Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Управдом» (код ЄДРПОУ 32901991, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, буд. 140/1, прим. 510) з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Управдом» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року\~у розмірі 9416,22 грн., з яких 7597,46 грн. надані послуги, 322 грн. 3% річних, 1496,76 грн. інфляційні витрати; судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у власності відповідачки перебуває квартира [ADDRESS] . Багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] , де розташована належна відповідачу на праві власності квартира [ADDRESS] , переданий на баланс та утримання Товариству з обмеженою відповідальністю «Управдом», код ЄДРПОУ 32901991. Крім цього позивач, відповідно до статей 12 - 18 та 19 - 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», здійснює функції управителя будинком і виконує надання наступних житлово-комунальних послуг. Позивач на виконання наведених вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», здійснює управління будинком, утримує будинок та прибудинкову територію. Між тим, відповідач свої зобов`язання щодо оплати фактично отриманих і спожитих житлово-комунальних послуг не виконує, ухиляється від укладання передбачених законом договорів, ігнорує листи та прохання позивача з цього приводу. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 03.10.2019 року зазначений позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження з призначенням справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 04.11.2019 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Главацьким Ю.А. було надано до суду відзив, у якому зазначив, що позовні вимоги відповідач не визнає, просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відповідач договір про надання житлово-комунальних послуг з позивачем не укладала, не отримувала від Товариства жодних вимог про погашення заборгованості. Крім того, на думку відповідача, позивачем не було надано суду доказів зміни у встановленому порядку тарифу на послуги з централізованого опалення, а також не надано розрахунку інфляції та 3% річних. 26.11.2019 року представник позивача ТОВ «Управдом» Мазур О.В. надав до суду відповідь на відзив, де зазначив про необґрунтованість доводів відповідача, повідомив, що відповідач фактично споживає послуги, які надаються позивачем, Товариство інформувало щодо актуальних тарифів споживачів шляхом розміщення відомостей на сайті ТОВ «Управдом», також додатково споживачі повідомлялись шляхом розміщень оголошень на стендах та у рахунках за спожиті комунальні послуги. Окрім цього представник позивача надав до суду розрахунок інфляційних витрат та 3% річних. У судове засідання представник позивача ТОВ «Управдом» Мазур О.В. не з`явився, надав заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та слухати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, від її представника адвоката Главацького Ю.А. надійшла заява, у якій позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні та слухати справу за відсутності відповідача та її представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №15561200000011017 від 31.08.2005 року ТОВ «Управдом» створено у квітні 2004 року (а.с.13-19). Згідно установчих документів ТОВ «Управдом» займається наступними видами діяльності: основний - комплексне обслуговування об`єктів (Код КВЕД 81.10); загальне прибирання будинків (Код КВЕД 81.21); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (Код КВЕД 68.20); консультування з питань комерційної діяльності й керування (Код КВЕД 70.22); будівництво житлових і нежитлових будівель (Код КВЕД 41.20). В листопаді 2008 року між ВАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (Постачальник) та ТОВ «Управдом» (Споживач), укладено договір про постачання електричної енергії №2828, відповідно до якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача. ТОВ «Управдом» в січні 2008 року за Договорами про пайову участь в будівництві за адресою: м. Одеса, Військовий узвіз, отримало у власність нежитлові приміщення: котельню площею 45,50 кв.м, теплопункт площею 90,50 кв.м, паркінг площею 1173.5 кв.м. Та згідно до Актів приймання Товариству було передано котельню, теплопункт, паркинг, обладнання котельної та теплопункту з вбудовано-прибудованими офісними приміщеннями та підземним паркінгом в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] . В жовтні 2012 року ТОВ «Управдом» отримано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії серія АГ №594994, та відповідно до розпорядження Одеської обласної державної адміністрації №923/А-2017 від 06.10.2017 року товариству надано безстрокову ліцензію на виробництво та постачання теплової енергії. З 2008 року ТОВ «Управдом» здійснює утримання та управління в багатоповерховому будинку за адресою: [ADDRESS] , а також його прибудинкової території, обслуговування та ремонт майна, що забезпечує функціонування будинку в цілому, забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку, у тому числі шляхом надання житлово-комунальних послуг у будинку, Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №181561695 від 18.09.2019 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.11-12). Станом на час виникнення спірних правовідносин вони були врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV, який втратив чинність з 10 червня 2018 року в частині норм, що регулюють надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, управління будинком, спорудою або групою будинків, ремонту приміщень, будинків, споруд, а також чинним на сьогодні Законом України «Про житлово- комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII. Згідно з ст. 1 Закону № 1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд (далі - управління будинком) і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1)\~комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)\~послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових\~мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)\~послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4)\~послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ст. 14 Закону № 1875-IV залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону № 1875-ІУ особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Згідно п. 6 ч. 2 ст. 24 Закону № 1875-ІУ балансоутримувач зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1875-IV балансоутримувач має право: 1) здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; 2) визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; 3) укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; 4) приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; 5) здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; 6) звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону № 1875-IV договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку\~укладається між\~власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У спірних правовідносинах ТОВ «Управдом» виконує повноваження виконавця послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Як зазначає позивач станом на сьогодні ТОВ «Управдом» в повному обсязі виконуються передбачені чинним законодавством зобов`язання з утримання житлового будинку та прибудинкової території. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону № 1875-IV виконавець має право: розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством; вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний: підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманий його виконання згідно з типовим договором. Згідно із ч. З ст. 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до п. 1 розділу VI Закону № 2189-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування ( опубліковано у газеті «Голос України» (2017, 12, 09.12.2017 № 231), тобто Закон № 2189-VІІІ набирає чинності 10.12.2017 року), та вводиться в дію з 1 травня 2019 року, крім: статті 1, частини першої статті 2, статей 3 - 7, 9, 11, 12, частини другої статті 26, статей 27 та 29 (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком), частини другої статті 2, частин третьої та четвертої статті 8, частин другої та третьої статті 10, статті 15, частин першої, третьої та п`ятої статті 16, статті 18, частини п`ятої статті 28, пунктів 2, 3 1,6, підпункту 1, підпункту «б» підпункту 2, підпунктів 5 та 11 пункту 8 цього розділу, які вводяться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Законом (тобто введення в дію - 10.06.2018 року); частини третьої статті 11, абзаців першого та другого частини п`ятої статті 18, які вводяться в дію з 1 січня 2019 року. Згідно з п. 3 розділу VI Закону № 2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Відповідно до п. 3-1 і розділу VI Закону № 2189ЛШІ договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. Згідно з ст. 1 Закону № 2189-VIII у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (пп. 1); оплачувати надані житлово- комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пп. 5); у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг (пп. 10). Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2189-VIII надання житлово- комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Обов`язок власника квартири укласти договір на надання житлово- комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитками, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572. Таким чином, необхідність укладання договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом та його укладання визначено як обов`язок, а не право власника квартири. Стаття 179 Житлового кодексу УРСР передбачає, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Отже, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Верховний Суд України у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, що є публічно доступною у Єдиному державному реєстрі судових рішень, наголошує, що згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово- комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Однак, як встановлено з матеріалів справи, відповідач [PERSON] ухиляється від укладання відповідного договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, хоча такі послуги фактично споживаються. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Водночас, [PERSON] несвоєчасно виконує свої зобов`язання з оплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, а також ухиляється від укладання відповідного договору. Частиною 4 статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність зобов`язує. Тобто власник має не лише суб`єктивні права, але й несе відповідальність перед громадою, суспільством за належне використання цих прав. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися у даному випадку між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, в яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, щодо оплати житлово-комунальних послуг Верховний Суд України у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, що є публічно доступною у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зробив висновок, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Верховний Суд України у постанові від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13 також наголосив, що за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Таким чином, у зв`язку із невиконанням зобов`язань з оплати вищенаведених послуг, що надаються позивачем, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити суму заборгованості за спожиті послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення щодо кожної з наданих послуг, у зв`язку з чим відповідач має сплатити інфляційні збільшення за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року\~у розмірі 1496,76 грн. Крім того, також у зв`язку із невиконанням зобов`язань з оплати вищенаведених послуг, що надаються позивачем, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити 3% річних від простроченої суми заборгованості, що за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року\~складає 322,00 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з грудня 2016 року по квітень 2018 року\~у розмірі 9416,22 грн. підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, сума судового збору у розмірі 1921,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved