Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 25.07.2013 року між публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Між ПАТ «Актабанк» і ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» 23.03.2018 року був укладений договір № 2 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «Актабанк» відступив на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до позичальників і поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, в тому числі й до позичальника [PERSON] , що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 23 березня 2018 року сума боргу становить 28 885 грн., з яких: 13 334 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 грн. - заборгованість за процентами; 13 000 грн. - заборгованість за комісією; 2 550 грн. - штрафи, пені. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність, у якій проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 25.07.2013 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №0861894202/Т/972101, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 20 000 грн. зі сплатою 0,01% річних щомісяця з кінцевою датою повернення кредиту 24 липня 2016 року. Відповідно до п. 2.1.2. кредитного договору №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року позичальник сплачує банку щомісячну комісію за супроводження кредиту в розмірі 650 грн., що розраховується як 3, 25 відсотків від суми кредиту вказаного в п. 2.1. цього договору, та включається в суму щомісячного платежу. 23.03.2018 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» є ПАТ «Актабанк» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, за яким останнє відступило на користь позивача право вимоги заборгованості відповідача за кредитним договором №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року, що був укладений між відповідачем та ПАТ «Актабанк». В матеріалах справи міститься повідомлення від 27.03.2018 року, адресоване відповідачу, яким позивач повідомляє відповідача про відступлення права вимоги та про порядок погашення заборгованості за кредитними договорами №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року. Згідно з розрахунком позивача відповідач має прострочену заборгованість за договором №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року в розмірі 28 885 грн., з яких: 13 334 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 грн. - заборгованість за процентами; 13 000 грн. - заборгованість за комісією; 2 550 грн. - штрафи, пені. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно п. 5.1. кредитного договору №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу/частини щомісячного платежу позичальник сплачує банку штраф у розмірі 150 гривень, за кожний прострочений щомісячний платіж або його частину. Відповідно до п. 5.6. кредитного договору №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року у разі порушення строку перерахування кредитних коштів, передбаченого пунктом 3.1. цього договору, з вини банку, банк сплачує позичальнику пеню в розмірі 0, 005 процентів від несвоєчасно перерахованої суми кредитних коштів за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов`язань за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи, приймаючи до уваги те, що відповідачем були порушені умови користування кредитними коштами, а саме не виконані зобов`язання стосовно повернення суми кредиту і сплати процентів за користування ним, комісії і пені, а позивач на законних підставах набув право вимоги до відповідача за відповідним кредитним договором, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0861894202/Т/972101 від 25.07.2013 року станом на 23 березня 2018 року в розмірі 28 885 грн., з яких: 13 334 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 грн. - заборгованість за процентами; 13 000 грн. - заборгованість за комісією; 2 550 грн. - штрафи, пені. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved