Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Личківська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач зареєстрований, але не проживає у вказаному будинку з 2010 року. На вимоги позивача про добровільне зняття з реєстрації не реагує, у зв'язку із чим порушує його право власності на домоволодіння. Тому позивач вимушений звертатися до суду та просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом зняття відповідача з реєстрації із житлового будинку. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи сповіщений належним чином. Відзиву чи заперечення проти позову не надав. Представник третьої особи - Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області - до суду не з`явився, надавши письмову заяву, в якій прохав розглядати справу без їх участі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, будинок [ADDRESS], є приватною власністю [PERSON], згідно типового договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 травня 1986 р. (а. с. 7). Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім`ї [PERSON] № 1489 від 29.10.2018 р. депутата Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, установлено, що за місцем реєстрації та проживання позивача зареєстрований його син [PERSON], 1979 р. н., який фактично проживає в м. Новомосковськ. (а. с. 6) Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. У судовому засіданні беззаперечно встановлено факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку, власником якого є позивач. Тому, з урахуванням викладеного, проаналізувавши викладені норми Закону, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: approved