Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.09.2016 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що зазначаючи, що 22.09.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрованийПершим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та відповідним актовим записом за № 787. Позивач зазначає, що в теперішній час будь-яких шлюбних відносин між сторонами не існує, між подружжям втрачено почуття поваги та любові, у зв'язку з чим, просила задовольнити позовну заяву, шлюб між сторонами розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданимПершим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 22 вересня 2007 року, актовий запис № 787. Згідно свідоцтва про народження, виданого Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 18 березня 2008 року, актовий запис № 318, [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON] та [PERSON]. Позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, в дійсний час шлюб носить формальний характер. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом, встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що, з урахуванням відсутності заперечень відповідача проти задоволення позову, є підставою для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, укладений між сторонами шлюб - розірванню.

Outcome: approved