Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником будинку [ADDRESS] на Договору купівлі-продажу квартири. Відповідачі на момент укладення наведеного договору були зареєстровані в будинку, але не проживали. В Договорі купівлі-продажу зазначено, що продавці зобов`язуються зняти з реєстрації місця проживання зареєстрованих осіб та передати квартиру покупцеві у термін до 10 червня 2020 року. Зазначені зобов`язання за договором відповідачі не виконали. Факт реєстрації відповідачів порушує права позивача, як власника будинку. Отже, з моменту укладення між позивачем та відповідачем [PERSON] . Договору купівлі-продажу, право відповідачів на володіння та користування будинком [ADDRESS] припинено, і є підстави визнати відповідачів такими, що втратили право на користування належним позивачу будинком. Тому, просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги просить задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій на заявлених у позовній заяві вимогах наполягала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, посвідченого 04 червня 2020 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Паращук О.А., [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] зобов`язалась передати у власність, а [PERSON] прийняти у власність (купити) будинок номер [ADDRESS] . Таким чином, позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] року народження, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка про склад сім`ї, видана 15 червня 2020 року виконавчим комітетом Слов`янської міської ради Донецької області. Відповідачі у вказаному будинку [ADDRESS] , - не проживає з 2014 року, що підтверджується Актом, складеним 20 червня 2020 року керівником комітету мікрорайону «Лимани» м. Слов`янська. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, право користування якою просить позбавити відповідачів; відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому будинку, право власності на який за ними припинено внаслідок відчуження, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved