Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулась [PERSON] з позовом та прохала ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування приміщення житловим будинком за адресою [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог повідомила, що на підставі Свідоцтва № 2 від 09 січня 1989 року вона являється власником 3/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. На підставі договору найму № 409 від 08 листопада 2013 року, позивач надала в оренду відповідачам для приживання вказане житло. На підставі вказаного договору найму житла, відповідачі зареєстрували місце свого проживання за вищевказаною адресою. Позивач зазначала, що починаючи з грудня 2013 року, відповідачі виїхали з належного їй житлового будинку для проживання за іншою адресою і з цього часу житловому будинку не з'являлися, будинком не цікавилися, витрат на його утримання не несли. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, прохала суд позов задовольнити. В судовому відповідачі не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справ до суду не направляли. Третя особа в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справ до суду не направляв. Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази встановив наступне. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № 2 від 09 січня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Крюківської районної ради народних депутатів Полтавської області, позивач являється власником 3/20 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS]. На підставі договору найму № 409 від 08 листопада 2013 року, позивач надала в оренду відповідачам для приживання належне їй на праві власності частину житлового будинку. На підставі вказаного договору найму житла, відповідачі зареєстрували місце свого проживання за адресою [ADDRESS]. Починаючи з грудня 2013 року, відповідачі виїхали з вказаного житлового будинку для проживання за іншою адресою і з цього часу житловому будинку не з'являлися, будинком не цікавилися, витрат на його утримання не несли, ремонтні роботи не проводили. Вказаний факт підтверджується Актом про не проживання від 18.09.2018 року, посвідченого фахівцем відділу по зверненням громадян ТОВ «Місто для людей Кременчук» [PERSON], згідно якого підтверджено факт не проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] за вищевказаною адресою: [ADDRESS] з 2013 року на дату посвідчення акту про непроживання - 18.09.2018 року. Відповідачі не вчиняють дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Доводячи суду обгрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України. На даний момент відповідачі не проживають в зазначеному будинку, починаючи з грудня 2013 року, але добровільно знятися з реєстрації проживання не бажають, тобто своїми діями створюють перешкоди позивачу в користуванні будинком. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування приміщення житловим будинком за адресою [ADDRESS] - підлягає задоволенню.

Outcome: approved