Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], за участі третьої особи - органу опіки та піклування в особі Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу, позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на дитину та матір дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона познайомилась з [PERSON], громадянином Федеративної Республіки Німеччина, уродженцем м. Макінськ Республіки Казахстан, у березні 2012 року в мережі Інтернет за ініціативою відповідача. Під час однієї з зустрічей з позивачкою, відповідач зробив їй пропозицію укласти шлюб, а вже 09 жовтня 2012 року сторони по справі уклали шлюб в м. Одесі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно 18.10.2012 року. Позивачка вказує, що 23 грудня 2012 року вона прибула до Федеративної Республіки Німеччина та сторони по справі почали спільно проживати у м. Ерцен (земля Нижня Саксонія, ФРН), однак у квітні 2013 року вона повернулася в м. Одесу, де від вказаного шлюбу [INFO] народилася донька сторін по справі [PERSON], про що видане свідоцтво про народження [NUMBER]. За твердженнями позивачки, шлюбні стосунки з відповідачем [PERSON] фактично не підтримуються, сторони проживають окремо, відповідач не приймає участі в утриманні дитини, не надає матеріального утримання й дружині, на утриманні якої перебуває дитина, яка не досягла трьохрічного віку, дитиною не цікавиться, за місцем її проживання не приїжджав, ухиляється від виконання батьківських обов'язків в тому числі і по вихованню дитини, не проявляє до неї ніякого батьківського піклування. Зазначила, що відповідач має можливість та зобов'язаний сплачувати аліменти на дитину та утримання матері дитини, на утриманні якої перебуває дитина, що не досягла трьох років, так як відповідач працює на підприємстві ТОВ «Машинна фабрика» м. Ерцен (ФРН). З огляду на те, що відповідач працює за контрактом за кордоном, просила аліменти визначити у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила укладений між ними шлюб розірвати, позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], стягнути аліменти на утримання дитини та на власне утримання. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, сповіщена належним чином, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити а також слухати справу у її відсутності. Представник третьої особи, Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином через Дільничний суд Хамельна (ФРН), в процесі виконання вказаним судом судового доручення (запиту про правову допомогу) Малиновського районного суду м. Одеси, 09 вересня 2015 року відповідач заявив про своє небажання приймати участь у судовому засіданні в Україні та виразив згоду з розглядом справи у його відсутність, що відображено в документах, які надійшли від Дільничного суду Хамельна. Крім того, до суду надійшли листи від відповідача, що датовані 17 листопада 2015 року, згідно яких відповідач зазначив, що не може бути присутнім на судових засіданнях та згоден з передачею права опіки позивачці. Також відповідач повідомив суд про те, що ним подана заява про розірвання шлюбу у Німеччині. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі, позивачка [PERSON] та відповідач, громадянин Федеративної Республіки Німеччина [PERSON], уклали шлюб 09 жовтня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого повторно 18.10.2012 року. Від шлюбних відносин між позивачем та відповідачем, [INFO] народилася донька [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 19.11.2013 року. Згідно до цього свідоцтва батьками дитини записані сторони по справі. Відповідач цей факт не заперечував. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки. До того ж, відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, повідомив суд про те, що ініціював процедуру розірвання шлюбу у Німеччині, однак у суду відсутні будь-які відомості про наявні судові рішення з цього питання. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 16.04.2015 року за №2185 вбачається, що дитина [PERSON] проживає спільно з позивачкою за місцем її реєстрації в м. Одесі. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами по справі не досягнуто. У своїх поясненнях перед Дільничним судом Хамельна відповідач зазначив, що неспроможний сплачувати аліменти на дитину. Перед Дільничним судом Хамельна відповідач також зазначив, що працює на ТОВ «Машинна фабрика» м. Ерцен (ФРН) та його місячний дохід нетто (чистий дохід) за липень 2015 року склав 2116,09 євро, проте, як зазначив відповідач, отримує він лише 1846,54 євро, так як з нього стягується додаткове пенсійне матеріальне забезпечення в розмірі 212,00 євро, кошти на харчування в розмірі 57,00 євро, виплати у зв'язку з хворобою в розмірі 0,55 євро. Таким чином, незважаючи на те, що відповідач отримує дохід, має матеріальну можливість сплачувати аліменти та зобов'язаний це робити як за національним правом України, так і згідно міжнародно-правових актів, він заявляє про свою неспроможність виконувати свій обов'язок. З заяв сусідів позивачка на ім'я начальника Служби у справах дітей Одеської міської ради вбачається, що дитина перебуває на повному утриманні матері, яка піклується розвитком та здоров'ям дитини. Висновок органу опіки та піклування про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO], від 28.12.2015 року за №4298/01-20, що надійшов до суду від третьої особи, містить відомості про ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування, [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків ухиляється, самоусунувся від виховання дитини, не спілкується з нею, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, станом здоров'я не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Довідкою комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №7» від 30.04.2015 року за №178, в якій дитина перебуває на обліку, підтверджується, що ані на профілактичних медичних оглядах, ані при відвідуваннях на дому, батька дитини медичні працівники не бачили. Частини 4-6 ст. 19 СК України встановлюють, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що після припинення фактичних шлюбних стосунків між сторонами по справі, малолітня дитина [PERSON], [INFO], постійно проживає разом з матір'ю, батько є громадянином Федеративної Республіки Німеччина, де працює та постійно проживає, участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини не приймає, не цікавиться долею дитини, успіхами та станом здоров'я, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, спілкуватися з донькою всіма доступними засобами зв'язку не намагається, до України з метою побачити дитину не приїжджав, стверджує, що не заперечує проти передачі опіки матері дитини, проти позбавлення батьківських прав стосовно дитини не заперечував. Після припинення шлюбних стосунків позивачка самотужки несе тягар утримання дитини, взяла на себе виховання дитини, піклується про здоров'я, повноцінний розвиток доньки. У відповідності до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007п №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Приймаючі до уваги висновок органу опіки та піклування, особу відповідача, наявні докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині та позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки [PERSON]. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частина 2 ст. 141 СК України встановлює правило, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи розмір аліментів враховує положення ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Вказана норма закону має диспозитивний характер, оскільки вона не встановлює вичерпного переліку обставин, необхідних для встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає за доцільне визначити аліменти в твердій грошовій сумі. Суд враховує той факт, що відповідач отримує дохід в іноземній валюті - євро, працює в Федеративній Республіки Німеччина, отримує гідну заробітну плату, протиправно не надає утримання дитині та матері дитини. Відповідно до вимог ч. 2 статті 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З метою забезпечення нормального рівня життя для дитини, суд, на виконання Конвенції про права дитини, яка є обов'язковою для застосування в Україні, вважає за необхідне задовольнити позов частково та визначити аліменти на дитину на рівні 12000,00 грн. на місяць, а, враховуючи, що відповідач має можливість надавати утримання й позивачці, визначити утримання на матір дитини на рівні 3000,00 грн. на місяць. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: partial