Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із зазначеним позовом та свої вимоги мотивує тим, що протягом 2013-2015 років члени релігійної громади «Церква Адвентистів сьомого дня» незаконно, із застосуванням насильницьких дій, ображаючи його релігійні почуття в зв'язку з його релігійними переконаннями, обмежили його участь в богослужіннях шляхом умисних дій. Так, 16.08.2014 року його виключили з членів церкви, причому зробили це з порушенням, встановленого порядку, передбаченого Статутом даної церкви. Відповідно до виписки з протоколу засідання членського зібрання церкви АСД №1 від 09 листопад 2013 року, його було виключено з членів церкви за «нехристиянську поведінку», мотивуючи пунктам 1.7.9. церковного порядку. Відповідно до Статуту, Церква Адвентистів сьомого дня складається з віруючих, що прийняли вчення Євагенгелія та виконують 10 заповідей, та має мету об'єднання віруючих для спільного сповідування прийнятого віровчення. Дане віровчення сповідували його батьки, а також він з дитинства. Його було незаконно виключено з членів церковної громади відповідача без проведення зборів, його не повідомили про час та місце проведення таких зборів, та не надали можливості прийняти участь в таких зборах, з метою заслухати його в свій захист.Вважає, що його права порушено, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. За час, що його було виключено з громади церкви, він декілька разів перебував в лікувальних закладах, а коли його силою витягнули з приміщення, де проходили богослужіння, йому було завдано фізичного болю та спричинено тілесні ушкодження, в результаті чого він перебував у лікарні. На лікування ним потрачено кошти в сумі 8 759,00 гривень. Моральну шкоду він оцінює виходячи з моральних страждань, які переніс протягом всього часу, будучи позбавлений своїх релігійних уподобань шляхом участі в богослужіннях в церкві. Моральну шкоду він оцінюю в суму 15 тис. гривень, виходячи з висновку психологічної експертизи, яку йому надано експертом [PERSON]Відповідач чинить перешкоди йому в участі у богослужіннях, як у формі виключення його з членів релігійної громади, так і у формі фізичних перешкод, а саме закривають ворота на вході до території приміщення, де по суботах проходять богослужіння, закривають двері самого приміщення, окремі особи фізично не допускають його на територію, а коли він намагався пройти на територію, до його застосовували фізичну силу. Просить: 1) Усунути перешкоди до участі його, [PERSON], у богослужіннях відповідача Церкви Адвентистів сьомого дня шляхом поновлення його в членах громади та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у відвідуванні богослужінь. 2) Стягнути з відповідача в його, [PERSON], користь моральну шкоду в сумі 15 тис.гривень, судові витрати та витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач та його представник заявлений позов підтримали повністю та просять його задовольнити повністю з викладених підстав. Представники відповідача позов не визнали, просять відмовити у його задоволенні згідно письмових заперечень на позовну заяву. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступних висновків. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що її син [PERSON] проповідує і вірує в Єдиного Бога, тому у нього виникли суперечки з Церквою Адвентистів сьомого дня, які тривають на протязі кількох років, однак деталей цього їй не відомо. Дійсні причини виключення його з членів Церкви їй не відомо, але до неї додому неодноразово приїжджали представники Церкви та просили поговорити з [PERSON] про його поведінку і релігійні погляди. Восени цього року вона з сином приїжджала до Церкви, однак невідомі особи сина [PERSON] не хотіли пускати до Церкви. Свідок [PERSON] суду повідомила, що її батько [PERSON] під час проведення суботньої школи та Богослужіння міг висловлювати свою думку, інколи йому за це робили зауваження. Пізніше їй стало відомо, що батька виключили з членів Церкви, як їй сказали, за вживання спиртного і тютюну, але вона впевнена, що її батько спиртного не вживає і не палить. Після цього, приблизно влітку 2014 року, вона приїхала з батьком до Церкви, її з дітьми пропустили, а батька ні, пояснивши, що він не член церкви. Вона попросила керівництво церкви і батька пропустили. Так продовжувалось постійно, інколи пускали до Церкви, інколи ні. На зібранні, коли виключали батька з членів Церкви, вона не була. Були випадки, що її запрошували до церковної ради та просили поговорити з батьком про його поведінку та релігійні погляди, однак вона не може з батьком про це говорити, оскільки він є дорослою і самодостатньою людиною. Опитаний свідок [PERSON] суду повідомив, що 03 вересня цього року він з [PERSON] приїхав до приміщення Церкви, але їм сказали виїхати з території церкви, а коли вони виїхали, то [PERSON] не пустили до Церкви, при цьому хтось його вдарив ліктем в праву підреберну частину тіла, від чого [PERSON] викликали швидку допомогу. У своїх свідченнях [PERSON] надав аналогічні показання з показаннями [PERSON], а також повідомив, що він був присутнім на заняттях суботньої школи та чув, що [PERSON] висловлював свою позицію, яка не співпадала з позицією Церкви, тому йому намагалися не надавати права виступу. Показаннями свідка [PERSON] стверджується, що він рідко бував на богослужіннях в Церкві. Пам'ятає, що літом 2014 року до Церкви не пустили [PERSON], при цьому насилля до нього не було. На богослужіннях були випадки, що [PERSON] перебивав пастора чи проповідника та висловлював своє релігійне бачення, за що отримував зауваження. Під час опитування свідок [PERSON] показав, що вважає поведінку [PERSON] негідною члена Церкви, оскільки він не зважаючи на виступаючих, пастора чи інших, перебиває їх, при цьому висловлює свою релігійну позицію, яка суперечить доктрині їх Церкви. Був на зібранні та голосував за виключення [PERSON] з членів Церкви. Після цього він неодноразово бачив [PERSON] на богослужіннях і йому не відомо випадків, щоб Церква перешкоджала [PERSON] відвідувати ці заходи. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є членом Церкви з 1989 року і вона викладала у суботній школі. Неодноразово [PERSON] зривав заняття своїми виступами, якими зазначав, що члени Церкви неправильно тлумачать Біблію. Неодноразово така поведінка [PERSON] викликала у деяких негативне ставлення, але на зауваження [PERSON] не реагував, як і не реагував на неодноразові заходи впливу на нього і надані строки для виправлення. Ззовні було видно, що самому [PERSON] така його поведінка надавала йому задоволення. Після виключення з членів Церкви, [PERSON] неодноразово приходив до Церкви і ніхто йому в цьому перешкод не чинив. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він перебував у хороших стосунках з [PERSON], однак останні роки він став вести себе неадекватно під час Богослужіння, перебивав виступаючих, постійно висловлює свою позицію, яка суперечить вченням їх Церкви. Він особисто, неодноразово просив [PERSON] вести себе належним чином, він нібито погоджувався, але знову продовжував зривати богослужіння. Він був на зібранні, коли виключили [PERSON] з членів церкви, однак останній продовжує приходити в їх церкву і йому в цьому ніхто не перешкоджає. Опитаний свідок [PERSON] показав, що [PERSON] фактично не згідний з доктриною Церкви, тому неодноразово, в порушення встановленого порядку та правил поведінки в Церкві, перебиває виступаючих, у своїх виступах говорить про одне і теж по декілька разів, чим фактично зриває богослужіння та заняття у суботній школі. Неодноразово робилися спроби мирним шляхом вирішити виниклий конфлікт, але через позицію [PERSON] цього досягнуто не було. За таку негативну поведінку та несприйняття вчення Церкви, після неодноразових попереджень, [PERSON] на зібранні членів Церкви було виключено з членів Церкви, але Церква йому не чинить перешкод і надалі відвідувати суботню школу і богослужіння. Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] своїми постійними викриками неодноразово зривав богослужіння в Церкві та заняття у суботній школі. Його поведінка багато разів розглядалася на раді Церкви та зібранні членів Церкви, йому надавалися строки для виправлення, але [PERSON] не змінив своєї поведінки. [PERSON] проповідує свої релігійні переконання, які не співпадають з вченням Церкви. Останні два місяці були випадки, що [PERSON] намагався скоїти наїзд своїм автомобілем на нього. Перешкод у відвіданні Церкви він [PERSON] не чинив. З аналізу показань опитаних свідків слідує, що [PERSON] на релігійних заходах Церкви Адвентистів сьомого дня висловлює свою позицію щодо віровчення Біблії, не зважаючи на віровчення Церкви та позицію інших членів Церкви, що викликає обурення у членів Церкви, які неухильно дотримуються канонів саме цієї Церкви. Статтею 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Як слідує із статуту релігійної громади Церкви Адвентистів сьомого дня м. Ковеля, яка погоджена з Президентом західної конференції Церкви АСД 11.05.1999 року (далі Статут), що прийняття чи виключення з членів Церкви проводиться загальними церковними зборами. Статутом не передбачено судового порядку вирішення спорів щодо членства у цій Церкві. Тому, на переконання суду, [PERSON] має право оскаржити рішення місцевої релігійної громади про його виключення тільки до вищестоящих органів Церкви Адвентистів сьомого дня, аж до Всесвітнього Союзу громад. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Статтею 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання. Ніхто не може встановлювати обов'язкових переконань і світогляду. Не допускається будь-яке примушування при визначенні громадянином свого ставлення до релігії, до сповідання або відмови від сповідання релігії, до участі або неучасті в богослужіннях, релігійних обрядах і церемоніях, навчання релігії. Належність [PERSON] до обраного ним віросповідання є реалізація ним гарантованого йому Конституцією України права на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає йому свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей, ( ст. 35 Конституції України). Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Судом встановлено, що релігійна громада Церкви Адвентистів сьомого дня є недержавною організацією, яка складається з одновірців, які добровільно об'єдналися для сповідування обраного ними релігійного вчення. Члени цієї громади самі організували свою громаду, визначили свою структуру, дисципліну та канонічні принципи їх Церкви, визнання і виконання яких вимагається від кожного члена їх громади. Як слідує із досліджених у судовому засіданні доказів, що підставою виключення [PERSON] з членів Церкви АСД послужило не визнання ним церковного вчення та систематичне порушення дисципліни. На переконання суду, тільки громада церкви Адвентистів сьомого дня уповноважена вирішувати питання бути чи не бути [PERSON] членом цієї Церкви. Поряд з цим, суд не має права зобов'язати членів релігійної громади вислуховувати виступи [PERSON], які за своїм змістом суперечать їх релігійним переконанням. Тому, суд не має права зобов'язувати відповідача поновлювати позивача у членах релігійної громади, оскільки примусове поновлення в членах такої громади, як спосіб судового захисту, не передбачено в ст. 16 ЦК України та держава не має права втручатися в діяльність такої релігійної громади, формувати її світогляд, тим більше визначати хто повинен бути її членом. Крім того, таке втручання держави у формування релігійної громади будуть порушуватися права інших членів релігійної громади. В той же час, [PERSON] не позбавлено права відвідувати богослужіння в цій Церкві, однак вимагається від нього дотримуватися доктрини Церкви і поважати права інших членів релігійної громади. Крім того, як слідує з досліджених доказів, що адміністрація Церкви не перешкоджала [PERSON] у відвідуванні богослужінь, але окремі члени Церкви, на свій розсуд, зважаючи на поведінку [PERSON], не бажали його присутності, щоб уникнути небажаних непорозумінь під час богослужінь. Отже, позивачем [PERSON] обрано спосіб захисту, не передбачений чинним законодавством, оскільки його участь у релігійній громаді є прерогативою цієї громади та не може вирішуватися в судовому порядку. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення головної вимоги [PERSON], а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. З огляду на зазначене в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати слід залишити за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed