Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, визнання права власності. Позивач просить поділити спільне майно подружжя, а саме 49/100 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Пушкіна, буд. 78, визнавши за кожним право власності на 49/200 часток житлового будинку. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.10.1995 р. до 12.08.2017 р. він з відповідачкою [PERSON] перебував у шлюбі. У період зареєстрованого шлюбу подружжя із спільних сумісних коштів придбало 49/100 житлового будинку за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Пушкіна, буд. 78. Подружнє життя з відповідачкою не склалось, шлюб було розірвано. На теперішній час він має намір реалізувати своє право на поділ спільного майна подружжя, але відповідачка відмовилась поділити майно шляхом укладення договору у нотаріуса. У судове засідання зявився позивач [PERSON], який позов підтримав, зазначив, що бажає скористатись своїм правом на поділ спільного майна. У судове засідання зявилась відповідач [PERSON], яка позов визнала, зазначила, що частку будинку вони з позивачем придбавали за спільні кошти, договору з приводу поділу частки житлового будинку вони не укладали. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. За змістом свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖС № 286028, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя від 06.10.1995 р., [PERSON] та [PERSON] з 06.10.1995 р. знаходились у зареєстрованому шлюбі. Як видно зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 122299, виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 12.08.2017 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено актовий запис № 89 від 12.08.2017 р. У відповідності до договору купівлі-продажу часток домоволодіння від 08.04.2014 р., [PERSON] став власником 49/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Пушкіна, буд. 78. За змістом вказаного договору загальна площа придбаної частки домоволодіння складає 41,3 кв.м. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що спірна частка житлового будинку є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, оскільки придбана у зареєстрованому шлюбі. Оскільки відомостей про існування будь-якої домовленості між сторонами стосовно цього майна матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що частки позивача та відповідача в праві спільної сумісної власності на частку житлового будинку є рівними і повинні бути визначені в розмірі 49/200 часток за кожним. За таких обставин житловий будинок підлягає поділу з визначенням позивачу та відповідачу по 49/200 часток. Оскільки вирішення питання щодо визнання за позивачем права власності на 49/200 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Запорізький район, смт. Кушугум, вул. Пушкіна, буд. 78, залежить від вирішення питання поділу спільного майна подружжя, судом встановлені підстави для такого поділу, тож за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на його частку житлового будинку, яка дорівнює 49/200 часткам. За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд констатує, що визнання відповідачем позову в частині поділу частки житлового будинку та визнання за позивачем права власності не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а тому суд приймає визнання позову відповідачем в цій частині. Водночас, суд враховує, що за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 1 статті 13 ЦПК України закріпила принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки [PERSON] є відповідачем у справі, до суду за захистом своїх порушених прав не зверталась, визнання за нею права власності на частку у спільному майні буде суперечити вищезазначеним приписам, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial