Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До суду 11.06.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою суду від 18.06.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 27.07.2020 року. Суд 27.07.2020 року протокольною ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Розгляд справи було відкладено на 14.09.2020 року. До суду 28.07.2020 року надійшов відзив відповідача на позов (а.с.66-68), згідно якого позовні вимоги не визнав та просив відмовити, посилаючись на те, що позивачем не було надано будь-яких доказів прихильності дитини до будь-кого з батьків; щодо побажань самої дитини із ким із батьків проживати. Також, стверджував, що у рішенні суду має бути обов`язково визначена адреса проживання дитини, оскільки самовільна зміна місця проживання дитини забороняється та той із батьків, який проживає окремо, має право бути обізнаним про адресу проживання дитини. Також надійшло клопотання відповідача, згідно якого просив вирішити питання про роз`єднання позовних вимог у різні провадження та виділити в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, що на його думку прискорить розгляд позовних вимог. 28.08.2020 року від відповідача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи службу у справах дітей Черкаської міської ради. Також від представника відповідача 14.09.2020 року надійшло клопотання про витребування доказів по справі, а саме: - у ТОВ «ДТА-Логістика» належним чином завірені копії документів: накази про прийняття на роботу [PERSON] , штатний розпис ТОВ за період станом із 01.01.2020 року - 14.09.2020 року; - у ГУДПС в м. Києві довідку про розмір доходів [PERSON] ; та пояснення до відзив на позов (а.с.114-115). У підготовче засідання 14.09.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представників сторін до суду надійшли заяви, згідно яких просили розгляд справи відкласти. Ухвалою суду від 15.09.2020 року було задоволено клопотання відповідача та роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зміну способу стягнення аліментів. Залишено на розгляді позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: служба у справах дітей Одеської міської ради, орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою суду від 15.09.2020 року були залишенні без задоволення клопотання сторони відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи - служби у справах дітей Черкаської міської ради та про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 26.10.2020 року. У підготовче засівання 26.10.2020 року з`явились позивач та її представник [PERSON] , представник третьої особи - [PERSON] .. Позивачка у підготовчому засіданні підтримала уточнення позовних вимоги, викладені у заяві від 22.10.2020 року, зменшивши їх, та просила визначити місце проживання дитини із нею як матір`ю, без зазначення конкретної адреси (а.с.94-99). Уточнення позовних вимог були прийняті судом протокольною ухвалою. Відповідач та його представник у підготовче засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник третьої особи позов також підтримала та вважає за можливе його задовольнити з урахуванням наданого ними висновку від 25.09.2020р.. Ухвалою суду від 26.10.2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю за місцем проживання відповідача. Також протокольно суд вирішив заявлені представником відповідача клопотання про витребування доказів, виклик свідків. Жодних не розглянутих клопотань від сторін у суду не було. Ухвалою суду від 26.10.2020 підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 20.01.2021 року. Через відсутність технічної можливості провести судове засідання 20.01.2021 року в режимі відео конференції, розгляд справи був відкладений на 21.04.2021 року. У судовому засіданні в режимі відеоконференції 21.04.2021 року були присутні: представник позивача - [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, зазначивши що дитина проживає разом з матір`ю і вона повністю утримує та виховує дитину, має постійний заробіток, а батько уникає спілкуванню з дитиною, з якою в останнє бачився коли дитині було лише один рік, а зараз їй 6 років та навіть не привітав дитину з днем народження, яке щойно було 19 квітня ; та представник відповідача - [PERSON] , який заперечував проти вимог та просив відмовити за обставин, викладених у відзиві. При цьому на питання судді пояснив, що відповідач не має роботи, проживає в іншому місці, і коли в останнє бачився з дитиною йому не відомо та не заперечував щоб дитина проживала з батьком, хоча для цього на його думку буде необхідно підійти поступово, оскільки дитина давно не спілкувалась з батьком. При цьому відповідачу не зрозуміло де буде проживати дитина, та вважає що має сумніви щодо наданою позивачкою характеристики на неї . також на питання головуючого судді відповів що не має доказів на спростування наданої характеристики. Представник третьої особи надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за їх відсутності та вирішити справу, врахувавши наданий ними висновок. Суд із урахуванням ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою представників сторін, ухвалив розглядати справу за відсутності представника третьої особи, сповіщеної належним чином. Суд вбачає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані наступним. Сторони мають спільну дитини - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу згідно рішення суду від 20.02.2017 року та дитина залишилась проживати разом із позивачем. Вказала, що відповідач як батько дитини із нею не спілкується та не зустрічається, та навіть не намагається брати участь у вихованні дитини. Позивачка посилалась на те, що матеріально дитини забезпечується лише нею, забезпечена власним житлом за адресою [ADDRESS] , де створені всі належні умови для проживання, а тому просила визначити місце проживання дитини разом із нею. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. Згідно матеріалів справи, сторони мають спільну дитини - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 03.07.2015 року (а.с.10). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2017 року (справа №522/19064/16-ц) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.11). Після розірвання шлюбу, що не спростовано сторонами, дитина залишалась проживати разом із матір`ю та згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Р1-212359-ф від 11.12.2019 року (а.с.12) зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно позову, що також не спростовано сторонами, батько дитини матеріально останню не забезпечував, та рішенням апеляційного суду Одеської області від 05.10.2017 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., починаючи із 10.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (справа №522/19068/16-ц). Вказане рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін постановою Верховного суду від 28.01.2019 року (а.с.15-18). З пояснень сторін встановлено, що в період розгляду справи позивачка забрала виконавчий лист з примусового викоання. На теперішній час між сторонами виник спір щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) викладено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суду був наданий висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.10.2020 року №01-11/1454/4вих., згідно якого орган опіки та піклування вирішив доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю - [PERSON] .. Згідно мотивувальної частини висновку, всі питання щодо виховання дитини вирішуються матір`ю. Дитина з 01.08.2017 року відвідує Одеський приватний дошкільний навчальний заклад «ДОУ Знайка»; вихованням дитини займається виключно мати, приводить дитину до дитячого закладу та забирає додому, спілкується з вихователями, займається підготовкою дитини до всіх розважальних закладів. Мати турбується про стан здоров`я дитини, звертається до медичних закладів із метою лікування у разі необхідності. Кожного разу бере відпустку для відпочинку з дитиною та розвитку кругозору. Батько дитини, [PERSON] , жодного разу до дитячого садочку не приходив. Відповідно до інформації від 01.06.2020 року №05/01-419 центру соціальних служб Одеської міської ради фахівцями із соціальної роботи було здійснено вихід за адресою проживання дитини, а саме [ADDRESS] . Складено акт оцінки потреб родини, складні життєві обставини не виявлені. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради від 10.06.2020 року було складено акт обстеження за адресою [ADDRESS] , та встановлено, що дитина має окрему кімнату, обладнану всім необхідним для розвитку та відпочинку. Мати дитини за місцем роботи характеризується позитивно, з грудня 2010 року по теперішній час працює в ТОВ «ДТА-Логістика», з 2016 року займає посаду генерального директора та має постійний дохід. Отже, за розглядом справи судом встановлено, що позивачкою створені належні умови для проживання дитини, її розвитку та виховання а саме за адресою [ADDRESS] .. Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок та характеристик позивачка характеризується позитивно за місцем роботи, має фінансову можливість задовольнити матеріальні потреби дитини. Будь-яких доказів на спростування зазначеного з боку відповідача не надано. Натомість, з боку відповідача не надано належних та допустимих доказів щодо характеристики відповідача, який не працює, та який декілька років не спілкувався з дитиною, та не має з нею зв`язок, при цьому як було встановлено в судовому засіданні не привітав навіть дочку з днем народження [INFO] . Судом враховано, що дитина на теперішній час має з матір`ю тісний контакт та взаємозв`язок, пов`язана спільним побутом. При цьому, батько дитини фактично в житті і вихованні дитини участі не бере . Суд приймає до уваги, висновок органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.10.2020 року №01-11/1454/4вих., за яким малолітній [PERSON] , [INFO] , доцільно проживати з матір`ю, що на думку суду забезпечить найкращі інтереси дитини. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Outcome: approved