Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

До суду в інтересах держави у особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси звернувся Заступник військового прокурора Одеського гарнізону і просить визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право державної власності на обєкт нерухомого майна нежитлове приміщення № 101, загальною площею 80,3 кв.м., що розташований за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. При цьому позивач посилається на те, що рішенням звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся № 27 від 29.05.1951р. «О восстановлении прав землепользования, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского военного округа» підтверджено належність військового містечка № 19 (м. Одеса, вул. Короленко, 19 (зараз Софіївська, 19) Одеському військовому округу та відновлено право користування земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти нерухомості вказаного військового містечка. До теперішнього часу будівлі № 1, 2 військового містечка № 19 відносяться до нерухомого військового майна, належать до державної власності та перебувають на балансі і обліку КЕВ м. Одеси. 29.06.2005р. рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 259 включено до складу обєктів комунальної власності адміністративну будівлю площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська (Короленко), 19. 13.06.2008р. виконавчий комітет Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. 18.12.2008р. Одеська міська рада за договір купівлі-продажу відчужила ПП «РЕЛД» адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. 26.12.2008р. ПП «РЕЛД» за договором купівлі-продажу відчужила гр. [PERSON] адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. 09.11.2009р. гр. [PERSON] внесла зазначену адміністративну будівлю до статутного капіталу ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ». 14.01.2010р. ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» отримало свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. В подальшому ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» здійснило поділ адміністративної будівлі, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, на два самостійній обєкти нерухомості площами 1578,9 кв.м. та 80,3 кв.м. 12.04.2010р. ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» було видане свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, площею 80,3 кв.м. 26.07.2010р. ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» за договором купівлі-продажу відчужило [PERSON] нежитлове приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, площею 80,3 кв.м. Позивач зазначає, що Міністерство оборони України будь-яких рішень про передачу Одеській міській раді адміністративної будівлі за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, площею 1659,2 кв.м., не приймало, а тому рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 259 від 29.06.2005р., яким включено до складу обєктів комунальної власності адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська (Короленко), 19, є незаконним. Про право власності гр. [PERSON] на нежитлове приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, позивач дізнався лише у листопаді - грудні 2012 році під час розгляду господарської справи за № 5017/10/2012. У звязку з викладеним позивач вважає, що гр. [PERSON] безпідставно набув право власності на спірне майно, а тому просить суд визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право державної власності на спірне нежитлове приміщення. В судовому засіданні військовий прокурор Риженко М.Ю., представник МОУ, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник КЕВ м. Одеси в судове засідання не зявився. Надіслав на адресу суду заяву з прохання слухати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. [PERSON] позов не визнав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач посилався на те, що він дійсно 26.07.2010р. за відплатним договором придбав у ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» нежитлове приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, площею 80,3 кв.м. З моменту купівлі відкрито володів приміщенням. Про те, що спірне приміщення перебуває у його власності позивач дізнався у 2011 році під час розгляду адміністративної справи № 2-а-4879/10/1570. Позов був поданий до суду у 2015 році, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. У звязку з цим просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та на цій підставі відмовити у задоволені позову. Окрім цього, посилався на те, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2012р., якою було скасоване рішення виконкому Одеської міської ради від 29.06.2005р. та свідоцтво про право власності на 13.06.2008р. щодо адміністративної будівлі площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська (Короленко), 19 скасоване ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016р. Таким чином жоден правовстановлюючий документ з 13.06.2008р. та до цього часу на спірне майно не скасований та не визнаний недійсним. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, дослідивши матеріали справи, суд відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Рішенням звуженого виконкому Одеської міської ради депутатів трудящихся № 27 від 29.05.1951р. «О восстановлении прав землепользования, а также прав на строения, отведенные в довоенный и послевоенный период для нужд Одесского военного округа» підтверджено належність військового містечка № 19 (м. Одеса, вул. Короленко, 19 (зараз Софіївська, 19) Одеському військовому округу та відновлено право користування земельною ділянкою, на якій розташовані обєкти нерухомості вказаного військового містечка. Будівля № 1 військового містечка № 19 відносяться до нерухомого військового майна та перебуває на балансі і обліку КЕВ м. Одеси. 29.06.2005р. рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 259 включено до складу обєктів комунальної власності адміністративну будівлю площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська (Короленко), 19. 13.06.2008р. виконавчий комітет Одеської міської ради територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю площею 1659,2 кв.м. за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. 18.12.2008р. Одеська міська рада за договір купівлі-продажу відчужила ПП «РЕЛД» адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. 26.12.2008р. ПП «РЕЛД» за договором купівлі-продажу відчужила гр. [PERSON] адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. 09.11.2009р. гр. [PERSON] внесла зазначену адміністративну будівлю до статутного капіталу ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ». 14.01.2010р. ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» отримало свідоцтво про право власності на адміністративну будівлю за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19. В подальшому ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» здійснило поділ адміністративної будівлі, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, на два самостійній обєкти нерухомості площами 1578,9 кв.м. та 80,3 кв.м. 12.04.2010р. ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» було видане свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, площею 80,3 кв.м. 26.07.2010р. ТОВ «АВЕРС-СТРОЙ» за оплатним договором купівлі-продажу відчужило [PERSON] нежитлове приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19, площею 80,3 кв.м. З викладеного вбачається, що спірне приміщення № 101 за адресою м. Одеса, вул. Софіївська, 19 вибуло з володіння позивача у 2008 році. Відповідно до принципу диспозитивності (ст. 11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб із зазначених ними підстав та в межах заявлених ними вимог. Як вбачається з матеріалів справи, способом захисту порушеного права власності держави на спірне приміщення позивачем обрано позов про визнання права власності на це майно (ст. 392 ЦК України), а не витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (ст.\~387,\~388 ЦК України). Разом із тим, за змістом роз'яснення, яке міститься у п. 10\~постанови Пленуму ВСУ від 6.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», позов про визнання права власності на майно (ст. 392 ЦК України) є належним способом захисту, якщо позивач вимагає залишення у нього майна, відчуженого третьою особою за договором, учасником якого він не був, і це майно ще не вибуло з його володіння. У звязку з тим, що спірне майно вибуло з володіння держави з 2008 року, то застосування такого способу захисту права як визнання права власності на майно (ст. 392 ЦК України) є неналежним способом захисту. У той самий час, якщо позивач вимагає повернення майна, відчуженого третіми особами за договором, учасником якого позивач не був, належним способом захисту є витребування майна від нинішнього його володільця шляхом віндикації (статті\~387,\~388 ЦК України). Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного суду України від 28.01.2015р. по справі № 6-221цс14. Таким чином, суд робить висновок про необхідність відмовити Заступнику військового прокурора Одеського гарнізону, який дії в інтересах Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси, у задоволенні даного позову, у звязку з тим, що обраний спосіб захисту прав є неналежним. Щодо заявлених відповідачем вимог про застосування наслідків пропущення строку позовної давності суд зазначає наступне. З матеріалів адміністративної справи № 2-а-4879/10/1570 вбачається, що Військовий прокурор Одеського гарнізону, Міністерство оборони України, КЕВ м. Одеси та гр. [PERSON] були учасниками зазначеної адміністративної справи, а тому вже в 2011 році позивач знав про те, що [PERSON] є власником спірного приміщення за № 101. Позов Заступника військового прокурору Одеського гарнізону про визнання права власності на спірне приміщення було подано в липні 2015 року, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Заступником військового прокурору Одеського гарнізону, Міністерством оборони України та КЕВ м. Одеси не доведено поважність причин пропуску строку позовної давності. Разом із тим, за змістом роз'яснення, яке міститься у а. 3 п. 11 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, наслідки спливу строків позовної давності можуть бути застосовані лише до обґрунтованих позовних вимог. Як зазначено вище, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні даного позову, у звязку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту прав є неналежним, а тому у суду відсутні підстави застосовувати наслідків спливу строків позовної давності, про які просив відповідач.

Outcome: dismissed