Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов вищевказаний позов, який позивач мотивує тим, що відповідно до умов договору дарування від 10.12.1998 р. є власником 38/100 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], інша частина будинку належить 27/100 [PERSON] та 35/100 частини [PERSON] Згідно мирової угоди від 23.10.2003 р., укладеної між матір'ю позивача [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] належить земельна ділянка площею 393 кв.м., [PERSON] - 1000 кв.м., [PERSON] - 393 кв.м. Однак на час укладення мирової угоди власником частини житлового будинку був позивач, а не його мати, що підтверджується договором дарування. Також, на момент укладання мирової угоди [PERSON] уже не була власником частини вищевказаного житлового будинку, оскільки подарувала належну їй частину [PERSON] та станом на 23.10.2003 р. померла. Крім того, зазначає, що рішенням Ірпінської міської ради від 04.12.2003р. №500-16-ХХІV [PERSON] надавався дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а вже технічна документація розроблялась на дві окремі земельні ділянки площею 0,10 га та площею 0,0088 га для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується кадастровими планами. Вказує, що [PERSON] не звертався із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,0088 га. Рішенням Ірпінської міської ради від 27.04.2005 р. №1148-35- IV затверджена технічна документація на земельну ділянку [PERSON], конфігурація якої не відповідає фактичній конфігурації земельної ділянки, що зазначена в технічних планах від 10.07.1985 р. та 10.09.1998 р. Частина земельної ділянки площею 0,10 га відповідач [PERSON] розміщена таким чином, що приватизована за рахунок земель загального користування, тобто загального проїзду, що підтверджується зведеним планом земельної ділянки по [ADDRESS] від 23.01.2012 р. Вказані порушення призводять до порушення права власності позивача на вільне користування земельною ділянкою, а саме в результаті затвердження технічної документації на земельну ділянку площею 0,10 га та площею 0,0088 га сарай «Б» опинився на межі суміжних земельних ділянок, та [PERSON] було встановлено ворота зі свого двору, які відчиняються в сторону земельної ділянки позивача. Крім того, позивач зазначає, що Ірпінська міська рада при винесенні рішення від 27.04.2005 р. не врахувала технічну документацію, а саме технічні паспорта від 10.09.1998 р. та 03.03.2006 р., мирову угоду. Також [PERSON] при виготовленні державного акту було вчинено багато порушень, а саме будь яких погоджень меж з землекористувачем суміжної земельної ділянки не проводив та 15.02.2004 р. вніс неправдиві відомості до акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки. В державному акті зазначено, що земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON] від точки Е до точки Ж, однак із зведеного плану земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка від точки Ж до середини земельної ділянки по лінії Е межує з земельною ділянкою [PERSON], але остання взагалі не зазначена у переліку землекористувачів у державному акті [PERSON] Також зазначає, що вся дозвільна документація для приватизації земельної ділянки [PERSON] готувалася щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], а державний акт виданий щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із вищенаведеним позивач просить визнати недійсною мирову угоду укладену 23.10.2003 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо розподілу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним рішення Ірпінської міської ради 35 сесії IV скликання від 27.04.2005 р. №1148-35- IV «Про технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON]; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку пл. 0,1088 га, яка розташована в [ADDRESS], серія ЯА №445548, виданий [PERSON]; стягнути із відповідачів судові витрати. Представники позивача в судове засідання з'явилися, підтвердили обставини викладені у позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON] в судове засідання з'явився, заперечував щодо позовних вимого, просив застосувати строк позовної давності. Представник Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився. [PERSON] та її представник в судове засідання з'явилися, підтримали позовні вимоги [PERSON]. Заслухавши доводи і заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що за договором дарування частини житлового будинку від 10.12.1998 р. [PERSON] подарувала [PERSON] 38/100 частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] на підставі договору дарування від 10.12.1998 р. на праві приватної спільної часткової власності належить 38/100 частин будинку [ADDRESS] (а.с. 39). Відповідно до договору дарування від 03.11.1995 р. [PERSON] подарувала [PERSON] 27/100 частин житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9-10). Рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 04.12.2003 р. №500-16-ХХІV [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Також встановлено, що рішенням Ірпінської міської ради 35 сесії IV скликання від 27.04.2005 р. №1148-35- IV «Про технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян» [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. (а.с.12-16). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 23.02.2010р., [PERSON] належить 38/100 частин, [PERSON] - 27/100 та [PERSON] - 35/100 частин вказаного будинку (а.с. 17-21). Крім того, 23.10.2003 р. була підписана мирова угода між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо розподілу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). [PERSON] належить земельна ділянка площею 0, 1088 га в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА №445548 (а.с. 37). [PERSON] належить земельна ділянка площею 0, 0193 га в [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №410434 (а.с. 37). Актом встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15.02.2004 р. в присутності представника суміжного землекористувача - [PERSON], проведено встановлення в натурі меж земельної ділянки [PERSON], а саме межі проходять по існуючій огорожі (а.с. 45). Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Згідно із ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування тощо. Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми Закону, оскільки Ірпінська міська рада передала у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1088 га на підставі мирової угоди, однак в силу приписів ст. 118 Земельного Кодексу підставою передання є виключно заява громадянина, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання недійсним рішення Ірпінської міської ради 35 сесії IV скликання від 27.04.2005 р. №1148-35- IV «Про технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] Крім того, суд зауважує, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку, виданого [PERSON], зазначена адреса земельної ділянки: [ADDRESS], а у рішенні Ірпінської міської ради 35 сесії IV скликання від 27.04.2005 р. №1148-35- IV зазначена адреса: [ADDRESS]. Також слід зазначити, що згідно довідки Ірпінської міської ради від 30.07.2014 р. відсутня будь-яка інформація про перейменування вулиці [ADDRESS] на [ADDRESS]. Згідно із ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Так як позивач оспорює розмір і межі земельної ділянки приватизованої відповідачем - [PERSON] та такі межі не були узгоджені, суд вважає, що приватизація земельної ділянки відбулася з порушенням прав позивача. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що співвласником будинку на час складання акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі і мирової угоди від 23.10.2003 р. була матір позивача - [PERSON], оскільки це спростовується договором дарування від 10.12.1998 р. Також суд зауважує, що згідно висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 26.05.2014 р. підпис в оригіналі мирової угоди від 23.10.2003 р., укладеної між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо поділу присадибної ділянки пл. 1 797 кв. м. за адресою: [ADDRESS], виконаний не [PERSON], а іншою особою. Крім того, на момент укладання мирової угоди, [PERSON] не була власником частини житлового будинку адресою: [ADDRESS], оскільки подарувала належну їй частину будинку - [PERSON]. Більш того, станом на 23.10.2003 р. [PERSON] померла. На підставі викладеного, суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсною мирову угоду, укладену 23.10.2003 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так як суд визнає недійсним рішення Ірпінської міської ради 35 сесії IV скликання від 27.04.2005 р. №1148-35- IV «Про технічну документацію із землеустрою щодо складання державних актів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадян» в частині затвердження технічної документації із землеустрою та передачі безоплатно у власність земельних ділянок, які розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON], тому державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], серія ЯА №445548, пл. 0,1088 га, яка розташована в [ADDRESS] необхідно визнати недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно із ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи заяву позивача про поновлення строків позовної давності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки такий строк не пропущений, а кінцевим терміном для звернення до суду є 20.12.2014 р. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки судом задоволено позов, тому суд вважає, що із відповідачів слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору. На підставі зазначеного,

Outcome: approved