Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

До Михайлівського районного суду Запорізької області 17.12.2020 року надійшла цивільна справа [PERSON] до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] , у віці 84 років, що підтверджується Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане (повторно) Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10 червня 2020 року, актовий запис за № 184. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до державного нотаріуса Веселівської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте Постановою від 29.07.2020 року за № 394/02-14 йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, у зв`язку з пропуском строку на подання заяви на отриманні свідоцтва на спадщину за законом. Вказаний строк було пропущено ним з поважної причини, у зв`язку з хворобою його дружини [PERSON] , яка, будучі пенсіонеркою та безробітною потребувала стороннього постійного догляду та піклування. Крім того, після виписки його дружини з лікарні на території країни з 12 березня 2020 року діяв карантин через спалах коронавірусу. На день ведення карантину на території України він мав повних 60 років.У зв`язку з чим він просить суд визначити йому додатковий трьохмісячний строк, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] у віці 84 років. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити його позов. Пояснив, що пропустив строк для звернення до нотаріуса у зв`язку з тим, що його співмешканка (колишня дружина) знаходилась на стаціонарному лікуванні та у зв`язку з карантинними обмеженнями. Після послаблення карантинних обмежень звернувся до нотаріуса, а згодом до адвоката. Представник позивача адвокат Шубін О.П в судовому засіданні просив задовольнити позов. Пояснив суду доводи, які викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином. В матеріалах справи є клопотання відповідача № 02-01-17/3353 від 20.08.2020 р. в якому зазначене прохання розглянути справу № 313/743/20 без представника відповідача. Не заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що позивач не піклувався за померлим батьком, а тому не має права на спадщину. Також пояснив, що позивач проживає разом з колишньою дружиною [PERSON] . Представник третьої особи адвокат Потапов М.О. заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що у позивача була можливість звернутися до нотаріуса до введення карантинних обмежень, також була можливість зателефонувати нотаріусу та викликати його до себе додому для оформлення необхідної заяви. Пояснив, що карантинні обмеження не завадили позивачу звернутися до нотаріуса та адвоката. Вважав, що відповідно до судової практик Верховного Суду України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у позові слід відмовити. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Про що свідчить свідоцтво про смерть від 10 червня 2020 р. серії [NUMBER] . Таким чином після смерті [PERSON] спадщина відкрилась [INFO] . Відповідно строк для прийняття спадщини сплив 23 травня 2020 р. [PERSON] є батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . У зв`язку з цим [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька - [PERSON] . З метою прийняття спадщини після померлого батька та з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно позивач 04 червня 2020 р. звернувся з відповідною заявою до державного нотаріуса Веселівської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 червня 2020 р. державний нотаріус Веселівської державної нотаріальної контори відмовив позивачу в оформленні спадщини після померлого батька та у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Відмова у вчинені нотаріальної дії обґрунтована тим, що позивач звернувся до нотаріуса з пропуском шестимісячного строку, який починається з часу відкриття спадщини. Таким чином позивач пропустив встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини на 13 днів. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ГК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 13 березня 2020 р. у справі № 314/2550/17, Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19). При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 13 березня 2020 р. у справі № 314/2550/17. Обґрунтовуючи причини пропуску строку для прийняття спадщини позивач посилався на те, що його співмешканка (колишня дружина) [PERSON] в період з 02 по 17 березня 2020 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в КУ «ЗОК Онкодиспансер» ЗОР, а також посилався на карантинні обмеження, які були запроваджені в Україні постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Судом встановлено, що [PERSON] в період з 02 по 17 березня 2020 р. знаходилась на стаціонарному лікуванні в КУ «ЗОК Онкодиспансер» ЗОР. Вказана обставина підтверджується Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1609 від 17 березня 2020 р. В матеріалах справи відсутні свідоцтва про укладення шлюбу та розірвання шлюбу позивача з його дружиною, але в судовому засіданні третя особа [PERSON] підтвердив факт спільного проживання позивача з колишньою дружиною [PERSON] . Пунктом 1 постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на 04 квітня 2020 р.) був установлений з 12 березня 2020 р. до 24 квітня 2020 р. на всій території України карантин. Відповідно до п. 4 цієї постанови було встановлено, що особами, які потребують самоізоляції, є, зокрема, особи, які досягли 60-річного віку, крім осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність об`єктів критичної інфраструктури. Пунктом 1 постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на 23 квітня 2020 р.) був установлений з 12 березня 2020 р. до 11 травня 2020 р. на всій території України карантин. Відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб (затв. Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 р.) (в редакції станом на 23 квітня 2020 р.) особами, які потребують самоізоляції, є, зокрема, особи, які досягли 60-річного віку, крім державних службовців і працівників державних органів та органів місцевого самоврядування, народних депутатів України та депутатів місцевих рад, суддів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, а також осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, які: провадять діяльність та надають послуги в галузях енергетики, хімічної промисловості, транспорту, у сферах інформаційно-комунікаційних технологій, електронних комунікацій, у банківському та фінансовому секторах, оборонній промисловості; надають послуги у сферах життєзабезпечення населення, зокрема у сферах централізованого водопостачання, водовідведення, постачання електричної енергії і газу, виробництва продуктів харчування, сільського господарства, охорони здоров`я; є комунальними, аварійними та рятувальними службами, службами екстреної допомоги населенню; включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; є об`єктами потенційно небезпечних технологій і виробництв. Пунктом 1 постанови КМУ № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (в редакції станом на 11 травня 2020 р.) був установлений з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин. Відповідно до пп. 4 п. 3 Порядку проведення протиепідемічних заходів, пов`язаних із самоізоляцією осіб (затв. Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 р.) (в редакції станом на 11 травня 2020 р.) особами, які потребують самоізоляції, є, зокрема, особи, які досягли 60-річного віку, крім державних службовців і працівників державних органів та органів місцевого самоврядування, народних депутатів України та депутатів місцевих рад, суддів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, а також осіб, які здійснюють заходи, пов`язані з недопущенням поширення COVID-19, забезпечують діяльність підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, які: провадять діяльність та надають послуги в галузях енергетики, хімічної промисловості, транспорту, у сферах інформаційно-комунікаційних технологій, електронних комунікацій, у банківському та фінансовому секторах, оборонній промисловості; надають послуги у сферах життєзабезпечення населення, зокрема у сферах централізованого водопостачання, водовідведення, постачання електричної енергії і газу, виробництва продуктів харчування, сільського господарства, охорони здоров`я; є комунальними, аварійними та рятувальними службами, службами екстреної допомоги населенню; включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави; є об`єктами потенційно небезпечних технологій і виробництв. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] позивач народився [INFO] . Є пенсіонером та не працює. В період дії карантинних обмежень (зокрема з 12 березня 2020 р. по 22 травня 2020 р.), введених постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» позивачу був 61 рік, а тому ці карантинні обмеження, зокрема вимога, щодо самоізоляції, була для позивача обов`язковою. Відповідно він не мав законного права прибути до нотаріуса для оформлення заяви необхідної для прийняття спадщини. При цьому суд приймає до уваги, що вищезазначені карантинні обмеження діяли в тому числі і в період шестимісячного строку для прийняття позивачем спадщини (з 23 листопада по 22 (включно) травня 2020 р.). Таким чином знаходження співмешканки позивача на стаціонарному лікуванні, карантинні обмеження, щодо самоізоляції осіб, які досягли 60-річного віку є поважними причинами пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після померлого [INFO] батька - [PERSON] . Також суд приймає до уваги незначний (13 днів) пропуск шестимісячного строку для прийняття спадщини. Суд не приймає до уваги пояснення третьої особи щодо того, що позивач не піклувався за померлим батьком, оскільки ця обставина не позбавляє спадкоємця права на спадкування. Суд не приймає до уваги твердження представника третьої особи щодо можливості у позивача звернутися до нотаріуса до введення карантинних обмежень. У позивача, як спадкоємця для прийняття спадщини було 6 місяців. При цьому відповідну заяву до нотаріуса спадкоємець має право подати в тому числі і в останній день вказаного строку, тим більше позивач не міг передбачити введення карантинних обмежень. Також суд не приймає до уваги твердження представника третьої особи, щодо того, що у позивача була можливість зателефонувати нотаріусу та викликати його до себе додому для оформлення необхідної заяви та щодо судової практики Верховного Суду України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, оскільки ці твердження спростовуються встановленими судом обставинами справи. У зв`язку з викладеним суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню повністю. Враховуючи викладене,

Outcome: approved