Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права на земельні частки (паї) в порядку спадкування. Просить встановити той факт, що він, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], яка померла [INFO]. Визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, а саме на: земельну частку (пай) площею 4,57 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], що належало [PERSON], який помер [INFO]; майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ім. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області на суму 2920,00 грн., що належало [PERSON], який помер [INFO] року; майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ім.. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області на суму 1620,00 грн., що належало [PERSON], яка померла [INFO]; земельну частку (пай) площею 4,57 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім.. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], що належало [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через невідповідність імені його матері, яке зазначено в його свідоцтві про народження - «[PERSON]», тоді як повне ім'я матері «[PERSON]». Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народився [INFO] в с. Савинки Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується його паспортом [NUMBER], виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 27.03.2012 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є «[PERSON]» та «[PERSON]» (свідоцтво про народження [NUMBER] від 14.10.1966 року). [INFO] батько позивача [PERSON] помер, про що Савинківською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть ([NUMBER]) та складено 23.05.2000 року відповідний актовий запис за № 7. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, про що Савинківською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть ([NUMBER]) та складено 08.02.2001 року відповідний актовий запис за № 3. Корюківською районною державною адміністрацією Чернігівської області було передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Коцюбинського на території Савинківської сільської ради земельну ділянку з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. За життя покійні були членами колективного сільськогосподарського підприємства ім. Коцюбинського Савинківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та були включені в списки на отримання сертифікатів на земельні частки (паї). Як результат їм були видані сертифікати на право на земельну частку (пай): ?Батьку [PERSON] [NUMBER] на земельну частку розміром 4,57 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка на момент смерті 13745,00 грн.; ?Матері [PERSON] [NUMBER] на земельну частку розміром 4,57 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка на момент смерті 16246,00 грн. Також батьки позивача мали майнові паї в даному підприємстві вартістю 2920 грн. - [PERSON] та 1620 грн. - [PERSON]. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Савинківськоїї сільської ради Корюківського району (№ 101) [PERSON] фактично вступив у володіння і управління спадковим майном після смерті громадянки [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Савинківськоїї сільської ради Корюківського району (№ 104) [PERSON] фактично вступив у володіння і управління спадковим майном після смерті громадянина [PERSON], який помер [INFO] Позивач звернувся до державного нотаріуса Корюківської державної нотаріальної контори для отримання консультації. Нотаріус оглянувши надані документи надані позивачем повідомила, що в них відсутні оригінал правовстановлюючого документу - сертифікати на право на земельну частку (пай) та майнові сертифікати виданого на покійних батьків. Також нотаріус повідомила про невідповідність ім'я матері позивача, яке зазначено в його свідоцтві про народження, а саме «[PERSON]», тоді як повне ім'я матері позивача - «[PERSON]». У зв'язку з цим нотаріус запропонувала позивачу звернутися до суду, так як видати свідоцтво про право на спадщину вона не має права. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини. За життя мою матір позивача називали [PERSON], що є короткою народною формою імені «[PERSON]». В свідоцтві про народження позивача прізвище та по батькові його матері повністю співпадає зі свідоцтвом про смерть [PERSON]. Для підтвердження дійсності отримання покійними документів на земельну частку (пай) позивач звернувся з заявою до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області відділ Держгеокадастру у Корюківському районі Чернігівської області, де йому надали відповідну інформацію (С-1803/0-1791/6-16 та С-1804/0-1800/6-16 від 01.09.2016 року). У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved