Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визначення частки померлого в спільній власності подружжя та визнання права власності на ј частину житлового будинку в порядку спадкування за законом. Позивач в позові посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . Спадкоємцями першої черги після його смерті є його син [PERSON] та дружина - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на Ѕ частину житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , який був придбаний [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу із [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав, позивач звернувся до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори від 09.01.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частину житлового будинку, у зв`язку із тим, що право власності на будинок вцілому зареєстровано за відповідачем - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.1966 року. Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого Магдалинівською державною нотаріальною конторою 03.11.1997 року [PERSON] перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] . Таким чином житловий будинок [ADDRESS] є спільним майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , а частка [PERSON] в праві спільної власності подружжя складає Ѕ частину. У зв`язку з вищезазначеним позивач вимушений звертатись до суду та прохає визначити частку померлого [PERSON] в розмірі Ѕ у спільній сумісній власності на житловий будинок [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на ј частину вказаного житлового будинку. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Раніше в судовому засіданні відповідач та її представник заперечили проти позовних вимог, зазначивши, що спірне майно є власністю [PERSON] , яке придбано нею за особисті кошти, які їй подаровано донькою. Крім того, позивач прохала застосувати строк позовної давності, оскільки спадкодавець помер [INFO] , однак позивач звернувся із позовною заявою до суду із пропуском трирічного строку позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. Дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивача (а. с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 9). Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. [PERSON] та [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.09.1966 року (а. с. 11). Відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого Магдалинівською державною нотаріальною конторою 03.11.1997 року [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] (а. с. 12) У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , яка пояснила, що вона є донькою [PERSON] та 20 серпня 1997 року подарувала своїй матері кошти у сумі 1 500 грн. для придбання нею житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . Згідно із частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Після смерті [PERSON] , позивач та його мати (дружина спадкодавця) [PERSON] , звернулися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину (а. с. 62, 68). Державним нотаріусом 30.12.2016 року та 16.09.2017 року сторонам видано свідоцтва про право на спадщину за законом, де зазначено, що вони є спадкоємцями Ѕ частини майна померлого [PERSON] (а. с. 66, 67). Виходячи із фактично вчинених спадкоємцями дій та поданими ними заявами до нотаріальної контори, є підстави вважати їх такими, що прийняли спадщину. Згідно ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду про захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З копії спадкової справи № 264/2016 вбачається, що в ній відсутня заява позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спільну сумісну власність подружжя, а саме на житловий будинок [ADDRESS] , а також відсутня відповідна постанова нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, що є обов`язковою умовою для звернення до суду для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Згідно ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Суд не приймає як доказ неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , копію постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.01.2020 року (а. с. 108), оскільки вказаний документ надано до суду 10.12.2020 року в порушення вимог ч. 3 ст. 83 та ч. 5 ст. 177 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач не надав суду доказів того, що він в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі вказаного свідоцтва, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є передчасними, оскільки позивач не вичерпав позасудовий спосіб оформлення своїх спадкових прав після смерті його батька.

Outcome: dismissed