Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

До суду звернувся позивач з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що [INFO] р. померла його мати [PERSON] До своєї смерті [PERSON] склала заповіт, у відповідності до якого заповіла позивачу 2/5 частини [ADDRESS]. Інші 2/5 та 1/5 частини квартири [PERSON] заповіла відповідачу та [PERSON] Державним нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, через пропуск строку для прийняття спадщини. Вважає, вказану відмову протиправною, оскільки нотаріус не з'ясував інформації щодо підтвердження місця проживання спадкодавця. Зазначає, що протягом останніх років життя [PERSON] проживала з ним, у зв'язку з чим він прийняв спадщину. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [ADDRESS], у зв'язку з чим посилання позивача про те, що він прийняв спадщину у зв'язку з тим, що проживав з спадкодавцем на час відкриття спадщини є безпідставними та необґрунтованими. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та прийняти рішення згідно діючого законодавства України. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] р. померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. У відповідності до заповіту від 14.07.2015 р., [PERSON] заповіла: 2/5 частини [ADDRESS] позивачу; 2/5 частини [ADDRESS] відповідачу; 1/5 частину [ADDRESS] [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] від 14.03.2016 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частини [ADDRESS], після померлої [INFO] р. [PERSON], у зв'язку з тим, що позивачем пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. Як на підставу своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що державним нотаріусом протиправно відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з неврахуванням фактичних обставин справи, зокрема в частині не з'ясування інформації про документи щодо підтвердження місця проживання спадкодавця. Зокрема, посилається на те, що у відповідності до Акту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» від 23.03.2016 р. померла [PERSON] останні два роки до моменту смерті проживала в [ADDRESS]. Суд вважає вказані посилання сторони позивача безпідставними та необґрунтованими, оскільки як вбачається, постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину винесена 14.03.2016 р., а відповідний Акт датований 23.03.2016 р., що свідчить про те, що позивач при зверненні до нотаріуса не подавав відповідну інформацію. Крім вказаного, суд не має змоги прийняти зазначений вище акт як належний та допустимий доказ проживання померлої [PERSON] за вказаною адресою, оскільки, останній складено більш ніж через 7 місяців після смерті [PERSON] на підставі тверджень сусідів. Зокрема, в вказаному акті зазначено, що саме при обстеженні працівниками Комунального підприємства було встановлено, що [PERSON] останні два роки до моменту смерті проживала в [ADDRESS], однак на підставі чого та яким чином це встановлено, в акті не вказано. Згідно ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яким в даному випадку є [ADDRESS]. Доказом певного місця проживання, зокрема, є реєстрація особи у житловому приміщенні. Вбачається, що спадщина відкрита за адресою: [ADDRESS], а не [ADDRESS]. Згідно ч. 1,3,4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається те, що померла [PERSON] постійно проживала з позивачем на час відкриття спадщини. Таких доказів, стороною позивача не надано. Пленум ВС України в п.23 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Зокрема, зазначені в позові обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про визнання права на спадщину. Доказів, встановлення вказаного факту суду не надано, зокрема, відповідної позовної вимоги позивачем не заявлено. Суд не бере до уваги покази свідків, оскільки вони є суперечливими та не можуть бути оцінені судом як належні та допустимі докази на підтвердження або спростування посилань сторін у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. З огляду на викладене, об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed