Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області подано позов [PERSON] до [PERSON] з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанової Любові Пантелеймонівни про визнання заповіту недійсним, у якому позивач просила визнати недійсним заповіт, складений від імені [PERSON] , який посвідчений 07.06.2013 року приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П.. Свій позов позивач мотивує тим, що [INFO] в с.Сотники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області помер її батько [PERSON] . За життя останній склав заповіт від 07.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Митрофановою Л.П., яким усе своє майно заповів своєму сину [PERSON] . Після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса Митрофанової Л.П. заведена спадкова справа №85/2016 від 20.07.2016 року, заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Оспорюваний заповіт складений в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] погано бачив і не міг його прочитати, але заповіт не підписаний спадкодавцем. За життя [PERSON] не виявляв бажання скласти заповіт лише на одного сина, крім цього спадкодавець тяжко хворів. Тому вважає, що заповіт є недійсним через відсутність волевиявлення заповідача, нерозуміння ним значення своїх дій та порушення вимог щодо його посвідчення. Відповідачем [PERSON] поданий відзив на позов, згідно якого останній просив суд відмовити у задоволенні вказаного позову через необгрунтованність позовних вимог (а.с.18-21). Третьою особою приватним нотаріусом Митрофановою Л.П. подано пояснення, в яких зазначено, що оспорюваний заповіт нею складено з дотриманням вимог щодо його форми та порядку посвідчення, тому підстав для визнання заповіту недійсним немає (а.с.26-27). Ухвалою суду від 27.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.43-45). Ухвалою суду від 27.01.2020 року витребувані докази (а.с.46-47). Ухвалою суду від 16.12.2020 року витребувані докази (а.с.141-142). Ухвалою суду від 22.01.2021 року з метою встановлення розуміння спадкодавцем своїх дій на момент складання заповіту та можливості керувати своїми діями судом було призначено посмертну судову-психіатричну експертизу (а.с.151-155). У зв`язку з надходженням до суду клопотання експертної установи про надання додаткових матеріалів, ухвалою суду від 03.03.2021 року поновлено провадження у справі. В судове засідання представник позивача адвокат Гречуха В.І. з`явився, позов підтримав, надав пояснення аналогічні його змісту. В судове засідання позивач [PERSON] з`явилася, позов підтримала, надала пояснення аналогічні його змісту. Пояснила, що її батько був безграмотний, мав фізичні і психічні вади здоров`я, через які не міг самостійно реалізувати свої права. Свідками при складанні заповіту були [PERSON] , який є зятем дружини брата (відповідача у справі) та [PERSON] , який проживає в с.Сотники Корсунь-Шевченківського району. Вона своєчасно звернулася із заявою про прийняття спадщини і з`ясувала, що є заповіт батька на ім`я брата. Про наявність оспорюваного заповіту за життя батька вона не знала. У лікаря психіатра батько не лікувався, але лікувався в неврології. Станом на 07.06.2013 року батько хворів на підвищений тиск. В 2010 році батько переніс інсульт і лікувався в неврологічному відділенні Корсунь-Шевченківської ЦРЛ. В цей період батько зловживав алкогольними напоями, мав поганий зір. Батько переніс чотири інсульти, після яких, кожного разу лікувався в Корсунь-Шевченківській ЦРЛ. В судове засідання представник відповідача адвокат Перебийніс С.В. з`явилася, позов не визнала, оскільки оформлення оспорюваного заповіту відповідало вимогам закону, а сам заповіт відображав волю спадкодавця. Чи застосовувалось відео і аудіозапис при складанні заповіту не відомо. Спадкодавець мав поганий зір, а тому були залучені свідки при складанні заповіту. Заінтересованість свідків при складанні оспорюваного заповіту не доведена. Свідок [PERSON] не є кровним родичем та членом сім`ї. Також заявила клопотання про застосування трирічного строку позовної давності. В судове засідання відповідач [PERSON] з`явився, позов не визнав. Пояснив, що заповіт був складений у червні 2013 року. При складанні заповіту були присутні батько, він свідки [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є зятем його дружини, чи повідомляв він про це нотаріусу не пам`ятає. Свідка [PERSON] запросив батько. Обох свідків він привіз із села на власному автомобілі. Станом на червень 2013 року батько мав нормальний стан здоров`я. Після складення заповіту батько мав інсульт. Станом на час складення заповіту батько мав звичайну поведінку, проживав одиноко, самостійно готував їсти, прав одяг. Батько вмів читати і писати, але погано бачив, носив окуляри. Під час складення заповіту відео і аудіо запис не здійснювався. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Митрофанова Л.П. не з`явилася, просила справу розглянути у її відсутність. Свідок [PERSON] , яка є рідною сестрою позивача та відповідача, показала, що у батька були проблеми із зором, він погано бачив. Батько товаришував із [PERSON] . Батько за життя переніс чотири інсульти, перший був у 2010 році. Після кожного інсульту батько лікувався в Корсунь-Шевченківській ЦРЛ. [PERSON] є зятем дружини відповідача. Батько не вмів читати і писати. Про складання заповіту батько нічого не говорив. [PERSON] не спілкувався з батьком, але батько близько 2-3 місяців проживав у [PERSON] , в період підписання заповіту. Станом на червень 2013 року батько переніс інсульт. Де знаходиться амбулаторна картка батька їй не відомо. Батько переніс інсульт до укладення заповіту. Батько розповідав, що в період проживання у сім`ї сина, дружина останнього вчиняла на нього психологічний тиск, звинувачуючи у тому що багато їсть, мочиться неконтрольовано, що він має неприємний запах, через що її діти не йдуть до неї. Свідок [PERSON] показала, що сторонами у справі є її тітка і дядько. [PERSON] товаришував із [PERSON] , а [PERSON] є зятем його дружини. Останні були залучені свідками при складанні заповіту. Померлий за життя переніс 3-4 інсульти. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] знала як батька [PERSON] , яка є сестрою сторін у справі. [PERSON] мав негативний стан здоров`я, переніс інсульти, погано бачив. Рудніцький є зятем дружини відповідача. [PERSON] був неграмотним, освіти він не мав, працював конюхом в колгоспі. Станом на 2013 рік [PERSON] зловживав спиртним. За ним доглядали його доньки [PERSON] , яка постійно проживала з ним та [PERSON] . Останній потребував сторонньої допомоги, носив памперси, був лежачим хворим. Станом на червень 2013 року померлий проживав у себе в будинку разом із дочкою [PERSON] . В той період 2-3 місяці [PERSON] проживав у сина [PERSON] . Після підписання заповіту син вигнав батька з власного будинку, після цього останній став проживати у дочки [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що позивач є родичкою вітчима його дружини. Він був присутній при складанні заповіту [PERSON] в приміщенні нотаріуса Митрофанової Л.П.. В його присутності нотаріус провела опитування [PERSON] на предмет його дієздатності. Останній хотів скласти заповіт на користь сина. За наслідками складання заповіту його підписав [PERSON] , особисто він та інший свідок. До нотаріуса його запросив особисто [PERSON] . В с.Сотники проживає мати і вітчим його дружини. До нотаріуса він прибув в час, який назвав йому. Нотаріусу він казав, що він не є родичем [PERSON] . Про наявність інших дітей у [PERSON] він знав. Хто доглядав [PERSON] він не знав. Йому не відомо чи вживав [PERSON] із відповідачем спиртне. [PERSON] є вітчимом його дружини [PERSON] . Матір`ю дружини є [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ). Відповідач [PERSON] був присутній в приміщенні, де складався заповіт. В день підписання заповіту [PERSON] вів себе спокійно, повільно. На запитання нотаріуса Кущовий І.С. відповідав чітко і ясно, на негативний стан здоров`я не скаржився. Йому відомо, що у [PERSON] був інсульт, останній скаржився на поганий зір. Свідок [PERSON] показав, що в 2013 році проживав в с.Сотники із своєю дружиною [PERSON] .. Позивачку до 2013 року він не знав, а відповідача знав як жителя с.Сотники. В 2013 році він був присутній при складанні [PERSON] в приміщенні нотаріуса Митрофанової Л.П. заповіту. При цьому був присутній [PERSON] , його зять [PERSON] . Нотаріус декілька разів запитала у [PERSON] про його волю. Після складення заповіту текст заповіту був прочитаний декілька разів. За життя [PERSON] декілька разів говорив, що залишить своє майно сину, оскільки у доньок були власні будинки. До нотаріуса [PERSON] привіз його син відповідач у справі. [PERSON] сам підписав заповіт. Нотаріус з`ясовував родинні зв`язки [PERSON] із свідками. На момент підписання заповіту [PERSON] проживав у сина. Підтвердив, що в кімнаті у нотаріуса був присутній син відповідач [PERSON] .. Жодних змін в поведінці [PERSON] при підписанні заповіту він не бачив. До дня складання заповіту він часто спілкувався із [PERSON] про роботу, врожаї. Останній розмірковував адекватно. Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного. Судом встановлено, що [INFO] в с.Сотники Корсунь-Шевченківського району Черкаської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.5). Померлий залишив заповіт від 07.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П., яким усе своє майно заповів своєму сину [PERSON] (а.с.6). Після смерті [PERSON] у приватного нотаріуса Митрофанової Л.П. заведена спадкова справа №85/2016 від 20.07.2016 року, заяви про прийняття спадщини подали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.55-76). Позивач зазначає, що оспорюваний заповіт складений в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , оскільки [PERSON] погано бачив і не міг його прочитати, але заповіт не підписаний спадкодавцем. За життя [PERSON] не виявляв бажання скласти заповіт лише на одного сина, крім цього спадкодавець тяжко хворів, а тому вважає, що заповіт є недійсним через відсутність волевиявлення заповідача, нерозуміння ним значення своїх дій та порушення вимог щодо його посвідчення. Відповідно ч.1,ч.3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити вимогам цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. А згідно з ч.3 цієї статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт здійснюється особисто. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Згідно ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Згідно ч.2-6 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту (ст.1255 ЦК України). Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. З оспорюваного заповіту вбачається, що [PERSON] на випадок смерті зробив таке розпорядження усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на випадок смерті буде належати і на що за законом матиме право заповідає сину [PERSON] . Нотаріусом заповідачу роз`яснено зміст статтей 1233, 1241-1254, 1257, 1307 ЦК України. На прохання заповідача заповіт складено за допомогою технічних засобів у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] не міг сам прочитати текст заповіту, згідно зі ст.1253 ЦК України заповіт посвідчено в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , які зачитали цей заповіт у голос та поставили свої підписи на ньому та які не є спадкоємцями за заповітом, членами сім`ї та близькими родичами спадкодавця за заповітом. Оскільки [PERSON] погано бачив, не міг особисто прочитати текст заповіту уголос, за його дорученням, в його та присутності нотаріуса текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними свідками [PERSON] , [PERSON] .. Заповіт власноручно підписаний заповідачем та свідками у присутності нотаріуса. В судовому засіданні з`ясовано, що свідок [PERSON] є зятем дружини відповідача, проте останній не відноситься до членів сім`ї та близьких родичів спадкоємців за заповітом. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Ухвалою суду\~від 22.01.2021 року було призначено посмертну судову-психіатричну експертизу, виконання якої доручено спеціалістам Черкаської обласної психіатричної лікарні №1, на вирішення якої поставлено питання: чи усвідомлював [PERSON] , [INFO] , померлий 08.02.2016 року, значення своїх дій та чи міг керувати ними на момент складання заповіту 07.06.2013 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофановою Л.П.? Проте вказана експертиза не виконана через неможливість надання доказів для її проведення стороною позивача. Інші докази, які містяться у справі не містять відомостей, що [PERSON] на час складання оспорюваного заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням\~наведеного,\~встановивши,\~що заповіт\~відповідає вимогам\~закону щодо\~його форми\~та порядку\~укладення,\~особу заповідача\~встановлено,\~підписаний особисто\~заповідачем та\~свідками,\~зазначено місце\~складення заповіту,\~вказано дату\~й місце\~його посвідчення,\~посвідчений уповноваженою\~на те\~особою,\~яка перевірила\~дієздатність заповідача\~і з`ясувала\~його дійсну\~волю щодо\~розпорядження майном\~на випадок\~смерті,\~тому судом не встановлено підстав для визнання заповіту недійсним. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст.256,\~257\~ЦК України\~позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що передбачено ч.1 ст.261 ЦК України. Приписами ч.3,\~4\~ст.267\~ЦК України\~закріплено,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог по суті, підстави для застосування строку позовної давності для відмови у задоволенні позову в даному випадку відсутні. Відмовляючи у задоволенні позову, судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed