Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Відділ опіки та піклування при виконавчому комітеті Ірпінської міської ради, Відділ опіки та піклування Святошинського району м. Києва про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на дитину та дружину та додаткових витрат. В позовній заяві позивачка зазначає, що 29.11.2013 року між нею та відповідачем укладений шлюб від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Сім'я проживала в будинку за адресою: [ADDRESS], який є їх спільною сумісною власністю. Стосунки почали погіршуватися, відповідач агресивно себе поводив, у зв'язку із чим неодноразово викликалася поліція. Також відповідач не займається розвитком дитини, порушує режим, курить поряд з дитиною, залишає в машині влітку та йде до магазину. Починаючи з 24.07.2016 року відповідач перешкоджає проникненню позивача у спільний будинок, відмовляється віддавати дитячі речі. За період з 24.07.2016 року відповідач жодного разу не цікавився дитиною, її здоров'ям та потребами, одноразово привіз овочі зі спільного городу та 1 літр молока, однак просив повернути йому за це 200,00 грн., дитина боялась підійти до батька. Вважає, що дії відповідача носять загрозливий характер для емоційного, психічного та фізичного стану дитини. Відповідач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, отримує виплати на дитину та відмовляється добровільно виходити з відпустки на роботу, гроші які отримує, витрачає на свої потреби. У зв'язку із наведеним просить розірвати між ними шлюб, визначити місце проживання малолітньої дитини[PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в Київській області, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини у віці до 6 років, щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути судові витрати. В подальшому позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначила, що відповідач працює в Бучанській виправній колонії УДПС України в м. Києві та Київській області №85 на посаді фельдшера медичної частини, проте згідно наказу БВК №85 від 22.07.2015 року №81 о/с з 22.07.2015 року по 24.05.2018 року йому надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. Тобто офіційного доходу відповідач не має, а тому виконати рішення в частині стягнення аліментів в частці 1/4 від доходів не можливо. Разом с тим відомо, що відповідач має неофіційний заробіток працюючи водієм таксі на автомобілі «Fiat Doblo», державний номерний знак [NUMBER]. Крім того, відповідач працював на неофіційних тимчасових роботах, пов'язаних з будівництвом та ремонтом, що не виключає наявність такого заробітку. У зв'язку із наведеним просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій зазначила, що оскільки їй відомо, що відповідач працює водієм, а розмір середньої заробітної плати в сфері транспортної діяльності становить 9820,00 грн., тому відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн. Також, оскільки дитина проживає разом із нею, просить стягнути на її утримання до досягненню дитиною трьох років в розмірі 700,00 грн. Крім того, вказує, що за останні 5 місяців додатково витратила на дитину 27256,00 грн., з яких: дитяче ліжко - 3003,00 грн., матрац - 2340,00 грн., коляска - 2713,00 грн., страховка дитини на випадок хвороби на рік - 4000,00 грн., оздоровлення та відпочинок дитини на базі відпочинку «Дельфін» в с. Пухівка вартістю 15 200,00 грн. У зв'язку із наведеним просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, стягнути на її користь аліменти на утримання дружини в розмірі 700,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років, стягнути із відповідача на її користь додаткові витрати на дитину в розмірі 13 628,00 грн. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позовні вимоги та підтримала доводи викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що відносини були розірвані безпідставно, він був у відпустці по догляду за дитиною, а дружина пішла на роботу. Ніяких сварок не було, за півгодини зібрала речі та поїхала з дитиною. Вказує, що хотів налагодити відносини, сплачує аліменти та привозить продукти харчування кожну неділю. Позов визнає частково, просить розірвати між ним та позивачкою шлюб, визначити місце проживання дитини разом із матір'ю, стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. Крім того, подав відзив до позовної заяви в якій зазначив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу із позивачкою, не заперечує щодо визначення місця проживання сина [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON] за умови надання йому можливості безперешкодно спілкуватися з сином, проводити разом вихідні та надання можливості спільного відпочинку. Щодо стягнення аліментів зазначив, що за період з червня 2015 року по серпень 2017 року перебував у відпустці по догляду за дитиною до досягненню нею трьох років та отримував щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, а тому стягнення аліментів починаючи з дня подання позовної заяви не можливе, оскільки не отримував інших доходів, крім щомісячної одноразової допомоги при народженні. Також, протягом травня-серпня 2017 року перераховував на картковий рахунок позивачки кошти в розмірі 13969,86 грн., які ним отримані в якості щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини. Крім того, з 26.02.2018 року приступив до виконання обов'язків статистика медичного кабінету моніторингу та оцінки Державної установи «Бучанська виправна колонія №85» з посадовим окладом 2713,00 грн. та надбавками у розмірі 70%. Посилання позивача, що він працює водієм не відповідає дійсності. Також зазначив, що розмір аліментів на дитину 2000,00 грн. та 700,00 грн. на позивачку перевищує 50% його заробітної плати, яку він отримає після сплати всіх податків і зборів, а тому просить розірвати між ним та позивачкою шлюб, визначити місце проживання дитини разом із матір'ю, стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1000,00 грн. та аліменти на утримання позивачки в розмірі 300,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач перераховував кошти позивачці, які отримував коли перебував у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідач частково визнає позов, не заперечує щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір'ю, однак розмір аліментів, які може сплачувати складає 1000,00 грн. на дитину та 300,00 грн. на утримання позивачки, у додаткових витратах на дитину просить відмовити у зв'язку із недоведеністю таких витрат. Представник третьої особи -Відділу опіки та піклування Святошинського району м. Києва в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності, просив винести рішення на користь та в інтересах малолітньої дитини із врахуванням висновку Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29.11.2013 року Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 2567. [PERSON] і [PERSON] від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] від 08.12.2016 року №107-40/7642, виданого Святошинською районною у місті Києві державною адміністрацією, рекомендовано визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON]. Відповідно до характеристики [PERSON], наданої ТОВ «Науково-виробниче об'єднання «Екософт» від 16.08.2016 року, остання характеризується позитивно за місцем роботи. Згідно довідки №27 від 29.09.2016 року Київського міського психоневрологічного диспансеру №4, [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. Згідно сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серія 10АДД №951962 від 30.08.2016 року у [PERSON] наркологічних протипоказань не виявлено. Згідно довідки про доходи ТОВ «НВО «Екософт» за період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року було нараховано суму доходів в розмірі 31400,00 грн. Відповідно до Акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], службою у справах дітей Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації зроблено висновок, що житлово-побутові умови проживання [PERSON], [INFO] створено належним чином. Згідно Акту про проживання особи за місцем реєстрації від 07.07.2017 року, [PERSON], [INFO] не зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично за вказаною адресою проживає. Згідно довідок від 01.09.2016 року психонаркологічного відділення Ірпінської міської поліклініки, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Згідно довідки ПАТ «КБ «Приватбанк» від 06.02.2018 року [PERSON] перераховував грошові кошти [PERSON] 04.05.2017 року в розмірі - 3015,08 грн., 14.06.2017 року в розмірі - 3015,08 грн., 19.07.2017 року в розмірі - 4522,61 грн., 22.08.2017 року в розмірі - 3417,09 грн. Згідно Витягу з наказу від 22.07.2015 року №81о/с [PERSON] надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. Відповідно до довідок №237, №238 та №239 від 08.02.2018 року УПСЗН Ірпінської міської ради, [PERSON] отримував щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини з червня 2015 року по серпень 2017 року включно. Відповідно до довідки про доходи №33 від 04.10.2018 року, [PERSON] нараховано за період з червня 2018 року по вересень 2018 року 28170,06 грн. Згідно з ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.ст.110-112Сімейного кодексуУкраїни позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя . Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Дослідивши надані позивачем докази: свідоцтво про шлюб, свідоцтва про народження, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. З урахуванням інтересів сторін суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 9 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано постановою ВР за № 789-XII від 27 лютого 1991р., визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі позову до суду. Враховуючи висновок Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації про рекомендацію визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір'ю [PERSON], за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, визнання відповідачем визначення місця проживання дитини з матір'ю, тому суд вважає доцільним визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Судом встановлено, що відповідач має неповнолітню дитину, працездатний, має змогу виплачувати аліменти на утримання дитини та аліменти на утримання позивачки. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та аліменти на утримання позивачки. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дітей; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. В п. 12 Постанови Кабінету Міністрів №146 від 26.02.1993 року «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» зазначено, що утримання аліментів не провадиться з допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на те, що відповідач допомоги на утримання дитини та на утримання дружини, яка проживає разом із дитиною, не надає, враховуючи розмір заробітної плати, який підтверджений довідкою про доходи, суд вважає, що розмір аліментів на якому наполягає позивачка на утримання дитини та на її утримання є завищеним, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 01.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання дружини в розмірі 500,00 грн., а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. У відповідності з вимогами ч.1 ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. В матеріалах справи містяться квитанції від 23.06.2017 року на загальну суму 4000,00 грн., отримувачем коштів є ПрАТ «Метлайф», однак підтвердженням на що саме, витрачені дані кошти позивачкою не надано, крім того, не надано інформації якою саме діяльністю займається дане товариство. Також в матеріалах справи міститься декларація про прийняття вантажу №2103025099 на суму вантажу 2800,00 грн., проте назва вантажу зазначено - автозапчастини. Крім того, міститься квитанція до прибуткового касового ордера №б/н від 19.07.2017 року в якому зазначено, що [PERSON] сплатила за проживання в Б/в «Дельфін» 15200,00 грн., проте не надано доказів щодо необхідності обов'язкового відвідування даного закладу дитиною або необхідності санаторно-курортного лікування чи оздоровлення по медичним показанням дитини в даному закладі. Накладна, яка міститься в матеріалах справи, на суму 2340,00 грн. не є належним доказом покупки матрацу, оскільки не надано квитанції на придбання вказаного товару на дану суму коштів, дана накладна не містить печатку, а тому не можливо підтвердити факт придбання даного товару у продавця. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували наявність додаткових витрат, а тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання сина.

Outcome: partial