Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась з позовом [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 197 221,00 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.12.2020 між сторонами укладено договір позики № 1, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в сумі 214 771,00 грн, що підтверджується розпискою. Відповідач прийняв на себе зобов`язання повернути повністю вказану суму до 15.01.2021, однак вказані зобов`язання не виконав і повернув позивачу лише частину позики в сумі 17 550,00 грн. За таких обставин, позивач, вважаючи, що відповідач порушив зобов`язання, передбачені договором позики № 1 від 14.12.2020, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.05.2021 відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. У судове засідання [PERSON] не з`явилась, на адресу суду від її представника - адвоката Сизька Б.Б. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов до суду не подав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що 14.12.2020 між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальником) укладено Договір позики № 1 (далі - Договір позики), відповідно до умов якого Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 214 771,00 грн. Факт одержання грошових коштів підтверджується розпискою, відписаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Згідно з п. 4 Договору позики, одержані в позику кошти, а також проценти Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві готівкою в строк до 15.01.2021. Відповідно до розписки від 14.12.2020, [PERSON] даною розпискою підтвердив факт отримання грошей за договором позики № 1 від 14.12.2020 в сумі 214 771,00 грн. Зазначена вище розписка підписана Позикодавцем та Позичальником у присутності свідків. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.,ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним була надана грошова позика відповідачу, про що складено Договір позики № 1 від 14.12.2020 та розписка до Договору позики № 1 від 14.12.2020. Згідно з умовами договору розмір отриманих відповідачем грошових коштів складає 214 771,00 грн. Кінцева дата виконання зобов`язання відповідача по поверненню позики - 15.01.2021. Позивачем у позовній заяві зазначено, що відповідачем станом на день звернення до суду повернуто лише частину позики в сумі 17 550,00 грн, а саме: 01.02.2021 - в сумі 14 050,00 грн та 12.03.2021 - в сумі 3 500,00 грн. Вказані твердження відповідачем не спростовано, відтак, доказів зворотнього матеріали справи не містять та судом не встановлено. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 197 221,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 1 972,22 грн. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1 972,22 грн. Окрім того, у позовній заяві позивачем наведений попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких складає 5 000,00 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, до матеріалів справи представником позивача - адвокатом Сизьком Б.Б. долучено довіреність на ім`я Сизька Б.Б. від 09.01.2020, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 105 від 02.12.2015 та Договір про надання професійної правничої допомоги № 06 від 16.03.2021, укладений між [PERSON] (Замовник) та Сизьком Б.Б. (Виконавець) (далі - Договір № 06 від 16.03.2021). Відповідно до п.п. 2, 4 Договору № 06 від 16.03.2021, загальна вартість послуг складає 5 000,00 грн. Замовник зобов`язаний сплатити Виконавцю вартість професійної правничої допомоги наступним чином: сплатити готівкою чи перерахувати на рахунок, вказаний Виконавцем, суму, зазначену в п. 2 цього договору, в строк не пізніше 18.03.2021. У матеріалах справи міститься платіжне доручення № 944 від 17.03.2021 року, що свідчить про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Суд зауважує, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. За таких обставин, суд висновує, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved