Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на такі обставини. 18 лютого 2015року на підставі Договору дарування, укладеного між [PERSON] (син) та [PERSON] (матір), позивач стала власницею 60/100 (шістдесят сотих) частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 34,9 м2, загальною площею 47,2 м2. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.02.2015 року, номер запису 8779906 та видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.2015 року. З моменту отримання квартири в дар позивач зробила в ній капітальній ремонт, 03.10.2015 року зареєструвалась та почала проживати в ній. Після укладення договору дарування тобто з 18.02.2015 року відповідач був зареєстрований в квартирі, але жодного дня він не проживав в квартирі, не приймав участі в оплаті житлово-комунальних послуг, жодним чином не приймав участі у матеріальних витратах на ремонт квартири, однією сім`єю сторони не проживали, жодних речей, що належать відповідачу в квартирі немає. Після 18.02.2015 року відповідач обіцяв виписатися з квартири в добровільному поряду, але так цього і не зробив. Позивач є інвалідом II групи, що підтверджується Довідкою МСЕК від 13.05.2020 року за загальним захворюванням. Нажаль з таким захворюванням позивач працювати не може, а тому знаходиться у важкому матеріальному становищі. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди в отриманні субсидії з оплати за комунальні послуги, а також деякі комунальні послуги позивач сплачує по кількості зареєстрованих осіб. Оскільки відповідач з 18.02.2015 року без поважних підстав не проживає за місцем реєстрації, позивач вважає, що [PERSON] є таким, що втратив право на житло в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Доказами того, що [PERSON] з моменту здійснення договору дарування та станом на сьогоднішній день, тобто більше 5 років не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] є також свідчення сусідів. Акт-заява сусідів від 20.08.2020 року про не проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] додається до справи. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю та за відсутністю позивача, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв`язку з її неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилася, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. 18 лютого 2015року на підставі Договору дарування, укладеного між [PERSON] (син) та [PERSON] (матір), позивач стала власницею 60/100 (шістдесят сотих) частин квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та складається в цілому з трьох житлових кімнат, житловою площею 34,9 м2, загальною площею 47,2 м2. Право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.02.2015 року, номер запису 8779906 та видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.2015 року. Після укладення договору дарування тобто з 18.02.2015 року відповідач був зареєстрований в квартирі, не проживав в квартирі, не приймав участі в оплаті житлово-комунальних послуг, не приймав участі у матеріальних витратах на ремонт квартири, однією сім`єю сторони не проживали, жодних речей, що належать відповідачу в квартирі немає. Після 18.02.2015 року відповідач обіцяв виписатися з квартири в добровільному поряду, але так цього і не зробив. Позивач є інвалідом II групи, що підтверджується Довідкою МСЕК від 13.05.2020 року за загальним захворюванням. Нажаль з таким захворюванням позивач працювати не може, а тому перебуває у важкому матеріальному становищі. Наявність реєстрації відповідача в квартирі створює позивачу перешкоди в отриманні субсидії з оплати за комунальні послуги, а також деякі комунальні послуги позивач сплачує по кількості зареєстрованих осіб. Доказами того, що [PERSON] з моменту здійснення договору дарування та станом на сьогоднішній день, тобто більше 5 років не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] є також свідчення сусідів. Акт-заява сусідів від 20.08.2020 року про не проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] додається до справи. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved