Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розділ спільного майна. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 05 липня 2013 року між нею, разом з чоловіком [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON], була досягнута домовленість про продаж 37/100 частин житлового будинку, з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходяться на земельній ділянці 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS], які на праві спільної сумісної власності належить останнім, к спадкоємцям першої черги за законом на спадкове майно [PERSON], померлої [INFO], яке належали померлій на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння виданого виконавчим комітетом Котовської міської ради від 12.08.1992 року, рішення виконавчого комітету Котовської міської ради №391 від 06.08.1992 року, зареєстроване в реєстрі №1656. Тоді ж, 05 липня 2013 року, позивач разом з [PERSON] передала відповідачам - [PERSON] [PERSON], 62 000 гривень, про що останні власноруч написали розписку, та передав позивачу всю правовстановлюючу документацію. Після укладення договору купівлі-продажу відповідачі - [PERSON] [PERSON] неодноразово ухилялися від нотаріального посвідчення договору, в зв'язку з чим стало неможливим здійснити його нотаріальне посвідчення та переоформлення права власності на зазначену нерухомість на позивача в установленому законом порядку. В листопаді 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], з яким остання перебуває в шлюбі з 18.07.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виник спір щодо володіння та користування спільним нерухомим майном придбаним у шлюбі - 37/100 части житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходяться за адресою [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] добровільної згоди про поділ спільного майна не досягнуто, тому позивач змушена звернутися до суду. З огляду на вищенаведене позивач просить суд визнати факт прийняття [PERSON] та [PERSON] спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO] в вигляді 37/100 частин житлового будинку, зазначеного у плані літ. «А1», загальною площею 30,4 кв.м., житловою 18,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, зазначених у плані: веранда літ. «а1», прибудовою літ. «А2», сараї літ. «Д,Ж,З,Л», літня кухня літ. «О», убиральня літ. «К,П», літній душ літ. «Щ», що знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцями першої черги за законом, визнати за [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в рівних частинах, право приватної спільної часткової власності на спадкове майно [PERSON], померлої [INFO] в вигляді 37/100 частини житлового будинку, зазначеного у плані літ. «А1», загальною площею 30,4 кв.м., житловою 18,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, зазначених у плані: веранда літ. «а1», прибудовою літ. «А2», сараї літ. «Д,Ж,З,Л», літня кухня літ. «О», убиральня літ. «К,П», літній душ літ. «Щ», що знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем першої черги за законом, визнати дійсним договір купівлі - продажу 37/100 частини житлового будинку, зазначеного у плані літ. «А1», загальною площею 30,4 кв.м., житловою 18,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, зазначених у плані: веранда літ. «а1», прибудовою літ. «А2», сараї літ. «Д,Ж,З,Л», літня кухня літ. «О», убиральня літ. «К,П», літній душ літ. «Щ», що знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 05 липня 2013 року, визнати 37/100 частини житлового будинку, зазначеного у плані літ. «А1», загальною площею 30,4 кв.м., житловою 18,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, зазначених у плані: веранда літ. «а1», прибудовою літ. «А2», сараї літ. «Д,Ж,З,Л», літня кухня літ. «О», убиральня літ. «К,П», літній душ літ. «Щ», що знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], провести розподіл спільного майна, придбаного [PERSON] та [PERSON] в шлюбі - 37/100 частини житлового будинку, зазначеного у плані літ. «А1», загальною площею 30,4 кв.м., житловою 18,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, зазначених у плані: веранда літ. «а1», прибудовою літ. «А2», сараї літ. «Д,Ж,З,Л», літня кухня літ. «О», убиральня літ. «К,П», літній душ літ. «Щ», що знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON] у приватну власність 19/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, а відповідачу [PERSON] залишити у приватну власність 18/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, стягнути з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] компенсацію за 1/100 частини житлового будинку х відповідною частиною господарчих будівель та споруд, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], в розмірі 2 000 гривень та визнати за [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 19/100 частини, а за відповідачем [PERSON] право приватної спільної часткової власності на 18/100 частини житлового будинку, зазначеного у плані літ. «А1», загальною площею 30,4 кв.м., житловою 18,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, зазначених у плані: веранда літ. «а1», прибудовою літ. «А2», сараї літ. «Д,Ж,З,Л», літня кухня літ. «О», убиральня літ. «К,П», літній душ літ. «Щ», що знаходиться на земельній ділянці площею 910 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися ся. Надали до суду заяву у якій позовні вимоги визнають. Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки у судове засідання відповідача, належним чином сповіщеного та який не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних в справі доказів (ч. 4 ст. 169 ЦПК України), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 22 квітня 2000 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Котовської міської ради Одеської області, [PERSON], померла [INFO] у віці 60 років, про що зроблений актовий запис №218. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, від 13 листопада 2013 року, 37/100 частин житлового будинку [ADDRESS], належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право приватної власності № 47 від 12.08.1992 року, виданого виконавчим комітетом Котовської міської ради. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Котовським районним бюро РАГС Одеської області, [INFO] [PERSON] є дочкою померлої [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Дзержинським відділенням РАГС Харківської області, 23 грудня 1988 року, [PERSON] змінила прізвище зі «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого Котовським районним бюро РАГС Одеської області, 11 листопада 1960 року, [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділенням реєстрації актів цивільного стану Балтського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] та [PERSON], перебувають у шлюбі з 18 липня 2010 року, актовий запис №54. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, - якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту реєстрації. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, а відповідно до вимог ст. 71 СК України, майно що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 1 ст. 62 СК України особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов: істотність збільшення вартості майна; збільшення такої вартості саме за час шлюбу; а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. До нормативно-правових актів які регулюють порядок поділу майна подружжя відноситься і Постанова пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», (далі - ППВС України № 11 від 21.12.07 p.). Пункт 23 ППВС України № 11 від 21.12.07 p., дає роз'яснення згідно з яким спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. З зазначеного витікає, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будинки, квартири та інші об'єкти, які належать подружжю. Частина 1 ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 368 та 370 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 376 ЦК України, нерухоме майно вважається самочинним, якщо воно збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або з істотнім порушенням будівельних норм і правил. На вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згоди про добровільний поділ майна сторонами не досягнуто. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved