Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Гніздичненської сільської ради Збаразького району Тернопільської області, відділу у Збаразькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником земельної ділянки площею 3,02 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с.Гніздичне на території Гніздичненської сільської ради, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. В ході виділення даної земельної ділянки в натурі було виявлено, що зробити це не можливо, оскільки поле [ADDRESS] було розпайовано двіча, а саме в 2000 році та в 2005 році. З метою виправлення вказаної помилки громадянам було рекомендовано звернутись до суду із позовом про визнання державних актів недійсними, а тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 19 березня 2019 року по даній справі відкрито спрощене провадження без повідомлення сторін та відповідачам надано строк, що не перевищує 15 днів з дня отримання копії вказаної ухвали, для подання відзиву на позов. 01 квітня 2019 року від Гніздичненської сільської ради до суду надійшла заява в якій вони позов визнають і просять позов задовольнити. 11 квітня 2019 року від відділу у Збаразькому районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області надійшла заява в якій вони позов визнають. Відповідно до ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що оскільки відповідачі позовні вимоги визнають і це не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, даний позов слід задовольнити. Враховуючи вимоги ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету позивачу 50 відсотків сплаченого судового збору, внаслідок визнання позову відповідачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved