Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] подала позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] з 08.09.2007 року. Відповідач являється батьком їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що майже протягом усього сумісного проживання відповідач зловживав спиртними напоями та до моменту її переїзду з дитиною від нього за її місцем реєстрації відповідач почав вживати наркотичні засоби, у зв'язку із чим ставав агресивною людиною, яка втрачала людську свідомість. Також відповідач періодично не приходив додому, а коли з'являвся був частіше в нетверезому стані та влаштовував гучні сварки, свідками яких був їхній син [PERSON], [INFO], та її син від першого шлюбу [PERSON], [INFO]. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач почав грубо себе поводити з усіма членами їхньої сім'ї, а саме з нею та її сином від першого шлюбу [PERSON]. Під час сварок відповідач змушував її з дітьми піти з їхнього спільного помешкання. Своєю поведінкою відповідач повністю ігнорував власного сина [PERSON], не приймав участі у догляді, спілкуванні, вихованні дитини, матеріально не забезпечував. У грудні 2010 року родина відповідача довели її до нервового зриву та змусили її з дітьми звільнити квартиру батька відповідача та переїхати за її місцем реєстрації. У зв'язку із невиконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо утримання дитини, в 2011 році Дніпровським районним судом м. Києва було винесено рішення по справі № 2-2015/11 яким стягнуто з відповідача з 21.12.2010 року аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також з відповідача стягнуто аліменти на її утримання у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. За період з 2012 року по 31.05.2017 року включно заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 103 845,28 грн. Позивач вказує, що дитина постійно проживає з нею, повністю перебуває на її утриманні, всі витрати по лікуванню, спеціальному догляду і харчуванню з належним забезпеченням одягом, взуттям, побутовими приладами, умовами проживання та інші витрати пов'язані із дитиною вона несе самостійно. Відповідач жодного разу не відвідував лікувальні заклади де перебував їх син, не приймав участі у придбанні відповідних медикаментів та не ніс витрати по оздоровленню сина. Крім цього, відповідачем порушено умови укладеного 29.05.2017 року між ними договору про виховання та утримання дитини. Позивач переконана, що такі дії відповідача суперечать інтересам дитини. Представником відповідача [PERSON] до суду 07.12.2017 року подані письмові заперечення на позов з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 68-74) з посиланням на те, що відповідач доглядає, спілкується та приймає участь у вихованні свого сина [PERSON], [INFO], на підтвердження чого надають численні фотознімки за різний період часу. Також приймає участь у матеріальному забезпеченні сина, починаючи від його народження, добровільно виконував рішення суду про стягнення з нього аліментів, щоразу при відвідуванні [PERSON] передавав позивачу кошти, аліменти також передавав позивачу через своїх родичів, додатково купував необхідні речі дитині, станом на 11.10.2017 року відповідач за один місяць погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 114 262,30 грн. та станом на 31.10.2017 року існує переплата у розмірі 792,84 грн. Не відповідає дійсності також те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні засоби та має алкогольну залежність. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали. Позивач додатково пояснила, що позивач не бере участі у вихованні дитини, востаннє бачив сина влітку 2016 року та в травні 2017 року, з того часу дитині, навіть, не телефонував, станом здоров'я сина не цікавиться, перешкод у зустрічах батька з дитиною вона не чинить, аліменти відповідач став пересилати у зв'язку із зверненням до суду з цим позовом. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях. Представник відповідача додатково пояснила, що позивач забороняє відповідачу бачитися з дитиною, не відповідає на дзвінки, до дитини відповідач часто не приїздить, оскільки син хворий на цукровий діабет, тому дитині не можна хвилюватися, так як між сторонами наявний конфлікт. Після оголошення судом перерви відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника третьої особи Служби у справах дітей Печерської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON] до суду надійшла заява у якій просить провести розгляд справи у відсутності їхнього представника ухвалити рішення у справі з урахуванням висновку органу опіки та піклування. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач уклали шлюб 08.09.2007 року (а.с. 34). Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що позивач є її сестра, яка проживає з ними з 2010 року. Сином відповідач не цікавиться та ніколи за нього не турбувався, [PERSON] не телефонує, гроші та харчі дитині не передавав, аліменти став сплачувати лише після подачі позову. За весь час відповідач з дитиною бачився до п'яти разів, коли приходив був у нетверезому стані, спілкування було неадекватне, [PERSON] не хотів з батьком спілкуватися. В тому році відповідач подарував дитині гіроскутер. Протягом літа два попередніх роки [PERSON] з нею весь час знаходився на дачі, тоді відповідач сина також не бачив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що позивач є її донька, яка з [PERSON] з 19.12.2010 року постійно живе з ними. Вона звільнилася з роботи з грудня 2010 року, щоб доглядати за [PERSON], з того часу постійно знаходиться з онуком. Відповідач спочатку з'являвся нечасто, десь раз на 3-4 місяці, відразу приходив миритися, а після 2011 року майже не з'являвся, у 2012 році приходив у нетверезому стані. 05.02.2016 року вони дізнались, що дитина хвора, у [PERSON] був цукор, їх забрали в лікарню, осінню 2016 року вдруге онук лежав у лікарні. Відповідач з його батьками жодного разу не запропонували свою допомогу, до сина відповідач не приходив, ніколи не телефонував йому, з днем народження останні роки не вітав, був лише у травні 2017 року, після того дитина батька не бачила. Лише зараз відповідач почав сплачувати заборгованість по аліментам. У сватів в м. Обухові [PERSON] був у 2014 році ще до хвороби, тоді там робили фотознімки. Допитаний судом свідок [PERSON] засвідчив, що він є чоловіком сестри позивача, відповідача знає десь з 2009 року. Свої батьківські обов'язки відповідач щодо сина не виконував, сім'ю не забезпечував, він неналежний спосіб життя. З 18.12.2010 року вони спільно живуть з позивачем та її дитиною. За цей час він не більше п'яти раз бачив відповідача, востаннє понад два роки тому. Відповідач коштів, речей дитині ніколи не приносив, участі у лікуванні [PERSON] не приймав, ним не цікавився, на жодному дні народження дитини і на святах не з'являвся, подарунків не робив. Влітку на протязі трьох років [PERSON] вони забирали на дачу на оздоровлення. Стало системою, що відповідач обіцяв прийти, але не з'являвся, дитина чекала, хвилювалась, а коли відповідач приходив, то виділяв сину 10-15 хв., тоді від відповідача був запах алкогольних напоїв. [PERSON] батька вже не згадує. Позивач відповідачу перешкод у зустрічах з дитиною не чинить. В минулому році відповідач подарував сину гіроскутер. Допитаний судом свідок [PERSON] засвідчив, що він є сином позивача від першого шлюбу, відповідач являється батьком його молодшого брата [PERSON]. Відповідач востаннє зустрічався зі своїм сином десь у травні 2017 року близько 20 хвилин у його присутності, при цьому весь цей час розмовляв по телефону зі своїми знайомими, уваги [PERSON] не приділяв, лише подарував гіроборд та сфотографував з ним [PERSON]. Перед останній раз при зустрічі також з сином не розмовляв, а говорив по телефону, тоді приніс кросівки великого розміру в подарунок сину. Таких випадків, щоб його мати перешкоджала зустрічам [PERSON] з відповідачем не було, навпаки, дала останньому для зв'язку номер телефону [PERSON], проте відповідач [PERSON] жодного разу не подзвонив. Декілька років тому [PERSON] двічі був в лікарні, відповідача тоді також не було, кошти на лікування не давав. Останній рік з боку відповідача не було ніяких намагань щодо зустрічей з дитиною. Два останні роки відповідач з'являвся в тверезому стані. [PERSON] відповідач ніколи не займався, свого сина нічому не навчив. Згідно Висновку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO], від 04.10.2017 року № 105/01-2399/В-12 з'ясовано, що сторони уклали шлюб 08.09.2007 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Стосунки у подружжя не склалися, батьки дитини почали проживати окремо. У 2011 році рішенням Дніпровського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі ? частини всіх видів його доходів та на утримання дружини у розмірі 1 500,00 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. У зв'язку із невиконанням батьком дитини свої зобов'язань по сплаті аліментів, у 2015 році виконавчий лист було пред'явлено до виконання до Дніпровського РВДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві про стягнення аліментів на дитину. Батько дитини зі слів матері не приймає не лише участі в утриманні дитини, а і не спілкується з сином особисто, оскільки фактично перебуває за межами України, а саме в Республіці Казахстан, де створив нову сім'ю. Крім цього, дитина хворіє на цукровий діабет 1-го типу, потребує постійної уваги та особливого догляду. Особливість захворювання, яке має дитина, потребує швидкого реагування з боку батьків та лікарів, а інколи і термінового прийняття рішення щодо застосування методів та способів лікування, які потребують згоди обох батьків, а у випадку неможливості отримати таку згоду від батька в терміновому порядку, життя дитини може опинитися під загрозою. Представник батька за довіреністю надавала свої пояснення в яких зазначала, що вважає доводи позивача надуманими та такими, що не відповідають дійсності. Представник [PERSON] повідомляла, що [PERSON] дійсно знаходиться за кордоном в Республіці Казахстан де працює, щоб мати можливість матеріально утримувати свого сина та забезпечити йому належне лікування. Орган опіки та піклування вважає, що життя та здоров'я дитини має бути на першому місці серед інших потреб дитини та кожен з батьків має нести однакову відповідальність за його збереження та розвиток. Стан здоров'я малолітнього [PERSON] вимагає від обох батьків максимального забезпечення дитині вільного та безперешкодного доступу до всіх форм лікування. Перебування батька за межами України може створити серйозну загрозу для життя дитини та її лікування. Відповідно даного висновку Печерська районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утримання своєї малолітньої дитини (а.с. 50-52). Між сторонами 29.05.2017 року укладений договір про виховання та утримання дитини після розірвання шлюбу, зі змісту якого убачається, що відповідач ознайомлений з інформацією щодо стану здоров'я дитини [PERSON], який має хворобу з діагнозом: цукровий діабет 1-го типу, потребує спеціальної дієти, раціонального харчування. Цим договором, серед іншого, визначено порядок зустрічей та спілкування відповідача з дитиною (а.с. 10-11). При цьому судом встановлено, що відповідач після укладення договору з дитиною не зустрічався та жодних доказів на підтвердження поважності причин щодо цього суду не надано. Як убачається із довідок виданих Дитячою клінічною лікарнею № 6 та амбулаторією № 11 КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва, дитина [PERSON], [INFO], якому 05.02.2016 року встановлений діагноз цукровий діабет 1-го типу, двічі знаходився у лікувальному закладі на обстеженні: лютий - березень 2016 року, квітень-травень 2017 року. За час перебування дитини на лікуванні та обліку і відвідування її за місцем проживання батько дитини [PERSON] не був присутній та до лікувальних закладів за інформацією про стан здоров'я дитини не звертався (а.с. 7, 8). Із відповіді ДНЗ № 450 Печерського району м. Києва від 05.02.2018 року № 92 наданої на адвокатський запит, малолітній [PERSON], [INFO], був зарахований до дошкільного навчального закладу № 450 Печерського району м. Києва 01.09.2015 року. За час перебування дитини в дошкільному закладі приводили до установи та приходили за дитиною, відвідували батьківські збори, зверталися особисто мати дитини [PERSON] та бабуся дитини [PERSON] Батько дитини був в садочку лише один раз 25.12.2015 року (а.с. 181). Надані відповідачем у спростування заявлених вимог фотознімки суд не може прийняти до уваги, як належні докази на підтвердження виконання ним батьківських обов'язків щодо дитини, оскільки вони стосуються попередніх декілька років подій в часі, до того ж на них зображені родичі відповідача. Також, як убачається із заперечення на позов, довідки державного виконавця та пояснень свідків, заборгованість по аліментам, яка станом на 11.10.2017 року складала у розмірі 116 189 грн. 36 коп., була сплачена відповідачем вже після подачі позову (а.с. 70, 96), крім того, сплата заборгованості по виплаті аліментів на утримання дитини не свідчить про свідоме бажання відповідача приймати участь у вихованні сина, до того ж сам факт виникнення такої заборгованості підтверджує тривале ухилення відповідача від матеріального утримання сина. У спростування вищезазначеного будь яких інших належних та допустимих доказів відповідачем суду не надано. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач не переймається здоров'ям сина, який потребує лікування, не зустрічається з ним, не турбується за сина і не бере участі в його житті, вихованні, не піклується про фізичний, духовний, моральний розвиток дитини, його навчанням, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved