Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Автозаводського ВДВС міста Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про звільнення з-під арештуквартири № 27, розташованої в будинку № 37 по вулиці Пугачова (колишня вулиця Московська) міста Кременчука, на яку накладено арешт та заборону на відчуження на підставі постанови державного виконавця Гресс Є.В. Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ від 05.06.2009 року про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. Позивач вказав, що з починаючи з 30.11.2015 року зазначена квартира належить йому одноособово на праві власності на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.11.2015 року № 524/7757/15-ц, яке набрало законної сили 29.12.2015 року. До 30.11.2015 року вищевказана квартира належала на праві власності його сину [PERSON] в розмірі 2/3 частини, який помер 06.05.2014 року та [PERSON] в розмірі 1/3 частини. 23.08.2017 року з метою скасування арешту від 05.06.2009 року на вищевказану квартиру позивач звернувся з письмовою заявою до Автозаводського ВДВС Кременчука ГТУЮ у Полтавській області, в якій просив скасувати в повному обсязі усі арешти та заборони на відчуження квартири, які були накладені Автозаводським ВДВС. 06.09.2017 року позивач отримав письмову відповідь за вихідним № 87009 від Автозаводського ВДВС Кременчука ГТУЮ у Полтавській області про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 10999418 з примусового виконання постанови № 3-23352, виданої 12.11.2008 року Автозаводським райсудом м. Кременчука, про стягнення з [PERSON] на користь держави. 22.09.2009 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Також Автозаводський ВДВС вказав, що вищевказане виконавче провадження знищене, надати більш детальну інформацію немає можливості, та для вирішення питання про зняття арешту від 09.06.2009 року порадив звернутися до суду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, наполягали задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та просили не стягувати судовий збір з відповідачів в сумі 640 гривень. Представник відповідача - Автозаводський ВДВС м. Кременчука Головного територіального управління юстиції в Полтавській області у відзиві повідомила, що виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» і знищене у звязку із закінченням трирічного строку зберігання. Представник відповідача головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області надали письмові заперечення проти позову. Зазначили, що ДФС не накладало арешт і заборону на відчуження квартири позивача, тому є неналежним відповідачем у справі. Третя особа Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання представника не направило, письмово повідомили, що не є правонаступником Кременчуцького міськрайонного управління юстиції. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст.\~321 ЦК України\~власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до частин 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (колишня вулиця Московська) м. Кременчука, що підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.11.2015 року № 524/7757/15-ц, яке набрало законної сили 29.12.2015 року та інформаційними довідками № 52619988 від 04.02.2016 року та № 95401040 від 23.08.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. В 2016 році, під час реєстрації права власності на вказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, [PERSON] стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна обтяження (арешту) з номером запису про обтяження: 13117439, який вчинено на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження виданої Автозаводським ВДВС Кременчуцького МУЮ, що підтверджується інформаційними довідками № 52619988 від 04.02.2016 року та № 95401040 від 23.08.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Звернувшись до Автозаводського відділу державної виконавчої служби\~\~м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з заявою про зняття арешту, листом № 87009 від 06.09.2017 року позивачу та його представнику адвокату [PERSON] повідомили, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 10999418 з примусового виконання постанови № 3-23352, виданої 12.11.2008 року Автозаводським райсудом м. Кременчука, про стягнення з [PERSON] на користь держави. 22.09.2009 року виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Вищевказане виконавче провадження знищене, надати більш детальну інформацію немає можливості, та для вирішення питання про зняття арешту від 09.06.2009 року слід звернутися до суду. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У відповідності до ч. 4 ст. 59 закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 ст. 59 Закону). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі звернення стягнення на обєкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо зясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Згідно абзацу 1 ч. 4\~ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»\~після документального підтвердження належності боржнику на праві власності обєкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на обєкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Наведе свідчить про те, що безпідставне обтяження майна позивача, а саме квартири [ADDRESS] (колишня вулиця Московська) м. Кременчука, яка одноособово належать позивачеві на праві власності, перешкоджає позивачеві, як власнику, у реалізації права власності, зокрема прав володіння, користування та розпорядження власністю. Крім того, суд враховує реальну відсутність в Автозаводському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області виконавчого провадження № 10999418 про стягнення з померлого [PERSON] на користь держави, у ході якого накладено арешт на вказану квартиру, а також те, що 22.09.2009 року вказане виконавче провадження було закінчено на підставі п. 9 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (Відомості Верховної Ради України, 1999 р., № 24, ст. 207 із наступними змінами), тобто у звязку з поверненням виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, проте арешт з квартири знятий не був, як того вимагає ст. 50 вищевказаного Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 року. Тому, позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, і необхідно звільнити з-під арешту, накладеного постановою від 05.06.2009 року державного виконавця Гресс Є.В. Автозаводського ВДВС Кременчуцького МУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, належну [PERSON] на праві власності квартиру [ADDRESS] (колишня вулиця Московська) у м. Кременчуці.

Outcome: approved