Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Поливанівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання договору дійсним та визнання права власності на житловий будинок (домоволодіння). Позивач в позові посилається на те, що 20 січня 2014р. ним та відповідачем було укладно письмовий договір купівлі-продажу домоволодіння з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Актом прийому-передачі від 20 січня 2014р., складеним у присутності двох свідків та підписаного сторонами. У відповідності до вказаного акту, сторони дійшли згоди стосовно всіх істотних умов договору та частково виконали досягнуті домовленості, а саме: позивач здійснив повний розрахунок за вказане домоволодіння, а відповідач передав домоволодіння у власність відповідача. Відповідач зобов'язався до 28 лютого 2014р. укласти з позивачем нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового буднику, господарських будівель і споруд за 5000 гривень, які він попередньо отримав в якості повного розрахунку за договором. Натомість відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння, що унеможливлює оформлення за позивачем права власності на придбане нерухоме майно. Тому звернувся до суду і прохає визнати дійсним договір купівлі-продажу та визнати за ним право власності на придбане майно. Сторони в судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви, у яких прохають позов задовольнити. Дослідивши докази, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно Акту прийому-передачі від 20 січня 2014р., підписаного свідками, покупець /[PERSON]./ передав, а продавець /[PERSON]./ отримав грошові кошти в розмірі 5000 грн. за продаж житлового будинку загальною площею 42.69 м.кв. та господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область Магдалинівський район [ADDRESS] З дня підписання цього акту, [PERSON] передає [PERSON] право користування та розпорядження вищезазначеним житловим будинком. [PERSON] зобов'язується до 28.02.2014р. підготувати та оформити всі необхідні документи для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. /а. с. 5/. Рішенням виконавчого комітету Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, розглянувши заяву [PERSON], надано згоду на визнання права власності на житловий будинок загальною площею 42.69 м.кв. та господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область Магдалинівський район [ADDRESS] /а. с. 6/. Довідки виконкому Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області зазначають, що до 03.03.2014р. [PERSON] був власником житлового будинку загальною площею 42.69 м.кв. та господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Дніпропетровська область Магдалинівський район [ADDRESS] /а. с. 7/, а [PERSON] дійсно являється власником і проживає без реєстрації за адресою: Дніпропетровська область Магдалинівський район [ADDRESS] /а. с. 8/. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] Магдалинівського району Дніпропетровської області вказує, що його власником є [PERSON]. /а. с. а. с. 9-11/. Згідно висновку КП «Магдалинівське бюро технічної інвентаризації» від 21 травня 2014р., ринкова вартість домоволодіння за адресою: [ADDRESS], складає 19273 грн. без урахування податку на додану вартість. /а. с. 12/. Згідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Чинним законодавством України встановлено вимоги до форм деяких договорів купівлі-продажу. Так, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі ( ст. 657 ЦК України). Згідно ст. 209 ЦК України /Нотаріальне посвідчення правочину/, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом, або домовленістю сторін. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. /ст. 220 ЦК України./ Згідно вимог ст. 207 ЦК України, передбачено спрощену форму укладення правочинів, де правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Беручи до уваги, що сторони уклали письмовий правочин у спрощеній формі, у якому дійшли згоди стосовно усіх істотних умов договору та частково виконали досягнуті домовленості, що підтверджується письмовими доказами, але відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння, позивач і звернувся до суду з позовом про визнання договору дійсним у відповідності до вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України. З 01 січня 2013р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким ч. 3 ст. 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з ч. 2 ст. 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину про відчуження нерухомого майна, що співпадає з думкою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладеною у своєму листі «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28.01.2013р. № 24-150/0/4-13. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обов'язок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення, а тому розглядаючи питання про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, суд виходить з положень ч. 2 ст. 220 ЦК України. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. /ст. 334 ЦК України/. Відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004р. № 1952-IV, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили. У судовому засіданні встановлено, що існувала домовленість між позивачем та відповідачем про укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, але належним чином оформити документи останній не встиг. Позивач безперешкодно користується вказаним майном. Тому необхідно в судовому порядку задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved