Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 18.04.2016 року звернулася позивач [PERSON] із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 27.09.2012 року між нею та відповідачем укладено договір дарування, за яким відповідач подарував, а позивач прийняла в дар 23/1000 часини дачних будівель за адресою: м. Одеса, провулок Морський, 5. Позивач набула права власності на приміщення загальною площею 22,1 кв.м. у дачному будинку літ. «Б», №1-огорожа, І- мостіння. Пізніше стало відомо, що право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться обєкт нерухомості належний позивачу, 09.06.2015 року було зареєстровано за відповідачем, що порушує права позивача як власника, оскільки згідно законодавства до особи, що набула власності на будівлю, розміщену на земельній ділянці, переходить і право власності на дану земельну ділянку. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, припинивши реєстрацію права власності за відповідачем. У судове засідання представник позивача [PERSON] за довіреністю від 27.04.2016 року не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.09.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за яким відповідач подарував, а позивач прийняла в дар 23/1000 часини дачних будівель за адресою: м. Одеса, провулок Морський, 5. Позивач набула права власності на приміщення загальною площею 22,1 кв.м. у дачному будинку літ. «Б», №1-огорожа, І- мостіння. Згідно п.1 договору нерухомість, що відчужується, розташована на земельній ділянці площею 242 кв.м, право власності, право користування земельною ділянкою за якою рахується 23/1000 частини та які належать дарувальнику не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався. Таким чином, судом встановлено, що на момент укладення договору дарування відповідач не був власником земельної ділянки, на якій розташований обєкт нерухомості, що є предметом договору дарування. Однак, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.10.2015 року відповідач є власником земельної ділянки за адресою: м. Одеса, пров. Морський, земельна ділянка 5, кадастровий номер 5110137500:52:008:0065 площею 0,023 га призначена для індивідуального дачного будівництва. Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час укладення договору дарування) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 6 ст. 120 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Отже, виходячи з аналізу змісту правових норм, суд зазначає, що необхідною умовою переходу права власності на земельну ділянку є закріплення такого права за попереднім землевласником на момент укладення договору відчуження житлового будинку. Судом встановлено, що на момент укладення договору дарування частини дачних будівель за відповідачем не було зареєстровано ні право власності ні право користування земельною ділянкою, до того ж кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався, тож дана земельна ділянка не могла бути обєктом цивільних правовідносин. До того ж, позивачем не враховано, що судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності і стаття 81 ЗК України, яка регламентує вичерпній перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, не містить в цьому переліку зазначення такої підстави як набуття права власності за рішенням суду. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що обґрунтування позовних вимог позивача не відповідає дійсним обставинам справи і нормам чинного законодавства та не підлягаює задоволенню.

Outcome: dismissed