Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 14 листопада 2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Outlander ЗНГ», 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], в підтвердження чого, відповідачем було написано розписку, в якій він зазначив, що отримав від нього кошти у розмірі 150000,00 гривень за продаж автомобіля та що ніяких претензій стосовно укладеної угоди до нього не має. Всі істотні умови договору між ними було узгоджено та ніяких заперечень щодо ціни та предмета угоди не виникало. З моменту продажу та по теперішній час автомобіль фактично перебуває у його власності. Щодо переоформлення автомобіля на своє ім'я чи оформлення довіреності на розпорядження даним автомобілем вони з відповідачем домовились, що проведуть цю процедуру пізніше з підстав відсутності на це коштів. В липні 2016 року, коли у позивача виникла можливість переоформити автомобіль на своє ім'я, він звернувся до МРЕО м.Красноармійськ та Красноармійського району, де йому повідомили, що відділом державної виконавчої служби Амвросіївського районного управління юстиції на автомобіль накладено арешт. Позивач впевнений, що набув права власності на автомобіль на законних підставах, вважаючи, що оскільки відповідач передав йому автомобіль разом з технічним паспортом, то, тим самим, передав йому і всі повноваження як власника автомобіля. Крім того він сплатив відповідачу кошти за придбання автомобіля в повному розмірі. Арешт, накладений на його автомобіль, вважає таким, що створює йому перешкоди в його користуванні, володінні та розпорядженні. Позивач просить суд визнати за ним право власності на автомобіль «Mitsubishi Outlander ЗНГ», номер кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, та виключити його з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів рухомого майна. Позивач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення у справі просив прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно розписки від 14 листопада 2013 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 150000,00 гривень в рахунок купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi Outlander ЗНГ», реєстраційний номер [NUMBER]. 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Будь-яких претензій щодо угоди не має (а.с.6). Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Mitsubishi Outlander ЗНГ», реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], зареєстровано на ім'я [PERSON] (а.с.5). Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №49964863 від 19.07.2016 року, на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження по ВП№37883098 від 13.06.2013 року накладено арешт на легковий автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], номер об'єкта [NUMBER], із забороною його відчуження (а.с.7-10). Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частинами 4 та 5 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 статті 207 ЦК України обумовлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 статті 220 ЦК України встановлюється, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, як зазначено частиною 1 статті 316 ЦК України. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частина 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач придбав у відповідача рухоме майно, за яке сплатив певну суму, тривалий час користується та розпоряджається ним. На даний час в реалізації свого права власності у позивача виникли перешкоди, тому іншого способу захисту права власності, крім судового, позивач не має, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з-під арешту законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved