Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 11.11.2019 року звернувся [PERSON] з позовною заявою, відповідно якої просив визнати протиправними дії ТОВ «НОВЕ ДІЛО» щодо звільнення [PERSON] з займаної посади начальника виробництва у період перебування на лікарняному та у період тимчасової непрацездатності згідно п. 4 ст. 40 КЗпП, що оформлено Наказом №298-к від 02.10.2019 року; стягнути з ТОВ «НОВЕ ДІЛО» на користь [PERSON] розмір середньої заробітної плати з 01 вересня 2019 року по 11 жовтня 2019 року у розмірі 54199,93 гривень з урахуванням обов`язкових відрахувань (податків); стягнути з ТОВ «НОВЕ ДІЛО» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що позивач з 23.07.2018 року працював начальником виробництва у ТОВ «НОВЕ ДІЛО» У період з 18.09.2019р по 26.09.2019р. та з 27.09.2019 р по 11.10.2019р. перебував спочатку на стаціонарному, а потім на амбулаторному лікуванні у зв`язку з хірургічною операцією. У зв`язку з неможливістю надалі продовжувати працювати за станом здоров`я, позивач повідомив роботодавця заявою від 27.09.2019 р. про звільнення з займаною посади з 11.10.2019 р., тобто у строки передбачені ч. 1 ст. 38 КЗпП. Натомість, з Листа ТОВ «НОВЕ ДІЛО» від 02.10.2019р. №384 позивачу стало відомо про звільнення із займаної посади, в період перебування на лікарняному за станом здоров`я нібито за прогули згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, що оформлено Наказом №298-к від 02.10.2019р. Позивач вважає своє звільнення протиправним та таким, що порушує його права, у зв`язку з чим звернувся до суду із дійсним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2019 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 29.01.2020 року представником відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно якого просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, також просив залучити до участі у справі, в якості третіх осіб Головне управління Фонду Соціального страхування в Одеській області, власника ТОВ «НОВЕ ДІЛО» [PERSON] . В обґрунтування заперечень проти позову зазначено, що Наказ №298-К від 02.10.2019 року про звільнення [PERSON] , був виданий у зв`язку з невиконанням позивачем своїх трудових обов`язків і приховуванням причин невиходу на роботу. Позивачу заздалегідь було відомо про заплановану хірургічну операцію. Позивач маж можливість завчасно повідомити відповідача про невихід на роботу. Також позивач мав можливість повідомити роботодавця про проведення хірургічної операції. Позивач мав домовленість з лікарями про заплановану операцію і, зловживаючи своїми трудовими обов`язками, навмисно не повідомив роботодавця про зрив графіку роботи кондитерського цеху, з метою поставлення підприємства в край скрутне становище, яке викликало зупинку роботи кондитерського цеху в цілому. Після зупинки роботи кондитерського цеху, Наказ був виданий про звільнення позивача, внаслідок відсутності відомостей про поважність причин невиходу на роботу, що призвело до зупинки роботи кондитерського цеху. Після отримання відомостей про знаходження позивача на лікарняному Наказ був скасований і за період не виходу на роботу внаслідок тимчасової непрацездатності позивача була нарахована виплата заробітку за перші 5 днів непрацездатності за рахунок коштів підприємства, а починаючи з 6 дня за рахунок коштів Фонду соціального страхування з виплатою допомоги з тимчасової втрати працездатності. Скасування наказу у позасудовому порядку, яке визнається позивачем у своїй позовній заяві і нарахування виплат по тимчасовій непрацездатності згідно вимог законодавства виключають наявність предмету спору і виключають можливість задоволення позову про скасування наказу про звільнення, який скасований роботодавцем за власною ініціативою. Щодо вимоги позивача про сплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності, представник зазначив, що дана вимога пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки позивач знаходився на лікарняному більше 5 днів, і допомога по тимчасовій втраті працездатності, починаючи з 6 дня, згідно закону повинна сплачуватись за рахунок коштів Фонду соціального страхування. З приводу зазначеного позивачем твердження про розміщення за домовленістю власником підприємства кондитерського обладнання вартістю більше 150000 гривень. ТОВ «Нове Діло» підтверджує наявність на підприємстві окремих видів обладнання та механізмів, які були придбані у позивача і розміщені в приміщені кондитерського цеху. Це обладнання було придбане власником ТОВ «Нове Діло» [PERSON] , за яке власник товариства, окремо від заробітної плати, щомісячно здійснював доплату, за обладнання, яке розміщене в кондитерському цеху. Враховуючи, що твердження позивача, що йому щомісячно сплачувалась заробітна плата в розмірі 20000 гривень з липня 2018 року, а з грудня 2018 року 40000 гривень, без врахування в них щомісячно виплачених сум вартості обладнання, яке розміщене в кондитерському цеху, вимоги позивача про розмір заробітної плати без урахування сплати вартості обладнання не підлягають задоволенню. Окрім того, зі змісту позовних вимог не зрозуміло, за який період і з, якого розрахунку, позивачем визначена моральна шкода в розмірі 50000 гривень, які зусилля вживались позивачем, щоби усунити якісь-то обставини, що ускладнили його життя. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.01.2020 року було залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне Управління Фонду Соціального страхування в Одеській області. 10.02.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої зазначено, що відповідач не звернув уваги, що позивачем не заявлено вимог у позовній заяві про скасування Наказу про звільнення, як це зазначає відповідач у відзиві, натомість позивачем заявлено вимогу про визнання протиправним дії ТОВ «Нове Діло» щодо звільнення позивача із займаної посади у період перебування на лікарняному та у період тимчасової непрацездатності. Відносно посилань відповідач про сплату допомоги по тимчасовій втраті працездатності, пред`явлені не до належного відповідача, позивач звернув увагу суду, що ним не заявлено таких вимог, натомість заявлено вимоги про сплату належного розміру заробітної плати у розмірі 53199,93 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про нібито придбання у позивача кондитерського обладнання та механізмів з урахуванням чого, окремо від заробітної плати щомісячно [PERSON] . Власник ТОВ «Нове Діло» здійснював доплату у період з липня 2018 року у розмірі 20000,00 грн, та з грудня 2019 року у розмірі 40000,00 гривень, тобто відповідач фактично визнає сплату позивачу заробітної плати у визначеному у позові розмірі, однак вказане щодо доплати та викуп майна, яке належить позивачу на законних підставах, не відповідає дійсності та вигадане для введення суду в обману, адже жодних документів про придбання ТОВ «Нове Діло» або передачу у власність відповідачу належного позивачу майна, або будь-яких домовленостей між ним та ТОВ «Нове діло» щодо майбутнього передачі - кондитерського обладнання та механізмів, розташованого у кондитерському цеху ТОВ «Нове Діло» - не здійснювалось. З приводу моральної шкоди, позивач вважає, що чітко зазначив з відповідним обґрунтуванням вимогу про стягнення такої шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 15.05.2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, відповідно яких зазначено, що твердження позивача про те, що його посадовий оклад складав з липня 2018 року 20000,00 грн., а з грудня 2018 року 40000,00 грн. не відповідають дійсності та спростовуються наданими відповідачем документами у якості доказів. Позовні вимоги про компенсацію моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем не реалізоване паво на призначення психологічної експертизи у цивільній справи на стадії подання доказів у справі з метою встановлення еквівалента моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву у повному обсязі, представник відповідача - адвокат Манушина В.О. заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді начальника виробництва у ТОВ «Нове Діло», позивач у позові визначив дату з 23.07.2018 року, разом з тим, з наданих доказів представника відповідача, [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нове Діло» з 07.08.2018 року, що підтверджується заява [PERSON] про прийняття на роботу від 07.08.2018 року та Наказом (Розпорядженням) ТОВ «Нове Діло» №145-к від 07.08.2018 року (т. 2 а.с. 16, 26). 08.08.2018 року [PERSON] був ознайомлений із зазначеним наказом №145-К від 07.08.2018 року, що підтверджується його підписом на наказі та жодних заперечень щодо розміру посадового окладу визначеному у розмірі 5030 гривень не в зазначено. 18.09.2019 року керівнику ТОВ «Нове Діло» надійшла доповідна записка інспектора відділу кадрів ТОВ «Нове Діло» за вих. №46 з приводу того, що [PERSON] 18.09.2019 року не з`явився на роботі, про причини фактичної відсутності на роботі не попереджував, з огляду на що у табелі обліку робочого часу за 18.09.2019 року зроблено відмітку про неявку останнього з нез`ясованих причин (т. 2 а.с. 56). 18.09.2019 менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» [PERSON] на робочому місці з 09 год. 00 хв. 18.09.20219 року (т. 2 а.с. 57). 18.09.2019 року наказом директором ТОВ «Нове Діло» №279-К «Про проведення службового розслідування» призначено службове розслідування у зв`язку із відсутністю працівника [PERSON] на робочому місці без повідомлення причин відсутності (т. 2 а.с. 58). 19.09.2019 року менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» [PERSON] на робочому місці з 09 год. 00 хв. 19.09.2019 року (т. 2 а.с. 59). 20.09.2019 року менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» [PERSON] на робочому місці з 09 год. 00 хв. 20.09.2019 року (т. 2 а.с. 60). 23.09.2019 року менеджером з персоналу та інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про відсутність працівника ТОВ «Нове Діло» [PERSON] на робочому місці з 09 год. 00 хв. 23.09.2019 року (т. 2 а.с. 61). 23.09.2019 року менеджером ті інспектором з кадрів ТОВ «Нове Діло» складено акт про результати службового розслідування, затверджений наказом директора ТОВ «Нове Діло» №279-к від 18.08.2019 року. У зв`язку з чим, до табелю обліку використання робочого часу ТОВ «Нове Діло» за вересень 2019 року було внесено відомості про відсутність [PERSON] по нез`ясованим причинам (т. 2 а.с. 62, 63). 02.10.2019 року наказом директора ТОВ «Нове Діло» №298-к про припинення трудового договору звільнено [PERSON] з посади начальника виробництва структурного підрозділу виробництво (кондитерський цех) за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що не заперечується сторонами. 04.10.2019 року на адресу ТОВ «Нове Діло» надійшов листок непрацездатності серії АДЦ №750818, відповідно до якого [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 18.08.2019 року по 26.09.2019 року (т.1 а.с. 18). 07.10.2019 року у зв`язку з надходженням від [PERSON] листку непрацездатності серії АДЦ №750818 з підтвердженням перебування останнього на стаціонарному лікуванні з 18.09.2019 року по 26.09.2019 року, керівником ТОВ «Нове Діло» було прийнято наказ №304-к «Про поновлення на роботі [PERSON] у зв`язку з отриманням листка непрацездатності, яким скасовано наказ №298-к від 02.10.2019 року, приведено у відповідність табель робочого часу, до трудової книжки [PERSON] внесено запис про поновлення на роботі (т.2 а.с. 65). 27.09.2019 року [PERSON] склав та направив до ТОВ «Нове Діло» заяву про звільнення за власним бажанням з 11.10.2019 року, яку відповідач отримав 04.10.2019 року (т. 1 а.с. 16, 17). 09.10.2019 року ТОВ «Нове Діло» було направлено на адресу [PERSON] лист за вих. №385 з проханням повідомити чи планує [PERSON] приступати до роботи у період з 27.09.2019 року по 11.10.2019 року (т.2 а.с. 67). В подальшому [PERSON] до ТОВ «Нове Діло» було направлено листок непрацездатності серії АДЖ №391926 від 27.09.2019 року з інформацією про амбулаторне лікування [PERSON] з 27.09.2019 року по 04.10.2019 року та з 05.10.2019 року по 11.10.2019 року. 11.10.2019 року керівником ТОВ «Нове Діло» прийнято наказ №311-к про припинення трудового договору з [PERSON] шляхом звільнення останнього з посади начальника виробництва структурного підрозділу Виробництво (кондитерських цех) за власним бажанням на підставі заяви в порядку ст. 38 КЗпП України (т. 2 а.с. 73). Отже позовні вимоги щодо визнання протиправним дії ТОВ «Нове Діло» щодо звільнення з займаної посади начальника виробництва у період перебування на лікарянному та у період тимчасової непрацездатності згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, що оформлено Наказом №298-к від 02.10.2019 року фактично стосуються Наказу відповідача який скасований. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Відповідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначенні способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України) У відповідності до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав (визнання протиправним дії відповідача, що оформлені Наказом №298-к від 02.10.2019 року, який був скасований наказом №304-к віж 02.10.2019 року) у спосіб, не передбачений законом. Щодо вимоги про стягнення з відповідача розміру середньої заробітної плати з 01 вересня 2019 року по 11 жовтня 2019 року у розмірі 53199,93 гривень, суду не надано належних доказів щодо встановленої заробітної плати в такому розмірі, оскільки відповідач здійснив розрахунок відповідно до встановленого посадового окладу з яким був ознайомлений позивач. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Одне з провідних місць в реалізації гарантованих Конституцією України трудових прав громадян займає Кодекс законів про працю України, який у статті 237-1 передбачив відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди. Так, згаданою статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. При здійсненні правосуддя у цивільних справах по трудовим спорам з відшкодуванням моральної шкоди суд, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 1167 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до частини першої якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, в даному випадку предметом доказування є вина відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та спричинення моральної шкоди позивачу. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність вищевказаних обставин. Так само, враховуючи, що відсутні підстави в задоволенні позовних вимог позивача, не має підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову суд прийшов до висновку, що усі позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed