Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на 12/100 частки домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22, посилаючись на те, що 11 квітня 1968 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб в органах РАЦС. 13 січня 1969 року позивач у якості члена сім'ї [PERSON] (тітки матері [PERSON] дружини позивача) був вселений у належне їй на праві приватної власності домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, буд. 22, яке складалося із: трьох кам'яних будинків, загальною площею 63,3 кв. м. та надвірних споруд: ліг. «З» сараю, огорожі 1-5 га мостіння визначених в технічній документації римськими цифрами один та два. За час проживання у вказаному домоволодінні позивачем з дозволу [PERSON]. за власні кошти та своєю працею було побудовано житлове приміщення під літ. «В» та літню кухню літ. «И», та побудовані ним приміщення були відокремлені в самостійну квартиру, якій було привласнено окрему поштову адресу: квартира [ADDRESS]. З вказаного часу він разом із сім'єю постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаній квартирі. 22 лютого 1986 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано та після розірвання шлюб [PERSON] вибула на постійне місце проживання в інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], а позивач залишився проживати за адресою: [INFO]. 20 вересня 1997 року між позиваечм та [PERSON] було зареєстровано шлюб в органах РАЦС та остання була вселена в квартир № 2 у будинку №22 по вулиці Лазарева у м. Одесі як член його сім'ї. Жодних претензій або зауважень від [PERSON] II.К. або інших фізичних, юридичних осіб та організацій, органів місцевого самоврядування, Одеської міської ради щодо проживання та користування вказаним житловим приміщенням на його адресу не надходило та ним не отримувалося. У 2002 році побудована позивачем квартира була незаконно оформлена на ім'я інших осіб, у звязку з чим він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2011 року було встановлено, що позивач за час проживання у домоволодіння № 22 по вул. Лазарева м. Одеса, з дозволу власника цього будинку - [PERSON] своєю працею та за власні кошти добудував житлове приміщення під літ «В» та літню кухню під літ. «И», та з вказаного часу постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаних приміщеннях. 10 січня 2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області [PERSON] була видана Декларація № ОД 142130100023 про готовність об'єкта до експлуатації, реконструкція житлових будинків х господарськими будівлями та спорудами, м. Одеса, вул. Лазарева, 22, код ДК - 1110.3. 11 категорія складності, згідно якої було встановлено: вважати закінчений будівництвом об'єкту готовим до експлуатації, загальна площа будівлі літ «В» 56,8 кв. м./30,2 кв. м., літня кухня літ «И», навіс літ. «М». На підставі ст. 331 ЦК України позивач є власником побудованих ним та зданих в експлуатацію приміщень за вказаною адресою. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2014 року залучено до участі у справі в якості процесуального правонаступника позивача [PERSON] - \~[PERSON], оскільки остання є його дружиною, який 27 грудня 2013 року помер. У наступне судове засідання [PERSON] надала до суду уточнену позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27.12.2013 року, на частину домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22, яке складається із житлового приміщення, визначеного у технічній документації під літ. «В» загальною площею 56,8 кв. м. , житловою площею 30,2 кв. м., літньої кухні під літ. «И», навіс під літ. «М», що складають 12/100 частки домоволодіння. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що будучи спадкоємцем першої за законом вона у передбаченому законом порядку звернулася до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 28 квітня 2014 року на її адресу надійшов лист державного нотаріуса П'ятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] № 721/02-14 в якому вказувалось, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а також згідно довідки № 438762.67.14 від 23 квітня 2013 року, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, відповідно до якої був зроблений виділ 67/100 часток домоволодіння під № 22 по вулиці Ад. Лазарєва, 22 в самостійне за адресою: м. Одеса, вул. А. Лазарєва, 22А, не надається можливим видати їй свідоцтво про право на спадщину на 33/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Ад. Лазарєва, 22. Представник Одеської міської ради надав до суду заперечення проти позову та просив відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що за життя спадкодавець [PERSON], який помер 27 грудня 2013 року, право власності на частину домоволодіння не зареєстрував в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації» (згідно законодавства, що діяло до 01.01.2013 року). Отже, в матеріалах позову відсутні докази, які б підтверджували державну реєстрації права власності на вищезазначену квартиру за спадкодавцем - [PERSON], який помер 27 грудня 2013 року. Відсутність доказів про зареєстровані права власності на нерухоме майно разом з системним аналізом вищевикладених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що спадкодавець не набув права власності на частину домоволодіння № 22 по вулиці Лазарева в місті Одеса. Як вбачається з доданих до позову письмових доказів, у тому числі з Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої ІДАБК в Одеській області від 10 січня 2012 року тощо, спадкодавцем - [PERSON] нібито було проведено реконструкцію 12/100 частин житлового будинку, яка складалася з житлового приміщення під літ. «В», літньої кухні під літ. «И», та навіс літ. «М» за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22 в результаті якої (реконструкції) було створено домоволодіння загальною площею 56,8 кв. м. В матеріалах позовної заяви відсутні документи, які б підтверджували належний правовий режим земельної ділянки, на якій здійснювалася реконструкція будинку, а також документи, які підтверджують відведення земельної ділянки для цієї мети. Позивач не надала суду документи про реєстрацію права власності на 12/100 частин реконструйованого житлового будинку № 22 по вул. Лазарева в місті Одесі, загальною площею 56,8 кв. м. Позивачка не прийняла спадщину, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно, а також, спірна частина житлового будинку загальною площею 56,8 кв. м., на яку позивачка просить суд визнати право власності в порядку спадкування за законом не належала спадкодавцю на праві власності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову. Також слід відрізняти право спадкоємця на спадщину та право власності на нерухоме майно, що входить до складу цієї спадщини. Оскільки позивачка не набула право власності на нерухоме майно, захист її прав, шляхом визнання права власності, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, є неможливим. Позивачем у позовній заяви не вказано, яким чином Одеська міська рада порушила чи оспорює його право власності, що свідчить про пред'явлення позову до неналежного відповідача. Звернення до суду можливо лише у разі, якщо нотаріус з тих чи інших підстав відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Однак, матеріали справи не містять постанови з нотаріальної контори, якою позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння. Зазначені обставини свідчать про недоведеність позивачем факту оспорювання чи невизнання права власності на вищезазначене майно, що унеможливлює застосування такого способу захисту, як визнання права власності на спадщину у судовому порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких обставин. В судовому засіданні встановлено, що 11 квітня 1968 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON] було укладено шлюб. 13 січня 1969 року [PERSON] у якості члена сім'ї [PERSON] (тітка матері [PERSON], дружини [PERSON]), був вселений у належне їй на праві приватної власності домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, буд. 22, яке складалося із: трьох кам'яних будинків, загальною площею 63,3 кв. м. та надвірних споруд: літ. «З» сараю, огорожі 1-5 та мостіння визначених в технічній документації римськими цифрами один та два. За час проживання у вказаному домоволодінні [PERSON] з дозволу [PERSON], за власні кошти та своєю працею було побудовано житлове приміщення під літ. «В» та літню кухню літ. «И». Побудовані ним приміщення були відокремлені в самостійну квартиру, якій було привласнено окрему поштову адресу: квартира [ADDRESS]. Згідно Рішення Виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 1121 від 19.10.1990 року затверджено акт комісії виконкому про прийняття до експлуатації житлового будинку під літ. «В» по вул. Лазарева, 22, затверджено акт комісії виконкому про прийняття до експлуатації прибудови літ. «А» по вул. Лазарева, 22. Цим же рішенням вирішено оформити право власності на домоволодіння лі. «А1» та літ. «В» за [PERSON] та видати свідоцтво про право власності замість правовстановлюючих документів. З вказаного часу [PERSON] разом із сім'єю постійно проживав та був зареєстрований за постійним місцем проживання у вказаній квартирі. 22 лютого 1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та після розірвання шлюбу остання вибула на постійне місце проживання в інше житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] залишився проживати за адресою: [INFO]. 20 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та після реєстрації шлюбу [PERSON] була вселена у квартиру [ADDRESS] як член сім'ї. Згідно висновків КП «ОМБТІ та РОН» квартира [ADDRESS], яка фактично належала [PERSON] та складається із: житлового приміщення визначеного у технічній документації житлове літ. «В» та літньої кухні літ «И», складає 12/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса вул. Лазарева, 22. У 2002 році побудована квартира була незаконно оформлена на ім'я інших осіб, у зв'язку з чим [PERSON] вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2011 року по цивільній справі № 22ц-2297/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON]. Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод е користуванні власністю, виселенні та зобов'язанні зняти з реєстраційного обліку та зі зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON]. УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус [PERSON], про визнання свідоцтва про право власності у порядку спадкування часткове недійсним, визнання договору дарування частково недійсним, визнання права користування на жиле приміщення та зобов'язання не перешкоджати в користуванні житловим приміщенням, та було: - скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2010 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], УЖКГ та ПЕК Одеської міської ради, треті особи: [PERSON], приватний нотаріус [PERSON], про визнання свідоцтва про право власності у порядку спадкування частково недійсним та визнання договору дарування частково недійсним та ухвалене в цій частині нове рішення про задоволення позову; - визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на домоволодіння № 015783, яке було видане 11 вересня 2001 року на ім'я [PERSON] Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому на 33/100 частки домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22 - в частині права власності на частку домоволодіння, яка складається із житлового приміщення визначеного у технічній документації під літ. «В» та літньої кухні, визначеної у технічній документації під літ. «И»; - визнано частково недійсним договір дарування 33/100 частки домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22, укладений [PERSON] з [PERSON] 11 липня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] А.М. та зареєстрований у реєстрі за № 4688. - у частині домоволодіння, яке складається із житлового приміщення визначеного у технічній документації під літ. «В» та літньої кухні, визначеної у технічній документації під літ. «И». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ було відмовлено у відкритті касаційного провадження по касаційній скарзі [PERSON] та відмовлено в задоволені касаційної скарги [PERSON], а рішення Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2011 року було залишено без змін. Рішення апеляційного суду Одеської області набрало законної сили. 10 січня 2013 року Інспекцією ДАБК в Одеській області [PERSON] була видана Декларація № ОД 142130100023 про готовність об'єкта до експлуатації, реконструкція житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, м. Одеса, вул. Лазарева, 22, код ДК - 1110,3, II категорія складності, та вказаною Декларацією було встановлено: вважати закінчений будівництвом об'єкт готовим до експлуатації, загальна площа будівлі літ «В» 56,8 кв. м./30,2 кв. м., літня кухня літ «И», навіс літ. «М». 27 грудня 2013 року [PERSON] помер, відповідно до свідоцтва про смерть серії №І-ЖД №357787 від 28 грудня 2013 року, запис №12629, у звязку із чим відкрилась спадщина. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 27 грудня 2013 року, на підставі ст. 1261 ЦК України, є [PERSON], позивач по справі. У зв'язку зі смертю [PERSON] не встиг завершити оформлення права власності на реконструйовані житлові будинки за адресою: м. Одеса, вул. Лазарева, 22. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач звернулась до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, а також згідно довідки № 438762.67.14 від 23 квітня 2013 року, виданої КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, відповідно до якої був зроблений виділ 67/100 часток домоволодіння під № 22 по вулиці А. Лазарєва, 22 в самостійне за адресою: м. Одеса, вул. Ад. Лазарєва, 22А, не надається можливим видати їй свідоцтво про право на спадщину на 33/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Ад. Лазарєва, 22. Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судове практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними$ - по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач в передбаченому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину від незалежних від нього причин, у звязку з чим порушуються права позивача. Посилаючись на вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved