Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 50000 грн. та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18.04.2008р. між КС «Одеське кредитне товариство» та [PERSON] уклади договір ОКОВЗНП-0036, відповідно до умов якого відповідач отримала в кредитні кошти в розмірі 50000 грн. з терміном повернення кредитних коштів до 18.07.2008р. із сплатою 60 річних від суми 50000 грн.. 16.05.2018р. між КС «Одеське кредитне товариство» та [PERSON] укладено угоду про поступку права вимоги за вищезазначеним кредитним договором. 19.06.2018р. він звертався до відповідача з письмовою претензією щодо стягнення заборгованості, одна дана вимоги відповідачем була проігнорована. За даних обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялася за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що 18.04.2008р. між КС «Одеське кредитне товариство» та [PERSON] укладено кредитний договір ОКОВЗНП-0036, відповідно до умов якого відповідач отримала в кредитні кошти в розмірі 50000 грн. з терміном повернення кредитних коштів до 18.07.2008р. із сплатою 60 річних від суми 50000 грн. (а.с. 5-6) Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 16.05.2018р. між КС «Одеським кредитним товариством» та [PERSON] укладеного угоду про поступку права вимоги, відповідно до якого право вимоги, щодо повернення та стягнення заборгованості за кредитним договором ОКОВЗНП-0036 від 18.04.2008р., набув [PERSON] (а.с. 7) Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 19.06.2018р. новий кредитор - [PERSON] звернувся із письмовою претензією до [PERSON] , щодо сплати заборгованості в розмірі 50000 грн. (а.с. 8) Однак відповідачем грошові пошти так повернуто і не було, незважаючи на те, що термін повернення боргу давно сплинув. Закінчення строку договору, відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку із тим, що позивачу сплату судового збору було відстрочено до ухвалення рішення по справі, судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved