Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власницею будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполі Донецької області від 27 грудня 2011 року (справа № 2-6120/11). Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Маріупольської міської ради від 20 березня 2021 року № 17-13.07-0420 у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У серпні 2014 року [PERSON] виїхав зі спірного будинку, забравши усі свої речі, участі у оплаті комунальних послуг не приймає. Вказує, що з моменту придбання у 2005 році будинку та земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] ніколи не проживали, не відвідували його, комунальні послуги не сплачували, не ремонтували будинок, поштова кореспонденції на їх ім`я не приходила, жодних особистих речей їх у будинку не має. Відсутність відповідачів чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, вона вимушена нести додаткові трати за комунальні послуги, що порушує її права, просила суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Відповідачі не скористалися своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направили. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 березня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08 червня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю або відзив суду не надали, про причини неявки не повідомили, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполі Донецької області від 27 грудня 2011 року (справа № 2-6120/11), що підтверджується копією Витягу про державну реєстрацію прав за № 35081002 від 07 серпня 2012 року. Відповідно до інформації Департаменту адміністративних послуг Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Маріупольської міської ради від 20 березня 2021 року № 17-13.07-0420 у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно з довідкою про склад родини, виданою КСН «Новоселівка», у будинку за адресою: [ADDRESS] проживає та зареєстрована [PERSON] . З акту про непроживання, виданого КСН «Новоселівка», у будинку за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що там постійно не проживають: [PERSON] з 2014 року, [PERSON] та [PERSON] - з 2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачці належить на праві власності домоволодіння [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідачів без поважних причин понад один рік у вказаному домоволодінні, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачами, які б вказували на поважність такої відсутності останніх, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідачів.

Outcome: approved