Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 травня 2018 року між ПАТ «Перший інвестиційний банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Перший інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено генеральний договір банківського обслуговування, у відповідності до п.1.1. якого останній підтвердив своє приєднання до Правил обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті Банку www.pinbank.ua. 30 травня 2018 року між банком та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку з використанням електронного платіжного засобу №26258001048136/980, відповідно до положення п.2.1. якого банк відкрив клієнту - фізичній особі поточний рахунок у гривні № [NUMBER] з використанням електронного платіжного засобу та випустив платіжну картку. Згідно з п.2.3 - 2.7. договору, інші умови відкриття та обслуговування карткового рахунку викладені в доступній формі в правилах обслуговування фізичних осіб та розміщені в доступному для клієнтів місці в банку та на офіційному сайті банку www.pinbank.ua. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 02.12.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 7 806, 65 грн., яка складається із заборгованості за кредиту у сумі 6 623, 07 грн.; заборгованості за відсотками у сумі 929, 28 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 235, 16 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 19, 13 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність, у якій проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи, поважну причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 травня 2018 року між ПАТ «Перший інвестиційний банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Перший інвестиційний банк» та [PERSON] було укладено генеральний договір банківського обслуговування, у відповідності до п.1.1. якого останній підтвердив своє приєднання до Правил обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті Банку www.pinbank.ua. 30 травня 2018 року між банком та відповідачем було укладено Договір банківського рахунку з використанням електронного платіжного засобу №26258001048136/980, відповідно до положення п.2.1. якого банк відкрив клієнту - фізичній особі поточний рахунок у гривні № [NUMBER] з використанням електронного платіжного засобу та випустив платіжну картку. Згідно з п.2.3 - 2.7. договору, інші умови відкриття та обслуговування карткового рахунку викладені в доступній формі в правилах обслуговування фізичних осіб та розміщені в доступному для клієнтів місці в банку та на офіційному сайті банку www.pinbank.ua. З доданого банком до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором вбачається, що станом на 02.12.2020 року заборгованість за кредитним договором становить 7 806, 65 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6 623, 07 грн.; заборгованості за відсотками у сумі 929, 28 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 235, 16 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 19, 13 грн. При цьому до кредитного договору Банк додав Правила банківського обслуговування фізичних осіб та тарифи зарплатної платіжної картки. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Перший інвестиційний банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної стави (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В договорі про надання банківських послуг від 30.05.2018 року відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді пені. Банк, пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, просить крім заборгованості за кредитом стягнути з відповідача відсотки та пеню. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування неустойки, банк посилається на правила обслуговування фізичних осіб при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів та тарифи банку як невід`ємної частини договору. Однак матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим умовами та правилами обслуговування фізичних осіб та тарифами ознайомився відповідач і погодився з ними, підписуючи договір про надання банківських послуг. Отже, суд позбавлений можливості визначити, з якими саме умовами ознайомився та погодився відповідач, зокрема, що такі умови містять відповідальність у вигляді сплати пені. Тож суд вважає неможливим застосувати до правовідносин сторін правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у договорі домовленості сторін про сплату відсотків, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком правила обслуговування та тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки правила обслуговування та тарифи при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, які містяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, суд вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.05.2018 року шляхом підписання договору. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили настання для відповідача відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків та пені. В той же час, беручи до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку в повному обсязі не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк» заборгованості за кредитом в сумі 6 623, 07 грн. Крім того, при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2 102 грн. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 783, 12 грн. ( 84, 83 %).

Outcome: partial