Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 13.11.2019 року звернувся представник АТ\~КБ\~«Приватбанк» із позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] . В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг та на підставі Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 04.07.2013 року отримав кредит в розмірі 18 317,40 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Внаслідок неналежного виконання зобов`язання за договором, станом на 06.10.2019 року виникла прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 51 749,09 грн., з яких: 15 217,54 грн. заборгованість за кредитом, 9,55 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 36 522,00 грн. заборгованість за комісією. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 року з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приват Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04.07.2013 року у розмірі 20\~332,46 грн., з яких: 15 217,54 грн. заборгованість за кредитом: 1,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 5 113,59 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди). У зв`язку з наявністю залишку заборгованості за кредитним договором від 04.07.2013 року, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією у розмірі 36 530,22 грн. та вирішення питання щодо судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків протягом десяти днів. 04.12.2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» подав заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін до судового засідання. У судове засідання 29.09.2020 року представник позивача не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. Згідно із ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 05.10.2020 року. Суд, дослідивши\~ та проаналізувавши\~ матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 04.07.2013 року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», із метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 04.07.2013 року ( далі Генеральна угода), з метою створення умов для виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №SAMDN40000011170859 від 25.01.2007 року. Відповідно до п. 2.1. Генеральної угоди, банк надає позичальнику кредит на строк 6 місяців, з 04.07.2013 року по 31.01.2014 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у розмірі 18\~317,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до положень Генеральної угоди, відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк», а також надав згоду про те, що ця угода разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем Генеральної угоди та надав відповідачу кредитні кошти, які зазначені договорі, що не спростовано стороною відповідача. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позивач зазначив, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором у відповідача станом на 06.10.2019 року виникла прострочена заборгованість по кредиту в розмірі 51\~749,09 грн., з яких: 15 217,54 грн. заборгованість за кредитом, 9,55 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 36 522,00 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором №б/н від 04.07.2013 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.10.2014 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк до [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ\~КБ\~«Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 04.07.2013 року у розмірі 20\~332,46 грн., з яких: 15 217,54 грн. заборгованість за кредитом: 1,33 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом; 5 113,59 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди) та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Рішення набрало законної сили 03.11.2014 року. Таким чином, як зазначає представник позивача, залишок заборгованості за договором від 04.07.2013 року становить 36 522,00 грн. - заборгованість за комісією, яка підлягає стягненню з відповідача. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованість за комісією, крім самого розрахунку заборгованості за Генеральною угодою від 04.07.2013 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У той же час, позивачем, АТ КБ «Приватбанк» не надано суду доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг (саме в тій редакції, витяг з якої долучено до позову), Правил надання послуг (виконання робіт) і Тарифів, щоб в сукупності із Угодою, свідчило про укладений у належній формі договорів між сторонами про надання банківських послуг з цими умовами з підписом відповідача. За вимог ч.1 та 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Верховний Суд\~України\~у\~справі №\~6-16цс15\~від\~11\~березня\~2015\~року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи із правового аналізу вказаних норм Умови та Правила надання банківських послуг, долучених до анкети-заяви відповідача, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника. Отже, матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису відповідача на Умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Долучений до позову витяг із Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження. На сайті позивача https://www.privatbank.ua відсутні Умови та Правила надання банківських послуг у відповідній редакції станом на день укладення Генеральної угоди від 04.07.2013 року. Відсутність позову про визнання договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, додані позивачем, витяг із Умови та Правила надання банківських послуг у зв`язку з відсутністю на них підпису відповідача, суд вважає, що останні не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року ( справа №6-2320цс16 ). Таким чином, за наданим позивачем витягом із умов та правилами надання банківських послуг між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру комісії, оскільки зазначена складова договору не містять підпису відповідача. Між тим, встановлено, що в Генеральній угоді від 04.07.2013 року відсутні дані про розмір комісії, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. Отже, суду не підтверджено належним чином існування за вказаною Генеральною угодою від 04.07.2013 року заборгованості по комісії у розмірі 36\~522,00 грн. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати також не підлягають стягненню із відповідача.

Outcome: dismissed