Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк» або «Позивач») до [PERSON] (далі - «Відповідач») про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 19 вересня 2013 року між сторонами у справі було укладено договір б/н у формі заяви, відповідно до якого позивач встановлює відповідачу кредитний ліміт в розмірі 500 гривень 00 копійок. АТ КБ «Приватбанк» повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит на вказану вище суму. Відповідач зобов`язання за договором виконувала не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 15 липня 2019 року у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 12028,62 грн., з яких: 563,57 гривні (заборгованість за простроченим тілом кредиту); 7705,75 гривень (заборгованість за пенею); 2710,32 гривень (заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.); 500,00 гривень (фіксована частина штрафу); 548,98 гривень (процентна частина штрафу). Зазначену суму позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з`явилась, хоча своєчасно і належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких пояснень щодо суті позову та відзив на позовну заяву не надала. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до умов кредитного договору № б/н від 19.09.2013 р., укладеного в формі анкети-заяви, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі, визначеними тарифами банку (а.с. 10). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В той же час, перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з анкети-заяви, копію якої позивачем долучено до матеріалів справи, [PERSON] дійсно отримала кредит 19 вересня 2013 року. Позивачем до матеріалів справи також додано копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , відповідно до якої [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 27). Вказана інформація відображена також і в анкеті-заяві. Враховуючи викладене, суд констатує, що на момент підписання анкети-заяви від 19 вересня 2013 року відповідач [PERSON] мала повних 15 років, тобто ще не досягла віку 18 років. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини. Учасниками цивільних правовідносин можуть бути громадяни, які наділені цивільною правосуб`єктністю, основними та невід`ємними елементами якої є цивільна правоздатність (здатність мати права та обов`язки, що виникає у людини від її народження) та цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність за їх невиконання - абз. 2 ч. 1 ст. 30 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років. Для особи у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років законом встановлено неповну цивільну дієздатність, яка визначена статтею 32 ЦК України і яка не охоплює можливість укладення такою особою кредитного договору без згоди батьків (усиновлювачів) або піклувальників. У відповідності до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку про те, що для укладання особою у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років кредитного договору, її батьки або особи, що їх замінюють повинні надати згоду на укладення такого договору. В матеріалах справи відсутні як будь-які докази, так і будь-які посилання на наявність згоди батьків відповідача [PERSON] на укладення нею кредитного договору від 19 вересня 2013 року з позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову, оскільки на момент укладення кредитного договору б/н від 19 вересня 2013 року відповідач [PERSON] не володіла достатнім обсягом цивільної дієздатності для укладення такого договору. Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Касаційного цивільного суду Верховного Суду по справі № 289/1996/16-ц, які містяться в постанові від 12 квітня 2018 року. Крім того, суд вважає необхідним констатувати, що згідно до наданих розрахунків [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в сумі 700,71 грн., в той час як сплатила на користь позивача значно більшу суму - 1457,90 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed