Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі в період 2006-2012 років. В шлюбі народилася донька - [PERSON], [INFO] Рішенням Ірпінського міського суду від 17.10.2011 р. із відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх заробітку щомісячно, починаючи з 26.08.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що 25.04.2012 р. державним виконавцем ВДВС Ірпінського МУЮ було відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, заборгованість [PERSON] нарахована відповідно до середньомісячного заробітку по Ірпінському регіону за 2011-2014 роки складала 8 783,42 грн. Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 134 790,48 грн. Вказує, що відповідачем 28.11.2014 р. та 12.01.2015 р. були сплачені кошти в сумі 8 785,00 грн. на утримання дитини. Також, згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах ВДВС Ірпінського МУЮ за період з 25.04.2012 р. по 26.01.2015 р. від 26.01.2015 р., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 2 146,06 грн. У зв'язку із наведеним просить стягнути із відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітньої [PERSON] в сумі 2 146,06 грн., неустойку (пеню) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 134 790,48 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання з'явилася, підтвердила обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явився, заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши доводи та заперечення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.10.2011 р. із [PERSON] на користь позивача було стягнено аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх заробітку щомісячно, починаючи з 26.08.2011 р. і до досягнення дитиною повноліття, але не менше встановленого законодавством мінімуму щомісячно (а.с. 13). На виконання вказаного рішення судом 11.11.2011 р. був виданий виконавчий лист, 25.04.2012 р. було відкрито виконавче провадження №32466513 про примусове виконання виконавчого листа №2-1779/11 (а.с. 14, 15). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах щодо примусового виконання виконавчого листа №2-1779/11 від 11.11.2011 р., складеного державним виконавцем Бобровою К.С., загальна сума заборгованості за період з 2011 року по 2014 рік складає 8 783,42 грн. (а.с. 16). Відносини, що виникли між сторонами врегульовуються нормами Сімейного кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Згідно із ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Частиною 3 ст. 194 Сімейного кодексу України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України встановлено порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника, який має право подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Враховуючи вищевикладене, оскільки представник позивача не надала суду фактичних доказів на підтвердження того, що [PERSON] подавала заяву за місцем отримання відповідачем грошових коштів про відрахування з цих сум аліментів, тому суд не знаходить правових підстав для стягнення із відповідача заборгованості по сплаті аліментів. Крім того, суд зауважує, що дані дії повинні вчинятись державним виконавцем в порядку виконавчого провадження. Згідно із ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В пункті 22 Постанови Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також зазначено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи зазначені вище норми Закону та надаючи юридичну оцінку зібраним доказам по справі, суд дійшов висновку, що із відповідача необхідно стягнути на користь позивача пеню за несплату ним аліментів в розмірі - 134 790,48 грн. Крім того, суд не бере до уваги довідку-розрахунок заборгованості по аліментах за період з 25.04.2012 р. по 31.12.2014 р. від 12.01.2015 р., складеної державним виконавцем Ботнєвою Н.Г. про відсутність заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим документом, оскільки дана довідка спростовується довідкою-розрахунком розрахунок заборгованості по аліментах за період з 25.04.2012 р. по 26.01.2015 р. від 26.01.2015 р., складеної державним виконавцем Ботнєвою Н.Г. в які зазначено, що станом на 26.01.2015 р. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 2 146,06 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог суд вважає, що із відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial