Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 20.03.2014 року звернувся [PERSON] із позовом до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії, треті особи: [PERSON], [PERSON] про неналежне виконання умов договору страхування. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії неналежно виконував умови договору - полісу №АЕ/0578899 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] [PERSON] вказує, що неналежне виконання з боку відповідача полягає в наступному. 13.02.2013 року [PERSON], керуючи належним йому на праві власності автомобілем марки «Мерседес», держномер [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено», держномер [NUMBER], який в свою чергу допустив зіткнення з автомобілем марки «Мазда», держномер [NUMBER], внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.02.2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 124 КУпАП. Згідно висновку №036/13 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Мазда», держномер [NUMBER], внаслідок ДТП становить 31014,84 грн. На підставі страхового акту, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» сплатило власнику пошкодженого автомобіля «Мазда», держномер [NUMBER], страхове відшкодування у розмірі 15764,84 грн. Згідно висновку №035/13 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки «Рено», держномер [NUMBER], внаслідок ДТП становить 20811,37 грн. На підставі страхового акту, ПАТ «УСК «Гарант-Авто» сплатило власнику пошкодженого автомобіля «Рено», держномер [NUMBER], страхове відшкодування у розмірі 15111,89 грн. Таким чином, загальний розмір виплат ПАТ «УСК «Гарант-Авто» згідно полісу №АЕ/0578899 по даному страховому випадку склав 30876,73 грн. Після сплати зазначених сум страхового відшкодування ПАТ «УСК «Гарант-Авто» звернулось до [PERSON] щодо сплати цих сум в порядку регресу. Позивач [PERSON] не погоджується із такими вимогами ПАТ «УСК «Гарант-Авто» посилаючись на те, що [PERSON], який в момент ДТП керував автомобілем «Рено», держномер [NUMBER], та отримав страхове відшкодування, не є власником цього транспортного засобу, тому виплата йому грошових коштів страховою компаніє є безпідставною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач також вказує, що відсутні належні письмові докази, які б підтверджували факт виплати ПАТ «УСК «Гарант-Авто» певної грошової суми постраждалим - [PERSON] та [PERSON] Крім того, позивач вважає, що неналежне виконання умов договору страхування з боку ПАТ «УСК «Гарант-Авто» полягає в неналежному його повідомленні та відсутності доказів такого повідомлення про проведення огляду автомобілю «Рено», держномер [NUMBER], який відбувся 01.03.2013 року, та про проведення огляду автомобілю «Мазда», держномер [NUMBER], який відбувся 28.02.2013 року. Позивач також вказує, що огляди автомобілів «Рено», держномер [NUMBER], та «Мазда», держномер [NUMBER], були проведенні через тривалий час після ДТП (через 16 та 15 днів відповідно), що могло призвести до того, що ці транспортні засоби могли потрапити в інше ДТП. [PERSON] зазначає, що твердження ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про невчасне повідомлення ним про ДТП від 13.02.2013 року не відповідає дійсності, оскільки він у визначений законом строк надіслав про страхову подію листа, що підтверджується квитанцією №17 від 14.02.2013 року. Позивач також не погоджується із страховим актом №000007163/01 ТОВ «ЄвроАсистанс» від 24.04.2013 року та страховим актом №000007479/01 ТОВ «ЄвроАсистанс» від 03.06.2013 року, на підставі яких ПАТ «УСК «Гарант-Авто» було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілим особам, оскільки такі рішення були прийняті особою, яка не мала на це правових підстав. В якості підстав неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань [PERSON] також посилається на те, що згідно розписок від 20.04.2013 року потерпілі особи [PERSON] та [PERSON] отримали від нього по 3000 грн. та 3500 грн. відповідно, та вказали, що жодних претензій не мають, однак, звернулися вони до нього за грошовою компенсацією вже після отримання від страховика страхових компенсацій. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач [PERSON] просить суд: - визнати неналежним виконання умов договору страхування, згідно полісу №АЕ/0578899 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.11.2012 року страховиком ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії у частині страхового відшкодування грошових кошів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 30876,73 грн.; - визнати недійсним висновок №036/13 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу марки «Мазда», держномер [NUMBER], від 20.03.2013 року, складений ФОП «[PERSON].», ідентифікаційний номер [NUMBER]; - визнати недійсним акт огляду транспортного засобу марки «Мазда», держномер [NUMBER], від 28.02.2013 року, складений ФОП «[PERSON].», ідентифікаційний номер [NUMBER]; - визнати недійсним висновок №035/13 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу марки «Рено», держномер [NUMBER], від 20.03.2013 року, складений ФОП «[PERSON].», ідентифікаційний номер [NUMBER]; - визнати недійсним акт огляду транспортного засобу марки «Рено», держномер [NUMBER], від 01.03.2013 року, складений ФОП «[PERSON].», ідентифікаційний номер [NUMBER]; - визнати недійсним страховий акт ТОВ «ЄвроАсистанс» по сплаті [PERSON], що є власником транспортного засобу «Мазда», держномер [NUMBER], страхового відшкодування у розмірі 15764,84 грн.; - визнати недійсним страховий акт ТОВ «ЄвроАсистанс» по сплаті водію пошкодженого транспортного засобу «Рено», держномер [NUMBER], [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 15111,89 грн.; - стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. В процесі розгляду справи від третьої особи [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, де він зазначив, що вважає позов [PERSON] безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/0578899 від 03.11.2012 року, укладеного між ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії та [PERSON], ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії зобов'язалося сплачувати страхові платежі у випадку настання страхового випадку за участю автомобіля «Мерседес», держномер [NUMBER], у визначений термін. 13.02.2013 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Рено», держномер [NUMBER], під керуванням володільця [PERSON], власником якого є [PERSON] та автомобіль «Мазда», держномер [NUMBER], під керуванням власника [PERSON] Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.02.2013 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. У зв'язку з настанням страхового випадку ПАТ «УСК «Гарант-Авто» виплатило [PERSON] та [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 15111,89 грн. та в розмірі 15764,84 грн. відповідно. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п.п. 38.1.1. ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у статті 33 цього Закону. Згідно ст. 33 Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. У вересні 2013 року ПАТ «УСК «Гарант - Авто» в особі Одеського філіалу звернулося до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2014 року, було встановлено, що [PERSON] про ДТП повідомив ПАТ «УСК «Гарант-Авто» через 14 днів, тобто з порушенням строку, передбаченого страховим полісом (три дні). Овідіопольський районний суд Одеської області зазначив, що доводи представника відповідача про необґрунтованість позову безпідставні, не відповідають обставинам справи та суперечать закону, тому суд вважає позов обґрунтованим, а тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Апеляційний суд Одеської області в ухвалі від 06.02.2014 року також зазначив, що оскільки [PERSON] не повідомив страхову компанію про скоєне ДТП, чим порушив вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування), тому відповідно до вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право на пред'явлення регресного позову до особи, відповідальної за завдану шкоду. Районний суд, встановивши, що позивачем у порядку та в межах, визначених законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування шкоди, заподіяної [PERSON], що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини останнього, який не повідомив позивача про настання ДТП у строки і за умов, визначених вищезазначеним Законом, дійшов правильного висновку щодо покладення на відповідача обов'язку з регресного відшкодування страховику суми страхового відшкодування в розмірі 30876,73 грн. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене та обставини, встановлені рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2013 року, та ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2014 року, суд вважає, що посилання позивача на неналежне виконання умов договору страхування, згідно полісу №АЕ/0578899 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.11.2012 року, страховиком ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії у частині страхового відшкодування грошових коштів [PERSON] та [PERSON] у розмірі 30876,73 грн. - є безпідставними. У зв'язку із цим, суд не знайшов підстав для призначення за клопотанням представника позивача судової автотоварознавчої експертизи автомобіля «Рено», реєстраційний номер [NUMBER], та автомобіля «Мазда», реєстраційний номер [NUMBER], щодо вартості матеріальної шкоди (вартість відновлювальних робіт та втрата товарної вартості транспортного засобу), заподіяної власникам автомобіля цих транспортних засобів під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13.02.2013 року. Оскільки правомірність виплати та нарахування сум страхового відшкодування, які підлягали виплаті потерпілим особам внаслідок пошкоджень їх транспортних засобів під час ДТП від 13.02.2013 року, була також встановлена рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 25.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 06.02.2014 року. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У зв'язку із цим, суд звертає увагу позивача на те, що висновок №036/13 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 20.03.2013 року, акт огляду транспортного засобу від 28.02.2013 року, висновок №035/13 експертного автотоварознавчого дослідження транспортного засобу від 20.03.2013 року, акт огляду транспортного засобу від 01.03.2013 року, страхові акти ТОВ «ЄвроАсистанс» по сплаті [PERSON] та [PERSON] страхових відшкодувань - не є правочинами, а є письмовими доказами та висновками експертів, які встановлюють певні обставини та факти, та на основі яких у визначеному законом порядку страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування, тому підстави для визнання таких документів недійсними не передбачені законом. Суд критично оцінює та не приймає до уваги надану позивачем квитанцію №17 від 14.02.2013 року, яка, на думку позивача та його представника, підтверджує повідомлення позивачем у встановлений законом строк страховика листом про настання страхового випадку, з наступних підстав. Так, зі змісту зазначеної квитанції вбачається, що особою було сплачено 2 грн. за марки за невідомий вид та категорію відправлення вагою 0,018 кг., одержувачем якого зазначено ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в населеному пункті - м. Одеса. На зворотньому боці вказаної квитанції №17 від 14.02.2013 року видно частину відбитку певного штампу від 14.02.2013 року, з якого неможливо встановити ні номер, ні адресу поштового відділення. При цьому суд враховує, що на дату оформлення зазначеної квитанції і на теперішній час діють «Правила надання послуг поштового зв'язку», затверджені постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року (далі - Правила надання послуг поштового зв'язку), які визначають порядок надання послуг поштового зв'язку, права та обов'язки операторів поштового зв'язку і користувачів послуг поштового зв'язку та регулюють відносини між ними. Відповідно до п. 80 Правил надання послуг поштового зв'язку підтвердженням оплати послуг поштового зв'язку є: поштові марки, наклеєні на письмову кореспонденцію або нанесені типографським способом на поштові конверти, поштові картки; відбитки державного знака, нанесені маркувальними машинами; відбитки про оплату письмової кореспонденції, нанесені друкарським чи іншим способом. Враховуючи діючі на дату 14.02.2013 року Граничні тарифи на універсальні послуги поштового зв'язку на період з 01.01.2012 року, затверджені Рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України №540 від 06.10.2011 року, вартість відправлення простого непріоритетного листа масою до 20 г. складала - 2 грн. Приймаючи до уваги суму, на яку було придбано марки, за квитанцією №17 від 14.02.2013 року було придбано марки для відправлення простого непріоритетного листа масою до 20 г. Зі змісту зазначених Правил надання послуг поштового зв'язку вбачається, що порядок відправлення простих листів полягає в опусканні відправником у поштову скриньку, або в спеціальні поштові скриньки, встановлені в об'єктах поштового зв'язку. Якщо розміри не дозволяють опустити їх до поштової скриньки, вони подаються для пересилання до об'єкта поштового зв'язку. На підставі цього судом встановлено, що відправлення простого листа не передбачає видачу у підтвердження відправлення - поштової квитанції, тощо, також не фіксується на квитанції адресат якому відправляється поштове повідомлення. У зв'язку із цим, посилання позивача на ч. 1 п. 3.1.2.2 Наказу Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» №211 від 12.05.2006 року «Про затвердження та введення в дію Порядку пересилання поштових відправлень» є безпідставними, оскільки цим пунктом передбачено видачу відправнику касового чеку або розрахункової квитанції лише при прийнятті для пересилання рекомендованого поштового відправлення. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що квитанція №17 від 14.02.2013 року не відповідає вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України, тому не може бути прийнята судом до уваги як належний доказ по справі. Досліджуючи наданий представником позивача витяг з кримінального проводження, судом встановлено, що СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні №12014160470009623, внесеному до ЄРДР 27.11.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, за заявою [PERSON] щодо факту фальсифікації банківських документів посадовими особами ПАТ «УСК «Гарант-Авто». Оскільки за заявою [PERSON] проводиться досудове розслідування, суд не вважає це поважною причиною для відкладення розгляду справи або її зупинення. Судом роз'яснено представнику позивача, що якщо при розслідуванні кримінального провадження №12014160470009623 СВ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, буде виявлено обставини, що матимуть значення для виниклих між сторонами правовідносин, то [PERSON] має право переглянути дане рішення суду за нововиявленими обставинами. Інші доводи позовної заяви всіх вищевикладених висновків та встановлених обставин не спростовують, а тому суд не приймає їх до уваги. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» в особі Одеської філії про неналежне виконання умов договору страхування - є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки в задоволенні вимог судом було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed