Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] третя особа орган опіки та піклування Межівської селищної радипро усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , в якому зареєстрована [PERSON] - донька відповідача разом з донькою. Однак за вказаною вище адресою [PERSON] з донькою не проживають з 2015 року, участі в утриманні житла не приймає, комунальні платежі не сплачує та добровільно зніматися з реєстраційного обліку не бажає. Відповідач з донькою - [PERSON] проживають в м.Донецьк, де мають власне житло. Такі обставини дають позивачу підстави передбачати можливість порушення права власності, створюються для нього перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном, що змушує докладати зусиль для захисту права власності. [PERSON] просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним, як власником, права користування та розпорядженням належним йому нерухомим майном - житловим будинком по [ADDRESS] , шляхом позбавлення відповідача права користування зазначеним житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та згідний на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заперечень по справі не має та згідна з позовними вимогами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог надала суду заяву про розгляд справи без їх участі та пояснення на позовну заяву, які полягають у тому, що у справі відсутні докази того, що малолітня дитина відповідача [PERSON] забезпечена житлом, а в силу свого віку не може сама проживати в будинку. Передумов для позбавлення права користуватись житлом немає. Просять відмовити у задоволенні позову. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступних висновків. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, номер витягу:28521994 від 27 грудня 2010 року, реєстраційний номер:32503239 та рішення виконкому Межівської селищної ради №167 від 24 грудня 2010 року [PERSON] являється власником домоволодіння по [ADDRESS] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Межівським райвідділом ЗАГС 27 листопада 1984 року, актовий запис №159, [PERSON] народилась [INFO] батьком якої записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . 26 липня 2003 року [PERSON] одружилась з [PERSON] після його першій присвоєно прізвище як « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої записано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Факт реєстрації відповідача підтверджується дослідженою довідкою виконавчого комітету Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №363 від 10 листопада 2021 року, домовою книгою та актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї у яких також зазначено, що по [ADDRESS] з 30 грудня 2010 року серед інших зареєстрована донька позивача [PERSON] та донька останньої [PERSON] , однак тривалий час останні фактично проживають в м.Донецьк. У судовому засіданні встановлено, що відповідач своїм діянням порушує законні права та інтереси [PERSON] , передбачені ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319, 329 Цивільного кодексу України. Згідно ст.328 ЦК України право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, відповідача слід визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням, та позбавити права користування зазначеним вище житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11). Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved