Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 30 січня 2018 року звернулась [PERSON] з позовом до КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №34» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям належної їй на прав власності квартири [ADDRESS] (а.с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що 21 жовтня 2017 року на горищі будинку [ADDRESS] луснула труба опалення, внаслідок чого квартира № 4 , належна на праві власності позивачу зазнала залиття. Оскільки в зазначеній квартирі ніхто не проживає, про залиття позивачці стало відомо від сусіда 22 жовтня 2017 року. Акт про залиття квартири був складений співробітниками КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №34», які проте відмовились відшкодувати матеріальну шкоду. Тому позивач звернулась до суду з цим позовом і просила стягнути на свою користь з КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №34» матеріальну шкоду в розмірі 11541 грн., моральну шкоду в розмірі 25000 грн., судові витрати в розмірі 2376 грн. Позивачем 06 березня 2018 року суду була надана уточнена позовна заява, якою відповідача КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №34» було змінено на правонаступника КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради (а.с. 52-54), у зв`язку з чим ухвалою судді Трещова В.В. від 05 квітня 2018 року відповідача КП «Житлово-експлуатаційне підприємство №34» було змінено на правонаступника КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, а також в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, була залучена Дніпровська міська рада (а.с. 69-70). 14 травня 2018 року КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради до суду поданий відзив на уточнену позовну заяву (а.с. 73-75), в якому представник відповідача Макаревич К.В. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] станом на день залиття належної позиваці квартири не перебував на балансі відповідача. На підтвердження зазначеного до відзиву на позов додані копія рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 489 від 27 жовтня 2016 року, яким, в тому числі, КП «Жилсервіс-2» призначено управителем багатоквартирних житлових будинків Новокодацького району (а.с. 76), а також копія договору № 7 про надання послуг з управління багатоквартирними будинками, що входять до Об`єкту № 7 (Новокодацький район) від 01 листопада 2016 року, укладеного між КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради і співвласниками багатоквартирних будинків, зазначених в додатку 1 до цього договору (а.с. 77-82, 83-101). Також надана копія рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 1069 від 28 грудня 2017 року, яким, в тому числі, КП «Жилсервіс-2» призначено управителем багатоквартирних житлових будинків Новокодацького району (а.с. 107). Відомостей щодо інших об`єктів, окрім № 7, не надано. На підставі службової записки судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Трещова В.В. про перебування на тривалому лікарняному розпорядженням в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2018 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ у зв`язку із неможливістю утворити склад суду для розгляду справ. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 липня 2018 року дана справа передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 11 лютого 2019 року у Дніпровської міської ради витребувані відомості стосовно того, який орган був управителем у багатоквартирному будинку [ADDRESS] станом на 21 жовтня 2017 року, якщо такий ліквідовано - який орган є його правонаступником. Дніпровською міською радою суду не були надані відомості на виконання ухвали суду від 11 лютого 2019 року, була надана лише копія листа КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради № 3/508 від 13 березня 2019 року, адресованого директору Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради Грицаю В.В., в якій відповідач зазначає, про те, що будинок [ADDRESS] не увійшов до об`єкту № 7 (Новокодацький район) на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 489 від 27 жовтня 2016 року; далі зазначається, що «КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради було призначено управителем у багатоквартирному будинку [ADDRESS] , відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1069 від 27 жовтня 2016 року «Про призначення управителів багатоквартирних будинків» та останніми абзацом листа відповідач стверджує, що до 01 січня 2018 року будинок [ADDRESS] знаходився на балансі та обслуговувався КП «ЖЕП № 34» ДМР (а.с. 146). Ухвалою під головуванням судді Федоріщева С.С. від 26 березня 2019 року цю цивільну справу було направлено для розгляду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 травня 2019 року скасовано ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2019 року, а дану справу направлено до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для продовження розгляду (а.с. 166-168). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року цивільна справа за позовом [PERSON] до КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, третя особа: Дніпровська міська рада про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям розподілена і передана до провадження судді Демидової С.О. (а.с. 171). Ухвалою судді Демидової С.О. від 05 червня 2019 року зазначену цивільну справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання було призначено на 03 липня 2019 року. В ухвалі указано, що не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті, відповідач має право надіслати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову з підтвердженням направлення позивачу, іншому відповідачу та третій особі у справі копії відзиву та доданих до нього документів (а.с. 172). Представником позивача за довіреністю [PERSON] суду надана заява про розгляд цієї справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав у позові викладених, не заперечував про заочного порядку розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 10 лютого 2007 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори Корсун А.Є. і зареєстрованим в реєстрі за № 4-502, належить квартира [ADDRESS] (а.с. 23). Також встановлено, що 21 жовтня 2017 року на горищі будинку [ADDRESS] луснула труба опалення («лежак верхняя разводка»), внаслідок чого квартира № 4 , в якій зроблений ремонт була залита водою: стеля і стіни. Викладене підтверджується актом № 02/11, складеним комісією КП «ЖЕП № 34» ДМР, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 6). Висновком експерта за результатами проведення експертно-технічного дослідження № 827/12-17, складеного 08 січня 2018 року судовим експертом Харченком В.В. за заявою [PERSON] , розмір завданої останній матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири [ADDRESS] , визначений в розмірі 11541 грн. (а.с. 9-32). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №827 від 09 грудня 2018 року, [PERSON] було сплачено за експертні послуги 2376 грн. (а.с. 7). Також судом встановлено, що листом № В-334/1 від 24 листопада 2017 року за підписом директора Департаменту Житлового господарства Дніпровської міської ради Грирцай В.В. , наданого на заяву [PERSON] щодо складання акту залиття квартири [ADDRESS] , позивача на підставі інформації КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради повідомлено про те, що працівниками останнього 31 жовтня 2017 року обстежена зазначена квартира і складений акт залиття № 02/11. Акт отриманий мешканцями 06 листопада 2017 року. Цим листом також на підставі відомостей відповідача проінформовано, що заборгованість мешканців зазначеного будинку з утримання будинку і прибудинкової території станом на 01 листопада 2017 року складає 28538,84 грн., мешканця квартири № 33 - 9464,28 грн., що значено ускладнює обслуговування будинку (а.с. 67). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодується в повному обсязі особою, яка її завдала. А за ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З огляду на підстави заявленого позову - стаття 1166 ЦК України - встановленню судом підлягають такі юридичні факти, як наявність спричиненої позивачам шкоди внаслідок дій відповідача, його винної поведінки, причинного зв`язку між шкодою та їх протиправною поведінкою. Положеннями ч. 2 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день залиття квартири) визначено, що балансоутримувач зобов`язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. В ході розгляду справи судом встановлено, що залиття належної позивачу квартири відбулось внаслідок неналежного утримання будинку його балансоутримувачем КП «ЖЕП №34» ДМР, правонаступником якого є відповідач КП «Жилсервіс-2» ДМР. Належних доказів протилежного суду надано не було. Крім того, за відомостями самого відповідача, наданими Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (а.с. 67), відповідач визнав, що саме його співробітниками проводився огляд підтопленої квартири позивача, внаслідок чого був складений відповідний акт залиття. Згідно з цим листом відповідач також зазначив, що належне утримання будинку ускладняється заборгованістю мешканців за утримання будинку і прибудинкової території. Даних про те, що таку заборгованість має позивач, відповідачем не надано. З викладеного можливо дійти висновку про те, що відповідач нараховує і приймає сплату за утримання будинку [ADDRESS] станом на 21 жовтня 2017 року - залиття квартири позивача, а отже є балансоутримувачем цього будинку станом на день залиття квартири. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиття квартири, визначеної експертним дослідженням в розмірі 11541 грн., у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає зазначена сума грошових коштів, а також витрати на встановлення розміру завданої шкоди, тобто складання експертного висновку, в розмірі 2376 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає про наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги, що внаслідок необхідності відновлення придатного для життя стану квартири, позивачу, вочевидь, довелось прикласти додаткових зусиль, чим викликані певні зміни в її повсякденному житті, а також ураховуючи певний стрес, викликаний залиттям квартири, який негативним чином відобразився на здоров`ї позивача, яка є пенсіонеркою і інвалідом другої групи з 03 серпня 2017 року за загальним захворюванням (а.с. 36), а також з огляду на безвідповідальне ставлення відповідача до свого обов`язку відшкодувати шкоду, у зв`язку з чим позивачу довелось звернутися до суду і витратити час і кошти на відшкодування завданої їй шкоди, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2500 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial