Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29 липня 2020 року звернулася [PERSON] із зазначеною позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 10 листопада 2007 року. Від цього шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року шлюб з відповідачем було розірвано. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду (а.с.1-5). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 29 липня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.49). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.50). Ухвалою судді від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів (а.с. 51-52). До суду 01 вересня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.54). За результатами розгляду клопотання про витребування доказів ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 вересня 2020 року було витребувано від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області інформацію щодо отримання [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) доходів у вигляді заробітної плати протягом 2020 року. Витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформацію про працевлаштування [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) (а.с.66-67). На виконання указаної ухвали 10 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.79) Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.81) Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було зареєстровано 10 листопада 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 1212 (а.с.15). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с.20-21). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 листопада 2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1212 було розірвано (а.с.16-19). На даний час сторони проживають окремо, діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що cуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, частина 2 ст. 184 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік (стаття 7) з 01 липня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1859 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2318 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує положення ст. 184 СК України, а також майновий стан позивача, яка виховує самостійно двох доньок, та враховуючи відсутність відомостей про доходи відповідача, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що розмір аліментів у сумі по 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини від повідного віку, що підлягає індексації відповідно до закону, є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дітей. З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ураховуючи вимоги ст. 191 СК України суд вважає необхідним стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дітей з 29 липня 2020 року. Пунктом 7 ч. 1 ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: partial