подальшої реалізації за ринковою вартістю та направлення отриманих коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання [PERSON] зобов'язань перед ПАТ КБ «Приватбанк» до 26.06.2011 року. (а.с. 29) Згідно меморіального ордеру №HS025B1J56 від 15 вересня 2011 року грошові кошти у розмірі 7 162,59 доларів США, отримані від продажу автомобіля, були направлені на погашення заборгованості за кредитним договором №НАН2А056430214 від 11.01.2008 року. (а.с. 50) З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.08.2011 року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» становила 9 639,97 доларів США, та після надходження коштів від продажу автомобіля, заборгованість склала 2 436,63 долари США. Отже, суд приходить до висновку, що грошові кошти, отримані від продажу автомобіля, були спрямовані на погашення заборгованості, але їх не вистачило для погашення заборгованості в повному обсязі, у зв'язку з чим непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 2 436,63 доларів США, яку відповідач і був зобов'язаний погашати відповідно до умов кредитного договору. Проте, із розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з 21.09.2011 року відповідач припинив погашення заборгованості, що залишилася після продажу автомобіля. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Так, судом встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків та інших платежів, внаслідок чого, станом на 09.07.2014 року відповідач має прострочену заборгованість, яка становить 4 622,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 09.07.2014 року становить 53 847,56 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 2 728,21 доларів США, заборгованість за відсотками - 757,93 доларів США, пеня - 895,43 доларів США, штраф (фіксований) - 21,46 доларів США, штраф (відсотки) - 219,08 доларів США. (а.с. 4-8). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісій та відсотків за його використання, зокрема у випадку затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідком порушення позичальником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Позивач також просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. У зв'язку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, з нього на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення від 25.07.2014 року у сумі 538,48 грн. З огляду на вищевикладене, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved