Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з заявою про встановлення факту народження дитини та просить ухвалити рішення, яким встановити факт народження дитини, [PERSON] , чоловічої статі, [INFO] у м. Луганськ, Луганської області в графі батько [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , [INFO] . У підтвердження своїх вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] народилась дитина чоловічої статі, про що було видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 22.09.2015 року. Однак, при звернені до органу РАЦС на території України їй було відмовлено у видачі свідоцтва про народження. Таким чином, вона змушена звернутися до суду для встановлення вказаного факту. Встановлення даного факту заявнику необхідно для реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження. Заявник у судовому засіданні участі не приймала, однак надала заяву про розгляд справи без її участі.Представник заінтересованої особи у судовому засіданні участі в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, може бути подана батьками дитини до будь якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що 22 лютого 2014 року між [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) було укладено шлюб, який зареєстровано Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 75, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 25.09.2019 року. [INFO] о 10 год 08 хв. народилася дитина чоловічої статі вагою 3500,00 грамм, про що медичним закладом «Луганський перинатальний центр» було видано довідку про новонародженого від 17.09.2015 року. 22.09.2015 року виконавчим комітетом Олександрівської міської ради м. Луганська Луганської області було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . При звернені заявником до органів РАЦСу з метою проведення державної реєстрації народження їй було відмовлено у зв`язку з тим, що документи, видані на тимчасово окупованій території України не створюють правових наслідків, що підтверджується відмовою у проведенні державної реєстрації народження від 11.11.2019 року за №19874/51-42. Таким чином, заявник не може зареєструвати народження дитини та змушена звернутися до суду. Суд вважає, що документи, які надані заявником на підтвердження факту народження особи, підтверджують цей факт, незважаючи на те, що вони не відповідають установленій законодавством формі та вимогам, виходячи з наступного. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У 1971 році Міжнародним судом ООН були сформульовані так звані «намібійські винятки», з яких випливає, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» (пункт 125) зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) своєю практикою, що склалась, також підтримав цей стандарт. Зокрема, у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ приділив увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. Судом було констатовано, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих «de facto» органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Згідно з частиною 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення відомостей, зокрема, про народження, здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. На підставі складеного актового запису цивільного стану, у повній відповідності до нього, у випадках, передбачених чинним законодавством, реєстратор видає свідоцтво про державну реєстрацію акту цивільного стану, яке виготовляється за допомогою Реєстру, відповідно до п. 2.1.7. Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008р. № 1269/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 25.07.2008р. за № 691/15382. У зв`язку із соціально-політичною ситуацією, що склалася, зокрема, у Донецькій та Луганській областях, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. № 953/5 « Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.06.2014р. № 640/25417, та наказу Міністерства юстиції від 29.10.2014р. № 1801/5 « Про припинення доступу до деяких реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30.10.2014р. за № 1361/26138, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України має тимчасово припинити доступ користувачів до Державного реєстру актів цивільного стану громадян до закінчення антитерористичної операції на сході України на території Донецької та Луганської області. Згідно з пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014р. № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 17.06.2014 р. № 640/25417, тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян певних відділів державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей. Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, було визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до ЗУ «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Батьки дитини є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів, які додані до матеріалів справи. Територія, на якій вони проживають «є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України» («стаття 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно п. 4 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України (із змінами)», примусове автоматичне набуття громадянами країни, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Зазначений недолік не дає у повній мірі розпоряджатися своїми правами щодо реєстрації народження дитини, та порушує інтереси, що в решті решт змусило звернутися з відповідною заявою до суду з метою встановлення даного факту. Таким чином, посилаючись на вищевказане та на підставі документів, які були надані, суд приходить до висновку, що даний факт має місце, тому вважає за необхідне встановити факт народження дитини. Так, ч. 4 ст. 317 ЦПК України встановлено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Тому,

Outcome: approved