Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 23.03.2016 року звернулись позивачі із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], в якій проживає разом зі своєю донькою [PERSON] та онукою [PERSON] 26.11.2013 року та 23.01.2016 року квартиру позивача було затоплено відповідачами, які є власниками квартири, що розташована поверхом вище. Залиттям квартири позивачам завдано матеріальну шкоди в розмірі 45\~454,00 грн. та моральну шкоду, яку позивачі оцінюють в 8000,00 грн. Оскільки відповідачі добровільно відмовляються відшкодувати завдану внаслідок залиття квартири шкоду, позивачі звернулись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачі в судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Представник КП «ЖКС «Порто-Франківський» в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею 540/1000 частин квартири [ADDRESS] за договором дарування від 20.04.2002 року, посвідченим державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно довідки від 14.03.2016 року в квартирі зареєстровані [PERSON], чоловік [PERSON], син [PERSON], донька (співпозивач) [PERSON], онука [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження від 26.11.2013 року, складеного комісією у складі старшого майстра дільниці №12 КП «ЖКС «Порто-Франківський» [PERSON], майстра дільниці [PERSON], слюсаря-сантехніка дільниці [PERSON], за результатами обстеження квартири позивача внаслідок залиття встановлено, що залиття сталось з квартири №1, в якій проживає [PERSON] Внаслідок залиття в житловій кімнаті площею 20 кв.м. спостерігається залив всіх стін від стелі до підлоги, на стелі мокрі плями та тече вода з люстри, на кухні намокання стіни площею 3 кв.м. Залиття сталось в результаті несправності сантехнічного устаткування (прорив шлангу на змішувачі). Згідно кошторисної документації стосовно ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі [ADDRESS], складеної на підставі акту комісії від 26.11.2013 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт внаслідок залиття складає 29\~146,00 грн. Зазначений звіт складено [PERSON]Н, та затверджено директором НВЦ «Екострой» [PERSON], однак з квитанції від 04.03.2016 року, наданій позивачем як доказ оплати вартості послуг експерта, вбачається, що кошти в розмірі 600 грн. було сплачено ФОП [PERSON] за оцінку нерухомості. Тож суд вважає, що зазначена квитанція не є належним доказом понесених витрат. Згідно акту обстеження від 23.01.2016 року, складеного комісією у складі старшого майстра дільниці №12 КП «ЖКС «Порто-Франківський» [PERSON], майстра дільниці [PERSON], слюсаря-сантехніка дільниці [PERSON] встановлено факт залиття квартири позивача та встановлено, що в результаті залиття в житловій кімнаті площею 12,0 м.кв. виявлено течію води з люстри, на стелі жовті плями попереднього протікання площею 1 кв.м. та зазначено, що затоплення відбулось з кв. №1, що належить [PERSON] в результаті несправності сантехнічного устаткування (прорив шлангу на змішувачі). Згідно кошторисної документації стосовно ремонтно-відновлювальних робіт в квартирі [ADDRESS], складеної на підставі акту комісії від 23.01.2016 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 14 035,00 грн. Як вбачається із ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, зобов'язані забезпечувати її схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Безгосподарне утримання громадянином належної йому квартири тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним Кодексом України. Таким чином, проживання відповідачів в квартирі та неналежне користування нею створило для них певні зобовязання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири позивача. Відповідачі зобовязані вжити усі належні заходи, аби запобігти створенню загрози оточуючим та їх майну. Відповідачі повинні були забезпечити безпечність експлуатації власного майна та способів його використання для всіх оточуючих. Втім, цього не було вчинено, а халатне відношення відповідачів до сантехнічного устаткування спричинило виникнення негативних майнових наслідків для позивачів та сфери їх законних інтересів. Враховуючи викладене, судом встановлено наявність вини відповідачів, що полягає в неправомірній бездіяльності, та причинний звязок між бездіяльністю та негативними наслідками, що настали. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В деліктних зобовязаннях діє презумція вини заподіювача шкоди. При цьому відповідачами в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано жодного доказу, який б спростував наявність вини у залитті квартири позивачів. Клопотань про призначення судової експертизи не заявляв. Таким чином, факт залиття квартири позивачів з вини відповідачів підтверджується наявними у справі доказами та не спростований останніми в ході розгляду справи, тому вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та підлягають задоволенні. Також позивач зазначає, що внаслідок залиття було пошкоджено компютер, ремонт якого коштував 1265,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт №15353 від 22.01.2014 року. З метою ремонту залитої люстри було придбано лампу на суму 408 грн., що підтверджується копією товарного чеку від 20.02.2016 року. Суд погоджується, що зазначені витрати перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому звязку з неправомірною бездіяльністю відповідачів та підлягають відшкодуванню на користь позивачів. Визначаючи розмір належного відшкодування завданої шкоди майну позивачів, суд керується з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Враховуючи викладене, суд вважає такими, що відповідають положенням діючого законодавства, вимоги позивачів щодо стягнення на їх користь майнової шкоди, що складається з вартості ремонтно-відновлювальних робіт в розмірі 29 146,00 грн. та 14035,00 грн., ремонт компютера 1265,00 грн., заміна ламп 408 грн., що разом складає 44\~854,00 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, завданої діями відповідачів, суд керується положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України, згідно якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Суд погоджується з доводами позивачів, що залиттям квартири їм завдано моральної шкоди, що виражається в негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормально користуватись ним, порушення звичайного способу життя, та,

Outcome: partial