Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей. Як вказувала позивачка, з 21.11.2008р. і до 03.09.2014р. вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого народився [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідач коштів на утримання дітей не надає, на пропозицію домовитися про участь в їх утриманні не реагує. Зазначала, що діти часто хворіють у зв»язку з чим виникає потреба в ліках, медичних процедурах, консультаціях лікарів. Син [PERSON] відвідує дошкільний заклад, де щомісячна плата складає 250грн. та хоче відвідувати спортивну секцію з боротьби. Оскільки позивачка працює неповний робочий день і її заробітна плата складає 1000грн. на місяць, їй допомагають її батьки. Посилаючись на викладене позивачка просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі по 1000грн. щомісячно на кожну дитину а також стягнути суму у розмірі 1000 грн. на додаткові витрати. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 50% від усіх видів його заробітку (доходів), починаючи від дня пред»явлення позову та до повноліття дітей. Просила стягнути з відповідача суму у розмірі 1000 грн. щомісячно як участь відповідача у додаткових витратах на дітей а також стягнути з відповідача половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання дітей а саме 2250грн. Представник позивачки підтримав уточнену позовну заяву та просив її задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково та погодився сплачувати аліменти на утримання у розмірі 50% від усіх видів його заробітку (доходів), починаючи від дня пред»явлення позову та до повноліття дітей, в задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити посилаючись на те, що має невелику заробітну плату а також має на утриманні непрацездатних батьків, які також хворіють, а тому він не має можливості виплачувати вказані позивачкою суми. Розглянувши матеріали справи, суд вважає можливим постановити рішення в судовому засіданні про часткове задоволення позову. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №958 та неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №7874, які проживають з позивачкою. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 вересня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Суд, визначаючи розмір аліментів враховує положення ст.182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності на утриманні інших осіб, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату відповідача, він працює в приватному підприємстві «Житлово-експлуатаційна компанія «Наш дом» на посаді старшого диспетчера та отримує щомісячну заробітну плату, яка складає 1416грн. Як вказував представник позивачки, його довірителька дійсно отримала від відповідача аліменти в січні 2015 року в сумі 600грн., в лютому 2015 року в сумі 500грн. та в березні 2015 року в сумі 500грн., що також підтверджується квитанціями, наданими відповідачем. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках застосування судами передбаченої у ст. 185 СК участі у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Проте такі витрати позивачка повинна підтвердити допустимими та належними доказами згідно з положеннями ч.1 ст.60 ЦПК України. З виписок медичних карток дітей, які є в матеріалах справи, вбачається, що вони дійсно хворіють та потребують лікування. Як стверджував відповідач, він, по мірі можливості, надає матеріальну допомогу позивачці на утримання дітей, а саме - в період хвороби сина [PERSON] з 19.08.2014р. по 28.08.2014р. на його ім.»я було відкрито лікарняний лист, копія якого є в матеріалах справи та він придбав ліків на загальну суму 1339,89грн., на підтвердження чого надав копії чеків. В позовній заяві вказано, що позивачкою за відвідування дитиною дошкільної установи, лікування дітей, придбання ліків, одягу та засобів особистої гігієни фактично сплачено 4505грн., половину з яких позивачка просить стягнути з відповідача. Однак, з доданих позивачкою квитанцій вбачається, що на придбання ліків позивачкою витрачено 2461,01грн., що підтверджується копіями чеків, які є в матеріалах справи; за оплату дитячого садка позивачкою сплачено 911,20грн., про що свідчать квитанції, які знаходяться в матеріалах справи, а всього 3372,21грн.. Ні позивачкою, ні її представником не надано до суду розрахунку суми додаткових витрат в розмірі 1000грн., які вони просять стягувати щомісячно на утримання дітей. Що стосується суми затрат на придбання продуктів харчування, суд зазначає, що вказані витрати не можуть класифікуватися як додаткові, оскільки це не передбачено законодавством. Також суд критично ставиться до наданих відповідачем розписок про отримання грошових коштів, в яких відповідач 13.10.2014р., 10.11.2014р. та 11.12.2014р. через сторонніх осіб передавав позивачці кошти на утримання своїх дітей, оскільки представником позивачки вказувалося на те, що його довірителька вказані кошти не отримувала і доказів отримання вказаних коштів позивачкою відповідач не надав. Оскільки в утриманні дітей повинні приймати участь обоє батьків, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума 1016грн.16коп. (3372,21грн. (сплачені позивачкою) : 2 = 1686,11грн.) - (1339.89грн. (сплачені відповідачем) : 2 =669,95грн.) = 1016,16грн.) Згідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 30.10.2014 р. Враховуючи обставини справи, а також те, що відповідач визнав позов частково, матеріальне становище відповідача, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь дружини на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини з його заробітку (доходу). Також з відповідача підлягає стягненню сума 1016грн.16коп. як його частка у додаткових витратах на дітей, які понесла позивачка. В задоволенні іншої частини позову суд відмовляє у зв»язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: partial