Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстрації та виселення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 24.03.2012 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого [PERSON] отримала від неї в борг 166102,00 грн., що на день укладання договору позики за курсом НБУ становило 20800,00 доларів США., з кінцевим терміном повернення до 24.04.2012 року. 24.03.2012 року в забезпечення виконання договору позики між ними ж було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки визначено квартиру [ADDRESS] в м. Макіївка Донецької області, яка на праві власності належала відповідачу [PERSON] Відповідач належним чином не виконала своїх зобов'язань за договором позики, до теперішнього часу гроші не повернула. Загальний розмір заборгованості за договором позики від 24.03.2012 року станом на 09.04.2015 року позивачем розраховано у сумі 746472,00 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 489014,00 грн. (еквівалент 20800,00 доларів США за курсом НБУ станом на 09.04.2015 року); пені згідно п. 8 Договору в сумі 242509,00 грн.; 3% річних в розмірі 14949,00 грн. Просить в рахунок зазначеної загальної заборгованості в сумі 746472,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] в м. Макіївка Донецької області, шляхом передачі їй права власності на цю квартиру. Також просить зняти з реєстрації та виселити всіх мешканців квартири, що є предметом іпотеки. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20.07.2015 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явилась з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, в порядку, передбаченому ч. 9 ст.. 74 ЦПК України шляхом друкування оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» від 29.07.2015 року №136 (5510) та від 26.08.2015 року №155 (5529). Враховуючи наведене, судом визнано за можливе провести заочний розгляд справи в порядку, передбаченому ст.ст. 224, 226 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 24.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] 166102,00 грн., що становить на день укладання цього договору за курсом НБУ 20800,00 доларів США строком до 24.04.2012 року. Отримання зазначеної суми [PERSON] від [PERSON] підтверджується розпискою від 24.03.2012 року. Сторонами узгоджено, що повернення вказаної в договорі позики здійснюється шляхом передачі [PERSON] [PERSON] готівкових коштів, в сумі, еквівалентній 20800,00 доларам США на день повернення позики, при цьому можливі валютні ризики (коливання курсу гривні відносно долара США) покладаються на позичальника. Договором також передбачено, що у разі прострочення повернення повної суми боргу в обумовлений строк, відповідач повинна сплатити позивачу неустойку у розмірі 0,4% від суми заборгованості, що залишилася, за кожний день прострочення до повного погашення суми боргу. Цього ж дня, 24.03.2012 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки. Відповідно до умов договору [PERSON] передала в іпотеку [PERSON] в якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором позики від 24.03.2012 року на суму 166102,00 грн., що еквівалентно 20800,00 доларам США, з кінцевим терміном повернення не пізніше 24.04.2012 року. Предмет іпотеки за договором іпотеки - квартира [ADDRESS] в м. Макіївка Донецької області, яка належить [PERSON] на праві власності. Умовами договору іпотеки від 24.03.2012 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі цього договору іпотеки шляхом укладання договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», особисто іпотекодержателем або на підставі довіреності, виданої іпотекодавцем. Відповідно до розрахунку позивача, станом на 09.04.2015 року за договором позики від 24.03.2012 року утворилася заборгованість в сумі 746472,00 грн., яка складається з суми основного боргу в розмірі 489014,00 грн. (еквівалент 20800,00 доларів США за курсом НБУ станом на 09.04.2015 року); пені згідно п. 8 Договору в сумі 242509,00 грн.; 3% річних в розмірі 14949,00 грн. Відомостей про повне або часткове виконання зобов'язань за договором позики від 24.03.2012 року відповідачем [PERSON] судом не здобуто, тому вважається встановленим факт повного невиконання відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним договором до теперішнього часу. Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №38101832 від 26.05.2015 року, квартира [ADDRESS] м. Макіївка Донецької області належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору про виділ у натурі частки нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Косарєвою Т.В 29.12.2008 року за р/№4423, договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Косарєвою Т.В. 09.04.2009 року за р/№567, рішення Центрально-Міського районного суду м. Маківка Донецької області від 24.10.2008 року по справі 2-2575, рішення про державну реєстрацію права власності прийнято 23.04.2009 року. 24.03.2012 року приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Донецької області Ісаєвим О.В. за р/№12314843 зареєстроване обтяження зазначеної квартири за типом «іпотека» на підставі договору іпотеки від 24.03.2012 року, де зазначено іпотекодавця - відповідача [PERSON], іпотекодержателя - позивача [PERSON]. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, і якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 599 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умовам договору і вимогам ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускаються, а зобов'язання припиняється належним виконанням. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 550, 624, 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, та підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. У пункті 39 Постанови №5 Пленуму ВССУ України від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом | звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що через невиконання відповідачем зобов'язання за договором позики від 24.03.2012 року, позивач набула право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання даного зобов'язання, в обраний спосіб - через набуття права власності на предмет іпотеки, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача в частині зняття з реєстрації та виселення всіх мешканців квартири, що є предметом іпотеки, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ті інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Звертаючись із вимогами про зняття з реєстрації та виселення мешканців квартири, яка є предметом іпотеки, позивач посилається саме на вимоги Закону України «Про іпотеку», вважаючи, що саме ці норми закону регулюють виниклі правовідносини. Між тим наведені вище норми даного закону та встановлені у справі обставини, свідчать про те, що умов для зняття з реєстрації та виселення мешканців квартири, яка є предметом іпотеки, не настало, оскільки на як на день звернення до суду з позовом, так і на день розгляду справи судом, відсутнє рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили. Крім того, позивачем взагалі не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані та проживають будь-які особи, клопотання про витребування доказів на підтвердження цих фактів позивачем не заявлено. Таким чином, можна зробити висновок про те, що вимоги позивача про зняття з реєстрації та виселення мешканців квартири, яка є предметом іпотеки, є передчасними, не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з позивача слід стягнути судові витрати в користь позивача, а саме: сплачений судовий збір в сумі 3654,00 грн., а також витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 630,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial