Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона [INFO] народила сина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 274 від 14 травня 2015 року. Батьком дитини є [PERSON], з яким з весни 2014 року по жовтень 2014 року вона перебувала у близьких стосунках. У червні 2014 року відповідач запропонував вийти заміж за нього, проявляв до позивачки та її доньки турботу, але подання заяви про реєстрацію шлюбу відкладав. У серпні 2014 року дізналася про вагітність, відразу повідомила про це [PERSON] Він був радий, казав, що дитина для нього бажана, піклувався про позивачку. Через важкий перебіг перших місяців вагітності, відносини між ними почали погіршуватися. Після госпіталізації позивачки до гінекологічного відділення Красноармійської ЦРЛ 21.10.2014 року з діагнозом: погроза самоаборта 12-13 тижнів, відповідач відмовився надати їй матеріальну допомогу на лікування та взагалі припинив зі нею спілкування, стверджуючи, що це не його дитина. Після народження сина 04.05.2015 року, мати позивачки [PERSON] повідомила відповідача про народження сина, просила визнати своє батьківство та надавати допомогу, однак він проігнорував. Позивачка також робила спроби поспілкуватися з відповідачем щодо надання їй постійної матеріальної допомоги у зв'язку з народженням їхньої дитини, але безрезультатно. Через знайомих він переказав, що якщо буде доказано, що він батько, то тоді він змінить свою поведінку та буде надавати матеріальну допомогу. Оскільки [PERSON] відмовився визнати своє батьківство, запис про батька дитини в свідоцтві про її народження був зроблений в порядку ст.135 Сімейного Кодексу України. Дитина була зареєстрована у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян як [PERSON], батьком дитини записано у графі «батько» прізвище [PERSON], а ім'я та по батькові- батька сина - [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 14.05.2015 р. Відповідач не бажає добровільно визнати своє батьківство та надавати позивачці матеріальну допомогу. Це змушує її звернутися до суду з позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання. Позивачка не працює, займається доглядом за сином, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Красноармійської міської ради, отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн., потребує матеріальної допомоги на утримання дитини і на своє утримання. Відповідач працює в ПАТ «ШУ «Покровське» та має стабільний заробіток. Вважає, що він має можливість надавати їй постійну матеріальну допомогу на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. При цьому, вважає, що оскільки відповідач ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини і її утримання, аліменти мають бути стягнуті з відповідача з дати народження дитини, тобто починаючи з 04.05.2015 року. Позивачка просить суд визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську реєстраційної служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису про народження дитини, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини та її утримання, стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом за місцем його проживання та за місцем роботи. Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8 розділу ІІІ ЦПК України. Відповідач [PERSON] у попередньому судовому засіданні пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про оспорювання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з [PERSON] він був знайомим з приблизно 2004 року, однак їх відносили полягали лише з привітанні один одного при зустрічі тай и усе. З весни 2014 року вони почали спілкуватися, деколи ходили разом у кафе, або прогулювались ю парку. Ці зустрічі відбувались не більш 2 разів на тиждень. У липні 2014 року між ними сталися близькі стосунки, після чого [PERSON] повідомила його, що вона вагітна. Він ні як не відреагував на цю новину, так як йому було відомо, що він не має можливості мати дітей. Через деякий час [PERSON] повідомила, що вона зробила аборт. Після цього вони потрохи перестали бачитись та спілкуватися з [PERSON], та зараз взагалі не спілкуються. Зараз на його адресу прийшов позов з якого він дізнався, що позивачка народила від нього дитину у травня 2015 року. Його це дуже возмутило, так як він знає, що не має можливості зачати дитину, у зв'язку з чим, він звернувся до лікувально-діагностичного центру де було проведено спермо граму, дані якої дають йому сумніватися в його батьківстві. [PERSON] просив суд визнати відсутність споріднення (батьківства) його відносно малолітнього [PERSON], [INFO], матір'ю якого є [PERSON]. Позивачка за первісною позовною заявою [PERSON] та її представник зустрічні позовні вимоги не визнали, наполягали на задоволенні первісних позовних вимог. Оскільки позивач за зустрічною позовною заявою до судового засідання не з'являвся, ухвалою суду від 25 серпні 2016 року зустрічну позовні заяву залишено без розгляду на підставі ч.3 статті 169 ЦПК України. Представник третьої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську до судового засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без присутності представника та постановити рішення на підставі тих документів, які є в матеріалах справи (а.с.18). Суд, вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] [INFO] у місті Красноармійськ Донецької області, у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON], актовий запис про народження № 274 (а.с.8). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 СК України від 14.05.2015р., тобто за вказівкою матері дитини (а.с.9). Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року за клопотанням представника позивачки призначено судово-медичну, біологічну, генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро СМЕ, провадження у справі зупинено (а.с.33). Сторони викликані до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» на 16 травня 2016 року з 9.00-12.00 (а.с.36). Позивачка [PERSON] з дитиною в призначений час з'явилась до експертної установи. Відповідач [PERSON] до експертної установи не з'явився, про день проведення експертизи повідомлявся належним чином (а.с.39). Провадження по справі поновлено та призначено судове засідання на 30.05.2016 року (а.с.42). Відповідача [PERSON] викликано до судового засідання рекомендованим листом, який повернуто до суду з відміткою «відмова від отримання» (а.с.43). Частина 8 статті 76 ЦПК України передбачає, що у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. 30 травня 2016 року до судового засідання [PERSON] не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив. 30 травня 2016 року винесено ухвалу про виклик до судового засідання [PERSON] шляхом надіслання судової повістки за місцем мешкання та його місцем роботи. В ухвалі судом роз'яснено наслідки ухилення відповідача від участі у експертизі, наслідки передбачені статтями 146 та 169 УПК України (а.с.42). Сторони викликані до КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» на 13 червня 2016 року з 9.00-12.00 (а.с.36). Згідно листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» від 14.06.2016 р. за № 684 повернуто ухвалу про призначення експертизи, у зв'язку з неявкою [PERSON] 16.05.2016 та 13.06.2016 на експертизу (а.с.47). Відповідача [PERSON] викликано на судове засідання на 22.07.2016 року, але лист повернуто до суду з відміткою «із закінченням терміну зберігання» (а.с.51-52). Згідно акту від 21 липня 2016 року складеного за місцем роботи відповідача, [PERSON] відмовився отримувати повістку про виклик до суду (а.с.63). Свідок [PERSON], який працює провідним юрисконсультом ПАТ «ШУ «Покровське», суду повідомив, що в його присутності, начальника відділу кадрів, спеціаліста відділу кадрів, вони намагались вручити [PERSON] судову повістку, але він категорично відмовився її отримати, про що вони склали акт. Частина 5 статті 74 ЦПК України передбачає, що фізичним особам, які не мають статусу підприємців, судова повістка надсилається - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про день час проведення експертизи, про день та час судового засідання, але свідомого ухилився від участі як в експертизі так у і судових засіданнях. При призначенні експертизи відповідачу було роз'яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі, роз'яснено статтю 146 ЦПК України. Статтею 146 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, якою передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Свідок [PERSON], яка є знайомою позивачки та її родини, суду пояснила, що часто відвідує цю родину, іноді її [PERSON] проводила додому та одного разу вони зустріли [PERSON], це було восени 2014р. [PERSON] сказала їй, що це її молодий чоловік. Через деякий час вона була свідком, як [PERSON] робив пропозицію [PERSON] вийти за нього заміж. Донька [PERSON] називала його батьком та добре до нього відносилась. Влітку 2014р. свідок дізналась що [PERSON] вагітна. Потім, коли [PERSON] перебувала в лікарні, [PERSON] відмовився її відвідувати. Коли народився [PERSON] також не відвідував та не допомагав, відмовився їхати на експертизу. Дитина дуже схожа на [PERSON], рисами обличчя та навіть поглядом, тому у неї нема сумнівів, що саме [PERSON] є батьком [PERSON]. [PERSON] ні з ким більш не зустрічалась. Перебування у близьких стосунках [PERSON] та [PERSON] підтверджується також поясненнями самої позивачки та її представника. Оскільки відповідач не скористався правом надавати заперечення щодо позовних вимог, правом прийняти участь у проведенні експертизи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідно до статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Суд не приймає до уваги надане відповідачем дослідження еякулята від 19.03.2016 року, оскільки це дослідження не є остаточним висновком лікарів про те, що відповідач не має змоги зачати дитину в теперішній час, або не мав такої змоги у 2014 році. Дане дослідження має рекомендаційний характер та його результати ставляться під сумнів особою, яка його проводила (а.с.24). Таким чином, суд визнає, що [PERSON], є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини та матері з 4.05.2015 року, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У частині 1 статті 183 України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Частина 2 статті 84 СК України передбачає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4, цієї ж статті передбачає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище дитини та матеріальне становище платника аліментів, стан їх здоров'я, і вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до досягненню дитиною повноліття, та аліменти в розмірі 1/4 частини на утримання матері дитини, оскільки вважає такий розмір аліментів достатнім та необхідним для утримання неповнолітньої дитини та матері дитини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Визначаючи дату з якої необхідно проводити стягнення аліментів, суд бере до уваги, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не визнавав своє батьківство та не надавав матеріальної допомоги. Тому стягнення аліментів необхідно проводити починаючи з [INFO], дати народження дитини. Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 551,21 гривня (а.с.1). Також позивачкою понесені витрати на правову допомогу в сумі 500 гривень (а.с.13,14), а також під час слухання справи понесені витрати на проїзд до міста Дніпропетровськ з дитиною для участі у судовій експертизі 16 травня 2016 року та 13 червня 2016 року, в сумі 1863,42 гривні (а.с.59-62). Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до частини 1 статті 86 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів, найманням ними житла, а також проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучення спеціаліста, перекладача та проведення судової експертизи. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та своє утримання, стягнення судових витрат, законні, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved