Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності. 17.02.2016 року позивачем було подано позовну заяву в порядку ст. 31 ЦПК України до [PERSON], [PERSON], в якій [PERSON] просив визнати за ним право власності на ? частку квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі, виселити [PERSON] та [PERSON] із вказаної квартири, вселити [PERSON] в зазначену квартиру, стягнути з відповідачів збитки в розмірі 11279 грн. та моральну шкоду в розмірі 90000 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач [PERSON] є власником ? частки квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2013 року. Іншим спадкоємцем померлого [PERSON] є його син [PERSON], який разом із своєю матір'ю [PERSON] заволоділи спірною квартирою та правовстановлюючими документами на неї, не визнають права власності позивача на неї та перешкоджають позивачу в користуванні квартирою, власником ? частки якої він є. Крім того, під час розгляду Малиновським районним судом м. Одеси спору щодо визнання за позивачем права власності на ? частку квартири, позивачу довелось неодноразово сповіщати відповідачів за свої кошти про дату, час і місце розгляду справи, сплачувати судовий збір за пред'явлення позову, що призвело до затрат грошових коштів на загальну суму 11279 грн. 89 коп. Діями відповідачів, направлених на порушення права власності позивача, останньому спричинено значну моральну шкоду, яку [PERSON] оцінив в 90000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив залишити його без задоволення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила залишити його без задоволення. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на такі обставини. 25 жовтня 2006 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 9593. Спадкоємцями [PERSON] є його онук позивач [PERSON] та син відповідач [PERSON] Під час судового розгляду справи встановлено, що померлий [PERSON] був власником квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], під реєстровим № У-460. Із матеріалів спадкової справи № 148/07, заведеної Шостою Одеською державною нотаріальною конторою від 26 лютого 2007 року вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] В зв'язку із відсутністю у позивача [PERSON] правовстановлюючих документів на спірну квартиру, останній звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання права на спадщину. 11 грудня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на ? ідеальну частку квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON]. Право власності позивача на ? частку квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі зареєстровано 21.01.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого 26.01.2015 р. В ході судового розгляду справи було встановлено, що в квартирі № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі, ? частки якої належить на праві власності позивачу [PERSON], проживають відповідачі [PERSON] та [PERSON] Перешкоджання відповідачами в користуванні спірною квартирою, знайшло своє підтвердження під час розгляду справи. Так, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що неодноразово були присутні при намаганні позивача вселитися в квартиру, однак двері йому ніхто не відчиняв, незважаючи на присутність в квартирі осіб, які там проживають. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд вважає, що вони виникли з приводу перешкод у здійсненні права спільної часткової власності, і регулюються Розділом І Книги третьої ЦК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що право власності [PERSON] дійсно було порушено перешкодами в користуванні належним позивачу на праві власності майном з боку відповідачів, а тому підлягає захисту шляхом вселення в квартиру, яка є обєктом права спільної часткової власності. Відмовляючи в позові в частині виселення відповідачів із квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі, та у визнанні права власності за позивачем на ? частку квартири, суд керується наступним. 26 квітня 2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі. Право власності на ? частку зазначеної квартири зареєстровано за [PERSON] у визначеному законом порядку 26.04.2016 року. Таким чином, [PERSON] є власником ? частки квартири № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є матір'ю [PERSON] , проживає в спірній квартирі разом із [PERSON] постійно. За приписами ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, [PERSON] має право користування квартирою № 83 в буд. № 11/17 корпус 2 по вул. Комітетській в м. Одесі, як член сім'ї власника житла. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди, суд керується наступним. Вимога позивача щодо стягнення грошових коштів, які були сплачені позивачем за направлення судових повісток відповідачам, не підлягають відшкодуванню в звязку із тим, що судові повістки за приписами ст. 74 ЦПК України направляються судом. Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Таким чином, законом обов'язок позивача по направленню судових повісток відповідачам засобом поштового зв'язку не передбачено, а тому, грошові кошти, затрачені на це позивачем, відшкодуванню не підлягають. Крім того, суд зауважує на тому, що позивачем в цій частині позову взагалі обрано неналежний спосіб захисту своїх прав і інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із матеріалів справи, при вирішенні спору Малиновським районним судом м. Одеси 11 грудня 2013 року не було вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. При цьому, суд розяснює позивачеві його право подати заяву про ухвалення додаткового рішення до закінчення строку на виконання рішення. Вимога про стягнення з відповідачів суми сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 7757 грн. не підлягає задоволенню, так як грошові кошти, затрачені позивачем на сплату судового збору, відшкодовуються з відповідачів в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України. При цьому, кошти на оплату банківських послуг при сплаті судового збору, також стягненню в судовому порядку з відповідачів не підлягають. Що стосується позовник вимог [PERSON] про стягнення з відповідачів в солідарному порядку моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню в зв'язку із наступним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що протиправними діями відповідачів [PERSON] завдано душевних страждань, в зв'язку із порушенням права власності позивача, тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з відповідачів, однак, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає необхідною та достатньою суму відшкодування в розмірі 4000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, судом задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру (243,60 грн.) та позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задоволено на 4,44% (155,40 грн.).

Outcome: partial