Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], Поромівської сільської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями. Свої позовні вимоги мотивує тим, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] був побудований його батьками [PERSON] та [PERSON], які у будинку проживали до смерті. [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер і його батько [PERSON] Зазначає, що він фактично прийняв спадщину, тобто вступив у володіння спадковим майном після смерті кожного із батьків так як проживав із спадкодавцями в одному будинку. Крім позивача, спадкоємцями після смерті батьків є його сестра [PERSON] та брат [PERSON]. [PERSON] прийняла спадщину після смерті батьків так як постійно проживала із спадкодавцями в одному будинку. Відповідач [PERSON] спадщину після смерті батьків не прийняв. Враховуючи, що він належно вступив у володіння спадковим майном після смерті батьків, а також те, що він разом із своєю сестрою володіють рівними частками спадкового майна, то вважає, що йому належить 1/2 частина спадкового жилого будинку з господарськими будівлями. На даний час позивач виготовив технічний паспорт та іншу документацію на своє ім'я. Однак він не може отримати від Іваничівської державної нотаріальної контори свідоцтво на право власності на 1/2 частину спадкового будинку, через відсутність правовстановлюючого документу на неї у спадкодавців. А тому просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник позовній вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити. Додатково позивач пояснив, що на час смерті матері [PERSON], [INFO], він був прописаний та проживав у житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. Після одруження 1982 року він проживав у м. Нововолинську. На момент смерті батька [PERSON] у будинку не проживав, однак був там зареєстрований та іншого житла не мав, а тому вважає себе таким, що належно прийняв спадщину після смерті батьків. Він тривалий час знаходився на роботі за кордоном, а тому не мав змоги раніше оформити право власності на своє ім'я на 1/2 частину житлового будинку. Позивач не заперечує, що відповідач, [PERSON], постійно проживала та на даний час також проживає у спірному будинку та здійснює за ним догляд. Враховуючи, що він разом із сестрою належно та в рівних частках прийняли спадщину після смерті своїх батьків, тому просить визнати за ним право власності на 1/2 частину будиноковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що з моменту свого народження та по даний час зареєстрована та проживає у житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. Вона доглядала батьків до смерті та здійснила їх поховання. Позивач на момент смерті матері проживав у житловому будинку разом із батьками, а після одруження у 1982 році переїхав проживати у м. Нововолинськ. На момент смерті батька позивач у будинку не проживав. Вона у будинку проживає разом із своєю сім'єю, дітьми та внуками і вважає, що є власником спірного будиноковолодіння. Із заявами про прийняття спадщини після смерті своїх батьків до Іваничівської державної нотаріальної контори не зверталась, оскільки знала, що належно прийняла спадщину так як постійно проживає у будинку. Правовстановлюючі документи на будинок не виготовила через скрутне матеріальне становище. Позивач у будинку з 1982 року не проживав, його доглядом не займався. Він тривалий час перебував на роботі за кордоном і ніяких дій по прийняттю спадщини не вчиняв. Тільки зараз їй стало відомо, що позивач хоче оформити право власності на 1/2 частину батьківського будинку на своє ім'я. Представник відповідача [PERSON] додатково зазначив, що відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року для прийняття спадщини потрібно вчинити певні дії, однак таких дій позивач не вчинив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що претензій на батьківське майно у нього немає і нехай брат із сестрою вирішують, що і кому належить. Представник відповідача Поромівської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх некоректними та негуманними. Позивач ніяких дій по догляду та збереженню спадкового майна не вчиняв, тривалий час їздив по заробітках, а тепер після конфлікту із своєю сім'єю вирішив відвоювати у сестри частину будинку і це в той час, коли сестра колись замінила йому матір, а потім надавала активну допомогу у вихованні та забезпеченні його дітей. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідачів, свідків, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходить в [ADDRESS] був побудований подружжям [PERSON] та [PERSON], які у ньому проживали до дня смерті. Із витягу погосподарської книги № 9 за 1991 рік слідує, що по особовому рахунку № 342 будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] належав [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла. Ніхто із дітей покійної ніяких дій по прийняттю спадщини не вчиняв. Управління будинковолодінням продовжував здійснювати [PERSON] Посильну допомогу в цьому йому надавала відповідач [PERSON] Як вбачається із показань свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідач [PERSON] замінила для позивача матір. З 1982 року і по даний час позивач у спірному будинок оволодінні не проживає, що також стверджується показаннями свідків по справі. [INFO] помер [PERSON] Відповідно до ст. 527 ЦК України 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Частиною 1 ст. 529 ЦК України 1963 року передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно статті 548 ЦК України 1963 року для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] належно прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] так як фактично вступила у володіння спадковим майном шляхом постійного проживання із спадкодавцем в одному будинку. Позивач у 1982 році одружився та перейшов проживати у м. Нововолинськ Волинської області. Відповідач [PERSON] у будинку не проживав та виселився із нього у 1984 році також після одруження. Відповідно до ст. 553 ЦК України 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що позивач у будинку, що знаходиться в [ADDRESS] на момент смерті батька [PERSON], [INFO], не проживав, а тому не міг вступити у володіння та управління спадковим майном після його смерті. Разом з тим, судом не здобуто доказів, які б підтвердили, що [PERSON] звертався на протязі встановленого законом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Іваничівської державної нотаріальної контори, що стверджується інформаційними довідками зі Спадкового реєстру після смерті [PERSON] та [PERSON] (а.с. 32-33). На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк не вчинив жодної дії для прийняття спадщини після смерті своїх батьків, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed