Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з [PERSON] : аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини; аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову та до повноліття дитини; матеріальну допомогу на утримання позивача в розмірі 6000,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку, до [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 23 лютого 2008 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти сторін проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні, питання щодо утримання дітей у добровільному порядку між сторонами не вирішено. Позивач не в змозі забезпечити дітям належний рівень життя, оскільки перебуває з 01 травня 2017 року по [INFO] у відпустці по догляду за дитиною та постійно хворіє, потребує коштів на лікування та має намір переїхати в орендоване житло. Донька сторін [PERSON] навчається у спеціалізованій школі, в якій харчування на місяць становить 800,00 грн, оплата за послуги репетиторастановить 1600,00 грн на місяць. Крім того, донька сторін хворіє на хронічні захворювання. Син сторін [PERSON] відвідує дитячий садок, вартість харчування в якому становить 600,00 грн на місяць, а щомісячний внесок у садочок - 100,00 грн. Син також часто хворіє. Позивачем витрачаються значні кошти на медичні препарати. Відповідач офіційно працює на посаді комірника та має постійний дохід, при цьому, як зазначає позивач, відповідач також працює за сумісництвом експедитором та водієм доставки води, тому його загальний місячних дохід становить приблизно 27 000,00 грн. Оскільки відповідач інших осіб на утримані не має, працевлаштований, має відкритий рахунок в банку, автомобіль, отримує постійний дохід, крім офіційного розміру заробітної плати, його стан здоров`я дозволяє працювати, позивач вважає, що відповідач в змозі сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 05 липня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотань позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 06 серпня 2019 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 15 липня 2019 року, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Копію вищевказаної ухвали суду відповідачем отримано 06 серпня 2019 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень також подано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 23 лютого 2008 року між сторонами укладено шлюб (а.с.8). Сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.9), та [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як убачається з долучених позивачем свідчень сусідів від 20 травня 2019 року, підписи яких засвідчені начальником ЖЕД-408, позивач разом з дітьми фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). У своїй позовній заяві позивач стверджує,що між сторонами питання щодо утримання дітей у добровільному порядку не вирішено. Дані обставини не спростовані відповідачем. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] з 14 жовтня 2014 року прийнята на роботу кухарем кафе «Гіпермаркету «Епіцентр К» №4 м.Київ», на даний час [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 травня 2017 року по [INFO] (а.с.14). Згідно довідки про доходи позивача з місця роботи, [PERSON] з листопада 2018 року по квітень 2019 року доходів не отримано (а.с.15). Відповідно до довідки про доходи від 14 травня 2019 року, [PERSON] займає посаду комірника у ТОВ «Олга-Логістик», загальна сума доходу за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року включно становить 19 769,75 грн (а.с.16). Разом з тим, відповідно до змісту позовної заяви, позивач стверджує, що загальний місячний дохід відповідача становить приблизно 27 000,00 грн, він має відкритий рахунок у банку, автомобіль. Проте доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано, як і не було долучено до позовної заяви клопотання про їх витребування. При цьому, суд враховує, що відповідачем не спростовані доводи позовної заяви про те, що він інших осіб на утриманні не має. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як убачається з медичної довідки від 10 липня 2019 року №22, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають на «Д» обліку у Комунальному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Дніпровського районну м.Києва (а.с.37). За харчування [PERSON] в дитячому закладі позивачем сплачується щомісяця 599,84 грн (а.с.18). Крім того, на придбання ліків позивачем також витрачаються кошти, що підтверджується чеками (а.с.18-19). Інших доказів на підтвердження понесених судом витрат на утримання дітей позивачем не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000,00 грн щомісячно, та на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 4000,00 грн щомісячно, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік`встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Суд звертає увагу на неналежне виконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дітей та перекладення всього тягаря батьківського обов`язку по їх утриманню та вихованню на позивача. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, утримує та проживає з дітьми, так і матеріальне становище відповідача, який матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, доказів неспроможності надання такої допомоги за станом здоров`я суду не надано, отримує постійний дохід, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дітей повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дітей необхідним харчуванням, предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього гармонійного розвитку дитини, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання двох малолітніх дітей повинен бути встановлений у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дітей з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дітей та їх гармонійного розвитку. Крім того, слід зазначити, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. Також суд звертає увагу на те, що викладене в позовній заяві на обґрунтування визначення розміру аліментів посилання на позивача на наміри орендувати квартиру, не може бути враховане судом при визначені розміру аліментів, оскільки такий намір на час розгляду справи в суді є не реалізованим, а позивач, при визначенні місця свого проживання, має виходити з реального доходу та враховуючи інтереси дітей. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 01 липня 2019 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає частковому задоволенню, суд присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 липня 2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення матеріальної допомоги на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає наступне. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, таке право не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. Разом з тим, суд враховує, що позивач перебуває у відпустці по догляду за спільною дитиною сторін до досягнення нею трьох років та має хронічні захворювання (а.с.20-26, 36). Зважаючи на те, що відповідач є батьком дітей, які проживають з позивачем, на час розгляду справи судом, молодшій дитині - [PERSON] , [INFO] , не виповнилося три роки, позивач має право на отримання аліментів від відповідача. Беручи до уваги викладені обставини, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, має можливість сплачувати аліменти та з урахуванням всіх встановлених обставин справи та наявних доказів, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у 1000,00 грн, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Такий розмір є справедливим, з урахуванням того, що докази спроможності відповідача за його матеріальним станом сплачувати аліменти на утримання дружини в більшому розмірі, в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладене, позов [PERSON] в частині стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку також підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 536,80 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. Позовна заява містить також вимогу про стягнення з відповідача 7000,00 грн на правничу допомогу. При вирішенні даного питання суд виходить з того, що позов підписано та подано до суду позивачем особисто, матеріали справи не містять доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, як і доказів отримання/надання такої допомоги. Тому вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, статтями 79, 84, 181-184, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76-81, 89,133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

Outcome: partial