Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини в актовий запис про народження внесені на підставі п.1 ст.135 СК України. Статом на теперішній час малолітня дитини влаштована на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] , мешкає з ними за адресою: [ADDRESS] . Дитячий будинок сімейного типу забезпечує всебічний розвиток дитини, відповідає за її моральне та матеріальне становище. Вцідповідачка дитину не відсвідує, матеріальну або іншу допомогу не надає, не виявляє бажання повернути дитину до родини. Просять позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] . Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22.06.2020 року відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08.07.2020 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті вказану цивільну справу та призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання від представника позивача, надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явилася за невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Клопотань про перенесення розгляду справи від неї не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленої про дату, час та місце судового засідання відповідачки, яка не повідомила про причини неявки, відзиву на позовну заяву не надала, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у відповідності до ст.280 ЦПК України. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги органу опіки та піклування Маріупольської міської ради підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні їм докази. Згідно із свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00021134260 від 04.10.2018, відомості про батька [PERSON] , записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.12.2018 року, відібрано малолітню [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав, а також стягнуто на користь дитячого закладу, якому буде передана дитина на повне державне забезпечення, аліменти нап утримання малолітньої дитини аліменти у розмірі ј частини її заробітку (доходу) - щомісячно, апле не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 року і до повноліття дитини. Як вбачається з витягу з протоколу №13 від 28.05.2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупаольської міської ради вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до відповіді Центрального районного центру соціальних служб для сімї , дітей та молоді Маріупольської міської ради № 43.2/5172 від 07.02.2020 року , Центральним районним центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді Маріупольської міської ради надавалась послуга соціального супроводу родині [PERSON] з 06.10.2017 року до 10.04.2018 рнноку у звязку із існуванням проблеми виховання дитини. Ставному на 07.02.2020 року [PERSON] до Центрального районного центру соціальних служб для сімї , дітей та молоді Маріупольської міської ради не зверталась ,акт інспектування родини відсутній у преліку затверджених форм обліку. З письмових пояснень [PERSON] від 21.02.2020 року вбачається, що остання аліменти на дитини не сплачує, щодо повернення дитини у родину не зверталась. Відповідно до положень статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 164 СК України Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із положеннями Закону та роз`яснень, наведених у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Аналізуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, кожен окремо та в їх сукупності, суд приймає їх до уваги, як належні, допустимі та достовірні, оскільки вони узгоджуються між собою та не містять внутрішніх протиріч. Суд приймає до уваги витяг з протоколу №13 від 28.05.2020 року засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, оскільки вказаний витяг підписаний уповноваженою особою та рішення прийнято на підставі вивчення всіх обставин справи. З огляду до викладеного, суд приходить до переконання, що позивачем доведена та обставина, що [PERSON] від виконання обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON] ухилилася, а саме суду надані докази того, що відповідач не піклується про свою дитину, не відвідує дитину, її долею, життям, вихованням, навчанням та здоров`ям не цікавиться, не виявляє батьківської уваги та турботи, жодних заходів для повернення дитини до родини не здійснює. Натомість, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, аліменти не сплачує. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в своїй сукупності, суд розцінює як те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, що відповідно до ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Проаналізувавши обставини ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків у своїй сукупності, беручи до уваги, що таке ухилення має тривалий характер, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав відносно її дитини. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав [PERSON] якимось чином вплине на інтереси дитини, яка не отримує від матері необхідної допомоги, уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно із ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітньої доньки , та його задоволення в повному обсязі. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Закон України «Про судовий збір» визначає дві понятійні категорії, до першої відносять заяви, за яких справляння судового збору не передбачено взагалі, друга категорія, зокрема, визначає коло осіб, яким надається пільга у виді звільнення від сплати судового збору за подачу певних (визначених законом) заяв. Аналіз положень п.14 ч.2 ст.1 ЗУ «Про судовий збір» дозволяє дійти висновку, що на законодавчому рівні визначено, що судовий збір не справляється зокрема за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Орган опіки та піклування Маріупольської міської ради відноситься до осіб, які мають право звернення до суду в інтересах малолітніх чи неповнолітніх. Враховуючи ту обставину, що в даному випадку підставою звернення до суду із вказаним позовом було саме захист прав малолітніх дітей які залишилися без батьківського піклування, суд приходить до висновку, що звернення із вказаною заявою підпадає під дію п.14 ст.2 ЗУ «Про судовий збір», згідно із яким справляння судового збору відсутнє. На підставі наведеного,

Outcome: approved