Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON], з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 12.09.1990 року по 03.08.2016 рік він перебував у трудових відносинах з [PERSON] акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське», працюючи на різних посадах, переважно з повним робочим днем в шахті. 03.08.2016 року звільнений у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, на підставі ст.40 п.2 КЗпП України (Наказ № 1138ок від 04.08.2016 р.). Під час роботи у відповідача позивач захворів на професійне захворювання, що підтверджу\-ється первинним висновком МСЕК від 27.07.2016 року Серії АВ № 0705958, довідкою МСЕК № 0048467 Серії АБ від 23.11.2017 року, де встановлено, що він частково втратив пра\-цездатність, а саме 30 відсотків, та має третю групу інвалідності. Професійне захворювання стало наслідком тривалої дії тяжких і шкідливих умов пра\-ці у відповідача, що підтверджується актом Форми П-4 «розслідування хронічного профе\-сійного захворювання» від 01.11.2017 року, де був встановлений діагноз хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, J1H І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість Іст., (початкові явища) зниження слуху (І ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання про\-фесійне, встановлю вперше. Хронічна попереково-крижова радикулопатія зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Метаболічна карді- опатія, СНО, (М 54.1.7) Неодноразово проходив тривалі курси лікування. Згідно медичного висновку Клініки професійних захворювань ДУ «Інститут медики- ни праці НАМН України позивачу остаточно було встановлено діагноз: хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст. (пер- шого-другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість Іст., (початкові явища) зниження слуху (І ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] - захворювання про\-фесійне, встановлю вперше. Хронічний попереково-крижова радикулопатія зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Метаболічна карді- опатія, СНО, (М 54.1.7). Хронічне обструктивне захворювання легенів пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг, легенева недостатність першого-другого ступеня. 01.11.2017 року комісією Головного управління Держпраці у Донецькій області був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, де було вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом промислового фактору - шум,пил. Моральна шкода, яка заподіяна позивачу полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав під час роботи в тяжких та шкідливих умовах праці так і ті, котрі він переносить і по те\-перішній час. Його систематично турбує задишка, що виникає при незначному навантажен\-ня, постійний сухий кашель. Періодичні болі в грудній клітці, частіше після інтенсивного кашлю. Турбує пітливість, втомлюваність, слабкість, турбують хрипи в легенях, періодичні відчуття браку повітря, періодичні головні болі, загальна слабкість. Постійні болі в спині та хребті. Зазначає також, що його постійно турбує біль через що він систематично звертається за медичною допомо\-гою до лікарів і змушений витрачати на це немалі кошти, а в звязку з тим, що вже майже рік не працює і знаходиться на пенсії, у нього не достатньо коштів для утримання своєї сімї і він змушений докладати додаткових усиль для організації свого життя. На його утримання знаходиться двоє неповнолітніх дітей: донька [PERSON]я Ігорівна, [INFO] та син [PERSON], 13.06.2003 року на\-родження. Приймаючи до уваги характер взаємовідносин вважає, що шкода немайнового ха\-рактеру, яку він отримав не може бути мені відшкодована повністю, він не отримає від будь - якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності осо\-би. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Вважає, що відповідним нанесеній йому шкоді буде сума у розмірі 25000,00 гривень за перенесені страждання від отриманого ним професійного захворювання, тривалого сис\-тематичного лікування та болю. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 25 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому професійним захворюванням. Ухвалою суду від 16.03.2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач до судового засідання не зявився, уповноважив представляти його інтереси представника [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.32). Представник позивача до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, просила частково задовольнити позовні вимоги [PERSON], з урахуванням вимог розумності та справедливості із розрахунку 300грн. за кожний відсоток втрати працездатності, у розмірі 9000грн. Зазначила, що йому фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували втрачений заробіток, а також на теперішній час в Україні відсутній визначений на законодавчому рівні механізм компенсації моральної шкоди, повязаної з трудовим каліцтвом. Позивачем не надано обґрунтованого розрахунку моральної шкоди, не представлено медичних документів, які б підтверджували перенесення ним стресових, агресивних та інших негативних проявів стану здоровя (а.с.41-42). Справу просили розглянути без присутності представника (а.с.40). Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 12.09.1990 року по 03.08.2016 року, працюючи на різних посадах, переважно з повним робочим днем в шахті. 03.08.2016 року звільнений у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, на підставі ст.40 п.2 КЗпП України (Наказ № 1138ок від 04.08.2016 р.) (а.с.8-11). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 01.11.2017 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовлених впливом шкідливого фактора шум, пил. Причиною професійного захворювання є запиленість повітря робочої зони переважно фібро генної дії, вугільно-породний складала 13,2-30,3 мг/мЗ (ГДК 4-10 мг/мЗ) протягом 82,5-87,0% часу робочої зміни. Шум від працюючого обладнання 80-82дБА (ГДР 80дБА) (а.с.24-27). Неодноразово проходив лікування у медичних закладах. Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.11.2017 року [PERSON] встановлено ступінь втрати професійної працездатності за сукупністю 30% (25% - хронічний бронхіт, 5% - приглухуватість) з 23.11.2017 року безстроково. Потребує в медикаментозному лікуванні за профзахворюваннями (а.с.16). Відповідно до ст.ст.1, 3 ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial