Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, 07.07.2014 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до ТОВ «Марчелло» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] послалася на те, що 05.03.2014 року її було прийнято на посаду кондитера в ТОВ «Марчелло», а 11.05.2014 року вона звільнилась із займаної посади за власним бажанням. Позивач зазначає, що на день звільнення відповідачем їй було нараховано заробітну плату за період роботи з 05.03.2014 року по 11.05.2014 року в сумі 6353,62 грн., але виплатити заробітну плату відповідач відмовився через відсутність грошових коштів. Посилаючись на порушення ТОВ «Марчелло» вимог ст. 116 КЗпП України, [PERSON] просить суд стягнути на свою користь з ТОВ «Марчелло» нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 05.03.2014 року по 11.05.2014 року в розмірі 6353,62 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та вказала, що працювала в ТОВ «Марчелло» без офіційного працевлаштування, трудова книжка у неї відсутня, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Марчелло» в судове засідання не з'явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В процесі розгляду справи представник ТОВ «Марчелло» за довіреністю - Коршун Б.О. позовні вимоги [PERSON] не визнавав, просив в їх задоволенні відмовити, обгрунтовуюючи свої заперечення тим, що позивач не працювала в ТОВ «Марчелло» та нею не надано жодних доказів того, що вона працювала в цьому закладі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. З пояснень позивачки судом встановлено, що з письмовою заявою про укладення трудового договору до відповідача вона не зверталася, трудову книжку та паспорт відповідачу не представляла, офіційну заробітну плату не отримувала, накази про прийняття та звільнення [PERSON] в спірний період не приймалися, облік робочого часу позивачки не вівся, права та обов'язки, умови праці під розписку позивачці не роз'яснювалися. Статтею 2 КЗпП України визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Крім того, ст.24 Кодексу законів про працю України визначає вимоги до форми трудового договору: трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Також, згідно п. 1.1, 2.4, «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Усі записи до трудової книжки про прийняття на роботу вносяться власником або уповноваженим органом після видання наказу, але не пізніше тижневого строку. Враховуючи вищевикладене, при працевлаштуванні з фізичною особою має бути укладено трудовий договір, який, зазвичай, укладається у письмовій формі, а його укладення оформлюється наказом або розпорядженням власника підприємства, або працівник може фактично бути допущеним до роботи. Також має бути внесено запис до трудової книжки працівника. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Однак, в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували її працевлаштування, працю на посаді кондитера в ТОВ «Марчелло» та послідуюче звільнення з цієї посади. У позивача немає трудового договору, та будь-якого іншого документа про її призначення на посаду, відсутня трудова книжка, а належних та допустимих доказів фактичного допуску її до робити суду не надано. Судом відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про допит свідків у якості підтвердження її працевлаштування та нарахування заробітної плати - в ТОВ «Марчелло», за недопустимістю доказування наявного предмету спору показаннями свідків. Суд критично оцінює та не приймає до уваги надані позивачем - розрахункові листки за березень-травень 2014 року на ім'я [PERSON] - із зазначенням посади «повар», на яких відсутні будь-які підписи відповідальних осіб, печатки, та корпоративні правила «MАRCHELLO», підписані від імені [PERSON], і копію пластикової картки - оскільки вони не є належними доказами її працевлаштування у відповідача, та не доводять обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та не можуть безспірно свідчити про наявність трудових відносин між відповідачем та позивачкою. Суд враховує, що виникнення трудових відносин також не залежить від їх визнання сторонами, для цього необхідно встановити фактичні взаємовідносини сторін і виконання вимог ст. 29 КЗпП України, відповідно до якої у будь-якому випадку заборонено допускати працівника до роботи до того, як: - будуть роз'яснені працівникові його права та обов'язки та проінформований під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; - працівник буде ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку та колективним договором; - працівникові буде визначено робоче місце, він буде забезпечений необхідними для роботи засобами; - працівник буде проінструктований з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Відомості про виконання вищезазначених вимог закону матеріали справи не містять. За правилами ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є його трудова книжка, а ст. 47 цього Кодексу передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Враховуючи те, що судом не встановлено обставин працевлаштування [PERSON] на посаді кондитера в ТОВ «Марчелло», підстави для стягнення з ТОВ «Марчелло» заробітної плати на користь [PERSON] відсутні. При таких обставинах, суд вважає, що не доведено порушень ТОВ «Марчелло» трудових прав позивача, тому суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Марчелло» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі.

Outcome: dismissed