Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у сумі 175 286 грн 89 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що згідно з оспорюваного виконавчого напису нотаріуса з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 11399095000 від 29.09.2008 укладеного між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк», правонаступником якого відповідно до договору про відступлення прав вимоги є ТОВ «Вердикт Капітал». Однак заборгованість за вказаним кредитним договором стягнуто з позивача на підставі судового рішення, що підтверджується постановою державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу ДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням. Як зазначено у позові, на час вчинення спірного виконавчого напису заборгованість позивачем вже була сплачена, відтак за виконавчим написом відбудеться подвійне стягнення суми заборгованості. Одночасно із зверненням до суду з даним позовом позивачем подано заяву про його забезпечення. Ухвалою від 18.02.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково: до набрання судовим рішенням законної сили по справі зупинено стягнення у виконавчому провадженні №64224899, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Плесюком Олексієм Степановичем на підставі виконавчого документа виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. від 03.12.2020 № 5567 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 175286 грн 89 коп, який оскаржується боржником (позивачем) у судовому порядку; у задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвалою від 21.04.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 24.05.2021 відповідач надав до суду відзив, в якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, та є альтернативним позасудовим способом захисту цивільних прав. Судове засідання з розгляду справи призначено на 09 год 30 хв 18.08.2021. Позивач у судове засідання не прибув. Представник позивача - адвокат Брус С.М. до початку судового засідання 18.08.2021 надав заяву про розгляд справу без його участі та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про причини такої неявки суд не повідомив, що не є перешкодою для розгляду справи по суті в судовому засіданні 18.08.2021. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. у судове засідання не прибув. Згідно з наявною в матеріалах справи заявою приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. просить справу розглядати за його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який змінив своє найменування на публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] 29.09.2008 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу автомобіля № 11399095000, відповідно до якого банк надав [PERSON] грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 9 327 доларів США 00 центів під 15 % річних з терміном погашення по 26.09.2014. Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2010 у справі № 2-1126/2010 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» до [PERSON] про дострокове стягнення кредиту, процентів, пені та неустойки задоволено повністю: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кошти в сумі: 7891 доларів США 04 центи, що в гривневому еквіваленті становить 61974 грн 50 коп заборгованість по кредиту; 500 грн 00 коп неустойка; стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в сумі 624 грн 75 коп та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн 00 коп, сплачених при подачі позовної заяви. На підставі вказаного рішення суду від 09.09.2010 у справі № 2-1126/2010, яке набрало законної сили 08.10.2010, Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 08.10.2010 видано виконавчий лист. У подальшому постановою старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук О.Ю. від 22.06.2020 у виконавчому провадженні ВП № 51496027 з примусового виконання виконавчого листа виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 08.10.2010 у справі № 2-1126/2010, закінчено вказане виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням. Також судом встановлено, що 03.12.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5567, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 11399095000 від 29.09.2008, укладеним з Публічним акціонерним товариством «УКРСИББАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.04.2012 по 01.12.2020. Сума заборгованості складає 174286 грн 89 коп, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 59209 грн 50 коп, сума заборгованості за відсотками та комісіями складає 115077 грн 39 коп. Витрати за вчинення даного виконавчого напису становлять 1000 грн 00 коп. Загальна сума, що підлягає стягненню 175286 грн 89 коп. 20 січня 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка Олексія Степановича від 20.01.2021 відкрито виконавче провадження № 64224899 з виконання вказаного виконавчого напису. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Відповідно до пунктів 1 та 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів), для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок №296/5) передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. З системного аналізу наведених норм вбачається, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. За таких обставин, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійсно не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, як на тому наполягав представник відповідача у відзиві. Для правильного застосування положень статтей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц. При вирішенні спору по суті, суд зауважує, що заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.09.2010 у справі № 2-1126/2010 позов Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» до [PERSON] про дострокове стягнення кредиту, процентів, пені та неустойки задоволено повністю: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» кошти в сумі: 7891 доларів США 04 центи, що в гривневому еквіваленті становить 61974 грн 50 коп заборгованість по кредиту; 500 грн 00 коп неустойка; стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «УкрСибБанк» судовий збір в сумі 624 грн 75 коп та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн 00 коп, сплачених при подачі позовної заяви. На підставі вказаного рішення суду від 09.09.2010 у справі № 2-1126/2010, яке набрало законної сили 08.10.2010, Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 08.10.2010 видано виконавчий лист. У подальшому постановою старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук О.Ю. від 22.06.2020 у виконавчому провадженні ВП № 51496027 з примусового виконання виконавчого листа виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 08.10.2010 у справі № 2-1126/2010, закінчено вказане виконавче провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 30.01.2019 у справі № 372/1489/16-ц звернення з вимогою або з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Нарахування процентів за користування кредитом, комісії та неустойки після закінчення строку дії договору, зміненого банком в односторонньому порядку суперечить закону. Така правова позиція також викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц та постанові Верховного Суду від 06.02.2029 у справі № 175/4753/15-ц. При цьому, укладений правочин (договір) про відступлення права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал», за яким право вимоги за зобов`язаннями позивача по кредитному договору № 11399095000 від 29.09.2008 укладеному між позивачем та ПАТ «УКРСИББАНК» перейшло до нового кредитора не змінили виду, суті, підстав виникнення та обсягів зобов`язань боржника, оскільки такий вид правочину передбачає виключно зміну кредитора у зобов`язанні, а не зміну умов основного зобов`язання, зокрема періоду виникнення заборгованості за таким зобов`язанням в силу положень чинного законодавства України. Так, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до положень ст. 514 ЦК України. Виконавчий документ про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором свідчить про закінчення строку дії кредитного договору та неможливість отримання виконавчого документа повторно, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 13.02.2019 у справі № 75/8940/15-ц. Таким чином, на підставі викладеного вище судом встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника і не врахував, що заборгованість за кредитним договором вже стягнута за судовим рішенням і повністю погашена боржником в примусовому порядку через органи державної виконавчої служб. А також має місце факт нарахування процентів по закінченні строку дії кредитного договору. Отже, приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, про існування якої позивачу відомо не було. Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову повністю. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. За приписами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи і серед іншого, витрати на правову допомогу. Судовий збір, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання розподілу судових витрат в частині визначення суми відшкодування, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд повинен дослідити відповідність наданих видів допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених ст. 19-20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/7375/18. Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань. Згідно з ст. 20 Закону № 5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб); представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами; ознайомлюватися на підприємствах, в установах і організаціях з необхідними для адвокатської діяльності документами та матеріалами, крім тих, що містять інформацію з обмеженим доступом; складати заяви, скарги, клопотання, інші правові документи та подавати їх у встановленому законом порядку; доповідати клопотання та скарги на прийомі в посадових і службових осіб та відповідно до закону одержувати від них письмові мотивовані відповіді на ці клопотання і скарги; бути присутнім під час розгляду своїх клопотань і скарг на засіданнях колегіальних органів та давати пояснення щодо суті клопотань і скарг; збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою; застосовувати технічні засоби, у тому числі для копіювання матеріалів справи, в якій адвокат здійснює захист, представництво або надає інші види правової допомоги, фіксувати процесуальні дії, в яких він бере участь, а також хід судового засідання в порядку, передбаченому законом; посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів; одержувати письмові висновки фахівців, експертів з питань, що потребують спеціальних знань; користуватися іншими правами, передбаченими цим Законом та іншими законами. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 7 250 грн. 00 коп. На підтвердження судових витрат в цій частині позивачем надано договір про надання правової допомоги від 05.02.2021, розрахункову квитанцію від 09.02.2021 та орієнтовний (попередній) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, яку поніс позивач, згідно з яким: зустріч з клієнтом для з`ясування обставин справи та консультування щодо захисту порушених прав - тривалість 1,5 год, ставка 500 грн 00 коп / год, сума 750 грн 00 коп, складення адвокатських запитів - ставка 500 грн 00 коп, сума 500 грн 00 коп, складення позовної заяви - тривалість 6 год, ставка 500 грн 00 коп / год, сума 3000 грн 00 коп, участь у судових засіданнях - тривалість 6 год, ставка 500 грн 00 коп, ставка 500 грн 00 коп / год, сума 3000 грн 00 коп. Враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги та беручи до уваги, що представник позивача - адвокат Брус С.М. приймав участь лише в одному судовому засіданні з розгляду даної справи 19.05.2021, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами та наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги. У постанові Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18 зазначено, що у визначенні розумного необхідного розміру сум, що належать сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, що склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved