Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернувся позивач та просив суд стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа» 19 621,54 грн, в рахунок погашення заборгованості по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що з 01 серпня 2016 року по 31 липня 2017 року займав посаду головного інженера Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа». 31 липня 2017 року був звільнений з роботи за згодою сторін. При звільненні з роботи з ним не було проведено повного розрахунку, оскільки йому не виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 621 грн. 54 коп. Відповідач відмовився виплачувати нараховану заробітну плату в день звільнення. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти прийняття заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, відзиву (заперечень) на позовну заяву не подав. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, представник відповідача не з'явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомив, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Відповідно до правил ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання не з'явився належним чином повідомлений представник відповідача, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав, позивач не заперечує проти постановлення заочного рішення, суд приходить до висновку про необхідність розгляду справи за наявними в ній матеріалами та постановлення заочного рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлю, що 01 серпня 2016 року позивача було прийнято на посаду головного інженера в Комунальне підприємство теплових мереж «Миронівкатепломережа», 31 липня 2017 року його звільнено з роботи за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються даними трудової книжки позивача, наказами Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа»: № 10-ОС «Про прийняття на роботу» від 28 липня 2016 року, № 16-ОС «Про звільнення з роботи» від 31 липня 2017 року (а.с. 3, 7, 8). На підставі ст. 32 Закону України «Про оплату праці» трудові спори з питань оплати праці розглядаються і вирішуються згідно з законодавством про трудові спори. Відповідно до правил ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Повний розрахунок із звільненим працівником проводиться не на вимогу цього працівника, а є обов'язком роботодавця та не може залежати від певної дії звільненої особи. Встановлено, що на час звільнення позивача відповідач мав перед ним заборгованість по заробітній платі в розмірі 19 621 грн. 54 коп., що підтверджується довідкою Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа» № 56 від 01 серпня 2017 року (а.с. 5). Зазначені письмові докази вказують на те, що розрахунок при звільненні з роботи із позивачем у встановленому порядку не було проведено. Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Миронівкатепломережа» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в розмірі 19 621 грн. 54 коп. є обґрунтованою та законною, а отже такою, що підлягає задоволенню. Крім того, ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема а. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Враховуючи, що звільнення позивача відбулося 31 липня 2017 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за червень та липень 2017 року. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Заробіток позивача за останні два місяці роботи склав 14654 грн. 58 коп. (4860 грн. +9794 грн. 58 коп.). Відповідно середньоденна заробітна плата при п'ятиденному робочому дні відповідача (за 43 дні) становить 340 грн. 80 коп. (14654 грн. 58 коп./ 43 дня). Згідно правил ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до наведеного правила розмір нарахувань на суму боргу суд стягує в межах заявлених вимог. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в тримісячний строк, перебіг якого починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Оскільки заборгованість по заробітні платі до дня винесення рішення (263 дні) позивачу не виплачена, то стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку, тобто до дня прийняття рішення по справі, що становить 89 630 грн. 40 коп (340 грн. 80 коп. х 263 дні). Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності для прийняття рішення по справі, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, порушене право позивача підлягає захисту. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 21, 32 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved