Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

До суду 11.12.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно обґрунтування позовних вимог, вона, [PERSON] на праві приватної власності володіє квартирою [ADDRESS] . Згідно відомостей З1 № 210631-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, від 16.10.2020 року, у квартирі позивача значаться зареєстрованими: позивачка, її донька [PERSON] та відповідач [PERSON] . Посилалась на те, що відповідач, хоч і зареєстрований у квартирі, проте не проживає у ній вже більше року без поважних причин, комунальні платежі не сплачує та в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. За викладеного, звернулась до суду з дійсним позовом. На виконання вимог ч.10 ст.187 ЦПК України 20.01.2020 судом було отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 28.01.2021 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 24.02.2021 року. У підготовче засідання призначене на 24.02.2021 року сторони не з`явилися, позивачка [PERSON] надала суду заяву, в якій просила закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. Також просила справу розглядати за її відсутністю. [PERSON] заяв, клопотань та відзиву на позов суду не було надано. Ухвалою суду від 24.02.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 22.03.2021 року. У судове засідання 22.03.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивачка надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач поважність причин неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань та заяви по суті справи до суду не подав. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстави першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача суду не повідомлена, зважаючи на межі розгляду справи, а також належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 25.03.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справі, позивачка [PERSON] на праві приватної власності є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.03.2009 року (а.с.7). Згідно довідки З1 № 210631-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, від 16.10.2020 року, у квартирі позивача значаться зареєстрованими: позивачка, її донька [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] .. Згідно обґрунтувань позову, а також акту мешканців даного будинку від 09.09.2020 року, засвідченого головуючим правління ОСББ «Шевченко-6», відповідач [PERSON] у вказаній квартирі [ADDRESS] , починаючи із 29.08.2018 року не проживає, не сплачує комунальні платежі (які розраховуються з урахуванням кількості зареєстрованих в приміщенні осіб), не несе витрати щодо утримання житла, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ані позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Доказів протилежного суду не надано. Суд вбачає, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з нормами ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.\~\~Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідач , що є колишнім членом сім`ї, тобто колишнім цивільним чоловіком її доньки, спільного господарства з мешканцями квартири не веде, комунальних послуг не оплачує та не бере участі в утриманні майна. Факт реєстрації відповідача тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальну шкоду та неможливість оформлення пільг у визначеному законом порядку. Відповідно до положень ст. 3, 15\~ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано заперечень на спростування позовних вимог. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Згідно зі ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved