Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

До Малиновського районного суду міста Одеси із позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, звернувся [PERSON] . Відповідачем по справі було визначено [PERSON] . В якості третьої особи було залучено Малиновську районну адміністрацію в особі органу опіки та піклування. В позовній заяві [PERSON] були висунуті наступні вимоги: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з донькою, [PERSON] , [INFO] ; - визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини: систематичні побачення з донькою, [PERSON] , [INFO] , з п`ятниці о 18:00 до неділі 20:00, 2 (два) рази на місяць. Відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, справа за позовом [PERSON] була передана до Приморського районного суду міста Одеси за правилами визначення підсудності. Справа була прийнята до провадження суддею Приморського районного суду міста Одеси Шенцевою О.П. Ухвалою суду від 17.09.2018 року, позовна заява була залишена без руху, у зв`язку із несплатою позивачем судового збору у встановленому законом розмірі. Після усунення позивачем недоліків, ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 10.10.2018 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] 06 грудня 2018 року представником [PERSON] до суду подані клопотання, окремо одне від одного, про залишення позову без руху та про залишення позову без розгляду, які залишено без задоволення. 10 грудня 2018 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому висувались наступні вимоги: - прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею; - визнати поважними причини пропуску пропущеного процесуального строку для подання зустрічного позову та поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом для подання такого позову; - задовольнити зустрічний позов яким: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошові формі в розмірі 10 000 гривень, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до повноліття дитини; - встановити спосіб спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] шляхом надання дозволу на відвідування [PERSON] доньки - [PERSON] за місцем проживання її матері [PERSON] - кожної неділі з 10:00 годин до 18:00 годин. Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 02.07.2019 року, справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про стягнення аліментів та встановлення способу спілкування, було об`єднано в одне провадження. В якості обґрунтування своїх вимог, викладених в зустрічному позові, [PERSON] , посилається на те, що [PERSON] є працездатним, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, здійснює підприємницьку діяльність та зареєстрований як приватний підприємець, має на праві власності 12 об`єктів нерухомого майна, а також здійснює періодичні подорожі за кордон, що вказує на достатність заробітку (доходу) [PERSON] та фінансову спроможність сплачувати щомісячно аліменти у розмірі 10 000 грн. При цьому, в обґрунтування вимог про встановлення способу спілкування батька з дитиною, [PERSON] посилається на те, що дитина дуже прив`язана до матері в силу свого віку та в силу свого психічного та емоційного розвитку, зазначили, що батько після розлучення покинув сім`ю та втратив з дитиною емоційний зв`язок та належні відносини, а також вказала про наявність об`єктивних підстав хвилюватись та побоюватись за безпеку власної дитини. Крім того, [PERSON] надала суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «ВАРТА-ОД», відповідно до якої, [PERSON] є співзасновником вказаної юридичної особи. За клопотанням [PERSON] , судом було витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України наступну інформацію: - інформацію стосовно перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] з 01.01.2017 року до моменту винесення Ухвали; - інформацію про причини та підстави (мети) перетинань державного кордону України громадянином України [PERSON] з 01.01.2017 року до моменту винесення Ухвали; від ГУ ДФС України в Одеській області: - податкові розрахунки сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку в період з 01.01.2017 року до моменту винесення Ухвали стосовно громадянина України [PERSON] 08 липня 2019 року, позивачем за первісним позовом було надано відзив на зустрічну позовну заяву в якому просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог, викладених в зустрічній позовній заяві. В подальшому, позивачем за первісним позовом були уточнені позовні вимоги, шляхом подачі до суду відповідної заяви, в якій уточнені позовні вимоги були викладені в наступній редакції: - зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з донькою, [PERSON] , [INFO] ; - визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] : ?Перший та третій тиждень кожного місяця, у вихідні дні, з 18 години 00 хвилин п`ятниці до 20 годин 00 хвилин неділі, за місцем проживання позивача ( [ADDRESS] ), або в місці спілкування (відпочинку), не виключено й за бажанням та вибором самої дитини, без присутності матері дитини [PERSON] ; ?В період з 01 червня по 31 серпня кожного року два календарні тижні, час та дати початку і закінчення яких щоразу визначаються за попереднім узгодженням з матір`ю [PERSON] та дитиною [PERSON] ; -встановити, що в день побачення [PERSON] із донькою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] має право особисто забирати доньку з будинку за місцем проживання дитини та/або з дошкільного (шкільного) навчального закладу, який відвідує дитина. В обґрунтування вимог, викладених в своїй позовній заяві, Позивач зазначає, що в період часу з 24.12.2013 року по 17.10.2016 року він перебував з Відповідачкою у шлюбі. У Позивача з Відповідачкою народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . На даний час, Позивач з Відповідачкою сімейних відносин не підтримує та спільно не проживає. Після розлучення, дитина залишилась проживати з матір`ю. При цьому після розлучення, Відповідачка почала чинити перешкоди у спілкуванні Позивача з донькою, чим порушила право Позивача на безперешкодне спілкування з донькою, передбачене положеннями Сімейного кодексу України. Позивач наполягає, що він сумлінно ставиться до батьківства та виконує свої обов`язки в якості батька дитини, зокрема шляхом систематичного щомісячного пересилання грошових коштів на утримання дитини. Здійснює ці дії добровільно, оскільки він є свідомою людиною та має до доньки батьківські почуття. Позивач вважає, що з огляду на те, що він переймається життям доньки та хоче приймати участь в її вихованні та житті в цілому, він має право на безперешкодне спілкування з нею, з метою реалізації своєї ролі у виховному процесі дитини. Проте, з незрозумілих йому підстав, Відповідачка - мати дитини, чинить опір в здійсненні спілкування та виховання доньки Позивачем, шляхом умисного перешкоджання їх побаченням та створює штучні обставини, які унеможливлюють спілкування Позивача з донькою. В процесі розгляду справи, Позивач, з метою доведення обґрунтованості своїх вимог клопотав перед судом про витребування доказів: - відомостей, які перебувають в розпорядженні ГУ ДФС в Одеській області, а саме: інформацію стосовно доходів [PERSON] з 2017 року по червень 2019 року, які вона отримала з усіх наявних джерел у будь-якому вигляді, із зазначенням джерела доходу та його розміру; належним чином засвідчені копії документів щодо отримання будь-якого оподаткованого доходу [PERSON] , отриманого нею в період з першого кварталу 2017 року до другого кварталу 2019 року; належним чином засвідчені копії податкових декларацій, які подавала ФО-П [PERSON] , на підставі яких здійснювались нарахування та/або сплата податкового зобов`язання у період з четвертого кварталу 2016 року до четвертого кварталу 2017 року; інформацію щодо місця працевлаштування [PERSON] із зазначенням обійманої нею посади та часу з якого вона працевлаштована; належним чином засвідчену копію звіту про фінансовий стан (баланс) ФО-П [PERSON] , за період з 2016 року до четвертого кварталу 2017 року; - відомостей, які перебувають в розпорядженні ПП «СЕРВІС-НІК», а саме: інформацію щодо розміру доходу, який отримує [PERSON] обіймаючи посаду директора ПП «СЕРВІС - НІК»; - відомостей, які перебувають в розпорядженні ТОВ «АГАПО», а саме: інформацію щодо розміру доходу, який отримує [PERSON] обіймаючи посаду директора ТОВ «АГАПО». Ухвалою суду клопотання було задоволено. Крім того, [PERSON] був поданий до суду в якості доказу висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1203/01-20 від 14.05.2019 року про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та встановлення порядку участі батька - [PERSON] у вихованні дитини, яким встановлено наступний порядок: - встановити перебування дитини з батьком щотижня у понеділок з 15:00 години до 20:00 години та суботу з 10:00 години до 20:00 години; - 01.06.2019 року по 31.08.2019 року два календарних тижні в місяць за попередньою домовленістю батьків. 29 листопада 2019 року, позивачем за зустрічним позовом було подано заяву про зменшення позовних вимог, які були викладені в наступній редакції: «задовольнити зустрічний позов в частині стягнення аліментів, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій формі в розмірі 5000,00 грн., щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позову і до досягнення повноліття дитиною; інші позовні вимоги в частині встановлення способу спілкування батька - [PERSON] з донькою [PERSON] - залишені без змін». Суд, вислухавши доводи позивача, відповідача та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. 24 грудня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб [PERSON] із [PERSON] , про що було внесено відповідний запис № 2515. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданого 06.11.2012 року. Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 17.10.2016 року по справі № 522/23012/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, спілкування між сторонами не відбувається, будь-яких відносин, в тому числі сімейних, вони не підтримують. Після розірвання шлюбу почали проживати окремо один від одного. Спільна дитина залишилась проживати разом із матір`ю, за місцем мешкання останньої. Згідно наявного в матеріалах справи акту від 04.07.2018 року обстеження житлово-побутових умов за місцем проживання Позивача - [PERSON] ( [ADDRESS] ) встановлено, що місце проживання дитини забезпечено всіма необхідними безпечними умовами проживання, дитина має окрему кімнату. З огляду на неможливість приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини, позивач за первісним позовом звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, за результатами розгляду якої, був винесений відповідний висновок, який Позивачем було долучено до справи в якості доказу. Висновком органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №1203/01-20 від 14.05.2019 року про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та встановлення порядку участі батька - [PERSON] у вихованні дитини, було затверджено порядок участі батька у вихованні малолітньої дитини. Згідно висновку №1203/01-20 від 14.05.2019 року затверджено наступний порядок участі батька - [PERSON] у вихованні малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] : -встановити перебування дитини з батьком щотижня у понеділок з 15.00 години до 20.00 години та суботу з 10.00 години до 20.00 години. -01.06.2019 року по 31.08.2019 року два календарних тижні в місяць за попередньою домовленістю батьків. Згідно талонів-повідомлень Хмельницького ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області №028497, №017616 та № [NUMBER] вбачається неодноразове звернення [PERSON] до органів національної поліції з приводу порушення порядку зустрічей з дитиною, встановленого органом опіки та піклування, а також невиконання та повного ігнорування [PERSON] рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Згідно відповіді Хмельницького ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 08.06.2019 року звернення за фактом невиконання [PERSON] висновку органу опіки та піклування зареєстровано в ЖЄОЗП Хмельницького ВП Малиновського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області від 30.05.2019 року за №9785, 9880, 9945, розглянуто та проведено ретельну перевірку. Згідно даної відповіді зазначено, що притягнення до адміністративної відповідальності за вказаним фактом здійснюється виключно органом опіки та піклування. Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія заяви [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення адресована Органу опіки та піклування Малиновської РДА ОМР від 10.06.2019 року з приводу невиконання [PERSON] рішення органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Зважаючи неодноразові звернення [PERSON] до правоохоронних органів та органу опіки та піклування, а також враховуючи наявність відповідного висновку органу опіки та піклування №1203/01-20 від 14.05.2019 року, вбачається наявність перешкод у спілкуванні Позивача з дитиною та наявність відповідного спору між батьками з питань виховання малолітньої дитини - [PERSON] , та встановлення порядку участі батька - [PERSON] у її вихованні. Доводи [PERSON] визначені в запереченнях відповідача щодо способу участі у вихованні дитини були предметом судової перевірки і не знайшли свого об`єктивного підтвердження, як такі що спростовують доводи позивача за первісним позовом. Суд також враховує, що на час розгляду справи відсутня будь - яка інформація, стосовно фактів неналежного виховання [PERSON] дітей, що негативно впливало б на розвиток дитини, а громадська позиція та громадська діяльність Позивача не можуть виступати критерієм оцінки його як батька. Так само суд враховує, що на даний час не існує будь - якого рішення суду або рішення будь - якого уповноваженого органу, який формує та здійснює державну політику стосовно захисту та дотримання прав дітей, яким би було обмежено спілкування чи виховання відповідачем своєї доньки. Отже, суд погоджується з доводами Позивача, що підстав вважати, що спілкування Позивача із дитиною спричинить шкоду доньці [PERSON] або таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси не існує, у зв`язку з чим для забезпечення нормального духовного розвитку дитини та розвитку її особистості у якнайкращих інтересах дитини доцільним та необхідним є усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з донькою, [PERSON] , [INFO] . Стаття 153 СК України закріплює право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Крім того, згідно положеннями ч. 1 ст. 7 та ч. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91) встановлено, що «Дитина … з моменту народження має право … знати своїх батьків та право на їх піклування», а також: «Держави-учасниці (Конвенції) поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.». Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 вказаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, суд приходить до висновку, що спілкування з батьком, не завдасть шкоди гармонійному розвитку дитині, а навпаки, буде для дитини корисним та надасть дитині відчуття «повної сім`ї». Враховуючи вищевказані обставини суд вважає обґрунтованими доводи Позивача щодо наявності перешкод у спілкуванні та вихованні [PERSON] з донькою [PERSON] , а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача за первісною позовною заявою в частині зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у спілкуванні [PERSON] з донькою, [PERSON] . Стосовно вимог позивача за первісним позовом щодо визначення способів участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з рішення органу опіки та піклування №1203/01-20 від 14.05.2019 року, яке постановлено на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, із дотриманням норм СК України, встановлений порядок участі [PERSON] в вихованні дитини та визначений відповідний час. Вищевказане рішення органу опіки та піклування №1203/01-20 від 14.05.2019 року є належним, допустимим, достатнім, достовірним доказом, щодо визначення порядку та способу участі у вихованні дитини та місця її проживання, проте не в повному обсязі узгоджується з іншими матеріалами справи та наявними у справі доказами, які відповідають інтересам дитини, правам батьків і виконання ними батьківських обов`язків. Суд при визначенні способів участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] , вважає за необхідне враховувати вік та потреби дитини, її перебування у дошкільному закладі з понеділка по п`ятницю, необхідність застосування режиму сну, режиму відпочинку, власне свого особистого часу дитини, режиму харчування, а також врахувати графік роботи Позивача з двома вихідними днями на тиждень та врахувати віддаленість проживання дитини та батька одне від одного (відстань більше 25 км), часу на подолання такої відстані. Разом з тим, суд враховує, емоційний та психологічний стан дитини в силу свого віку та в силу приязності до матері, та так само враховує, що на підставі загальноприйнятих моральних засад суспільства, дитині необхідне спілкування та внесок у її виховання як матері, так і батька. При цьому, судом встановлено, що позивач має постійну роботу та забезпечений житлом, місце проживання Позивача ( [ADDRESS] ) забезпечено всіма необхідними безпечними умовами проживання для дитини, зокрема дитина має окрему кімнату. Згідно висновку №1203/01-20 від 14.05.2019 року органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради «про розгляд спору між батьками з питань виховання малолітньої дитини - [PERSON] », встановлено, що батько дитини [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно та протипоказань щодо спілкування з дитиною не має. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. За ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989р.та яка набрала чинності для України 27.09.1991р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за нею за законом. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне частково погодитись з висновком органу опіки та піклування і ухвалити рішення визначивши інший графік участі батька у спілкуванні та вихованні дитини з урахуванням висновку та інших наявних у справі доказів. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, її віку, потреб, графіку перебування у дошкільному закладі з понеділка по п`ятницю, необхідності застосування режиму сну, режиму відпочинку, власне свого особистого часу, режиму харчування, а також з врахуванням графіку роботи Позивача та віддаленості проживання дитини та Батька, визначити такі способи участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дитини, [PERSON] , [INFO] : -Перебування дитини з батьком кожної неділі в період часу з 10 години до 20 години, за місцем проживання [PERSON] ( [ADDRESS] ), або в місці спілкування (відпочинку), не виключено й за бажанням та вибором самої дитини. -В період з 01 червня по 31 серпня кожного року два календарні тижні без присутності матері, час та дати початку і закінчення яких визначаються за попередньою домовленістю батьків. При цьому з урахуванням того, що жодних обставин які б унеможливлювали перебування дитини в іншій середі суспільства, серед інших родичів (батька, сестри) без присутності матері не існує, спілкування батька з донькою за вищевказаним графіком має відбуватись без участі матері дитини, оскільки участь матері в цих спілкуваннях може привести до виникнення конфліктних ситуацій, та істотного впливу на психоемоційний стан дитини. Доводи [PERSON] щодо необхідності скорочення часу перебування батька разом із донькою, позбавлені конкретних доводів та фактично є припущеннями позивача, а тому судом до уваги не приймаються. Разом з тим, в решті позовних вимог позивача за первісним позовом - [PERSON] слід відмовити. Зокрема, такого способу захисту порушеного права як вимога встановити, що в день побачення із донькою,Позивач має право особисто забирати доньку з будинку за місцем проживання дитини та/або з дошкільного (шкільного) навчального закладу, який дитина відвідує, не передбачено чинним законодавством та з урахуванням встановлених судом способів участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є ефективним способом захисту порушеного права позивача, у зв`язку з чим вказана вимога не підлягає задоволенню. Щодо уточнених позовних вимог за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , суд приходить до висновку про їх часткове задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Статтею 181 ч. 3 Сімейного Кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно довідки від 20.05.2019 № ВМ +00000001 про розмір доходу на посаді директора ТОВ «ВАРТА МІСТА ПЛЮС» за період з серпня 2018 року по квітень 2019 року, вбачається, що [PERSON] отримав наступні доходи (після відрахування відповідних податків): - серпень 2018 року - 3 198 гривень 00 копійок; - вересень 2018 року - 3 198 гривень 00 копійок; - жовтень 2018 року - 3 198 гривень 00 копійок; - листопад 2018 року - 3 198 гривень 00 копійок; - грудень 2018 року - 3 261 гривня 01 копійка; - січень 2019 року - 1 722 гривні 00 копійок; - лютий 2019 року - 1 722 гривні 00 копійок; - березень 2019 року - 1 804 гривні 00 копійок; - квітень 2019 року - 1 804 гривні 00 копійок; Разом з тим, судом встановлено, що згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів в період з 01.01.2018 року по 30.06.2019 року №39744 від 16.09.2019 року, які наявні в матеріалах справи, валовий дохід [PERSON] за цей період склав 0,00 грн. Проте, згідно ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Суд враховує та приймає до уваги доводи позивача за зустрічним позовом про те, що [PERSON] є працездатним, має на праві власності та на праві часткової власності 12 об`єктів нерухомого майна, а також систематично виїжджає за кордон. Так, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на час розгляду справи належить на праві власності та праві спільної часткової власності 12 об`єктів нерухомого майна. Згідно відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби №0-184-33534/0/15-19 Вих. від 18.09.2019 року вбачається, що [PERSON] перетинав державний кордон України за період з 25.08.2017 року по 25.04.2019 року 4 рази, зокрема у 2017 р. 2 рази (Угринів, Угринів), у 2018 р. 1 раз ( Шарм Ель Шейх ), у 2018р. - 1 раз ( Грушів). Крім того, врахуванню судом підлягає той факт, що [PERSON] добровільно перераховував грошові кошти на утримання своєї малолітньої доньки в такому розмірі, що середньомісячні відрахування становлять (за період з 17.04.2016 по 21.06.2019): 3217 гривень 18 копійок. Зокрема, згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» №0000001255250420 від 13.12.2018 року та довідки АТ КБ «Приватбанк» №0000001583825539 від 01.08.2019 року, вбачається перерахування грошових коштів на рахунок [PERSON] в якості аліментів на утримання дитини, середньомісячний розмір яких становить (за період з 17.04.2016 по 21.06.2019): 3217 гривень 18 копійок. Отже, суд приходить до висновку про наявність витрат, що перевищують заробіток (дохід) платника податків - [PERSON] , та наявність достатнього заробітку (доходу) платника аліментів. Разом з тим, суд враховує той факт, що на утриманні [PERSON] перебуває ще одна донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 28.032.2017 року. З огляду на наведене, взявши до уваги обставини, передбачені статтею 182 СК України, суд вважає, що щомісячне стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , у твердій грошовій формі в розмірі 4000 гривень буде в достатній мірі забезпечувати потреби дитини та сприяти її нормальному розвитку. Беручи до уваги стан здоров`я відповідача, наявність на його утриманні іншої неповнолітньої доньки, відсутність на його утриманні непрацездатних дружини чи батьків, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання доньки слід стягувати в твердій грошовій формі у розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову, тобто з 07 грудня 2018 року і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Стосовно розгляду решти позовних вимог, викладених в зустрічному позові [PERSON] щодо встановлення способу спілкування [PERSON] з малолітньою донькою - [PERSON] , суд вважає, що в цій позовній вимозі, [PERSON] слід відмовити, та встановити такий спосіб спілкування [PERSON] із донькою, як зазначено вище в мотивувальній частині рішення. Відмовляючи Позивачці за зустрічним позовом у задоволенні цієї вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 141 СК України: мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 151 СК України встановлено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. (стаття 153 СК України) Відповідно до положень частин 2,3 статті 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Посилання [PERSON] на ті обставини, що перебування її доньки з [PERSON] може завдати шкоди здоров`ю та життю малолітній [PERSON] , у зв`язку з тим, що [PERSON] веде активну громадську діяльність, та регулярно опиняється в епіцентрі різного роду пригод, ніяким чином не характеризує його як безвідповідального чоловіка та батька по відношенню до своєї дитини. Суд вважає, що такі доводи [PERSON] є неспроможними і не можуть бути покладені в обґрунтування необхідності мінімізувати спілкування між [PERSON] та його малолітньою донькою - [PERSON] . Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене та наведені обставини, позовні вимоги [PERSON] за первісною позовною заявою підлягають частковому задоволенню, та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial