Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] (далі позивачка) з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (далі відповідач). В обґрунтування позову позивачка зазначає, що шлюб з відповідачем, зареєстрований 12.11.2009 року виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області за актовим записом № 02, не склався і на підставі ст.ст.104, 105,110,112 СК України просить розірвати зазначений шлюб. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Тупотіна» (а.с.22). Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував (а.с.21). Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 12.11.2009 року знаходяться у зареєстрованому шлюбі за актовим записом № 02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КИ № 160410, виданим 12.11.2009 року виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 524741, виданим 13.11.2014 року виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5), доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 415700, виданим 09.11.2012 року виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.6), сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 270060, виданим 18.03.2010 року виконкомом Троїцької сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.6). Подружнє життя у сторін не склалося по причині зловживання відповідачем спиртними напоями, від чого відповідач втрачає над собою контроль, що призводить до постійних суперечок та сварок в сімї, які неодноразово переростали в насилля щодо позивачки на очах у їхніх дітей. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Зазначені факти відповідачем не спростовані, заперечення на позов не подані. Заяв щодо застосування заходів для примирення сторони до суду не надали. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України та Сімейним кодексом України,. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у порядку, передбаченому ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. За встановлених обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими, відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України шлюб слід розірвати. Ухвалою суду позивачку було звільнено від сплати судового збору (а.с.15). Статтею 4 Закону України Про судовий збір передбачено, що за подачу позовної заяви не майнового характеру позивач повинен сплатити 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позов задоволено повністю, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. Згідно з ч.3 ст.222 ЦПК України копії повного судового рішення слід надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручити їм під розписку безпосередньо в суді. Відповідно до ч.2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Отже, копію рішення після набрання ним законної сили слід направити до Петропавлівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст. 115 СК України). На підставі викладеного, статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 21, 24, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved