Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. Позивачі у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, посилаються на те, що [PERSON] на підставі договору про відступлення права вимоги від 25 вересня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] 25 вересня 2017 року, набув право вимоги до [PERSON] за договором позики, укладеним 25 січня 2015 року між [PERSON] і [PERSON] , за умовами якого остання отримала від [PERSON] 55000 доларів США. 05 травня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав, а [PERSON] отримала 200000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 31 грудня 2017 року. На даний час грошові кошти відповідачем не повернуті, у зв`язку з чим позивачі вимушені звернутися до суду. З урахуванням викладеного позивачі просять суд стягнути з відповідача на користь позивача Лин Томпсона еквівалент 200000 доларів США , що становить 5460000 грн., на користь позивача [PERSON] еквівалент 55000 доларів США 1501500 грн., а також витрати зі сплати судового збору. Від позивачів до суду 10 грудня 2018 року електронною поштою надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання з розгляду цієї цивільної справи без їхньої участі; в заяві від 15 березня 2019 року [PERSON] просив суд здійснити судовий розгляд даної справи без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] суду надана заява про розгляд цієї справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 травня 2017 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав, а [PERSON] отримала 200000 доларів США, які зобов`язалась повернути до 31 грудня 2017 року (а.с. 46). Відповідно до договору відступлення права вимоги від 25 вересня 2017 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] , останній набув право вимоги за договором позики від 25 січня 2015 року, укладеним між [PERSON] і [PERSON] , за умовами якого відповідач отримала від [PERSON] 55000 доларів США (а.с. 4). Викладені обставини визнані стороною відповідача у відповідній заяві (а.с. 98). На час розгляду справи грошові кошти відповідачем позивачам не повернуті, у зв`язку із чим позивачі вимушені були звернутися до суду із цим позовом. Судом встановлено, що у даній цивільній справі спір виник у зв`язку із неповерненням відповідачем [PERSON] суми боргу та невиконанням нею зобов`язання щодо повернення коштів в обумовленому сторонами розмірі та строки. Згідно із\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор\~прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов`язується повернути (погасити) борг, сплатити проценти згідно умов договору. Згідно із\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договорів позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-284цс17 від 01 березня 2017 року, згідно зі\~статтею 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України\~гривні. Відповідно до частини першої\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст.\~524\~ та ч. 2 ст.\~533 ЦК України\~допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивачів до відповідача, беручи до уваги, що форма договорів, укладених між сторонами, відповідає вимогам\~ЦК України, а також те, що відповідач [PERSON] в особі свого представника за довіреністю свої зобов`язання за договорами позики не виконала, що визнала у заяві до суду, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов`язку з повернення позивачам грошових коштів за договорами позики від 25 січня 2015 року та від 05 травня 2017 року в розмірі еквівалентному 55000 доларам США і 200000 доларам США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16 липня 2019 року становить відповідно 1431650 грн. і 5206000 грн. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved