Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом його матері [PERSON] належав на праві власності будинок під [ADDRESS]. У зазначеному будинку позивач зареєстрований та проживає зі своєю сім»єю. 01.08.2008р. мати склала заповіт та усе своє майно заповідала позивачу. Після смерті [PERSON] позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі йому свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки мати після отримання правовстановлюючого документу на будинок не зареєструвала своє право власності на зазначений будинок у КП «ОМБТІ та РОН». На підставі вищевикладеного, позивач просив визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS], який складається з однієї житлової кімнати № 1-3 площею 16,4 кв.м.; кухні 1-2 площею 10,7 кв.м.; коридору 1-1 площею 7,4 кв.м., загальною площею 34,5 кв.м., № 1-3 - огорожа, І - мостіння, ІІ - цистерна, Г - сарай, розташованого на земельній ділянці розміром 380 кв.м., який належав [PERSON], померлій [INFO] Позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити та просив слухати справу у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував про що надав письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. Згідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000р. [PERSON] належить спадкове майно після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] Спадкове майно складається з житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS], яке складається в цілому з одного шлакобетонного будинку житловою площею 16,4кв.м., № 1-3 - огорожа, І - мостіння, ІІ - цистерна, розташованого на земельній ділянці розміром 380 кв.м., Вказаний житловий будинок належить спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого ЖКВ виконкому Іллічівської районної Ради депутатів трудящих м.Одеси 07.06.1971 р., зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості у книзі № 148, на сторінці 36, під реєстровим № 15169 (978). Свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 3-3134, спадкова справа № 304/2000. [INFO] [PERSON] померла, відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 24.10.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актова запис № 10312. Позивач [PERSON] є сином померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджується архівною довідкою про наявність у ЗАГСі актового запису про його народження. Згідно до заповіту від 01.08.2008р. вбачається, що померла [PERSON] заповіла [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і, взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що вона за законом матиме право. Вказаний заповіт оскаржений не був. Після смерті [PERSON] позивач звернувся до П'ятої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, а саме майна, що складається з житлового будинку [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлої [INFO] та надав необхідні документи, про що свідчить копія спадкової справи № 43/2014 від 07.02.2014р. Держаним нотаріусом П'ятої Одеської нотаріальної контори було зроблено запит до КП «ОМБТІ та РОН» з приводу кому належить і на підставі якого документу вказаний житловий будинок. Листом КП «ОМБТІ та РОН» від 07.02.2014 року повідомлено, що право власності на вказане домоволодіння зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого ЖКВ виконкому Іллічівської районної Ради депутатів трудящих м.Одеси 07.06.1971 р.. Листом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори від 25 квітня 2014р. № 719/02-14 на ім»я позивача роз»яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину на зазначений житловий будинок та провести державну реєстрацію, не надається можливим, оскільки відсутня державна реєстрація житлового будинку під [ADDRESS], який належав [PERSON], померлій [INFO], яка є обов'язковою згідно чинного законодавства. Виходячи з вищезазначеного позивачу рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування. З наданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що після смерті [PERSON] позивач залишився проживати у спірному будинку разом зі своєю сім'єю, де вони усі зареєстровані, відповідно до довідки виписки з будівельної книги про склад сім»ї та прописки від 04.12.2013р., що є в матеріалах спадкової справи. Факт проживання у спірному будинку позивачем також підтверджується довідкою № 3358 від 04.12.2013р. Самоорганізації населення мікрорайону «Ленінський», в якій вказано, що [PERSON] постійно прописаний та проживає у буд. [ADDRESS] з 18.08.1986р. сумісно з ним постійно проживала та була прописана його матір [PERSON] з 09.08.1971р. по день смерті [INFO] Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Оскільки 10.08.2000р. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом набула право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], суд вважає, що при вирішенні цього спору необхідно застосувати норми законодавства, чинного на час виникнення у сторін права власності на житло, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року, а також законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, тобто діючий в наступний час Цивільний кодекс України. Листом Вищого спеціалізованого суду України № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування роз'яснено, що Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач у встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно до ст.1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Листом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок. Таким чином, позивач, щоб захистити своє право на спадщину, змушений був звернутися до суду із позовом про визнання права власності на вказаний будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Разом з тим, суд зазначає, що в технічному паспорт від 07.07.2000р. зазначено, що сарай під літ.»Г» по [ADDRESS] є самочинно збудованим. Також в технічному паспорті від 20.02.2014р. вказано, що у будинку [ADDRESS] маються самочинно збудована прибудова до будинку під літ.»а1» та гараж під літ.»Д». Зазначені приміщення не входять до спадкової маси, оскільки вони не були прийняті до експлуатації та право власності на них у спадкодавця не виникло, а тому у позивача не виникло право на його спадкування. Таким чином суд відмовляє позивачу у задоволенні його позовних вимог в частині визнання за ним права власності на сарай під літ.»Г» в порядку спадкування за заповітом. В іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial