Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

до Печерського районного суду міста Києва надійшла справа за позовною заява [PERSON] до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс», [PERSON] про визнання договору лізингу недійсним. В своєму позові позивач просила визнати недійсним договір фінансового лізингу № 011171, укладений 20.09.2014 між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на придбання трактора МТЗ-КИЙ-14102, вартістю 24 000,00 грн., зобов'язати ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» повернути сплачені [PERSON] по договору фінансового лізингу № 011171, укладений 20.09.2014 між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на придбання трактора МТЗ-КИЙ-14102, вартістю 24 000,00 грн. кошти у сумі 24 000, 00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 05.11.1978 вона зареєструвала шлюб з [PERSON], з цього часу вони разом мешкають та ведуть спільне господарство. У вересні 2014 року [PERSON] вирішив придбати трактор для власних потреб, позивач була проти такої покупки, оскільки вважала її недоцільною. У жовтні 2014 року позивачу стало відомо про те, що 20.09.2014 її чоловік [PERSON], не повідомивши її та не отримавши її згоди, уклав договір фінансового лізингу з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на придбання трактора МТЗ-КИЙ-14102, вартістю 24 000,00 грн. та сплатив на виконання умов договору 24 000,00 грн. Дані кошти були набуті подружжям за час шлюбу, а тому належать позивачу та відповідачу 2 на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що зазначений договір фінансового лізингу є недійсним та підлягає скасуванню, оскільки він був укладений без згоди другого із подружжя. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача 1 надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, надав суду заперечення на позовну заяву. Свої заперечення обґрунтовував наступним. Згідно ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Майно, яке бажав набути відповідач 2 з усією очевидністю мало б використовуватись саме в інтересах сім'ї. Тягар доведення відсутності згоди на вчинення правочину - саме на момент укладення договору фінансового лізингу лягає на позивача. Натомість на підтвердження відсутності такої згоди та на відсутність обізнаності позивача про укладення правочину, який був спрямований на отримання трактора, а також сплатою відповідачем 2 коштів, жодного належного та допустимого доказу, крім припущень позивача, не надано. Окрім того, позивач взагалі не є стороною договору. Відповідач 2 надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, не заперечив проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, з 05.11.1978 позивач та відповідач 2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, разом мешкають та ведуть спільне господарство (а.с.8). У жовтні 2014 року позивачу стало відомо про те, що 20.09.2014 її чоловік [PERSON], не повідомивши її та не отримавши її згоди, уклав договір фінансового лізингу з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на придбання трактора МТЗ-КИЙ-14102 та сплатив 24 000, 00 грн. на виконання умов договору (а.с.13-23). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, що передбачено ч. 2 ст. 65 СК України. Згідно з ч. 3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Оскільки у договорі фінансового лізингу відсутні ознаки договору найму транспортного засобу до передачі його у користування лізингоодержувачу, то, відповідно до вимог до ч. 2 ст. 806 та ч. 2 ст. 799 ЦК України, не вимагається його нотаріального посвідчення. Відтак і письмова згода другого з подружжя, зокрема і нотаріально посвідчена, не потребується для укладення договору фінансового лізингу, що, згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України, є двостороннім правочином, за яким одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кожен аркуш спірного договору фінансового лізингу № 011172 від 20.09.2014 підписано сторонами, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що у ньому викладені, тобто відповідач 2 погодився з усіма умовами договору, усвідомлюючи всі ризики та особливості, що є притаманні договорам лізингу та засвідчивши свою згоду, підписав його. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї, з чим узгоджується і правова позиція Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладена у постанові від 19.06.2013 у справі № 6-55цс13, відповідно до якої, договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на потреби сім'ї, а на інші потреби, не створює обов'язків для іншого з подружжя. У процесі розгляду спору факт використання одержаного за договором на потреби сім'ї підлягає доказуванню заінтересованою стороною, а наявність наданої в письмовій формі згоди другого з подружжя - з'ясуванню судом (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20.02.2013 у справі № 6-163цс12). Позивач стверджувала, що відповідач 2 скористався без її відома та її згоди грошовими коштами, що належать до спільної сумісної власності їхнього подружжя, сплативши за спірним договором суму у розмірі 24 000,00 грн. на трактор, необхідності у якому у сім'ї не було та що укладення вказаного договору фінансового лізингу суперечить сімейним інтересам. Разом з тим, позивачем не представлено суду доказів того, що грошові кошти у розмірі 24 000,00 грн. є спільною сумісною власністю подружжя, тобто такими, що були набутими під час перебування у шлюбі та, що джерелом їхнього набуття була спільна праця подружжя. Відтак позивачем не доведено обставини, на які посилається як на підставу визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення суми грошових коштів сплачених на його виконання. Враховуючи те, що відсутні правові підстави для визнання спірного кредитного договору недійсним, то суд приходить до висновку про відмову в позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed