Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , за яким просила визнати [PERSON] , 1951 року народження, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] , 1951 року народження, з реєстраційного обліку місця проживання, за адресою: [ADDRESS] ; Визнати [PERSON] , 1983 року народження, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] , 1983 року народження, з реєстраційного обліку місця проживання, за адресою: [ADDRESS] ; Стягнути з [PERSON] , 1951 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, на користь [PERSON] понесені судові витрати, посилаючись на таке. Позивач є власником квартири [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. За вищезазначеною адресою зареєстровані колишній чоловік позивача - [PERSON] та його син від першого шлюбу - [PERSON] . Станом на сьогодні, [PERSON] вже більше шести років не проживає в даній квартирі та не є чоловіком позивача, а [PERSON] фактично ніколи не проживав у даній квартирі. Оскільки позивач сплачує всі видатки по житловому приміщенню та комунальні платежі, в яких відповідачі участі не беруть, факт реєстрації відповідачів в її приміщенні створює позивачу перешкоди в користуванні, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили. Суд у зв`язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів. 28 квітня 2012 року між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , на підставі довіреності, посвідченої [PERSON] ., віце-консулом Консульства України в м. Порту, з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ОМНО Борисовою Н.В. в реєстрі за №1220. За умовами Договору [PERSON] продала належну їй на праві власності квартиру під [ADDRESS] , а [PERSON] придбала дану квартиру. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером 181237730 від 17 вересня 2019 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що свідчить запис про право власності №31810112. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України - права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, з 28 квітня 2012 року [PERSON] набула права власності на вищезазначену квартиру. Під час проживання [PERSON] у спірній квартирі, а саме 01 червня 2012 року, в ній був прописаний [PERSON] , який на той час приходився позивачу цивільним чоловіком. Станом на сьогодні, [PERSON] вже більше шести років не проживає в даній квартирі та не являється чоловіком позивача. Також, 07 листопада 2015 року за проханням [PERSON] в квартирі був прописаний його син від першого шлюбу - [PERSON] . Станом на сьогодні, [PERSON] фактично ніколи не проживав у даній квартирі. 29 серпня 2019 року позивачем було направлено відповідачам вимоги від 27 серпня 2019 року про добровільне зняття з реєстрації місця проживання в квартирі, однак дану вимогу виконано не було. Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) №113 від 19 серпня 2019 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровано [PERSON] та [PERSON] . 11 вересня 2019 року ТОВ «УПРАВДОМ», постачальником житлово-комунальних послуг власникам квартир в житловому комплексі, за адресою: [ADDRESS], на підставі Акту про не проживання за місцем реєстрації від 10 вересня 2019 року, було видано довідку про не проживання за місцем реєстрації, відповідно до якого підтверджено, шо [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають з власником квартири [ADDRESS] ( [PERSON] ), за адресою: [ADDRESS] . В той же час наявність реєстрації відповідачів в квартирі порушує право вільного володіння, користування та розпорядження квартирою позивачем. Зокрема наявність реєстрації місця проживання в квартирі відповідачів зменшує суму субсидії та відповідно збільшує вартість комунальних послуг, оскільки відповідно до п. 7 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 - субсидія розраховується виходячи з кількості зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, у тому числі осіб, призваних на строкову військову службу. Позивачу з метою отримання субсидії без врахування доходів відповідачів доведеться отримувати довідки про відсутність фактичного проживання відповідачів в квартирі та доводити дані обставини, що створює певні складності та дискомфорт. Крім того, наявність реєстрації місця проживання в квартирі відповідачів несе ризик неправомірного проникнення останніх до квартири, проведення виконавчих дій стосовно відповідачів за місцем їх реєстрації тощо. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачі порушили права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає прав на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею. Відповідачі на вказаній житловій площі не проживають, виселилися з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знялися, чим порушують права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідачів за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця житлова квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути визнані особами, що втратили право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим, та визнати [PERSON] , 1951 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Встановити порядок виконання рішення суду, за яким рішення суду є підставою для органів реєстрації для зняття з реєстраційного обліку [PERSON] , 1951 року народження, та [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках судовий збір з відповідачів на користь позивача в розмірі 1536,80 гривень (768,40 грн. + 768,40 грн.), тобто з кожного по 768,40 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved