Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач [PERSON] , є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Право власності за нею зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно. У будинку вона зареєстрована та проживає сама. Також у будинку зареєстроване місце проживання її рідної сестри [PERSON] . 3 1993 року відповідач у будинку не проживає, її речі у будинку відсутні. Відповідач припинила проживання та втратила інтерес до будинку як до житла за власної ініціативи. Перешкод відповідачу у користуванні будинком позивач не чинила та не чинить на теперішній час. Факт події - не проживання відповідача у будинку з 1993 року підтверджується письмовими доказали, а також може бути підтверджений показаннями свідків. Відповідач не вносять плату за житлово-комунальні послуги у зв`язку із чим позивач вимушена нести додаткові витрати на утримання належного їй майна та позбавлена можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг, тому просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач будучи повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог. Представник позивача адвокат Сильченко О.В. будучи повідомленим належним чином про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Відповідач будучі повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні вимог вказаних у позовній заяві, оскільки вона мешкала разом з батьками з 1973 року у будинку за адресою: [ADDRESS] . Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування житлового будинку посвідченого державним нотаріусом Першої Слов`янської державної нотаріальної контори Паращук О.А. від 02 червня 1997 року зареєстрованого в реєстрі за № І-1178, позивач є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки Слов`янської ради Донецької області за №124978 від 14.06.2021 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Центра надання адміністративних послуг м. Слов`янська слідує, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту керівника комітету мікрорайону «Східний» Задірака В.С. від 12.06.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 2 особи, але [PERSON] довгий час не мешкає, а саме: з 2002 року по теперішній час, особистих речей у домоволодінні немає. Дослідивши матеріали, суд приходить висновку, що право власності будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить саме [PERSON] на праві договору дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач має бути визнаним такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач понесла судові витрати які складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. та витрат на оплату правничої допомоги в сумі 1000,00 грн. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Тобто, аналізуючи дані норми закону суд, приходить до переконання, що сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи, розподіл яких передбачено ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Дослідивши надані стороною позивача документи на підтвердження оплати професійних послуг, суд дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим наявні правові підстави про розподіл понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved