Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 2 853, 18 грн. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 762 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПрАТ «МТС Україна», що з 23.05.2017 року змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку №5122662/1.12202898 від 09.07.2010 року на номер телефону [NUMBER] (контракт [NUMBER]). Згідно з п.3.1 Договору кожному Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонента номерами телефонів. Отже, з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв'язку Боржнику було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER]. «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договору в повному обсязі. Боржник зобов'язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Заявником на адресу боржника було надіслано рахунок №1616451621 від 30.06.2015 року за послуги, що були надані за період з 01.06.2015 року по 31.06.2015 року. На початок розрахункового періоду на рахунку відповідача було 28,35 грн. Крім того, 10.06.2015 року нею було сплачено 30 грн.80 коп. Згідно вищезазначеного рахунку загалом було нараховано 2 853, 18 грн. Вказані дані підтверджуються паперовою копією електронного документа «Звіт по історії балансу за заданий період». При цьому одна із сторін договору - ПрАТ «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договору в повному обсязі. Станом на дату подання даної заяви відповідач не сплатив за отримані ним послуги зв'язку ані особисто, ані на підставі надісланих Позивачем на його адресу рахунків. На підставі цього та відповідно до умов договорів відповідач був відключений від мережі зв'язку ПрАТ «ВФ Україна» 29.09.2015 року. Відповідачу було направлено претензію [NUMBER]/07 від 27.07.2016 року, з пропозицією погасити заборгованість, однак ні відповіді ні коштів на рахунок не надійшло. 24.07.2018 року Жовтневим районним судом м. Харкова було відмовлено у видачі судового наказу з підстав ст. 165 ЦПК України, з посиланням на неможливість встановити місце проживання та пропуском строку позовної давності, хоча заява про видачу судового наказу була направлена поштою 13.07.2018 року, про що свідчить копія списку відправленої кореспонденції 13.07.2018 року з відбитком штемпеля. Відповідно до п.3.3 договору, рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, (тобто до 15.07.2015 року) наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Таким чином, позивач вказує, що строк позовної давності почав свій перебіг з 16 липня 2015 року. У зв'язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. Призначено судове засідання. Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.01.2019 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.17 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.6.2, 8.2, 8.3, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова. Відтак, для розгляду даної позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.01.2019 року цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. Призначено позовну заяву до розгляду у судовому засіданні. В судове засідання учасники справи не з'явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлені згідно вимог ст. 128 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи відповідач та її представник, яка надала суду відповідну розписку, у судове засідання не з'явилися, в порушення ч. 5 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не надали, надана лише заява про застосування строків позовної давності, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.04.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПрАТ «МТС Україна», що з 23.05.2017 року змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв'язку №5122662/1.12202898 від 09.07.2010 року на номер телефону [NUMBER] (контракт [NUMBER]) (а.с.11-12). Згідно з п.3.1 договору кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів. Своїм підписом відповідач [PERSON] підтвердила отримання тарифів та «Правил користування мережами мобільного зв'язку», ознайомлена з цінами і тарифами, умовами договору, умовами користування і зобов'язалась їх виконувати. Позивачем виконані зобов'язання за договором в повному обсязі, що не спростовано в судовому засіданні. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Відповідно до п. 3.3 Договору, за наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. Проте, відповідач не сплатила згідно рахунку отримані нею послуги зв'язку. На підставі цього та відповідно до умов Договору відповідач була відключена від мережі зв'язку ПрАТ «ВФ Україна». З матеріалів справи вбачається, що надіслана позивачем претензія № С [NUMBER]/07 з проханням терміново сплатити суму заборгованості в розмірі 2 853,18 грн. відповідачем не виконана (а.с.17). 16.07.2018 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги з [PERSON] Зазначена заява 13.07.2018 року була здана для відправлення на пошту, що підтверджується поштовим штампом на списку відправленої кореспонденції 13.07.2018 року (а.с.16) та поштовим штампом на конверті (а.с.7 справи №639/3703/18, провадження №2-н/639/217/18). 24.07.2018 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відмовлено у видачі судового наказу (а.с.15). За змістом ч. 2 ст. 166 ЦПК України заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Отже, позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за надані телекомунікаційні послугив порядку позовного провадження. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача [PERSON] за розрахунковий період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року становить 2 853,18 грн. (а.с.8). Наявність вказаної заборгованості відповідачем та її представником не спростована, останні лише заявили про застосування судом строку позовної давності. Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про телекомунікації» цим Законом регулюються відносини суб'єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, що телекомунікаційні послуги надаються за умови укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Згідно зі ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 6, ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року №720 (у редакції, чинній на час активації послуги міжнародного роумінгу), визначають порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг, регулюють відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій і споживачами телекомунікаційних послуг. Згідно п. 31 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року №720, споживач під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг має право на: отримання відомостей щодо можливості та порядку відмови від замовленої телекомунікаційної послуги та від оплати телекомунікаційної послуги, яка не замовлялася. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч.1,5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частинами 2, 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 2 ст. 255 ЦК Закріплено, що письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Представником відповідача до ухвалення рішення заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Разом з тим, відповідно до умов договору про надання послуг мобільного зв'язку №5122662/1.12202898 від 09.07.2010 року за наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, отже початок перебігу строку позовної давності для позивача за розрахунковий період з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року розпочався 16.07.2015 року і перервався зі зверненням позивача із заявою про видачу судового наказу, яка є формою звернення особи до суду і вважається поданою 13.07.2018 року у день здачі до установи зв'язку. Таким чином, з 14.07.2018 року перебіг строку позовної давності розпочався спочатку, тому звернення позивача з позовом до суду у вересні 2018 року відбулось в межах строку позовної давності. За таких умов суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності і відмови в позові з цих причин. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів, а також враховуючи відсутність доказів на підтвердження того, що відповідач сплатила заборгованість, або не замовляла, а у подальшому відмовилась від послуг позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 2 853, 18 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762 грн. (а.с.2-3). З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved