Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 01 червня 2018 року із вказаним позовом звернулася позивач [PERSON] та просила суд: - визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року; - визнати за нею право на отримання у власність земельної частки (паю) у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» по Вікторівській сільській раді Миронівського району Київської області, розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. За життя померлий [PERSON] був власником житлового будинку, з господарськими будівлями і спорудами в селі Фролівка Миронівського району Київської області по [ADDRESS]. Також, померлий мав право на земельну частку (пай) по Вікторівській сільській раді Миронівського району Київської області, оскільки був внесений до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності на земель за № 77, виданого КСП «Перемога» села Вікторівка Миронівського району Київської області та за життя отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2048 від 17 грудня 1996 року. Проте, належним чином оформити спадщину після смерті батька і отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок в порядку спадкування за законом позивач не має змоги, оскільки спадковий будинок, що належав [PERSON] не був зареєстрований в установленому законом порядку в БТІ, а відтак відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Також будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в зв'язку з тим, що відсутній сертифікат на право на земельну частку на його ім'я. У судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Вікторівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Яковенко Н.В. просила розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечила. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві представник адміністрації Ахметова О.І. просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Представник відповідача відділу Головного управління Держгеокадастру у Київській області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві представник управління Мудренок В.М. просила слухати справу у відсутності їх представника. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. У випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду про його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернувся за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Вашекою С.В. права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та не невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Вашекою С.В. права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], земельної ділянки розміром 2,6 умовних кадастрових гектарах у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» по Вікторівській сільській раді Миронівського району Київської області у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок та сертифікату про право на земельну частку. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 05 травня 2009 року Вікторівською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 9 (а.с. 10). Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України). За приписом ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Позивач є спадкоємцем померлого [PERSON] за законом першої черги згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, оскільки являється його дочкою. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії серії [NUMBER], виданим 27 лютого 1968 року Вікторівською сільською радою Миронівського району Київській області, актовий запис № 2 (а.с. 13), в графі якого зазначено батьки: батько - [PERSON]. Тобто, позивач є дочкою спадкодавця, а отже відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України має право на спадкування за законом у першу чергу. Спадковим майном є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під номером [ADDRESS], та земельна частка (пай) у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» по Вікторівській сільській раді Миронівського району Київської області, розміром 2,6 в умовних кадастрових гектарах. Житловий будинок був побудований у 1958 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 10 травня 2018 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 22-25). Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно зі ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтею 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що будинок під номером [ADDRESS] був побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою, виданою Вікторівською сільською радою Миронівського району Київської області від 15 травня 2018 року № 02-33/172 (а.с. 28). Із довідки Грушівської сільської ради Миронівського району Київської області від 21 травня 2018 року № 02-33/190 вбачається, що згідно погосподарських книг виконкому сільської ради [PERSON] був головою домогосподарства з 1955 року до дня смерті [INFO] року (а.с. 19-20). Згідно довідки виданої Вікторівською сільською радою Миронівського району Київської області від 15 травня 2018 року № 02-31/223, вбачається, що на час розпаювання земель КСП «Перемога» земельна частка (пай) розміром 2,6 га була надана [PERSON] та виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] (а.с. 29). Відповідно до довідки Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 22 травня 2018 року № 54/113-18, [PERSON] мав право на земельну частку (пай) по Вікторівській сільській раді Миронівського району Київської області, оскільки був внесений до списку-додатку до Державного акту на право колективної власності виданого КСП «Перемога» за № 77. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та зареєстрованого в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2048 від 17 грудня 1996 року по Вікторівській сільській раді Миронівського району Київської області [PERSON] отримав (а.с. 30). Смерть спадкодавця за наявності спадкоємці, відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку. Таким чином, померлий [PERSON] за своє життя мав право власності на вказані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку, яка після його смерті увійшла до складу спадщини, що відкрилася. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до копії спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину померлого [PERSON], згідно заяви від 19 вересня 2009 року (а.с. 80). Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1225 Цивільного кодексу України отримав право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на вищевказану земельну ділянку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 131, 140, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved