Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 15.09.2016 року звернувся [PERSON] з позовом про встановлення факту перебування на його утриманні неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], в період з 09.02.2015 року по 01.07.2016 року та [PERSON], [INFO], з 09.02.2015 року; визнання припиненим з 09.02.2015 року договору про сплату аліментів на дітей, укладений 19.07.2010 року між [PERSON] та [PERSON]; розірвання договір про сплату аліментів на неповнолітніх дітей від 19.07.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером №2231, та звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за договором від 19.07.2010 року з 09.02.2015 року у розмірі ( згідно заяви про уточнення позовних вимог від 20.04.2017 року) у розмірі 375060 грн. У судовому засіданні позивач, та його представник [PERSON], підтримали позовні вимоги, та обґрунтовували їх тим, що після розлучення позивач та відповідач, як батьки дитини, домовились про проживання дітей з матірю, у звязку із чим було укладено сімейний договір, в якому визначено розмір аліментів, яки повинен був сплачувати батько дітей. Однак, у звязку із зміною відповідачкою місця проживання, з 09.02.2015 року діти проживали постійно у позивача, та він повністю ніс розходи, а тому були припинені зобовязання по сімейному договору. Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги, що з 01.07.2016 року донька стала постійно проживати з матірю а син з батьком, позивач, та його представник вважають що сімейний договір підлягає розірванню а позивач бути звільнений від сплати заборгованості по вищенаведеному договору. Відповідач, та її представник [PERSON], у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову [PERSON], вважаючи його безпідставним, та заявляли, що діти постійно проживають з матірю, що визначено рішенням суду, а відповідач не заперечує проти перебування дітей з батьком без обмеження часу. Крім того, 01.11.2016 року [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву, про стягнення з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів за сімейним договором у розмірі ( по заяві про збільшення розміру позову від 20.04.2017 року) 388310,00 грн. Представники третій особи органу піки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, до судового засідання не зявились, були повідомлені належним чином. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] знаходились у шлюбі з 17.11.2000 року, в період якого у них народились спільні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2010 року шлюб було розірвано, поділено спільне майно подружжя, та визначено наявна домовленість подружжя на те, що діти залишаються проживати з матірю (а/с 11). 19 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про сплату аліментів на дитину, у п.2 якого зазначено: « у звязку із тим, що малолітні діти постійно проживають разом з матірю, за адресою м. Одеса, вул. академіка [PERSON], 62/2 кв. 69, платник зобовязується щомісячно до досягнення кожним з дітей повноліття сплачувати аліменти на їх утримання в розмірі 3949,90 грн., що на момент укладення договору по курсу НБУ становить 500,00 доларів США ( а/с 13). У пункті 11 Договору сторони зазначили, що одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. Правовідносини, повязані із сплатою аліментів на утримання дітей та загальні питання виконання зобовязань за договорами врегульовані Сімейним Кодексом України ( далі СК) та Цивільним кодексом України (далі ЦК). Згідно ч.1 ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статт ею 181 СК визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.1,2 ст. 189 СК батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Частиною другою статті 197 СК встановлено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості ( ч.1,3 ст. 509 ЦК). Зустрічне виконання зобовязання визначено у ч.1-3 ст. 538 ЦК. Так, виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов'язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. Таким чином, Сімейним кодексом України визначено, що за домовленістю між батьками, сплату аліментів бере на себе той з них, хто проживає окремо від дітей. В договорі, укладеним 19.07.2010 року, сторони взяли на себе зустрічні зобовязання [PERSON] взяв на себе обовязок по сплаті аліментів, у звязку із тим, що малолітні постійно проживають з матірю, що чітко зазначено у пункті 2 Договору. У судовому засіданні позивачем доведене, що з 09.02.2015 року діти стали постійно проживати разом з ним, періодично відвідуючи матір, яка неодноразова змінювала місце свого проживання. З 01.07.2016 року донька виїхала від позивача і стала постійно проживати з матірю а син залишився на утриманні позивача. Даний факт був підтверджений актами сусідів о проживанні дітей від 09.02.2015 року (а/с 14) та 01.07.2016 року ( а/с 28), а також поясненнями свідків [PERSON] (а/с 142), [PERSON] (а/с 157), [PERSON]І.(а/с159), [PERSON] (а/с 158), [PERSON] ( а/с 161) які пояснювали про постійне проживання з лютого 2015 року дітей у квартирі позивача за адресою [ADDRESS], кімнати якої влаштовані для проживання дітей. Одночасно, суд критично ставиться до пояснень свідків з боку відповідача, яки поясняли про постійне проживання обох дітей в період 2015-2016 року з матірю - [PERSON] (а/с 143), [PERSON] (а/с 162) які як подруги, розповідали про те, що інколи бували у квартирі відповідачки, - [PERSON] (а/с 163) сусідка матері відповідачки, яка також не часто бувала в квартирі матері відповідачки де бачила дітей та зустрічала їх у ліфті. Пояснення даних свідків є суперечливими між собою та і поясненнями самої [PERSON], щодо неодноразової зміни місця проживання в зазначений період. Акт від 23.10.2016 року, о проживанні дітей за адресою м. Одеса, вул. Ільіа і Петрова, 39, кв. 102 у період з 09.02.2015 року по 30.06.2016 року ( а/с 65), на думку суду не є допустимим засобом доказування у розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України, у звязку із тим, що не є фіксацією існуючого факту, а є ретроспективою, тобто розповідає про минуле, свідками чого були особи, які його підписали. Однак дані факти можуть бути доведені лише поясненнями самих свідків, наданих у судовому засіданні. Судом не приймаються як належні докази надані позивачем, у вигляді фото фіксації дітей у коридорі будинку та квартирі позивача, у звязку із тим, що дані фото стверджують по те, що діти бували у квартирі позивача в певні дні, фото за якими представлено суду, і не свідчать про постійне перебування дітей. Крім того факт частого перебування дітей в квартирі позивачі не заперечує і відповідач. Встановлення факту постійного перебування дітей з позивачем свідчить про те, що були змінені умови договору від 19.07.2010 року, що є підставою, згідно закону, для позивача припинити виконання умов зустрічного зобовязання по сплати аліментів, а також має істотне значення для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, яки виникли під час передування дітей на утриманні боржника. Звільнення [PERSON] від заборгованості по сплаті аліментів за договором від 19.07.2010 року є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про стягнення заборгованості за вищезазначеним договором. Визнання у судовому засіданні порушення зобовязання з боку [PERSON] , визначеного умовами договору від 19.07.2010 року, у відповідності до вимог ч.1 ст. 611 ЦК, є підставою застосування в якості наслідків розірвання договору. Суд також приймає до уваги, що у судовому засіданні [PERSON] не заперечувала проти того факту, що під час перебування дітей у позивача, він належним чином ставиться до утримання дітей та сплачує всі необхідні додаткові витрати, тому вважає, що розірвання договору та звільнення від сплати заборгованості по аліментам не порушує прав та законних інтересів неповнолітніх дітей. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які в даному випадку складаються із судового збору у загальному розмірі 5675,30 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved