Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з позовом до [PERSON], в якому просив суд ухвалити рішення в силу якого стягнути з відповідача на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у сумі 2 655 072,72 грн., та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13.10.2008 року між ЗАТ «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Факторинг Україна», та [PERSON] було укладено кредитний договір №МL-704/163/2008, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 45 450 доларів США, строком до 13.10.2023 року, зі сплатою відсотків у порядку та розмірах, встановлених у кредитному договорі. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався своєчасно погашати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку та строки, визначені умовами договору. Позивач вказує, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідач, у свою чергу, зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, не вносить грошові кошти для погашення заборгованості зі кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість, яка станом на 16.07.2014 року з урахуванням пені складає 2 655 072,72 грн. Представник позивача зазначив, що дострокове стягнення заборгованості передбачено умовами кредитного договору, у зв'язку з чим він і звернувся до суду. Представник позивача, Шапошник Н.А., який діє на підставі довіреності від 11.04.2014 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, заперечував проти розміру нарахованої пені, просив суд її зменшити. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 13.10.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №МL-704/163/2008. (а.с. 7-15) Згідно п. 1.1. Кредитного договору, в порядку передбаченому цим договором Банк надає позичальнику кредит в розмірі та валюті, визначених у частині №1 цього договору, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі зобов'язання, як вони визначені в договорі. Відповідно до частини №1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у розмірі 45 450 доларів США на споживчі цілі, строком до 13.10.2023 року. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти того, що 13.10.2008 року він отримав кредит у розмірі 45 450 доларів США. Відтак, банк взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі. Відповідно до умов кредитного договору за користування кредитними коштами Відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати плаваючу процентну ставку у вигляді фіксованого відсотку + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,99% річних, а FIDR - може змінюватися в залежності від вартості кредитних ресурсів Банку, інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті банку. (а.с. 8) Додатковим договором №2 від 08.04.2009 року відсоткову ставку було змінено, та було встановлено, що з 13.04.2009 року по 13.08.2009 року для розрахунку процентів за користуванням кредитом використовується фіксована відсоткова ставка у розмірі 7% річних, а з 13.08.2009 року - плаваюча у розмірі 6,74% річних + FIDR. (а.с. 18) Додатковим договором №3 від 12.10.2009 року відсоткову ставку було змінено, та було встановлено, що з 13.10.2009 року по 15.03.2010 року для розрахунку процентів за користуванням кредитом використовується фіксована відсоткова ставка у розмірі 6,5% річних, а з 15.03.2010 року - плаваюча у розмірі 7,48% річних + FIDR. (а.с. 18) Додатковим договором №4 від 25.02.2011 року відсоткову ставку було змінено, та було встановлено, що з 14.03.2011 року по 14.06.2011 року для розрахунку процентів за користуванням кредитом використовується фіксована відсоткова ставка у розмірі 6,5% річних, з 14.06.2011 року по 13.10.2011 року - 14,58% річних, а з 13.10.2011 року - плаваюча у розмірі 8,08% річних + FIDR. (а.с. 18) Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Умовами кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та сплати процентів здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів (сума кредиту та нарахованих процентів погашається рівними частинами протягом всього строку дії договору) Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку платежів. Шляхом внесення готівки в касу банку, або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Графік платежів, який є додатком до кредитного договору змінювався Додатковими договорами 1-2 від 08.04.2009 року, та Додатковими договорами №3-4 від 12.10.2009 року та 25.02.2011 відповідно. (а.с. 16-33) Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З тексту позову вбачається, що не здійснює погашення кредиту та сплату відсотків у строки та у розмірах, встановлених Кредитним договором. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що він порушує умови кредитного договору у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Згідно з п. 4.1.1. Кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені Кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочки. Пеня сплачується додатково до прострочених сум. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відтак, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 16.07.2014 року відповідач має прострочену заборгованість за кредитним договором у сумі 2 655 072,72 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 45 190,02 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.07.2014 року становить 529 047,24 грн.; заборгованість за відсотками - 3 510,72 доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.07.2014 року становить 41 100,59 грн.; пеня - 2 084 924,88 грн. Відповідач в судовому засіданні розмір заборгованості за кредитом та відсотками визнав, проте заперечував проти розміру пені, та просив її зменшити. Дані заперечення щодо зменшення розміру неустойки суд розцінює, як відповідну заяви, з нею погоджується, та з цього приводу зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Правова позиція Верховного Суду України з приводу даних питань висловлена в рішенні №6-100цс14 від 03.09.2014 року, де вказано, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Загальний розмір пені, розрахований позивачем, відповідно до умов договору становить 2 084 924,88 грн. Судом вбачається, що розрахований розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем у справі, а тому розмір неустойки підлягає зменшенню. Зменшуючи розмір неустойки, суд виходить із загального розміру заборгованості за кредитом та сплатою відсотків, що у сумі становить 570 147,83 грн.. Так, на думку суду, неустойка підлягає зменшенню до 570 147,83 грн., що відповідатиме принципам справедливості, розумності, та судового захисту, які встановлені нормами чинного законодавства, та майновим правам ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Відтак, судовим розглядом встановлено, що загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за Кредитним договором №МL-704/163/2008 від 13.10.2008 року становить 1 140 295,66 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 529 047,24 грн.; заборгованість за відсотками - 41 100,59 грн.; пеня - 570 147,83 грн. В судовому засіданні було встановлено, що 24 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. (а.с. 34-40) Відповідно до умов даного договору продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця винагороду. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно Додатку №1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 24.02.2012 року, до позивача по справі перейшло право вимоги за кредитним договором №МL-704/163/2008 від 13.10.2008 року, боржником за яким є [PERSON]. (а.с. 41) Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №МL-704/163/2008 від 13.10.2008 року. Відповідно до п. 1.9 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових чи інших зобов'язань за цим договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо в договорі встановлений обов'язок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати належних йому процентів. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов'язковості виконання договору. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» обґрунтовані відповідно до вимог чинного законодавства, але у зв'язку зі зменшенням розміру пені, підлягають частковому задоволенню. У зв'язку з тим, що справа доведена до суду з вини відповідача, з нього на підставі вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до платіжного доручення №7622 від 29.11.2013 року у розмір 3 441,00 грн. на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial