Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту народження [PERSON], яка народилася 19 жовтня 2015 року у м.Сімферопіль Автономної Республіки Крим, від батьків: мати - [PERSON], [INFO] та батька [PERSON], [INFO]. У заяві зазначено, що [PERSON], є батьком [PERSON], яка народилася 19 жовтня 2015 року, у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. 20 жовтня 2015 року ГБУЗ РК «Сімферпопольский» було видано медичне свідоцтво про народження серії 35 № 015448, щодо народження доньки. В подальшому, дружина заявника, [PERSON] разом з донькою переїхала до м. Запоріжжя, для проживання у [INFO], належній заявнику на праві приватної власності. У березні 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції з заявою щодо проведення державної реєстрації народження доньки. 22 березня 2016 року Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації народження доньки через те, що документи про народження доньки, на тимчасово окупованій території, не є дійсними. Отже народження доньки відбулося на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Донька народилася у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим і зазначене місце народження доньки є тимчасом окупованою територією України, проте встановлення факту народження необхідно заявнику для отримання свідоцтва про народження. З цих підстав, заявник змушений був звернутися до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні, заявник, наполягаючи на фактах, викладених у заяві, просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у заяві. Представник зацікавленої особи у судове засідання не зявився, але надав письмову заяву про можливість слухання справи без участі представника Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Проти задоволення заяви судом не заперечують. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та дослідивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4ст.273 ЦПКі полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено, що [PERSON], є батьком [PERSON], яка народилася 19 жовтня 2015 року, у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. 20 жовтня 2015 року ГБУЗ РК «Сімферпопольский» було видано медичне свідоцтво про народження серії 35 № 015448, щодо народження доньки. В подальшому, дружина заявника, [PERSON] разом з донькою переїхала до м. Запоріжжя, для проживання у [INFO], належній заявнику на праві приватної власності. У березні 2016 року [PERSON] звернувся до Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції з заявою щодо проведення державної реєстрації народження доньки. 22 березня 2016 року Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації народження доньки через те, що документи про народження доньки, на тимчасово окупованій території, не є дійсними. Отже народження доньки відбулося на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації народження відповідно до статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Донька народилася у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим і зазначене місце народження доньки є тимчасом окупованою територією України. Як вбачається із наявної в матеріалах справи медичного свідоцтва про народження серії 35 № 012152 виданого 08 грудня 2016 року ГБУЗ «Сімферопольський КПБ № 2» у [PERSON] 19 жовтня 2015 року народилась дитина жіночої статі, батьками якої є [PERSON], [INFO] та батька [PERSON], [INFO]. Згідно ч.3ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, медичне свідоцтво про народження серії 35 № 012152, яке видане 08 грудня 2016 року ГБУЗ «Сімферопольський КПБ № 2» є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно ч.ч.1,2ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Згідно ч.1ст.122 СК України,дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до п.1 Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженихнаказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року№ 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно п.2 розділу ІІІ вищевказаних Правил, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затвердженанаказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Ці документи подаються до органу державної реєстрації актів цивільного стану, де реєструється народження. При відсутності підстав для державної реєстрації народження, визначених у цьому пункті, державна реєстрація народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою. Таким чином, законодавством визначено процедуру державної реєстрації народження дитини у даному випадку шляхом звернення до суду. Заявником доведено, що встановлення юридичного факту необхідне для реалізації ним батьківських прав, а відтак підстав до відмови в задоволенні заяви суд не вбачає. При цьому, суд враховує принцип 3 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, згідно якого дитині повинно належати з її народження право на ім'я та громадянство та статтю 7 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральної Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, відповідно до якої дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Outcome: approved