Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

До Попаснянського районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що [INFO] померла [PERSON] , яка є рідною бабцею позивача, після смерті якої відкрилась спадщина на домоволодіння за адресою : [ADDRESS] , що розташоване на земельній ділянці площею 0,15 га. На випадок смерті [PERSON] спадковим майном не розпорядилася, спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] був батько позивача [PERSON] , який помер [INFO] , який також своїх спадкових прав не оформляв. Позивач був зареєстрований в даному домоволодінню та фактично прийняв спадщину, оскільки, постійно до дня смерті спадкодавця проживав разом з [PERSON] . Після її смерті за заявою позивача, як єдиного спадкоємця, була заведена спадкова справа № 270-2019. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою від 12.08.2019 року державний нотаріус Попаснянської державної нотаріальної контори Водолазська Т.Ф. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, позивачем не надано документу, підтверджуючого належність [PERSON] вказаного домоволодіння. А тому враховуючи викладене позивач змушений звернутись до суду із даною позовною заявою та просить визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно за законом. Позивач у судове засідання не з*явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився. Надав суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглядати без їх участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження батьком позивача є [PERSON] ( [NUMBER] від 09.11.1976 р.), копії свідоцтва про народження батька позивача ( [NUMBER] від 17.12.1946 р.), записана рос.мовою [PERSON] , копією свідоцтва про смерть батька позивача, встановлено, що [PERSON] , помер [INFO] (серія [NUMBER] ), відповідно до Витягу з Держреєстру, бабуся позивача, [PERSON] у 1947 році при реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», копією свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] (серія [NUMBER] від. 14.02.2007 р.). Рішенням виконавчого комітету Комишувахської селищної ради від 21 лютого 1979 року № 26 затверджено акт по закінченню будівництва та вводу в експлуатацію домоволодіння розташованого за адресою : [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Відповідно до комісійного акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, будівництво почате в 1969 році і закінчене в 1975 році. За рішенням виконавчого комітету Комишувахської селищної ради від 10 грудня 1996 року № 77 [PERSON] передана в приватну власність земельна ділянка розміром 0,15 га. як присадибна в [ADDRESS] . Відповідно до копії технічного паспорта від 20.11.2006 року на житловий будинок [ADDRESS] , вказаний будинок належить [PERSON] (а.с.30). Актами ОЖПУ Комишувахської селищної ради від 12.08.2019 р., встановлено, що позивач мешкає за адресою : [ADDRESS] . З наданої позивачем завіреної Комишувахською селищною радою копії картки по господарського обліку по домогосподарству за адресою [ADDRESS] домогосподарства обліковується позивач [PERSON] [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.08.2019 року, виданою Попаснянською державною нотаріальною конторою, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо зазначеного житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належав його бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємцем для оформлення спадкових прав на вищевказане майно не надано документ, що посвідчує право власності на житловий будинок. (а.с.23-24). Звертаючись до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини після смерті [PERSON] , правовстановлюючий документ на домоволодіння позивачем наданий не був, оскільки право власності на цей будинок не зареєстровано. Житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] в 1975 році. За своє життя вона так і не встигла отримати правовстановлюючий документ на нього та зареєструвати своє право власності, відповідно до норм діючого законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 325, ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. В частині 1 статті 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. (ч.4 ст.3 Закону № 1952-IV ). Державна реєстрація прав власності на житлові будинки та споруди з моменту їх запровадження регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 (втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56), Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель та споруд, а також державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки та споруди не залежно від їх державної реєстрації. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні питання про належність спадкодавцю спадкового майна на праві власності слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку, який як видно з технічного паспорту побудований до 05 серпня 1992 року, а саме - в 1975 році. На час побудови житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1966 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. (надалі - Інструкція), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином на той час житлового будинку цей громадянин набував статусу власника житлового будинку та набував право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Тобто, Акт про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію, складений комісійно та затверджений Рішенням Комишувахської селищної ради Попаснянського району (якій підпорядковане село Олександропілля) № 26 від 21 лютого 1979 року є належним правовстановлюючим документом про право власності [PERSON] на житловий будинок за адресою : [ADDRESS] . Також суд приймає до уваги те, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями був побудований [PERSON] до 5 серпня 1992 року, розташований в сільському населеному пункті - селі Олександропілля , відповідно до статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» він не підлягає введенню в експлуатацію, діючим на той час законодавством не було передбачено обов`язкової державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу статті 1261 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом. Згідно ст., ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Частиною 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняв та заяву до нотаріальної контори подав. Але оформити спадок на вищезазначений житловий будинок через нотаріальну контору він не має можливості в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. За таких обставин, виходячи з приписів ст.16 ЦК України, це право підлягає захисту в судовому порядку. Заходи досудового врегулювання спору ним не використовувались. З огляду на вищезазначене, вивчивши надані докази, враховуючи те, що позивач доводиться спадкоємцем майна померлої [PERSON] оскільки, на момент її смерті він постійно проживав разом з нею, позивач фактично прийняв спадщину після її смерті, і на даний момент не має належних підстав для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, враховуючи, що відсутній правовстановлюючій документ, що підтверджує належність [PERSON] вказаного домоволодіння, тому суд, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16,25,328,1216, 1218, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved