Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

До Саратського районного суду Одеської області звернулась позивачка [PERSON] з позовом до [PERSON] та просить : стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно з дати подання позовну до досягнення старшою дитиною [PERSON] повноліття, а потім по 1000 гривень на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач відмовляється у добровольному порядку матеріально допомагати дітям, не зважаючи на те, що він працездатний. У зв'язку з викладеним, позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, на розгляд суду від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. На адресу суду від відповідача повернулись зворотні поштові повідомлення з його підписом в графі «вручено особисто», який засвідчує отримання ним судової повістки. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання не з'явився та не повідомив причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивачка не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] уклали шлюб, який був зареєстрований 02 вересня 2012 року виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 02 вересня 2012 року виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 20 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.6); [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 26 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.7). З довідки виконавчого комітету Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області від 03 жовтня 2018 року №2013 вбачається, що до складу сім'ї позивачки [PERSON] входить її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом з нею та знаходяться на її утриманні (а.с.8). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідачем не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з нього аліментів в розмірі, який вказала позивачка. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно з дати подання позовну до досягнення старшою дитиною [PERSON] повноліття, а потім по 1000 гривень на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття. Крім того, згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом 14 грудня 2018 року (а.с.1). Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» станом на 08 листопада 2018 року за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року в розмірі 1762 гривні 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору по даній категорії справ складає - 704 гривні 80 копійок. Тож, враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, з відповідача [PERSON] в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного ст.ст. 110, 112, 113, 180, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved