Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просив суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , у період з 26.07.2001 року по 17.09.2017 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. [PERSON] починаючи з 26.07.2001 р. до 17.09.2017 р. перебував у фактичних шлюбних відносинах зі [PERSON] . Вони проживали разом однією сім`єю за місцем проживання [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира за вищевказаною адресою була надана [PERSON] у 1998 році, після чого відповідач набула право особистої власності на неї. Житловий стан квартири на момент надання був незадовільним, приміщення перебували в аварійному стані, було не придатним для проживання та нормальної життєдіяльності, потребувало відновлення. Оскільки сторони проживали однією сім`єю, позивач усіляко намагався поліпшити рівень життя сім`ї, зокрема, шляхом проведення ремонтних робіт та поліпшення загальних умов проживання в квартирі [PERSON] . Починаючи з 2001 року позивач постійно проживав у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та користувався майном зі згоди власника майже 16 років. З моменту сумісного проживання з [PERSON] позивачем за власні кошти квартиру за адресою: [ADDRESS] ., було повністю приведено в житловий стан. Приймаючи безпосередню участь у відновленні квартири відповідача, позивач власноручно проводив ремонтні роботи (штукатурив та робив стелю, встановлював газо- водо\-постачання тощо) купував меблі, побутову техніку, будівельні матеріали. Майно відповідача набуло статус житлового за рахунок внесків позивача, майнових та особистих зусиль. Вважаючи себе чоловіком [PERSON] , позивач робив все, щоб вона почувала себе у цій квартирі комфортно. Для своєї жінки позивач завжди був добрим сім`янином. Приділяв багато часу жінці, дітям, онукам. Характеризувався з боку сусідів та знайомих тільки позитивно, про що можуть свідчити характеристики від сусідів. Позивач користувався квартирою як повноцінний член сім`ї, ним здійснювалась оплата за житло, комунальні послуги, повністю велося домашнє господарство як чоловіком відповідача, здійснювався поточний ремонт за його рахунок. Було відновлено старе приміщення під комору. На місці колишнього смітника до квартири було добудовано гараж, яким позивач використовує до сьогоднішнього дня, але правовстановлюючі документи на користування даним приміщенням були видані на ім`я відповідача. Тривалий час позивач здавав свою квартиру, в якій проживав до зустрічі з [PERSON] , для того щоб отримати кошти для переобладнання квартири. На адресу [ADDRESS] позивач отримував кореспонденцію, договір за користування мережею Інтернет, який був укладений на його ім`я, що підтверджується реєстраційною карткою абонента телекомунікаційної компанії «TENET», а також квитанціями за оплату телекомунікаційних послуг. Усі обставини, які були викладені у позовній заяві, підтверджуються актом та характеристикою сусідів та інших свідків. Також, факт спільного проживання однією сім`єю з відповідачем підтверджується спільними фотографіями зі [PERSON] та її родичами. З 17.09.2017 року родичі відповідача змінивши замки на дверях квартири, змусили позивача покинути квартиру без власного бажання. Переслідуючи корисливі мотиви до заволодіння квартирою та майном, що належить позивачу на праві власності. Письмових звернень до відповідача подано не було, тому що вона на даний момент перебуває в іншій країні - в Республіці Польща. Сторони в іншому зареєстрованому шлюбі не перебувають та не перебували, не проживали однією сім`єю з іншими особами. У зв`язку з тим, що встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на частку в майні має значення для захисту майнових прав та інтересів позивача, набутих під час проживання однією сім`єю, він змушений звернутися до суду. Встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу необхідно позивача для належного доказування визнання права спільної сумісної власності на спірну квартиру. [PERSON] надала до суду відзив на позов, за яким погодилася на встановлення факту проживання однією сім`єю, але в задоволенні інших вимог просила відмовити за таких підстав. Позивач у позовній заяві стверджує, що він у період з 26.07.2001 р. по 17.09.2017 р. під час сумісного проживання разом з відповідачем нібито проводив якісь роботи по поліпшенню квартири [ADDRESS] та має право на частину квартири. У відповідності до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу. Позивач визнає у своєму позові той факт, що квартира, яку він просить визнати спільною сумісною власністю, придбана до їх сумісного проживання. Відповідності до ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав доказів того, що він робив будь-які поліпшення у квартирі, на яку він просить визнати право спільної сумісної власності. Позивач стверджує, що він нібито сплачував комунальні платежі, це твердження спростовується доданими до позову ним самим квитанцій про сплату, в яких прізвище платника зазначено [PERSON] . Позивач також додав до позову акт, який теж, на його думку, щось підтверджує, хоча усі прізвища, ім`я та по батькові у акті виконані одним і тим самим почерком та не може братися судом до уваги як допустимий та достовірний доказ. У відповідності до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. [PERSON] за власний кошт та власними силами зробила ремонт та відновила квартиру [ADDRESS] , даний факт підтверджується розпорядженням № 156 від 09.02.1998 р., актом ИИ 156 від 09.02.1998 р., свідоцтвом про право власності від 10.06.1998 р. оригінали знаходяться у [PERSON] . Цього ж дня [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] з вимогами встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності, посилаючись на такі обставини. В частині встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] в період з 26.07.2001 р. по 17.09.2017 р., то даний факт [PERSON] визнає та просить суд встановити вказаний факт. При цьому у первісному позові [PERSON] було приховано від суду майно, яке було придбане за час сумісного проживання разом із [PERSON] у період з 26.07.2001 р. по 17.09.2017 р. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.11.2018 р. за [PERSON] зареєстровано: садовий будинок, загальною площею 118,3 кв. м. адреса: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0564 га для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Просила суд визнати садовий будинок загальною площею 118,3 кв. м. адреса: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] право власності на Ѕ частину садового будинку загальною площею 118,3 кв. м. адреса: [ADDRESS] ; визнати земельну ділянку площею (га): 0,0564 для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] РНОКПП [NUMBER] право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею (га): 0,0564 для індивідуального садівництва розташована за адресою: [ADDRESS] сьома, земельна ділянка [NUMBER] . Відповідно до положень СК та ЦК України у [PERSON] є всі підстави вимагати поділу будинку та земельної ділянки. Також [PERSON] належить Ѕ житлового будинку загальною площею 86,9 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності б/н 23.12.1996 р. видане Органом приватизації КСП ім. Шевченко. Зазначений будинок був отриманий, ще до початку стосунків із [PERSON] та не підлягає поділу у відповідності до ст. 57 СК України. Сторони в судовому засіданні наполягали на своїх вимогах. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає первісний позов та зустрічний позов такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки сторони заявили ідентичні вимоги стосовно встановлення факту спільного проживання і цей факт визнано сторонами, то суд має встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] (зареєстрований: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (зареєстрована: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) у період з 26.07.2001 року по 17.09.2017 року. Щодо первісного позову. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням № 156 від 09.02.1998 р., актом ИИ 156 від 09.02.1998 р., свідоцтвом про право власності від 10.06.1998 р. Тобто квартира придбана до початку спільного проживання сторін. Ця обставина визнається [PERSON] . Ухвалою суду 19 червня 2019 року по справі призначалася будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої поставлені питання: 1) Чи можливо встановити у які роки було проведено реконструкцію та приведення до житлового стану квартири за адресою: [ADDRESS] ; 2) Якщо можливо, то які роботи по реконструкції та приведенню до житлового стану квартири за адресою: [ADDRESS] було вчинено, встановити ринкову вартість робіт та матеріалів; 3) Встановити якою була ринкова вартість квартири до та після реконструкції та приведення до житлового стану квартири за адресою: [ADDRESS] . До суду 22.07.2019 року надійшло клопотання судового експерта Пушок О.Л. щодо надання додаткових матеріалів для виконання експертизи, а саме: Технічний паспорт на кв. [ADDRESS] складений ліцензованою організацією, а саме станом після проведення реконструкції та приведення до житлового стану; Характеристики (акти, тощо) Технічного стану кв. [ADDRESS] до початку виконання реконструкції та після проведення реконструкції з фото (видео) матеріалами; Відповідно до ст. 6 Закону України «Про судову експертизу» забезпечити доступ до об`єктів дослідження після задоволення цього клопотання та сплати рахунка за проведення будівельно-технічної експертизи. Крім того, експерт зазначив, що для відповіді на питання № 3, необхідно зазначити та конкретизувати на які саме дати визначати ринкові вартості квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 березня 2020 року направлено матеріали цивільної справи № 521/5328/19 до Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз при Міністерстві юстиції України для виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2019 року про призначення судової будівельно-технічної експертизи. 10 червня 2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, оскільки 04 червня 2020 року до суду надійшла справа із повідомленням експерта про неможливість надання висновку, оскільки не були надані витребовані експертом документи. Допитані в судовому засіданні свідки від [PERSON] : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та ін. підтвердити, що він дійсно проживав разом з відповідачем та той факт, що позивач проводив роботи на вулиці, фарбував дерева, будував гараж, тощо, при цьому зазначені свідки не були присутні у квартирі, яка є предметом спору і тому їм не відомо, які саме покращення були зроблені у квартирі. Свідки [PERSON] : [PERSON] [PERSON] [PERSON] неодноразово на протязі багатьох років відвідували спірне житло та змогли підтвердити, що жодних істотних поліпшень в квартирі позивач не проводив та має у власності ще не одну квартиру та будинок, які здає в оренду. Квартира була відновлена самою [PERSON] після її отримання у власність. Таким чином, [PERSON] до позовної заяви не додано жодного доказу, який підтверджує, що позивач проводив ремонтні роботи, поліпшення приміщення тощо. Щодо рухомого майна, а саме: апарат для опалення, матрац, швейна машинка, бойлер, АвтоGPS навігація, плита комбінована, станція автоматичного водопостачання, відеопрогравач, пральна машина, очищувач повітря, маршрутизатор, музичний центр, ноутбук, холодильник, телевізор, праска, цифрова камера, кондиціонер, які перебувають в спірній квартирі і не повертаються позивачу, то суд виходить з тих обставин, що за поданою позовною заявою не заявлялися вимоги про визнання цього майна спільним або його поділу. Щодо зустрічного позову. Судом встановлено, що згідно копії Договору дарування спірної земельної ділянки, посвідченої нотаріусом 13.05.1998 р. та Державного акту на право приватної власності на землю від 01.06.1998 р., землю було подаровано до початку проживання однією сім`єю зі [PERSON] . Згідно копії технічного паспорту, складеного 01.12.2015 р. КП «БТІ» ОМР на спірний садовий будинок, з якого вбачається що його збудовано у 1999 р. та вказано його технічну характеристику (зокрема, загальну площу 118,3 кв. м.). Позовні вимоги за зустрічним позовом не обґрунтовуються положеннями ст. 62 СК України, за якою, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд дійшов висновку, що представником [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів того, що спірні садовий будинок та земельну ділянку було придбано сторонами у період спільного проживання та перебування у фактичних шлюбних відносинах. Оскільки факт спільного проживання встановлений судому період з 26.07.2001 року по 17.09.2017 року, а земельна ділянка отримана у власність [PERSON] у 1998 році, садовий будинок побудований ним у 1999 році, тобто не у період спільного проживання, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визнання вказаного майна спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладні крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За ст. 62 СК України, за якою, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2019 року застосовані заходи забезпечення позову, за якою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , дозволивши її відчуження; заборонено будь-яким суб`єктам реєстраційної діяльності здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо переходу права власності на ім`я будь-яких осіб на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження су справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України суд вважає витрати по оплаті судового збору залишити за сторонами, які їх понесли. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial