Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 21.01.2016 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, зазначаючи, що від шлюбу з відповідачем мають доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Батько дитини мешкає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитині не надає, в зв'язку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів, та просить стягувати на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 тисячі гривень щомісячно до досягнення дитини повноліття. В судове засідання з'явилась позивачка, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково, а саме в частині сплати аліментів у розмірі 1 000 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2949 від 03.04.2013 року. Згідно копії рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.05.2014 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, а неповнолітня [PERSON], [INFO], залишена на вихованні у матері. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. При цьому, відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Разом з тим, позивачем не надано доказів щодо наявності у відповідача матеріальної спроможності сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі. У судовому засіданні відповідач зазначив, що є безробітним, проте позивач не заявила клопотань про витребування доказів на підтвердження повідомлених відповідачем обставин. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині сплати аліментів в розмірі 2000 гривень необґрунтованими. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, враховуючи визнання позову відповідачем в частині сплати аліментів в розмірі 1 000 гривень, суд задовольняє позов в зазначеній частині. Так, відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. В силу ч.1 ст. 191 ЦПК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: partial