Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому з урахуванням позовних вимог просить: встановити факт постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON], на час відкриття спадщини; визнати за позивачем право власності на житловий будинок №39 по вулиці Лісова в селі Високий Камінь Коростишівського району Житомирської області у порядку спадкування після померлої 25 березня 2005 року [PERSON]. В обґрунтування позову вказує, що 23 березня 2005 року померла мати позивача - [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на все майно. З заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки на момент смерті постійно проживав у спадковому будинку. Однак, потім нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, оскільки [PERSON] пропустив встановлений Законом строк для прийняття спадщини та відсутній правовстановлюючий документ на дане майно. Позивач також вказує, що є єдиним спадкоємцем матері, протягом кількох років проживав у спадковому будинку й наразі здійснює догляд за батьківським будинком. Тому позивач просить задовольнити його позовні вимоги. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи Суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву сторін, прийнявши до уваги визнання позовних вимог представником відповідача, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] померла 23 березня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП №282059. (а.с.6) 02 серпня 1999 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] помер 12 листопада 2002 року. (а.с.7-8) 11 липня 2016 року було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] на житловий будинок №39 по вулиці Лісова в селі Високий Камінь Коростишівського району Житомирської області у порядку спадкування після померлої 25 березня 2005 року [PERSON] було відмовлено, оскільки [PERSON] не прийняв спадщину в порядку та строк, встановлений чинним законодавством, а також у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. Це підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. (а.с.9-11) З письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON] та актів депутата сільської ради [PERSON], які приймаються судом, вбачається, що [PERSON] протягом трьох місяців, а саме, з початку січня 2005 року по березень 2005 року, здійснював догляд за матірю [PERSON], до дня її смерті 25 березня 2005 року постійно з нею проживаючи. (а.с.15-19) Також з довідок, виданих виконавчим комітетом Городської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, вбачається, що [PERSON], який помер 12 листопада 2002 року до дня смерті був зареєстрований та проживав в [INFO], разом з ним на день його смерті за цією адресою була зареєстрована та проживала його мати [PERSON], яка померла 23 березня 2005 року. Разом з останньою на день її смерті за цією ж адресою проживав, проте не був зареєстрований, [PERSON], вони разом вели домашнє господарство, мали спільний бюджет, він допомагав їй у веденні особистого підсобного господарства, піклувався, займався організацією поховання матері, після її смерті проживав у спадковому будинку. (а.с.13-14) Відповідно до пункту 3.22 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Згідно розяснень, викладених у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою нотаріуса №02-31/108 від 11 липня 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності [PERSON], оскільки останній пропустив встановлений чинним законодавством строк для прийняття спадщини. Надавши належну оцінку доказам, наданих позивачем на підтвердження його позовних вимог в частині встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд встановив наявність належних доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. Також, вищевказаною постановою нотаріуса відмовлено у видачі свідоцтва про право власності [PERSON] у звязку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок. Згідно із положеннями статей 182 та 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до копії довідки №150, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 16 березня 2016 року, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №82 станом на 31 грудня 2012 року за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Високий Камінь, вулиця Лісова, 39, право власності на дане нерухоме майно не зареєстровано. Згідно погосподарської книги №11 за 2011-2015 роки особовий рахунок №0468 за померлою [PERSON] рахується житловий будинок в селі Високий Камінь, по вулиці Лісова, 39. Також за померлою [PERSON] в селі Високий Камінь, вулиця Лісова, 39 рахується неприватизована земельна ділянка в розмірі 0,47га (0,25га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,22га для ведення особистого селянського господарства). (а.с.22-23) Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статей 1297, 1278 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом також встановлено, що право власності на вказаний будинок належним чином не оформлено. Позивач вправі вимагати визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно після смерті матері, яке остання не оформила у встановленому законодавством порядку. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав передбачений законом і відповідає йому. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження представленими суду доказами, тому, вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved