Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

До Кіровського районного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 01.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/17-41//1160-38, згідно якого останньому надано кредит в сумі 31764,50 доларів США, зі сплатою 13,25% річних, на строк до 28.02.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань між банком та [PERSON] 01.03.2007 року було укладено договір поруки №014/17-41//1160-38/2. Посилаючись на те, що свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 10.05.2012 року становить 445665 грн. 02 коп., позивач просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку вказану заборгованість, а також судові витрати по справі. Під час розгляду справи, позивач уточнив позовні вимоги та посилаючись на часткове погашення заборгованості по тілу кредиту, донарахування відсотків та пені, остаточно просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 25.11.2016 року в сумі 57874,85 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 28684,31 долар США, заборгованості по відсоткам в сумі 29190,54 долари США, а також стягнути пеню в сумі 3593017 грн. 50 коп. Ухвалою суду від 18.06.2018 року, в зв'язку з відступленням первісним позивачем права вимоги за укладеними з відповідачами кредитним договором та договором поруки, до участі справі в якості правонаступника відповідно до ст.55 ЦПК України було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт». В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідачів під час розгляду справи заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв'язку зі пропуском позивачем строків позовної давності та визначених ст.559 ЦК України строків для пред'явлення вимог до відповідача [PERSON], як поручителя. Крім того, заперечував факт укладання договору поруки між банком та відповідачем [PERSON] Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 01.03.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/17-41//1160-38, згідно умов п.п.1.1,1.2,1.4 якого останньому було надано кредит в сумі 31764,50 доларів США, зі сплатою 13,25% річних, на строк до 28.02.2027 року. Пунктом 6.5. кредитного договору було визначено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту та в інших випадках, передбачених цим договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надсилання позичальнику відповідного повідомлення від кредитора з вимогою дострокового погашення. Згідно п.9.1 кредитного договору останній набуває чинності з часу його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, процентів за користування, неустойок, відшкодування можливих збитків). В забезпечення виконання зобов'язань між банком та [PERSON] 01.03.2007 року було укладено договір поруки №014/17-41//1160-38/2, згідно умов п.п.1.2,2.1,3.1 якого останній взяв на себе зобов'язанням відповідати в солідарному порядку перед банком по борговим зобов'язанням боржника [PERSON], які виникають з умов кредитного договору №014/17-41//1160-38 від 01.03.2007 року. Пунктом 4.1 договору поруки було встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Також судом встановлено, що 22.03.2010 року банком на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу, в якій кредитор посилаючись на порушення умов кредитного договору позичальником, вимагав протягом 30 днів погасити заборгованість в сумі 35619,9 доларів США. Посилаючись на те, що вказана вимога задоволена не була та відповідачами порушуються договірні зобов'язання, позивач просив стягнути з останніх заборгованість за кредитним договором, яка згідно наданого розрахунку станом на 25.11.2016 року становить 57874,85 доларів США, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 28684,31 долар США, заборгованості по відсоткам в сумі 29190,54 долари США, а також стягнути пеню в сумі 3593017 грн. 50 коп. Згідно договору від 11.04.2018 року та витягу з реєстру боржників вбачається, що право вимоги за кредитним договором №014/17-41/1160-38 від 01.03.2007 року та договором поруки №014/17-41/1160-38/2 від 01.03.2007 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачами [PERSON] і [PERSON], відповідно, було відступлено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» та останнє у відповідності до ст.512-514 ЦК України, набуло всіх прав та обов'язків кредитора за укладеними договорами. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 4 ст.559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як роз'яснено в п.24 Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, первісний кредитор в особі Публічного акціонерного товариства «Райффайзен\~Банк Аваль» у відповідності до умов п.6.5 кредитного договору та в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, використав своє право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши останнім 22.03.2010 року письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та пов'язаних з ним платежів, таким чином змінивши строк виконання основного зобов'язання. Позовна заява банком була складена 18.05.2012 року та подана до суду 24.05.2012 року. З огляду на це, порука відповідача [PERSON] в силу ч.4 ст.559 ЦК України на момент пред'явлення позову, є такою, що припинилась. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволені позовних вимог до відповідача [PERSON] в повному обсязі. В частині, вимог заявлених до відповідача [PERSON], суд вважає доведеним факт неналежного виконання останнім своїх зобов'язань, як позичальником за кредитним договором, щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування останнім. Також суд вважає безпідставними посилання представника останнього щодо пропуску строків позовної давності в частині заявлених вимог про стягнення кредиту та відсотків, оскільки строк позовної давності в даному випадку повинен обраховуватись з моменту спливу тридцяти денного строку, встановленого у вимозі від 22.03.2010 року, тобто з 23.04.2010 року. Таким чином, з огляду на подачу позову 24.05.2012 року, останній пред'явлено в межах трирічного строку позовної давності, встановленого ст.257 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги по стягнення з відповідача [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» заборгованості за тілом кредиту в сумі 28684,31 долари США, суд визнає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 ст.631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки. Тобто, в разі невиконання зобов'язань за кредитним договором на момент кінцевої дати повернення кредиту, кредитор має право до фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором нараховувати проценти на залишок заборгованості. При цьому, оскільки кредитним договором не визначено розміру процентів після спливу строку повернення кредиту, такі проценти підлягають визначенню на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки пред'явленням вимоги від 22.03.2010 року банк змінив строк виконання зобов'язань, зі спливом встановленого у вимозі строку, тобто з 23.04.2010 року, банк мав право після цієї дати нараховувати відсотки на рівні облікової ставки Національного банку України, а не виходячи із розміру відсотків, встановлених у кредитному договорі, як фактично було нараховано позивачем. Крім того, враховуючи, що згідно умов кредитного договору погашення відсотків було передбачено щомісячними платежами, суд вважає, що позивачем було пропущено трирічний строк позовної давності для заявлення вказаних вимог в частині стягнення відсотків, нарахованих до 24.05.2009 року. В зв'язку з цим, розрахунок заборгованості по відсотках станом на 25.11.2016 року в сумі 29190,54 долари США суд вважає безпідставним, а відповідні позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за необґрунтованістю, недоведеністю належними доказами та в зв'язку зі пропуском строку позовної давності в частині стягнення відсотків, нарахованих до 24.05.2009 року. З огляду на це, суд вважає необґрунтованим і розрахунок пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом, яка розрахована виходячи із розміру заборгованості за відсотками, порядок нарахування та розмір яких судом було визнано необґрунтованим та не доведеним. Також суд враховує, що в зв'язку із зміною банком строку виконання зобов'язання, вимога про стягнення пені, нарахованої на заборгованість за тілом кредиту та відсотками, заявлена з пропуском річного строку позовної давності, встановленого п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. З урахуванням наведеного, в задоволенні позовних вимог про стягнення пені позивачу також слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України та пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3219 грн.

Outcome: partial