Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначається, що 02 лютого 2006 року [PERSON] з дозволу [PERSON] заселився в кімнату №5 в гуртожитку по вул. Центральна, буд. №12, в селі Залісся Броварського району Київської області. З того часу позивач оплачував комунальні послуги, кожного року проводив косметичний ремонт кімнати, провів воду та електропостачання в кімнату. У грудні 2016 року позивач звернувся до [PERSON] сільської ради щодо видачі ордера на кімнату №5 в гуртожитку, проте рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області №190 від 13.12.2016 року відмовлено у видачі ордеру на кімнату. Після цього, позивач повторно звернувся до відповідача з цього питання, однак рішенням виконкому [PERSON] сільської ради №10 від 13.01.2017 року залишено без змін рішення виконкому від 13.12.2016 року. Одночасно, рішенням виконкому [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області №168 від 13.12.2016 року надано ордер на спірну кімнату [PERSON] Таке рішення відповідача є незаконним, оскільки ордер видано всупереч норм чинного законодавства на жиле приміщення, в якому проживав [PERSON] У позовних вимогах позивач просить: визнати незаконним рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області № 190 від 13.12.2016 року про відмову [PERSON] у наданні ордера на житло - кімнату № 5 в гуртожитку по вул. Центральна, буд. 12 в селі Залісся Броварського району Київської області; визнати незаконним рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області № 168 від 13.12.2016 року про надання [PERSON] ордера на житло - кімнату № 5 в гуртожитку по вул. Центральна, буд. 12 в селі Залісся Броварського району Київської області; визнати недійсним ордер № 79 від 13.12.2016 року на жиле приміщення на заселення [PERSON] в кімнату № 5 в гуртожитку по вул. Центральна, буд. 12 в селі Залісся Броварського району Київської області. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] зазначає, що їй із сімєю на законних підставах виданий ордер на вселення у кімнату №5 в гуртожитку у с. Залісся. Одночасно, позивач не отримував ордер на спірне жиле приміщення, тому у нього відсутні законні підстави для зайняття зазначеної кімнати. Вважає, що доводи позовної заяви є безпідставними та необґрунтованими, тому просила відмовити у задоволенні позову. У відзиві на позов [PERSON] сільська рада Броварського району Київської області зазначає про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень діяла відповідно до вимог закону. Відмовляючи у видачі позивачу ордеру були враховані ті обставини, що [PERSON] у спірній кімнаті не зареєстрований та не проживає там, але займає цю кімнату без законних підстав. Проти задоволення позовних вимог заперечує. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] доводи позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] посилаючись на необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до акту прийому-передачі від 30 червня 1998 року будівлю за адресою: с. Залісся Броварського району Київської області передано на баланс [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області. Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26.07.2017 року, видно, що вищевказаний гуртожиток перебуває у комунальній власності [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області. (а.с. 143) З метою повного та всебічного впорядкування питання розподілу соціального житла виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області 29 квітня 2016 року за №32 прийнято рішення «Про створення наглядової ради у сфері розподілу соціального житла, затвердження Положення про наглядову раду та складу наглядової ради». Із журналу реєстрації заяв на квартоблік [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області видно, що 25 грудня 2015 року зареєстрована заява [PERSON], а 26.02.2016 року зареєстрована заява [PERSON] До матеріалів справи додана заява [PERSON] від 27.11.2015 року, адресована сільському голові [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області з проханням надати їй кімнату в гуртожитку. (а.с. 129) Також додана заява [PERSON] від 26.02.2016 року із проханням надати йому ордер на кімнату №15 у гуртожитку, оскільки проживає там 10 років та не має іншого житла. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом [PERSON] сільської ради Остролуцькою JI.M. від 10 лютого 2016 року встановлено, що [PERSON] не зареєстрований, але займає одну кімнату і не проживає за адресою: [INFO], б. 12. (а.с. 137). В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], складеному 25.05.2016 року депутатом [PERSON] сільської ради [PERSON], встановлено, що [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою: [INFO]. (а.с. 130) Із довідки форми №3, виданої 11.11.2016 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, вбачається, що в трикімнатному будинку за адресою: с. Богданівка, вул. Шевченка, 66, який належить [PERSON], зареєстровані 5 чоловік, у тому числі [PERSON] (а.с. 131) До матеріалів справи доданий протокол №6 засідання наглядової ради у сфері розподілу соціального житла, на якому були розглянуті заяви щодо надання ордерів на житлові приміщення в гуртожитку за адресою: вул. Центральна, с. Залісся, Броварського району Київської області. Наглядова рада розглянувши заяви від громадян, вирішила надати рекомендації виконкому [PERSON] сільської ради щодо надання ордерів, у тому числі на кімнату №5 [PERSON], а [PERSON] відмовити у наданні ордеру на отримання житлової кімнати. (а.с. 133-135) Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області №168 від 13.12.2016 року вирішено видати ордер на житлову кімнату [PERSON] за адресою: село Залісся, вул. Центральна, буд. 12, кім.№5, Броварського району Київської області.( .с. 75) На підставі вищезазначеного рішення виданий ордер № 79 від 13.12.2016 року на жиле приміщення на заселення [PERSON] в кімнату № 5 в гуртожитку по вул. Центральна, буд. 12 в селі Залісся Броварського району Київської області. Рішенням виконавчого\~комітету [PERSON]\~сільської ради\~Броварського району\~Київської області\~№190\~від 13.12.2016\~року вирішено\~не надавати\~[PERSON]\~кімнату у\~гуртожитку по вул. Центральна, с. Залісся, Броварського району Київської області. (а.с. 7) У рішенні\~виконавчого комітету\~[PERSON] сільської\~ради Броварського\~району Київської\~області від\~13.01.2017\~року №10\~«Про розгляд\~звернення гр.\~[PERSON]В.»\~зазначено,\~що воно\~прийняти за\~наслідками обговорення\~звернення [PERSON]\~від 21.12.2016\~та 23.12.2016\~щодо перегляду\~питання про\~видачу ордеру\~на житло\~в гуртожитку по вул. Центральна, с. Залісся, Броварського району Київської області, беручи до уваги рекомендації наглядової ради у сфері розподілу соціального житла при виконкомі, а також письмове підтвердження 14 мешканців гуртожитку, що [PERSON] дійсно займає кімнату, але останні 2 роки не проживає в ній. Крім того, зважаючи на те, що ордер на заселення в зазначену кімнату виданий рішенням виконкому [PERSON], яка вже зареєструвала місце проживання в кімнаті, виконавчий комітет вирішив рішення виконкому №190 від 13.12.2016 року залишити без змін. Зобовязати [PERSON] у термін до 01.02.2017 року звільнити від особистих речей кімнату №5 у вищевказаному гуртожитку. (а.с. 9) Із протоколу засідання виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Броварського району Київської області від 13.01.2017 року видно, що пунктом 8 порядку денного передбачено розгляд звернення [PERSON] та щодо цього питання про обставини справи доповідав сільський голова [PERSON] (а.с. 64,65) Також у матеріалах справи знаходиться письмове звернення жителів с. Залісся, де повідомляється, що [PERSON] дійсно займає кімнату в гуртожитку, але останні два роки в ній не проживає. (а.с. 67) Свідок [PERSON], сестра позивача, у судовому засіданні пояснила, що її брат проживав у гуртожитку з 2006 року на першому поверсі з дозволу [PERSON], а їхня мати проживає на другому поверсі. Свідок пояснила, що брат працював у рибному кооперативі неофіційно, вони укладали договори на проживання, але самі договори жильцям гуртожитку не надавались. Позивач у кімнаті робив косметичний ремонт, оплачував комунальні послуги. У 2016 році свідку та їх матері виданий ордер, а брату ні. У березні 2017 року у дверях кімнати [PERSON] зламали замок, це був [PERSON]. Також пояснила, що [PERSON] проживав у гуртожитку постійно до 2015 року, а в 2016 році у нього була робота з відрядженнями, тому його часто не було вдома, приїжджав на вихідні, у кімнаті проживав сам. Дружина, коли не було [PERSON] вдома, їздила до матері в Бровари. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2008 року проживає в гуртожитку в с. Залісся та знає, що [PERSON] живе в гуртожитку з 2006 року. У березні 2016 року йому зателефонувала дружина [PERSON] та повідомила, що чоловік [PERSON] зламав замок у дверях кімнати [PERSON]. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 128 ЖК України порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сімям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. Згідно із ст. 129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Згідно з п.2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено право на приватизацію житла і передбачено, то громадяни, які на законних підставах проживають г гуртожитках державної форми власності, гуртожиток, що включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до п 5 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» при залишенні цілісного майнового комплексу у статусі «гуртожиток» приватизація його житлових та нежитлових приміщень належить до компетенції органів місцевого самоврядування. Пункт 30 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачає, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується такі питання, зокрема, прийняття рішень щодо відчуження комунального майна, затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку обєктів комунальної власності, які не підлягають приватизації, визначення доцільності, порядку та умов приватизації обєктів права комунальної власності, вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до обєктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію обєктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Пунктом 22 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, громадяни вважаються взятими на квартирний облік: у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів - з дня винесення рішення виконавчого комітету, за місцем роботи - з дня винесення спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації і відповідного профспілкового комітету, затвердженого виконавчим комітетом місцевої Ради. При одночасному розгляді заяв кількох осіб їх черговість на одержання жилих приміщень визначається за датою подання ними заяви з необхідними документами. Якщо в один день подали заяви кілька осіб, їх черговість на одержання жилих приміщень визначається при прийнятті рішення з урахуванням житлових умов, стану здоров'я, трудової та громадської діяльності. У пункті 69 вищевказаних Правил передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. З огляду на викладені вище обставини вбачається, що із заявами про надання спірної кімнати в гуртожитку звернулись позивач [PERSON] та [PERSON], дане питання розглядалось на засіданні наглядової ради у сфері розподілу соціального житла [PERSON] сільською радою. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] подала заяву про надання їй кімнати у гуртожитку у листопаді 2015 року, а позивач у лютому 2016 року. Отже, черговість подання заяв була врахована відповідачем при прийнятті рішення про надання ордеру [PERSON], а не [PERSON] При цьому, доводи позивача про те, що оскаржуване рішення про надання ордеру [PERSON] суперечить чинному законодавству, оскільки ордер виданий на кімнату, в якій проживав [PERSON], є безпідставними та недоведеними. На момент видачі ордеру [PERSON] спірна кімната була вільною від жильців, які проживали б на законних підставах. Так, матеріалами справи та показами свідків встановлено, що позивач дійсно користувався певний період часу спірною кімнатою у гуртожитку, проживав там певний період, однак у матеріалах справи відсутні докази законного вселення позивача у займану ним кімнату. Зокрема, до суду не надано жодного доказів на підтвердження обставин законності проживання у спірному приміщенні, як і не надано доказів працевлаштування в с. Залісся чи в с. Богданівка, на що посилався позивач. Доводи позивача про те, що відповідач не звертався до суду із вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, є безпідставними, оскільки, позивач і не набував такого права. Крім того, матеріалами справи, зокрема письмовим зверненням мешканців с. Залісся, та й показами свідків підтверджено, що позивач з 2016 року постійно не користувався приміщенням у гуртожитку. При цьому, суд також бере до уваги те, що місце постійного проживання позивача зареєстроване в [INFO], та ніколи не був зареєстрований у с. Залісся, що додатково спростовує ті обставини, що позивач постійно проживав у с. Залісся. Так, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобовязані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Докази надані позивачем щодо сплати комунальних послуг лише підтверджують те, що він користувався періодично кімнатою, але не підтверджують законності проживання у спірній кімнаті гуртожитку. Таким чином, при розгляді даної справи судом не встановлено порушень вимог закону при прийнятті оскаржуваних рішень виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, тому відсутні підстави для їх скасування, та, як наслідок, вимоги про визнання недійсним ордеру №79 від 13.12.2016 року також є необґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 вищевказаного Кодексу визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у звязку з їх необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed