Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

До Немирівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Управління Державного агенства рибного господарства у Вінницькій області до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Зяньковецька сільська рада Вінницької області про відшкодування матеріальної шкоди. В обгрунтування позову зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення гр.. [PERSON] 17.02.2020 року о 06 год. 30 хв. на р. Південний Буг поблизу с. Анциполівка Немирівського району Вінницької області спільно з [PERSON] здійснювали незаконний вилов риби забороненими знаряддями лову зябровою сіткою в кількості 1 шт. в результаті чого виловили цінні види риби: товсто лоб 77 екз., сазан 1 екз., чим нанесли збитки рибному господарству України на загальну суму 19941,00 грн. Указаними діями гр. [PERSON] порушив Правила любительського і спортивного рибальства, затвердженого наказом Держкомрибгоспу України від 15.02.1999 року № 19, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 06.04.2020 року (справа № 930/468/20, головуючий суддя Царапора О.П.) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. з конфіскацією знарядь лову «сітки». Постанова Немирівського районного суду Вінницької області від 06.04.2020 року набрала законної сили 16.04.2020 року та свідчить про встановлення судом факту вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення та спричинення ним шкоди інтересам держави в особі Зяньковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення гр. [PERSON] 17.02.2020 року о 06 год. 30 хв. на р. Південний Буг поблизу с. Анциполівка Немирівського району Вінницької області спільно з [PERSON] здійснювали незаконний вилов риби забороненими знаряддями лову - зябровою сіткою в кількості 1 шт. в результаті чого виловили цінні види риби: товстолоб - 77 екз., сазан - 1 екз, чим нанесли збитки рибному господарству України на загальну суму 19941,00 грн. Указаними діями гр. [PERSON] порушив Правила любительського і спортивного рибальства, затвердженого наказом Держкомрибгоспу України від 15.02.1999 року № 19, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 85 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 24.03.2020 року (справа № 930/470/20, головуючий - суддя Алєксєєнко В.М.) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. з конфіскацією знарядь лову риби. Постанова Немирівського районного суду Вінницької області від 24.03.2020 року набрала законної сили 06.04.2020 року та свідчить про встановлення судом факту вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення та спричинення ним шкоди інтересам держави в особі Зяньковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області. Відповідно до ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 4 вказаної статті обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, що в теорії права є поняттям преюдиційності судового рішення. Згідно п. 9 Порядку здійснення любительського і спортивного рибальства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1126 від 18.07.1998, вимоги щодо здійснення любительського і спортивного рибальства та застосування знарядь і способів лову (добування), норми, заборонені місця і його терміни, встановлюються правилами любительського і спортивного рибальства за басейно- територіальним принципом (далі - правила рибальства), які затверджуються Мінагрополітики за поданням Держрибагентства, погодженим з Мінприроди. Відповідно до положень п. 3.15 Правил любительського і спортивного рибальства, затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 (далі - Правила любительського і спортивного рибальства) забороняється лов водних живих ресурсів із застосуванням вибухових і отруйних речовин, електроструму, колючих знарядь лову, вогнепальної та пневматичної зброї (за винятком гарпунних рушниць для підводного полювання), промислових та інших знарядь лову, виготовлених із сіткоснастевих чи інших матеріалів усіх видів і найменувань. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що при розгляді позовів про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 10.12.2004 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля» передбачено, що при визначенні розміру шкоди, заподіяної водним живим ресурсам, залежно від конкретних обставин справи застосовуються такси, затверджені постановами Кабінету Міністрів України від 19 січня 1998 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів риб та інших об`єктів водного промислу» або від 21 квітня 1998 р. Згідно ст. 60 Закону України «Про тваринний світ» посадові особи уповноважених центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, що здійснюються державний контроль та управління галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, відповідно до закону мають право визначати розмір збитків, завданих об`єктам тваринного світу, за затвердженими таксами та методиками. Також відповідно до ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» посадові особи органів рибоохорони центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Відповідно до п. 1 Положення про Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 895 від 30.09.2015 Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра енергетики та захисту довкілля і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства. Відповідно до п. 7 Положення про Державне агентство рибного господарства України Держрибагентство України здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через свої територіальні органи (органи рибоохорони). Згідно Положення про Управління Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15.07.2016 року № 229 в редакції наказу Державного агентства рибного господарства України від 27.11.2019 року № 504 (далі - Положення) основним завданням Вінницького рибоохоронного патруля є реалізація повноважень Держрибагентства у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в районі діяльності. Пунктом 7.4. вказаного Положення передбачено, що Вінницький рибоохоронний патруль має право подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Відповідно до п. 8.11. Положення Посадові особи Вінницького рибоохоронного патруля здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають повноваження визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та/або методиками. Згідно ст. 40 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо у результаті вчинення адміністративного правопорушення заподіяно майнову шкоду громадянинові, підприємству, установі або організації, то адміністративна комісія, виконавчий орган сільської, селищної, міської ради під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про відшкодування винним майнової шкоди, якщо її сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а суддя районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду - незалежно від розміру шкоди, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В інших випадках питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Судом під час притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності питання про відшкодування завданої ним майнової шкоди не вирішувалось. Відповідно до ст. 66 Конституції України, кожеен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 4 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу, в порядку та розмірах, встановлених законодавством. Стаття 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Крім того, в ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Позивачем було обрано спосіб захисту прав та інтересів шляхом звернення до суду з позовною заявою про відшкодування майнової шкоди відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 6.2. Правил любительського і спортивного рибальства передбачено, що Шкода, заподіяна громадянами України, іноземцями та особами без громадянства незаконним (з порушенням Правил рибальства) виловом, добуванням або знищенням цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах, відшкодовується порушниками відповідно до такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19 січня 1998 р. № 32. Відповідно до п. 6.3. Правил любительського і спортивного рибальства застосування заходів адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних осіб від відшкодування в повному обсязі збитків, заподіяних рибному господарству, внаслідок порушення Правил рибальства. Порушення у сфері охорони, використання і відтворення водних біоресурсів спричиняють шкоду інтересам держави внаслідок вилучення певних видів біоресурсів з їх природного середовища та необхідності фінансування державою заходів щодо їх відновлення. Крім того, невідшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу незаконним виловом риби, не поповнює надходження до бюджету, чим завдається шкода економічним інтересам держави. Управлінням Державного агентства рибного господарства у Вінницькій області на адресу [PERSON] та [PERSON] надсилались вимоги про відшкодування заподіяних збитків в добровільному порядку № 1-16-19/2477-20 від 10.09.2020. Збитки до цього часу відповідачами не відшкодовані. Питання стягнення заподіяної матеріальної шкоди вказаною постановою суду не вирішувалося. Тому, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь держави в особі Зяньковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області заподіяну шкоду в розмірі 19\~941 грн. А також стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн. 24.11.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачам строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. У встановлений строк відповідачі відзив на позов не подали. Представник позивача в судове засіданні на з`явився, надіславши заяву, відповідно до якої просить суд дану цивільну справу розглянути без участі представника позивача, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив на позов в строк зазначений в ухвалі суду відповідачі не подали, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що згідно постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 06.04.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 85 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. з конфіскацією знарядь лову «сітки». Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 24.03.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 85 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. з конфіскацією знарядь лову риби. Даний розрахунок проведено з урахуванням вимог\~постанови Кабінету Міністрів України №1209 від 21.11.2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів». Відповідно до положень\~ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. За приписами\~ст. 3 Закону України «Про тваринний світ», об`єктами тваринного світу, на які поширюється дія цього\~Закону, є риби в усьому їх видовому і популяційному різноманітті та на всіх стадіях розвитку (ембріони, яйця, лялечки, тощо), які перебувають у стані природної волі, утримуються у напіввільних умовах чи в неволі. Згідно з п. 4 ч. 2\~ст. 10 Закону України «Про тваринний світ», громадяни відповідно до закону зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними тваринному світу внаслідок порушення вимог законодавства про охорону, використання і відтворення тваринного світу. У статті 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) це є вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування. За змістом ст. 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів», посадові особи органів рибоохорони здійснюють державний контроль та управління в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та мають такі повноваження здійснювати державний контроль (нагляд) за дотриманням правил використання, порядку придбання та збуту об`єктів тваринного світу в частині водних біоресурсів; визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками; складати протоколи та розглядати в установленому законом порядку справи про адміністративні правопорушення у галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів; подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. Належність водних біоресурсів визначається\~Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», ч. 1 ст. 37 якого передбачає, що водні біоресурси, що знаходяться у внутрішніх водних об`єктах, територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених\~Конституцією України\~та законами України. Отже, природні ресурси (в тому числі водні біоресурси), які відповідно до\~Конституції України\~та інших законодавчих актів є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування, права власника (володіння, користування, розпоряджання) щодо яких, від імені Українського народу, здійснюють органи місцевого самоврядування, як юридичні особи, є майном певної територіальної громади. У відповідності до\~статті 63 Закону України «Про тваринний світ»\~порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу тягне за собою адміністративну, цивільно-правову чи кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу несуть особи, винні в незаконному вилученні об`єктів тваринного світу з природного середовища. Громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 4\~ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Згідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи, що відповідачі добровільно завдану ними шкоду не відшкодували, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені до відповідачів є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача витрати понесені позивачем по сплаті судового збору.

Outcome: approved