Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 30 вересня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд визнати за нею право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] , з моменту отримання ордеру від 30 липня 1981 року № 1394 на зазначену квартиру. Згідно з особовим рахунком від 05 вересня 2018 року № 4100 датою прибуття позивача до указаної квартири є 30 жовтня 1981 року. Договір найму квартири від 01 вересня 2000 року свідчить про те, що позивач прийняла у користування житлову квартиру за вищевказаною адресою для проживання. 13 липня 2007 року між [PERSON] та ЖКП «Жилкомплекс» укладений договір про надання послуг щодо утримання будинку, споруди та прибудинкової території. Факт постійного проживання позивача у квартирі [ADDRESS] з 1981 року по теперішній час можуть підтвердити у якості свідків особи: [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 2018 року позивач звернулася до Центру надання адміністративних послуг м. Маріуполя з метою приватизації квартири, однак отримала відмову у зв`язку з втратою виданого на її ім`я ордера на займану нею квартиру ліквідованого на теперішній час ВАТ «Коксохім», у зв`язку з чим 28 лютого 2020 року вона звернулася до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, рішенням якого встановлений юридичний факт її проживання за адресою: [ADDRESS] , в період часу з дати отримання ордеру - 30 жовтня 1981 року по дату винесення рішення судом - 28 лютого 2020 року. Однак відповідача не задовольнило дане рішення суду та наразі він вимагає від позивача рішення суду про визнання її права користування займаною нею квартирою. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 9, 58, 61 ЖК України, ст. 15 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Залучено Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради та ЖКП «Жилкомплекс» до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача Маріупольської міської ради - Мащенко Д.О. - про заміну неналежного відповідача Маріупольської міської ради на належного відповідача - Виконавчий комітет Маріупольської міської ради. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті указану цивільну справу. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Маріупольської міської ради - Мащенко Д.О. - надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона просила розглянути справу відповідно до чинного законодавства. Представники третіх осіб: Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради, ЖКП «Жилкомплекс» у судове засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що з копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що з 30 січня 1981 року вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до паспорту № [NUMBER] на квартиру за адресою: [ADDRESS] , наймачем такої є [PERSON] . За п. ІІІ паспорту наявний договір найма указаної квартири, укладений між [PERSON] та Державним житлово-комунальним підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду Жовтневого району м. Маріуполя Донецької області, за умовами якого житлово-експлуатаційна організація надає [PERSON] для проживання наймачу (орендатору) житлові та підсобні приміщення, а наймач приймає у користування указане житлове приміщення. На виконання умов указаного договору складений акт здачі та прийому житлового приміщення, з якого вбачається, що представник житлово-експлуатаційної організації передав, а [PERSON] прийняла житлові та підсобні приміщення за адресою: [ADDRESS] , у задовільному стані. Ордер № б/о, виданий ВАТ «Маркохім». Відповідно до інвентаризаційної справи на квартиру за адресою: [ADDRESS] , така розташована на 2 поверсі 4-х поверхового будинку та складається з 1 кімнати площею 18,36 кв. м, загальною площею 30,8 кв. м. 13 липня 2007 року між [PERSON] та ЖКП «Жилкомплекс» укладений договір про надання послуг щодо утримання будинку, споруди та прибудинкової території відносно квартири за адресою: [ADDRESS] . З особового рахунку № [NUMBER] , виданого ЖКП «Жилкомплекс», вбачається, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , підстава: ордер від 30 липня 1981 року № 1394. Згідно з квитанцією від 01 вересня 2020 року [PERSON] сплачено квартплату у розмірі 142,80 грн. на користь ТОВ «Місто для людей», призначення платежу: квартплата 2030490390 , [ADDRESS] , [PERSON] , 07.2020-07.2020. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2020 року встановлено факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в період часу з 30 жовтня 1981 року по 28 лютого 2020 року. Листом Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 04 квітня 2020 року № 26.7.2-49943-26.41 [PERSON] повідомлено про те, що вичерпний перелік документів, які подаються до заяви на приватизацію квартири передбачений п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян від 16 грудня 2009 року № 396. Зокрема, обов`язково додається копія ордеру на житлове приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Такий документ [PERSON] не представлений. Наданим останньою рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2020 року встановлений її факт проживання у квартирі, але такий факт не оспорювався представником Департаменту по роботі з активами. У зв`язку з чим, оформити свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на теперішній час неможливо, у зв`язку із відсутністю копії ордеру або рішення суду про визнання за [PERSON] права користування житлом. За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВАТ «МАРКОХІМ» (ЄДРПОУ 00191201, адреса: вул. Набережна, 21, м. Маріуполь, Донецька область, Україна), дата та номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи, підстава для його внесення: 23 грудня 2005 року, номер запису: 12741120005000329, підстава: рішення щодо реорганізації. Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті. Згідно вимог статті 47 Конституції України, передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Як вбачається із позовної заяви та доданих документів, позивач з 30 липня 1981 року постійно проживає та зареєстрована у квартирі [ADDRESS] на праві користування та володіння вказаним житлом. Квартира [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Маріуполя. Дана обставина не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними. Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передбачено, що громадянин подає до органів приватизації, зокрема, копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Матеріалами справи підтверджено те, що [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , проживає у ній з 1981 року, однак ордер на указану квартиру втрачений. Стороною відповідача та третьою особою ці обставини не заперечувалися. Втрата ордеру не може свідчити про відсутність у [PERSON] права на користування житловим приміщенням у будинку та це право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, у тому числі користування житловим приміщенням. За таких обставин, суд, з`ясувавши наведені обставини у справі та дослідивши всі надані сторонами докази, виходить із того, що оскільки [PERSON] з 1981 року вселилася у спірну квартиру на законних підставах та проживає у ній до цих пір, сплачує комунальні послуги, у судовому порядку не визнавалася такою, що втратила право користування квартирою, зареєстрована у ній до теперішнього часу, але у зв`язку із втратою ордеру не має можливості скористатися своїм правом на приватизацію такої квартири, тому наявні правові підстави для задоволення позову про визнання за позивачем права користування спірною квартирою. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій саме позивача (втрата ордеру), суд покладає витрати на позивача незалежно від результатів вирішення справи.

Outcome: approved