Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов обґрунтований тим, що позивач придбав у відповідача [PERSON] житловий будинок, розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва буд. 36, про що був укладений договір купівлі-продажу від 20.08.2002 року, зареєстрований в реєстрі за № 809, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Але після продажу будинку відповідач не знявся з реєстраційного обліку в належному позивачу будинку. Реєстрація відповідача в будинку створює перешкоди в користуванні та розпорядженні майном позивачем. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва буд. 36. Позивач в судове засідання не зявилася, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява позивача щодо слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 20 серпня 2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивач придбав у відповідача жилий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва буд. 36, який знаходиться в стадії руйнування, процент залишившихся конструктивних елементів -28%. Вказаний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстр №809. Згідно із витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 1 липня 2005 року [PERSON] є власником будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва буд. 36 на підставі свідоцтва про право власності ЯЯЯ №453995 від 23.06.2005 року. Відповідно до акту складеного головою квартального комітету №71 [PERSON] [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] більше пятнадцяти років. Ст. 41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач є власником будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва буд. 36, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 серпня 2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Позивач придбав у відповідача жилий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Зачиняєва буд. 36, який знаходиться в стадії руйнування, процент залишившихся конструктивних елементів -28%. Вказаний договір, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] за реєстр №809. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Отже відповідач, продавши свій будинок, свідомо відмовився від права власності на нього, отже втратив право користування зазначеним будинком. Судом встановлено, що відповідач не був та не є членом сім'ї власника - позивача у справі, тому правовідносини між ними не регулюються ст. 156 ЖК України. Відповідач з власником не вирішував питання про користування жилою площею, а відтак між ними не виникли житлові правовідносини. Приймаючи до уваги викладене, аналізуючи письмові докази, суд вважає, що відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належним йому на праві власності будинком, тому ці перешкоди слід усунути шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Outcome: approved