Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позивач просить визнати за неюправо власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], збудований в період спільного проживання з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 01.1.1980 року та який до цього часу не розірвано. Право власності на спірний будинок зареєстровано за їх обопільною згодою на відповідача, однак на сьогоднішній час між сторонами виник спір з приводу розподілу спільного майна подружжя, в тому числі і житлового будинку. Спільних дітей сторони не мають. У судове засідання сторони не з'явились, надали заяви в яких позивач позов підтримав, просив задовольнити та розглянути справу за його відсутності, а відповідач позов визнав, також просив розглянути справу за його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.1980 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 01.11.19801 року уклали шлюб, про що Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області зроблено відповідний актовий запис № 21. Після укладення шлюбу позивачка набула прізвище «[PERSON]». Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.12.2004 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] належить цілком на праві власності [PERSON]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, складений станом на 13.10.2004 р., він має загальну площу 312,8 кв.м., житлову площу 75,6 кв.м. На час розгляду справи питання поділу спільного майна подружжя врегульоване наступним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю, оскільки побудований у шлюбі. Оскільки відомостей про існування будь-якої домовленості між сторонами стосовно цього майна матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що частки позивача та відповідача в праві спільної сумісної власності на житловий будинок є рівними і повинні бути визначені в розмірі ? частини за кожним. За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд констатує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення, а тому суд приймає визнання позову відповідачем позову в цій частині. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved