Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначалося, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі- Генеральна угода) , укладеної 03 січня 2013 року між ПАТ КБ ПриватБанком (далі- Банк) та відповідачем [PERSON], остання отримала кредит у розмірі 15461,87 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач [PERSON] свої зобовязання не виконала, у звязку з чим має заборгованість за кредитом станом на 15 серпня 2016 року в сумі 32725,80 гривень, з них: 11771,83 гривень - заборгованість за кредитом; 5835,03 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10359,14 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 4759,80 гривень - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, причини неявки повідомив, надав письмову заяву, в якій підтримав позовні вимоги по тих підставах , що викладені в позовній заяві, прохав задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, справу розглянути без участі представника. У разі неявки в судове засідання відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення з неї суми пені, комісії та штрафу, просила в цій частині позовних вимог відмовити в задоволенні. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін по справі. За відсутності сторін, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, що відповідає положенню ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Статтями 1054 і 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, укладеної 03 січня 2013 року між ПриватБанком та відповідачем [PERSON], відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 15461,87 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості. Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Генеральною угодою між банком та відповідачем були чітко визначені порядок та строки погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Зокрема, сторони домовились про те, що щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов договору. Свої зобовязання позивач виконав належним чином, зокрема, надав відповідачу кредит. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору, а саме не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, у звязку з чим має прострочену заборгованість. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до стст.526,1054 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається та позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] за кредитом становить на 15 серпня 2016 року в сумі 32725,80 гривень, з них: 11771,83 гривень - заборгованість за кредитом; 5835,03 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10359,14 гривень - заборгованість за пенею та комісією, 4759,80 гривень - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у обовязані; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Відповідно до принципів ділової співпраці, яка базується на взаємодопомозі сторін та спонуканні кожної сторони у зобов'язанні сприяти іншій у виконанні нею свого обов'язку; розумності , усвідомленості учинення можливих правових наслідків та дотримання певних меж; справедливості як оціночної моральної категорії, коли відносини встановлюються відповідно до вимог права, на кредитора накладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі не сприяти їх збільшенню. Відповідно до ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Норма щодо можливості зменшення розміру неустойки в судовому порядку свідчить, що право судів, трактується як обовязок зменшувати неустойку в частині, що перевищує можливі збитки у звязку з порушенням зобовязання, як зловживанням правом, що може служити підставою для відхилення позовних вимог у певній частині. Згідно ч.3 ст.13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Отже, що стосується стягнення пені та комісії за несвоєчасне виконання зобовязань за договором в сумі 10359,14 гривень, суд виходить з наступного. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом, однак доданий розрахунок цієї суми є загальним для комісії та пені (суми комісії та пені в розрахунку зазначені в загальній колонці). Разом з цим, комісія та пеня є різними поняттями, рівно як й підстави для їх обрахування. Зазначене свідчить про те, що заявлені банком вимоги в цій частині є неконкретними, під час розгляду справи позивачем не уточнені, окремі розрахунки заборгованості за комісіями та за пенею відсутні, тому в цій частині вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею та комісією за користування кредитом задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Аналізуючи у сукупності надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню: 11771 гривень 83 копійок заборгованість за кредитом; 5835 гривень 03 копійок-заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4759 гривень 80 копійок- штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, а всього - 22 366 гривень 66 копійок. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України, за якою стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial