Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що сімя відповідачів з 5-ти чоловік протиправно проживає у приміщенні дитячого корпусу №9, що знаходиться в будинку №56 по вул. Пролетарській в смт. Ворзель, де займає приміщення загальною площею 102,6 кв.м. Вказує, що зазначений будинок знаходиться на балансі позивача саме як дитячий корпус і до житлового фонду не відноситься. Відповідач [PERSON] була поселена в корпус №9 як член сімї колишнього працівника Будинку дитини [PERSON], якій у 2001 р. надано дозвіл на тимчасове безоплатне проживання з дітьми у приміщенні корпусу. Відповідач [PERSON] поселився у спірному приміщенні після одруження з [PERSON] у 2002 році. У звязку із тимчасовим проживанням сімї [PERSON] у корпусі №9, [PERSON] була в 2004 р. прописана у гуртожитку Будинку дитини по вул. Леніна, 68 в смт. Ворзель. В 2007 році [PERSON] померла, [PERSON] профспілковий комітет Будинку дитини 25.01.2008 р. дав згоду на продовження її тимчасового безоплатного проживання в корпусі\~ №9. Також зазначає, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 12.02.2008 р. за №2 був укладений Договір безоплатного користування майном, згідно якого їй надавалось приміщення площею 102,6 кв.м. корпусу №9, який укладався на 1 рік. У звязку із непередбачуваними обставинами корпус №9 став потрібний Будинку дитини для використання за призначенням, тому [PERSON] був вручений лист позивача від 14.03.2012 р., яким запропоновано звільнити займане приміщення до 01.05.2012 р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до позивача із заявою від 17.04.2012 р. про відстрочення строку виселення. Крім того позивач вказує, що профспілковий комітет Будинку дитини 04.05.2012 р. дав дозвіл на поселення і проживання сімї у гуртожитку, запропонувавши звільнити приміщення по вул. Пролетарській, 56 до 20.06.2012 р., однак відповідачі не переселилися, а 28.09.2012 р. [PERSON] звернулась до Головного управління охорони здоровя Київської міської державної адміністрації з заявою про приватизацію кімнати №5 будинку №68 по вул. Леніна, яка надавалась для відселення, на що отримала лист від 25.10.2012 р. про неможливість позитивного вирішення питання. Оскільки відповідачі не звільнили спірне приміщення, позивач листами від 06.06.2013 р., 04.04.2014 р., та від 14.03.2012 р. пропонував звільнити приміщення, однак до цього часу відповідачі продовжують проживати разом із дітьми у приміщенні корпусу №9. Також зауважує, що відповідно до листа Ворзельської селищної ради від 13.12.2013 р. сімя [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 24.04.2008 р., а у 2011 році було прийнято рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] У звязку із наведеним позивач звернувся до суду та просить виселити відповідачів з дитячого корпусу №9, що знаходиться з адресою: смт. Ворзель, вул. Пролетарська, 56 без надання іншого житла та стягнути судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала подала зустрічну позовну заяву, яку мотивувала тим, що в приміщенні, яке не відноситься до житлового фонду в жодному з наданих позивачем документах не зазначено інформації про те, що корпус №9 за адресою буд. №56 по вул. Пролетарській в смт. Ворзель, відноситься до приміщень нежитлового фонду чи надання цим приміщенням іншого статусу , а відтак, встановити до якого саме фонду майна належать спірні приміщення не можливо. 18.10.2001р. за рішенням Профспілкового комітету будинку дитини житловий будинок приміщення в корпусі №9 по вул. Пролетарській №56, смт. Ворзель було передано в безстрокове безоплатне користування матері позивача [PERSON], як особі, що була працівником даної установи, самостійно виховувала 4- дітей та не мала власного житла. В своїй заяві представник Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького в якості обґрунтування необхідності примусового виселення їх посилається на непередбачені обставини згідно яких корпус №9 став потрібним будинку дитини для використання за призначенням і посилається на наказ Міністерства охорони здоровя України від 02.02.2010 року №70 «Про заходи щодо розвитку будинків дитини», яким затверджено Концепцію розвитку будинків дитини на період до 2017р. та попередньо визначені пілотні заклади, які братимуть участь у провадженні даної Концепції за згодою. Але відповідачем за зустрічним позовом не подано до суду документи (докази), які підтверджують згоду Позивача на участь та безпосередню участь у впровадженні зазначеної Концепції та інші документи та/чи непередбачені обставини, які дають достатні підстави вважати, що виселення Відповідачів за первісним позовом з займаного житлового приміщення є обґрунтованими та відповідно такими, що порушують інтереси Позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним. Крім того, Київським міським будинком дитини ім. М.М. Городецького не подано доказу, що спірне приміщення не є житловим будинком. Навпаки, за даними останньої технічної інвентаризації спірне приміщення є одноквартирним житловим будинком. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] як наймач житлового приміщення є також працівником установи Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, яка працювала більше 10 років, а відтак в силу 124 ЖК України не може бути виселена без надання іншого житла. У звязку з даними обставинами просить визнати право на проживання позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та її неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в одноквартирному житловому будинку за адресою Київська область м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Пролетарська, 56. Зобовязати балансоутримувача одноквартирного житлового будинку за адресою Київська область м Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Пролетарська, 56 з позивачами за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Представники Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького в судовому засіданні основний позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Проти зустрічного заперечували. [PERSON] та її представник проти основного позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов. [PERSON] в судове засідання не зявився, про час дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі. Представник Служби у справах дітей Ірпінської міської ради в судове засідання не зявився, про час дату, та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник Ворзельської селищної ради в судове засідання не зявився. До суду надійшов лист з проханням слухати справу без їх участі. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі вважає основний і зустрічний позов такими, що не підлягають до задоволення по слідуючим підставам: Судом встановлено, що 12.02.2008 р. Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького та [PERSON]\~уклали договір №2 безоплатного користування майном. Параграфом 2 вказаного договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє протягом одного року (а.с.14-16). Згідно договору наймодавець передав наймачу [PERSON] жиле приміщення площею 102,6 кв. м. в корпусі №9 по вул. Пролетарській, 56 в смт. Ворзель Київської області. Також судом встановлено, що корпус №9 по вул. Пролетарській, 56 в смт. Ворзель Київської області знаходиться на балансі Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, і це підтверджується листом №345 від 10.06.2014 р. за підписом головного лікаря та головного бухгалтера (а.с.7). Згідно листа №137 від 14.03.2012 р. Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького повідомив [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що корпус №9 по вул. Пролетарській, 56 в смт. Ворзель Київської області є корпусом, який призначений для поселення дітей, позбавлених батьківського піклування, а також просили звільнити дане приміщення (а.с.20). 30.06.2012 р. [PERSON] звернулася із заявою до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького з проханням відстрочити термін виселення до 6 місяців (а.с.21). Крім того, судом встановлено, що Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького листом №296 від 06.06.2013 р. повідомив [PERSON] про те, що її сімя тимчасово проживає у дитячому корпусі №9 по вул. Пролетарській, 56 смт. Ворзель, і є необхідність у використанні даного корпусу за його призначенням, тому просили до 01.07.2013 р. повністю звільнити приміщення дитячого корпусу №9 (а.с.26). Листом №208 від 04.04.2014 р. Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького знову звернувся до [PERSON] з проханням до 05.04.2014 р. звільнити займане приміщення в корпусі №9 по вул. Пролетарській, 56 смт. Ворзель (а.с.27). Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статей 317, 319, 391 ЦК України, згідно яких власник майна володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння, користування та розпорядження майном. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобовязується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення гл. 58 цього кодексу. Згідно із ч.3 ст. 828 ЦК України договір позички будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у формі, яка визначена відповідно до ст. 793 цього кодексу. Статтею 836 ЦК України передбачено, що якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Правовідносини сторін у справі ґрунтуються на договорі №2 від 12 лютого 2008 року безоплатного користування жилим приміщенням (а.с. 14-16). Відповідно до п. 6.1 цього договору, строк його дії встановлено на один рік. Відповідачі проживають у корпусі №9 по вул. Пролетарській, 56 на підставі цивільно правового договору, строк дії якого закінчився. Однак, відповідачка [PERSON] має на утриманні трьох неповнолітніх дітей і виселити її без надання іншого житлового приміщення не можливо. Дійсно, рішенням Ворзельської селищної ради в 2011 році родині [PERSON], як багатодітній було виділено земельну ділянку площею 0,0800 га (а.с. 247), але як слідує з пояснень відповідачки [PERSON] вони не оформляли дану земельну ділянку і права власності на неї не мають. Крім того родина [PERSON] перебуває на квартирному обліку Ворзельській селищній раді з 2008 року (а.с. 249). Однак, на даний час іншого житла крім спірного не мають. Відповідно, при наданні родині [PERSON] іншого житлового приміщення вони мають звільнити спірне житло, яке має використовуватися позивачами за призначенням. Така ж правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 01 липня 20156 року, у аналогічній справі №6-503цс15. Суд також відмовляє позивачці [PERSON] в зустрічному позові виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач за зустрічним позовом - [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] та дітьми: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають в приміщені корпусу будинку дитини №9 по вул. Пролетарській, 56. [PERSON] була поселена в приміщення корпусу № 9 тимчасово, як член сімї колишнього працівника будинку дитини [PERSON] в 2001 році. На той час корпус № 9 не використовувався за призначенням і так як гр. [PERSON] не мала власного житла і звернулась до адміністрації будинку дитини та профспілкового комітету з заявою від 18.10.2001 року про надання дозволу на проживання в цьому корпусі. Адміністрація будинку дитини ( заява головного лікаря до профкому щодо надання згоди на тимчасове поселення) і Профспілковий комітет ( протокол засідання від 18.10.2001 року № 26 ) погодили надати їй дозвіл на тимчасове безоплатне проживання з дітьми в цьому корпусі. Відповідно до ст. ст. 257, 324 чинного на той час Цивільного кодексу Української PCP (втратив чинність з 01.01.2004 року згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) договір безоплатного користування майном повинен був укладатись в письмовій формі. Таким чином, заява [PERSON] разом з заявою Головного лікаря та Профспілкового комітету, в своїй сукупності, можна вважати письмовим договором безоплатного користування майном. В 2007 році [PERSON] померла і згідно ч. 1 ст. 835 Цивільного кодексу України договір безоплатного тимчасового користування ( позички) припиняється у разі смерті фізичної особи, якій річ було передано в користування. Згідно ст. ст. 834, п.2, п. 1 Цивільного кодексу України позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі, якщо вона з непередбачених обставин стала потрібна йому самому. Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення. На сьогодні є нагальна потреба в корпусі № 9 Київського міського будинку дитини ім. М. М. Городецького в проведенні ремонтних робіт для подальшого використання його за призначенням, а саме: згідно наказу Міністерства охорони здоровя України № 70 від 02.02.2010 року « Про заходи щодо розвитку будинків дитини» , Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького був включений до складу пілотних закладів для провадження Концепції розвитку будинків дитини на період до 2017 року, метою Концепції є реалізація Державної цільової соціальної програми реформування системи закладів для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Оскільки, зявилась потреба в використанні за призначенням приміщення Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, адміністрація будинку дитини була змушена звернутись до Ірпінського міського суду з позовом про повернення нерухомого майна шляхом виселення гр. [PERSON] разом з його родиною ( позовна заява № 693 від 04.11.2014 року). Згідно з рішенням Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 № 26 « Про формування комунального майна міста та районів» ( підпункту 2.8.1 пункту 2.8. таблиці № 9 додатку 1) корпус № 9 у складі майна Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького в сел. Ворзель віднесене до комунальної власності територіальної громади м. Києва, від 31.08.2005 № 280 закріплене за Київським міським будинком дитини ім. М.М. Городецького на праві оперативного управління (лист Департаменту комунальної власності № 062/12/50/145-5348 від 14.05.2015 року). Використання житла громадянами можливе на підставі укладеного ними договору найму (оренди) житлового приміщення. Відповідно до ст. 759 п. 1 за Договором найму наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Київський міський будинок дитини ім. М.М. Городецького не наділений правом надавати в користування приміщення на платній основі. [PERSON] надавалось майно в безоплатне тимчасове користування згідно Договору № 2 безоплатного користування майном від 12.02.2008 року. Цей Договір був укладений на один рік з умовою в разі припинення або розірвання цього Договору, звільнити приміщення ( п.5, п.п.5.5, та п.6, п.п.6.3 цього Договору). Згідно ст. 761 п. 1 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Зазначений будинок знаходиться на балансі Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького, який не є власником даного майна, і тому адміністрація будинку дитини не має права укласти договір житлового найму з гр. [PERSON] та визнати право проживання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed