Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

до Кремінського районного суду Луганської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи тим, що є власником будинку, який розташований за адресою [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований він, [PERSON] , та [PERSON] , який співмешкав з донькою його сестри. Так як йому потрібно було зареєструватися за будь-якою адресою, то на прохання його сестри позивач зареєстрував його за місцем свого мешкання по [ADDRESS] . Після чого [PERSON] жодного разу не з`являвся за місцем своєї реєстрації. В теперішній час [PERSON] разом з донькою сестри не мешкають та ніяких контактів між собою не підтримують. Місце знаходження [PERSON] позивачу не відоме, з моменту своєї реєстрації в будинку він не проживає, а це більше 15 років. На теперішній час позивач з метою отримання субсидії вирішив впорядкувати документацію на будинок за зазначеною вище адресою. Оскільки [PERSON] не є членом родини позивача, то він просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком який знаходиться за адресою [ADDRESS] . 02 липня 2020 року ухвалою судді Кремінського районного суду Луганської області було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в загальному позовному провадженні. 25 серпня 2020 року ухвалою Кремінського районного суду Луганської області було закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено цивільну справу до розгляду по суті. Інші процесуальні дії не вчинялися. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином; заяв, клопотань або відзиву не надав. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання, та від якого не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, причини неявки ним не повідомлені, відзиву на позов не подано, а представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності відповідача, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, за наявними у справі доказами (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п`ятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. Суд, вислухавши позивача, пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, дійшов наступних висновків. Свідок [PERSON] пояснив суду, що мешкає за адресою: [ADDRESS] , знає [PERSON] , який мешкає в селі Булгаківка Кремінського району Луганської області, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , був лише зареєстрований, вже давно не мешкає в зазначеному населеному пункті, а саме більше 10 років. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у літній період мешкає за адресою: [ADDRESS] , їй відомо, що [PERSON] мешкав в с. Булгаківка Кремінського району Луганської області, проте за місцем реєстрації по [ADDRESS] не мешкав. В селі не бачила його вже більше 10 років. Як вбачається зі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 25 червня 1990 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до довідки про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (вих. №421 від 31.01.2020 року), за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , паспорт серія [NUMBER] (власник житла), [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] (за зазначеною адресою не проживає) (а.с. 12). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов сім?ї від 20 лютого 2020 року, [PERSON] , [INFO] , з моменту реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не проживає, місце проживання його невідоме (а.с. 13). Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особа має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бут виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом. Статтею 150 ЖК УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З викладеного суд приходить до висновку, що статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім`ї. Відповідач втратив право на користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] , як не член сім`ї власника та такий, що на даний час не має жодного зв`язку з сім`єю власників домоволодіння. Аналіз законодавства дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже, є всі підстави для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю, оскільки відповідач втратив право користування житлом. Питання щодо стягнення судових витрат позивачем не ставилося. На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 21, 104 СК України та

Outcome: approved