Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що працювала на посаді юрисконсульта у Київському фінансово-економічним коледжу Національного університету Державної податкової служби України з 13.09.2004 р. і була звільнена з посади за власним бажанням 31.08.2012 р. З 03.09.2012 р. прийнята на посаду викладача на умовах контракту. Позивач зазначає, що керівництво коледжу не виплатило їй належні при звільненні суми, не видало в день звільнення належним чином оформлену трудову книжку, тому станом на 30.11.2013 р. не виплачено заборгованості в розмірі - 15 409,93 грн., із них: компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки за 2009 р. (7 днів) та 2012 р. (10 днів) в сумі - 1 015,33 грн., компенсацію за невикористані дні соціальної відпустки за 2013 р., в період роботи з 03.09.2012 р. по 31.08.2013 р. (10 днів) в розмірі - 597,38 грн., середній заробіток за час затримки належних при звільненні сум в розмірі - 6 005,00 грн., заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі - 6 005,00 грн. Позивач вказує, що її звільнили 05.09.2013 р., але наказу про звільнення та трудової книжки не отримувала. Крім того, 14.09.2013 р. зверталася до коледжу з вимогою виплатити заборгованість по розрахункам при звільненні,, видати трудову книжку та довідку про заробітну плату за період роботи. На день пред'явлення позову позивач перебувала у вимушеному прогулі 65 робочих днів, за це період відповідач зобов'язаний виплатити на її користь заробітну плату в розмірі - 5 915,00 грн. У зв'язку із вищенаведеним, звернулася до суду з проханням змінити дату звільнення з роботи з Київського фінансово-економічного коледжу Національного університету Державної податкової служби України з 05.09.2013 р. на день винесення рішення суду, зобов'язати видати трудову книжку, виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки у 2009, 2012 та 2013 роках в сумі - 1 613,65 грн., стягнути з коледжу на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі - 5 915,00 грн., зобов'язати відповідача виплатити середній заробіток за весь час затримки належних при звільненні сум у день звільнення по день фактичного розрахунку в сумі - 5 915,00 грн. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі - 9 000,00 грн. Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме вказує на те, що 06.12.2013 р. була надіслана письмова заява до Київського фінансово-економічного коледжу Національного університету Державної податкової служби України про відправлення цінним листом, належним чином оформленої трудової книжки та 18.12.2013 р. на пошті вона отримала трудову книжку. У зв'язку із цим просить суд змінити дату її звільнення з роботи з Київського фінансово-економічного коледжу Національного університету Державної податкової служби України з 05.09.2013 р. на день відправлення трудової книжки по пошті 11.12.2013 р., стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, з 01.09.2013 р. по 11.12.2013 р. в сумі - 6 743,74 грн., інші позовні вимоги залишити без змін. Позивач в судове засідання з'явилася, підтвердила обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, зазначила, що відмовляється від позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача видати трудову книжку, оскільки вже отримала дану книжку по пошті. Представники відповідача в судове засідання з'явилися, заперечували щодо обставин викладених у позовній заяві, але визнали позов частково щодо стягнення середнього заробітку в розмірі - 4 334,80 грн. Заслухавши доводи та заперечення сторін по справі, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2012 р. між [PERSON] та Київським фінансово-економічним коледжем Національного університету Державної податкової служби України було укладено контракт на 1 (один) рік, тобто до 31.08.2013 р. (а.с.19-21). Позивач зверталася Київського фінансово-економічного коледжу Національного університету Державної податкової служби України, міністра доходів і зборів, голови Державної інспекції України з питань праці, прокурора м. Ірпеня з приводу виплати заборгованості належних при звільненні сум, видачі трудової книжки, видачі довідки про доходи за період роботи з 01.01.2009 р. по 31.08.2013 р. (а.с.7-18). Відповідно до листа Київського фінансово-економічного коледжу Національного університету Державної податкової служби України №361/01-08 від 22.10.2013 р., [PERSON] не подала достатньо документів для надання соціальної відпустки, тому не має підстав для виплати даної компенсації, також в даному листі вказано про те, щоб отримати трудову книжну, необхідно здати обхідний лист, що не було зроблено відповідачем (а.с.24-26). Згідно відповіді Державної інспекції України з питань праці від 15.11.2013 р., головний державним інспектором праці було проведено перевірку, в ході якої було виявлено ряд порушень, а саме: керівництвом коледжу порушено вимоги ч. 1 ст. 116 КЗпП України, а саме не виплачено всіх сум, що належать проводитись від установи в день звільнення, порушено вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України, а саме не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, не дотримано вимоги ч. 2 ст. 47 КЗпП України, а саме [PERSON] в день звільнення не видано належно оформленої трудової книжки (а.с.29). Згідно листа прокурора м. Ірпеня від 04.11.2013 р. на звернення [PERSON] щодо невиплати заробітної плати було проведено перевірку, якою підстав для вжиття заходів прокурорського реагування не вбачається. Відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 39-1 КЗпП України передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми Закону, оскільки трудовий договір (контракт) між [PERSON] та Київським фінансово-економічним коледжом було укладено до 31.08.2013 р., а [PERSON] після припинення вказаного контракту не продовжила фактичні трудові відносини із відповідачем, тому відсутні підстави для визнання контракту від 03.09.2012 р. таким, який продовжений на невизначений строк. Крім того суд зауважує, так як починаючи із 31.08.2013 р. по 05.09.2013 р. [PERSON] була відсутня на робочому місці у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю, тому суд дійшов висновку, що звільнення відбулось відповідно до норм чинного законодавства України на підставі ст. 36 КЗпП України та відсутні підстави для задоволення позовних вимог, які стосуються зміни дати звільнення й стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про відпустки» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, одинокій матері, батьку, який виховує дитину без матері (у тому числі й у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла дитину під опіку, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Згідно із ст. 24 Закону України «Про відпустки» в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей. Так як позивачем не було надано суду беззаперечних доказів того, що вона виховує й утримує дитину сама, а також не надано доказів які б підтвердили факт відсутності виховання й утримання дитини з боку батька, тому відсутні підстави щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки у 2009, 2012, 2013 рр. Крім того, позивачем не було доведено, що вона зверталася до відповідача із заявою про надання їй додаткової соціальної відпустки. Також слід зазначити, що на підставі встановлених обставин по справі, так як відповідачем під час звільнення [PERSON] не було виплачено усіх належних при звільненні сум, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із Київського фінансово-економічного коледжу Національного університета Державної податкової служби України на користь позивачки середнього заробітку за період з 06.09.2013 р. по 12.11.2013 р. в розмірі - 5 093,39 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч вищезазначеній нормі, позивачем не було надано доказів того яким саме чином була завдана моральна шкода відповідачем і не доведено до яких конкретних душевних страждань позивача це призвело. Таким чином відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved