Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в якому просила усунути [PERSON] перешкоди у реалізації її прав власника житла, шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги таким. [PERSON] на праві власності належить квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій також зареєстрований її чоловік [PERSON] . До Малиновського районного суду м. Одеси позивачкою подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем, справа №521/8453/20. Відповідач не проживає у квартирі позивача останні шість років, оскільки проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Проживання [PERSON] за іншою адресою зумовлене тим, що подружжя в період шлюбу (шість років тому) збудували житловий будинок та поселилися в ньому. Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідач залишився проживати в ньому, а позивач повернулася проживати за адресою реєстрації. Таким чином, відповідач добровільно залишив спірне житло, не проживає у ньому понад один рік, однак, добровільно не бажає вирішувати питання про припинення своєї реєстрації проживання за спірною квартирою. Не проживання відповідача підтверджено актом про не проживання від 09 червня 2020 року, складеного сусідами та посвідченого керівником органу домоуправління. Оскільки позивач сплачує всі видатки по житловому приміщенню та комунальні платежі, в яких відповідач участі не бере, факт реєстрації відповідача в цьому приміщенні створює позивачу перешкоди в користуванні, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не подавав. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 28 січня 2000 року [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано в КП «БТІ» ОМР 04 лютого 2000 року за №292 - стор. 140 - кн.11 доп. к. У вищезазначеній квартирі є зареєстрованим також чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , з яким позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 2001 року, відповідно до свідоцтва укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23 лютого 2001 року, запис №2. До Малиновського районного суду м. Одеси позивачем подано позов про розірвання шлюбу з відповідачем справа №521/8453/20. Відповідач не проживає у спірній квартирі останні шість років, оскільки проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Проживання [PERSON] за іншою адресою зумовлене тим, що сторони в період шлюбу (шість років тому) збудували житловий будинок та поселилися в ньому. Після припинення шлюбно-сімейних відносин, відповідач залишився проживати в ньому, а позивач повернулася проживати за адресою реєстрації. Таким чином, відповідач добровільно залишив спірне житло, не проживає у ньому понад один рік, однак, добровільно не бажає вирішувати питання про припинення своєї реєстрації проживання за спірною квартирою. Не проживання відповідача підтверджено актом про не проживання від 09 червня 2020 року, складеного сусідами та посвідченого керівником органу домоуправління. В той же час наявність реєстрації відповідача в квартирі порушує право вільного володіння, користування та розпорядження квартирою позивачем. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушують права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved