Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 04.07.2019 року звернулась позивач із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що з 16.03.2013 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу за спільні кошти подружжя сторонами було придбано нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 158,1 кв.м., житловою 57,8 кв.м., право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Позивач зазначає, що оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу майна, позивач змушена звернутись до суду та просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності в рівних частках по Ѕ частині за кожним на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 158,1 кв.м., житловою 57,8 кв.м. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Окрім цього просила суд не стягувати на її користь судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та просив задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з викладеним датою ухвалення рішення суду є 05.08.2019 року. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) укладено шлюб, про що 16.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №299, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.03.2013 року. В період шлюбу подружжям було придбано майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 158,1 кв.м., житловою 57,8 кв.м., право приватної власності на яку 17.11.2014 року зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності 29605529, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 17.11.2014 року, технічного паспорту, виданого ПП «УКРЕЛТРАНС» від 10.11.2017 року, висновку щодо технічного стану об`єкта нерухомого майна №10-11-01с/2017, виданого 10.11.2017 року ПП «УКРЕЛТПРАНС». Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. Враховуючи викладене, а також визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та поділу майна подружжя шляхом визнання права власності на квартиру в рівних частках по Ѕ частці за кожним із них. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позову згідно дубліката квитанції №0.0.1398832402.1 від 03.07.2019 року в розмірі 10035,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, судовий збір у розмірі 5017,50 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету. Окрім цього, суд не вирішує питання щодо стягнення іншої частини судового збору з відповідача на користь позивача, зважаючи на письмове клопотання позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved