Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 10 червня 2020 року звернулася [PERSON] (далі - позивач) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання особи такою, що втратив право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У належному їй будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який був бувшим власником вищевказаного будинку. Після продажу будинку відповідач не знявся з реєстрації. Крім того, за місцем реєстрації відповідач не проживає, місце проживання його невідоме. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою у належному позивачці будинку створює їй перешкоди, незручності у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому у зв`язку із викладеними обставинами позивачка просить її позов задовольнити та усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим будинком шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 23 червня 2020 року дану цивільну справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. На виконання вимог вищевказаної ухвали, відповідачу судом надсилалася копія позовної заяви з копіями доданих документів та роз`яснено право подати в зазначений строк письмові пояснення з приводу визнання позовних вимог чи заперечення проти позовних вимог з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. 2 липня 2020 року, 23 липня 2020 року та 30 липня 2020 року до суду повернуто конверти із вкладеннями. Згідно даних довідок ф.20, сформованих представником відділення АТ «Укрпошта», причинами повернення відправлень вказано інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення. Відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, місцезнаходження якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 30 липня 2020 року на офіційному веб-порталі судової влади України розміщено оголошення, за змістом якого відповідач повідомляється про розгляд цивільної справи за його участі. У зв`язку з наведеним, за відсутності можливості встановити місце проживання (перебування) відповідача, суд вважає, що судовий виклик (судове повідомлення) вручене йому належним чином. Заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотань про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін до суду не надходило. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч. 8 ст. 178 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 19 листопада 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за номером № 3534 , позивач [PERSON] , придбала у [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] , в приватну власність житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28 листопада 2018 року підтверджено, що право приватної власності позивача [PERSON] на вказане нерухоме майно 19 листопада 2018 року було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області за індексним номером 147262892 (а. с. 14). Як вбачається із актів обстеження від 28 березня 2019 року №02-50/1525 /а.с. 15/, від 24 квітня 2019 року №02-50/1860 /а.с. 16/, від 28 травня 2019 року №02-50/2186 /а.с. 17/, від 20 червня 2019 року №02-50/2491 /а.с. 18/, від 16 липня 2019 року №2819 /а.с. 19/, від 14 серпня 2019 року №02-50/3164 /а.с. 20/, від 16 вересня 2019 року №02-50/3595 /а.с. 21/, від 29 жовтня 2019 року №02-50/4336 /а.с. 22/, від 18 листопада 2019 року №02-50/4702 /а.с. 23/, від 2 грудня 2019 року №02-50/4935 /а.с. 24/, від 17 січня 2020 року №02-50/196 /а.с. 25/, від 3 лютого 2020 року №02-50/495 /а.с. 26/, від 2 березня 2020 року №02-50/919 /а.с. 27/, складених у присутності депутата Миронівської міської ради - [PERSON] та свідків - [PERSON] , [PERSON] , під час обстеження житлового будинку [ADDRESS] , встановлено, що громадянин [PERSON] за даною адресою не проживає, особистих речей його не виявлено, спільного господарства з власником будинку, який проживає за даною адресою, не веде. Згідно довідки виконавчого комітету Миронівської міської ради від 4 березня 2020 року №02-50/962, в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1948 року народження та [PERSON] , 1970 року народження /а.с. 12/. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі -ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини 1 статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач вказаний житловий будинок, згідно договору купівлі-продажу від 19 листопада 2018 року, продав позивачу, даний договір не визнано судом недійсним,у нього припиняється право користування спірним житловим будинком, а відтак і належні правові підстави для проживання в ньому. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки позивачу на праві власності належить вказаний будинок. Відповідач права власності на будь-яку частину будинку не має та в ньому не проживає, домовленості між сторонами щодо порядку користування будинком не досягнуто. Наявність реєстрації відповідача у будинку за вказаною адресою чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved