Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 28.08.2006 року по 09.04.2008 року, та з 19.04.2010 року по 12.12.2019 року. Прийнятий на роботу машиністом гірничих виємочних машин підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Звільнений був на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я. 24.06.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 25.06.2020 року начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області Козак А.С., йому встановлено професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневрапьна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) - за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. Хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. 17.09.2020 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 11.09.2020 року безстроково - 35% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 20% хронічний бронхіт, 10% хронічна приглухуватість. Первинно визнаний інвалідом 3 групи за професійним захворюванням, з 11.09.2020 року безстроково. Рекомендовані «Д» невролога, терапевта. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування, санаторно-курортне лікування за хронічною п/крижовою радикулопатією, корсет на п/крижовий відділ хребта. Постановою ВД ФСС позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Він тривалий час постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. У пункті 18 акту від 24.06.2020 року зазначено, що причинами професійних захворювань є пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину до 5% - фактична величина 64,9-215,9 мг/м3, при нормативному значенні 2-10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81-91,1% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 44,4-160 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 43,3-64,9 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 12-40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30 град. - 35% часу зміни при нормативному значенні 25%. Нахили корпусу 20-150 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму від 90 до 91 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Хворіє він досить давно, неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно. Результатом низки професійних захворювань стало загальне погіршення стану здоров`я, а саме: постійний сухий кашель, слабкість, швидка втомлюваність, обмеження рухів у поперековій області, зниження слуху. Через наявні хвороби, має слабке здоров`я, яке погіршується навіть при незначних навантаженнях. Для підтримки свого здоров`я, позивач вимушений постійно проходити курси лікування. При цьому періодичне перебування в лікарнях не виключило стійкої втрати професійної працездатності. Ці обставини суттєво впливають на якість його життя та викликають моральні страждання. З роботи він був примусово звільнений. За умови належного стану здоров`я, він б і далі працював у шахті, але робота у підземних умовах йому заборонена. Він працював у підземних умовах багато років, іншої спеціальності не має. Більшість чоловічих професій пов`язані з фізичними навантаженням, які йому заборонені, тому йому дуже важко підшукати роботу, яка б підходила за його можливостями та здібностями. Коли позивач працював на підприємстві, заробітна плата була основним джерелом доходів його родини, за її рахунок задовольнялися потреби сім`ї. Зараз він отримує лише частину заробітку у відповідності до втрати ступеня професійної працездатності. Не зважаючи на його теперішній стан, від чоловічого обов`язку піклуватись про родину він не звільнений, тому йому потрібно докладати додаткових зусиль для належного утримання себе та родини. Він не може вести активний образ життя. Через хворобу йому довелося змінити свої звички та життєві плани, багато часу він перебуває у лікарнях в умовах стаціонару та приймає ліки. Його звичайний уклад життя примусово змінився. Відновлення його здоров`я неможливе, що підтверджується довідкою МСЕК, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Тобто стан здоров`я позивача з часом не відновиться, наслідки хвороб носять незворотній характер. Викладенні у позові обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, під час роботи на якому було пошкоджено його здоров`я. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 90000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що заявлені вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначив, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Позивач зазначає, що хворіє вже давно, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію ПрАТ «ШУ «Покровське» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Крім того, позивач зазначає, що професійні захворювання виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, однак за весь період роботи на ПрАТ «ШУ«Покровське» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку Позивача. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95р. звернуто увагу судів на необхідність з`ясування питання: якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача заподіяно моральну шкоду позивачеві, ступінь вини відповідача та якими доказами це підтверджується. Теж саме закріплено і в ч.3 ст.23 ЦК України, і якій йдеться, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що моральна шкода відшкодовується власником за наявності його провини. Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім того, представник відповідача звертає увагу, що позивач протягом тривалого часу працював у вугільній галузі, загальний стаж роботи складає 31 рік 01 місяць 22 дні, що підтверджується копією трудової книжки та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 24.06.2020 р. При цьому на підприємстві відповідача позивач працював лише 11 років 3 місяці 7 днів (з 2006 по 2008 р.р. - 1 рік 7 місяців 13 днів; з 2010 по 2019 р.р. 9 років 7 місяців 24 дні), тобто більшість часу позивач працював на інших підприємствах вугільної галузі, в умовах впливу шкідливих факторів, тож очевидним є той факт, що професійне захворювання позивача виникло ще до працевлаштування на підприємство відповідача. Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Позивачем, в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 17.09.2020 р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по трудовому каліцтву та профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально- профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Представник відповідача зазначає, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час перебував під наглядом лікарів, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, про що він сам зазначає у своїй позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до 12.12.2019 р., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Випадок професійного захворювання позивача взято до обліку ПрАТ «ШУ «Покровське» на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. В пункті 20 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24.06.2020р. встановлено, що у зв`язку з тривалою роботою [PERSON] в умовах дії шкідливих факторів, осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, встановити не можливо. Крім того, позивач зазначає, що заробітна плата була основним джерелом доходів та за її рахунок задовольнялися потреби сім`ї. Зараз позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки оскільки може розраховувати лише на щомісячні виплати втраченого заробітку, у зв`язку з чим необхідно докладати додаткових зусиль для належного утримання себе та родини. При цьому, на початку позовної заяви, позивач зазначає, що йому були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку. Відповідно пп. 3.3.1 п. 3.3 Розділу III Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхуванню України від 19.07.2018 р. №11 (далі - Постанова № 11) одноразова допомога потерпілому визначається відповідно до ступеня втрати професійної працездатності, виходячи з 17 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права потерпілого на страхову виплату. Згідно з пп. 3.4.1, п.3.4 Розділу III Постанови № 11 щомісячна страхова виплата встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати потерпілого перед настанням страхового випадку. При цьому максимальний розмір щомісячної страхової виплати не повинен перевищувати 10 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на дату настання права на страхову виплату. Також, представник відповідача просить суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю та можливість повноцінно виконувати свої обов`язки та піклуватися про свою сім`ю не позбавлений. Таким чином, представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 90 000,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. Вимога позивача про стягнення 90 000,00 грн., як компенсації моральної шкоди з ПрАТ «ШУ «Покровське» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просить встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 400 грн., тобто не більше 26 000 грн., в остаточній частині позову в задоволенні позивачу просить відмовити. Представник відповідача Петренко Н.О. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, суду пояснила, що позовні вимоги можуть бути задоволені, але не більше ніж на суму 26000 гривень. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 28.08.2006 року по 09.04.2008 року та з 19.04.2010 року по 12.12.2019 року, вдруге був прийнятий на роботу машиністом гірничих виємочних машин підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 12.12.2019 року звільнений за ст. 40 п. 2 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді за станом здоров`я (наказ №3287вк від 17.12.2019 року) (а.с.5-7). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 31 рік 00 місяців 22 дні, за професією - 26 років 11 місяців 02 дні, загальний стаж - 33 роки 07 місяців 05 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 24 червня 2020 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області А.С. Козак 25 червня 2020 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину до 5% - фактична величина 64,9-215,9 мг/м3, при нормативному значенні 2-10 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 81-91,1% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу) - фактична величина 44,4-160 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 43,3-64,9 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 12-40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30 град. - 35% часу зміни при нормативному значенні 25%. Нахили корпусу 20-150 разів за зміну, при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму від 90 до 91 дБА, при нормативному значенні 80 дБА (а.с.8-11). В період з 29.05.2020 року по 05.03.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: хронічна попереково - крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневрапьна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) - за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І . Хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.18). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 02.06.2020 року № 17/327 [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково - крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневрапьна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) - за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І . Хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.19). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 17.09.2020 року [PERSON] геннадійовичу встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 11.09.2020 року довічно. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного, санаторно-курортного лікування, корсет на п/кр відділ хребта, «Д» спостереження невролога, терапевта (а.с.12, 13). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 08.10.2019 року по 16.10.2019 року (а.с.15); з 07.02.2020 року по 15.02.2020 року (а.с.36). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті та за час роботи отримав професійне захворювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у грудні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 467,15 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial