Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

До Решетилівського районного суду 12 травня 2020 року звернулася [PERSON] із вказаним позов. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що 13 квітня 1965 року виконавчий комітет Решетилівської селищної ради депутатів трудящих прийняв рішення «Про відвід під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] », яким надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] веранди до будинку [PERSON] 22 квітня 1965 року архітектором техбюро Решетилівської районної ради депутатів трудящих, відповідно до рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної Ради депутатів трудящих 13 квітня 1965 року №8, проведено в натурі відвод земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво [PERSON] в [ADDRESS] веранди до будинку, що підтверджується актом відводу земельної ділянки в натурі. 12 квітня 1967 року виконавчий комітет Решетилівської селищної ради депутатів трудящих прийняв рішення «Про відвод під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки гр.-ну [PERSON] по [ADDRESS] », яким надано право індивідуального будівництва сараю на земельній ділянці по [ADDRESS] загальною площею 1500 кв. метрів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. На даний час житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса - [ADDRESS] ) належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] у розмірі 2/5 частки, [PERSON] у розмірі 4/15 частки, [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/6 частки кожному, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 24 вересня 2019 року, договором купівлі - продажу від 16 липня 2008 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 листопада 2002 року відповідно. . Позивачка вказує, що навколо зазначеного житлового будинку ще в 1960 - х роках було встановлено паркан із суміжним домоволодінням, зокрема і зі сторони [ADDRESS] . 29 серпня 2019 року сусіди позивачки [PERSON] та [PERSON] запросили тракториста, який самовільно зірвав металеві ворота, та в подальшому провели демонтаж бетонних стовпчиків та металевої сітки, які слугували розмежуванням між їхніми домоволодіннями. 30 серпня 2019 року позивачка звернулася до Решетилівської міської ради Полтавської області з метою вирішення даного земельного спору, а саме відновлення меж земельної ділянки шляхом встановлення паркану, яким слугував межею більше ніж 50 років, який однак вирішений не був про що складено відповідний акт. Як вказує позивачка, відповідачі [PERSON] та [PERSON] самовільно встановили паркан з металевих стовпців та сітки на частині земельної ділянки. Яка перебувала у власності позивачки та інших співвласників з 1960 - х років, в результаті чого каналізації від житлового будинку позивачки залишилася на території за парканом. Власниками суміжної земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. На зазначеній земельній ділянці також знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який також належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі заяви про розподіл часток від 02 жовтня 2017 року, яку було посвідчено приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М. 21 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Решетилівської селищної ради Полтавської області із заявою про надання їм дозволу на виготовлення технічної документації у спільну сумісну власність із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі її у власність розміром 0,075 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . 12 травня 2016 року Решетилівська селищна рада Полтавської області прийняла рішення, яким надала дозвіл [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Тобто заява стосувалася площі розміром 0,075 га, а селищна рада вийшла за межі заяви відповідачів. 20 вересня 2016 року державний кадастровий реєстратор відділу Держгеокадастру у Решетилівському районі Полтавської області Ятчик Н.О. здійснив державну реєстрацію земельної ділянки, якій було присвоєно кадастровий номер 5324255100:30:003:0447. В пояснювальній записці зазначено, що межі земельних ділянок визначені безпосереднім обмеженням на місцевості та погоджені із суміжними землекористувачами , що відображені в акту прийомки передачі меж земельної ділянки. Межі проходять по паркану, фізичній межі, закріпленій межовими знаками. Площа земельних ділянок становить 0,1238 га. У подальшому [PERSON] та [PERSON] звернулися до Решетилівської селищної ради Полтавської області із заявою про затвердження технічної документації із з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для передачі її у власність розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5324255100:30:003:0447. 27 жовтня 2016 року Решетилівська селищна рада Полтавської області прийняла рішення, про затвердження [PERSON] та [PERSON] технічної документації із землеустрою щодо встановлення (поновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та передати її в приватну власність за адресою: [ADDRESS] . У квітні 2017 року відповідачем було подано до Департаменту ДАБІ у Полтавській області повідомлення про початок будівельних робіт, а саме будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , хоча фактично там знаходився недобудований житловий будинок без внутрішніх робіт, будівництво якого розпочали батьки відповідачів ще у 1990 роках за адресою: [ADDRESS] . У вересні того ж року Департамент ДАБІ у Полтавській області здійснив реєстрацію декларації №ПТ141172701776 про готовність об`єкта до експлуатації, а саме будівництво житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за вказаною адресою, було введено в експлуатацію та в подальшому здійснено державну реєстрацію права власності на нього в Реєстрі речових прав на нерухоме майно вже після отримання земельної ділянки у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . У листопаді 2019 року земельну ділянку площею 0,1238 га кадастровий номер 5324255100:30:003:0447, яка належала відповідачам на праві спільної часткової власності було поділено на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та в результаті сформовано дві нові земельні ділянки площею 0,0619 га кожна. У результаті поділу було сформовано дві земельні ділянки, кадастровий номер 5324255100:30:003:0519 та 5324255100:30:003:0520. Власниками цих земельних ділянок є [PERSON] та [PERSON] .. Розмір частки у власності - 1. Серед підстав для виникнення права власності на зазначені земельні ділянки відсутній договір про поділ майна. А відповідно жодних правових підстав для виникнення у них права власності на зазначені земельні ділянки у розмірі однієї цілої частки немає. Позивачка вказує, що формування земельної ділянки здійснювалося не за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а за технічною документацією. Адреса, яка зазначена в заяві: [ADDRESS] , станом на дату звернення до органу місцевого самоврядування не існувала, а з`явилася лише 27 червня 2019 року. Посилаючись на вищевикладені обставини та доводи, ряд статей ЦК та ЗК України, позивач [PERSON] звернулася до Решетилівського районного суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просила визнати недійсним рішення Решетилівської селищної ради Полтавської області від 12 травня 2016 року про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним рішення Решетилівської селищної ради Полтавської області про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5324255100:30:003:0447, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0619 га, кадастровий номер 5324255100:30:003:0520, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0619 га, кадастровий номер 5324255100:30:003:0519, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0619 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5324255100:30:003:0519; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0619 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5324255100:30:003:0520; також просила стягнути з відповідачів судові витрати у справі (т.1 а.с.а.с.2-11). Провадження по даній справі було відкрито ухвалою суду від 11 вересня 2020 року, підготовче судове засідання було призначено на 22 жовтня 2020 року. До проведення підготовчого засідання у справі відповідачем - Решетилівською міською радою було подано до суду відзив, з якого вбачається, що приймаючи рішення від 12.05.2016 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), Проекту із землеустрою щодо відводу земельної ділянки, звернення учасників АТО» та від 27.10.2016 «Про дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердження проекту землеустрою, продовження терміну договору оренди землі та інші земельні питання» Решетилівська (селищна) міська рада діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством України (т.1 а.с.а.с. 92-96). За клопотання сторони позивачки підготовче судове засідання було відкладено на 01 грудня 2020 року. 23 жовтня 2020 року до суду від представниці відповідачів [PERSON] надійшов відзив з додатками, в якому вона зазначила, що на підставі рішення №22 від 30 листопада 1978 року [PERSON] , яка є матір`ю відповідачів [PERSON] та [PERSON] , виконавчим комітетом Решетилівської селищної ради народних депутатів надано дозвіл на проведення робіт по [ADDRESS] . Відповідно до рішення Решетилівської селищної ради народних депутатів від 25 жовтня 1991 року «Про виділення земельної ділянки під забудову» батькові відповідачів [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] було надано під забудову 0,07 га по [ADDRESS] . Щодо погодження меж земельної ділянки, посилалася на висновки Верховного Суду, які викладені в постановах від 20 травня 2020 року у справі № 621/755/13-ц та від 23 січня 2019 року у справі №580/168/16-ц, про те, що погодження меж земельних ділянок є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь - яких інших прав у процедурі приватизації. Крім того посилалася на висновок експерта, який доданий до відзиву, про те, що установлення паркану відповідає будівельно - технічним вимогам, що діють на території України, а розташування вигрібної ями. В який каналізується житловий будинок [ADDRESS] порушує вимоги державних санітарних норм (т.1, а.с.а.с.114-117, 118-177). 25 листопада 2020 року до суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про зміну предмета позову з додатками, в якому вона зазначила, що за період після подання нею позовної заяви до суду відповідачі після самовільного проведення демонтажу паркану, який розмежовував їхні господарства, і заволодіння частиною земельної ділянки, яка перебувала у співвласників житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса - [ADDRESS] ) з 1960 - х років здійснили засипання каналізації і залиття її піною та в подальшому будівництво суцільного капітального паркану за встановленою ними межею з металевих стовпців і сітки. Межа спірної земельної ділянки відповідачів знаходиться за межами паркану, який розмежовував домогосподарства з 1960 - х років. В зв`язку з цим виникла потреба у висуненні додаткової позовної вимоги, а саме щодо відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом зобов`язання демонтажу (знесення) [PERSON] суцільного капітального паркану, який розмежовує домоволодіння за адресою: [ADDRESS] і [ADDRESS] разом із суміжними до паркану воротами зі сторони земель загального користування (т.1, а.с. а.с.190-192, 193-230). До початку судового засідання 01.02.2021 представницею відповідачів [PERSON] було надано суду письмову заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначено, що в складі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку з кадастровим номером 5324255100:30:003:0447 міститься акт прийому - передачі межових знаків від 01 серпня 2016 року, де наявний підпис « [PERSON] » Тому звернення до суду із позов в 2020 році було із пропуском строків позовної давності (а.с.26-29, 30). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Беркута В.Л. в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, які викладені в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, та просили уточнені позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] , їх представниця адвокат Бурбак О.В. уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнали, в своїх поясненнях посилалися на обставини та доводи, які викладені у відзиві на позов і просили в задоволенні уточнених позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - Решетилівської міської ради Полтавської області Колотій Н.Ю. просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області Прокопенко Ю.В. надіслав до суду клопотання про відкладення судового засідання, оскільки представник відповідача залучений до розгляду іншої справи в Полтавському окружному адміністративному суді. Заслухавши думку учасників, які вважали, що можливо продовжувати розгляд справи за відсутності представника відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, суд, зважаючи на те, що представник вказаного відповідача до цього в жодному судовому засіданні участі не брав, заяв по суті справи суду не надсилав, вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи до задоволення не підлягає. До того ж доказів поважності причин неявки суду надано не було. Неявка представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи по суті. Суд, заслухавши учасників розгляду даної справи, свідка, дослідивши письмові докази по справі, надані особами, що беруть участь у справі на засадах змагальності та диспозитивності, вивчивши заяви по суті справи, які подані учасниками справи, та всі докази в їх сукупності, провівши огляд доказів за їх місцезнаходження (з виїздом на місце), і давши цим доказам в їх сукупності відповідну оцінку приходить до висновку, що позов [PERSON] до Решетилівської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, треті особа, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним рішення Решетилівської селищної ради Полтавської області не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради депутатів трудящих від 13 квітня 1965 року прийняв рішення «Про відвід під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки гр-ну [PERSON] по [ADDRESS] », яким надано право індивідуального житлового будівництва на земельній ділянці по [ADDRESS] веранди до будинку [PERSON] (т.1 а.с.13). Відповідно до акту відводу земельної ділянки в натурі архітектора техбюро Решетилівської районної ради депутатів трудящих [PERSON] 22 квітня 1965 року, відповідно до рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної Ради депутатів трудящих 13 квітня 1965 року №8, проведено в натурі відвод земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво [PERSON] в [ADDRESS] веранди до будинку (т.1, а.с. 14). 12 квітня 1967 року виконавчий комітет Решетилівської селищної ради депутатів трудящих прийняв рішення «Про відвод під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки гр.-ну [PERSON] по [ADDRESS] », яким надано право індивідуального будівництва сараю на земельній ділянці по [ADDRESS] загальною площею 1500 кв. метрів [PERSON] (т.1, а.с. 15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1, а.с. 16). Як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24 вересня 2019 року, державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] майна померлої, яке складається із 2/5 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с. 17). Власником 4/15 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 16 липня 2008 року (т.1, а.с. 18). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 листопада 2002 року, власниками 1/3 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (стара адреса - [ADDRESS] ), є [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 19). З копії технічного паспорту на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] (технічний паспорт виготовлений за станом на 06.03.2007) вбачається, що дане домоволодіння складається з житлового будинку, позначеного в характеристиці будинку, господарських будівель і споруд літ. «А1», погребу літ. «а2», «а3», сараю літ. «Б», сараю літ «б», сараю літ. «В», убиральні літ «В» і «Д», огорожі №1, водопроводу №2, воріт №3 (т.1 а.с.а.с.201-203). Тобто, з даних документів вбачається, що огорожа №1 є складовою частиною домоволодіння, яке розташоване по по [ADDRESS] (т.1 а.с.а.с.20-22). 21 квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Решетилівської селищної ради Полтавської області із заявою про надання їм дозволу на виготовлення технічної документації у спільну сумісну власність із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі її у власність розміром 0,075 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.36). Рішенням Решетилівської селищної ради Полтавської області від 12 травня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.37). З приводу посилань сторони позивача щодо того, що заява стосувалася площі розміром 0,075 га, а селищна рада вийшла за межі заяви відповідачів, представниця відповідача - Решетилівської міської ради Колотій Т.Ю. пояснила, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку надається у межах до 0,15 га. Оскільки земельна ділянка знаходиться біля річки, з метою недопущення її захаращення, було прийнято рішення надати земельну ділянку розміром 0,1238 га. Таким чином жодних порушень прав інших осіб допущено не було. Заперечень щодо наданих пояснень від учасників розгляду даної справи не надійшло. У 2016 році Приватним підприємством «АЛАН - ЗЕМ» на замовлення [PERSON] та [PERSON] була виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в [ADDRESS] (т.1 а.с.а.с.38-47). Як вбачається з Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 01.08.2016 року (т.1, а.с.42), власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено; при цьому, даний акт, серед іншого, підписано суміжними землевласниками: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням одинадцятої сесії сьомого скликання від 27 жовтня 2016 року Решетилівська селищна рада Полтавської області «Про дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, затвердження технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердження проекту землеустрою, продовження терміну дії договору оренди землі та інші земельні питання» [PERSON] та [PERSON] було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (поновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та передати її в приватну власність за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.51). Як вбачається з технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), земельну ділянку площею 0,1238 га кадастровий номер 5324255100:30:003:0447, було поділено та в результаті сформовано дві нові земельні ділянки площею 0,0619 га кожна (т.1, а.с.169-176). У результаті поділу було сформовано дві земельні ділянки, кадастровий номер 5324255100:30:003:0519 та 5324255100:30:003:0520 Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником земельної ділянки, кадастровий номер 5324255100:306003:0519 є [PERSON] , а земельної ділянки, кадастровий номер 5324255100:306003:0520 - [PERSON] (т.1 а.с.а.с. 56,57). З наданих позивачкою [PERSON] фотознімків вбачається розташування паркану домоволодіння [PERSON] , який був встановлений в напрямку до будинку відповідачів, та металевих воріт, станом на 28 серпня 2019 року, коли відповідачами (як вказує позивачка) було знято металеві ворота та бетонні стовпчики, які слугували розмежуваннями між домоволодіннями сторін (т.1, а.с.а.с.28, звор. а.с.28); на фотознімках, що містяться на аркушах т.1 а.с.а.с.32-33, вбачається, що між домоволодіннями встановлені металеві стовпчики та натягнута сітка. Відповідно до ортофотознімку, засвідченого печаткою інженера - землевпорядника [PERSON] , який виготовляв технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, межі земельної ділянки позначеної червоним виходять за межі встановлених воріт по вулиці Шевченка (т.1, а.с.217). Допитаний в якості свідка фізична особа - підприємець [PERSON] , який повідомив він є інженером - землевпорядником з 2016 року, з приводу меж земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] нічого повідомити не може, оскільки він виготовляв технічну документацію з приводу поділу земельної ділянки, яка була приватною власністю. Технічна документація не включає підписів сусідів, встановлення меж на місцевості. Ділянка була сформована, знаходилася в базі земельного кадастру. Щодо ортофотознімку, який знаходиться в матеріалах справи (т.1, а.с.217), повідомив, що даний знімок робився з літака, які існували приблизно з 2009 року. Межові точки, які зображені на даному знімку відповідають технічній документації, оскільки вказана карта прив`язана до Державного земельного кадастру. Для поділу земельної ділянки нотаріальної згоди власників достатньо. На запитання представника позивачки відповів, що у випадку наявності паркану між суміжними землевласниками межові знаки встановлювати не потрібно. На підставі протокольної ухвали суду, 18.08.2021 року суд за участю учасників судового розгляду, які з`явилися в дане судове засідання для проведення огляду на місці - позивачки [PERSON] , представника позивачки [PERSON] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] , представниці відповідачів [PERSON] , третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , проводив огляд на місці межу між домоволодінням позивачки та відповідачів у вигляді спірної огорожі; даний огляд проводився з урахуванням положень ч.5 ст.85 ЦПК України, за результатами якого складено відповідний протокол, а диск з відеозаписом приєднаний до даного протоколу огляду. В ході проведення даного огляду головуючим суддею та учасниками справи були здійснені відповідні проміри за допомогою рулетки, результати цих промірів та об`єктів, від яких здійснювалися учасниками справи проміри, занесені до протоколу огляду. Також було оглянуто демонтовані ворота, які знаходились на території домогосподарства позивачки [PERSON] та виміряно відстань від їх ймовірного розташування до їх демонтажу в бік домоволодіння відповідачів [PERSON] та [PERSON] з врахуванням наявних металевих стовпців з навісами. В ході даного заміру було встановлено, що металеві ворота до їх демонтажу перебували за межами металевого паркану, який встановлений в даний час в бік домоволодіння відповідачів. Сам спірний паркан зроблений з металевого профілю та закріплений на металевих стовбцях. Оглянуто ймовірне розташування вигрібної ями, яка в даний момент відсутня та перебувала також за межами паркану в бік домоволодіння відповідачів. Даного факту жодна сторона не оспорювала. Шляхом заміру було встановлено, що відстань паркану по вулиці Шевченка, а саме [ADDRESS], [ADDRESS] та [ADDRESS] , становить 29 м. Даним оглядом встановлено, що межа, яка існувала до встановлення паркану відповідачами, проходила значно ближче до будинку відповідачів. Хоча точне розташування спірної межі, яка існувала з 1960 - х років встановити в ході огляду не виявилося можливим. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по [ADDRESS] , зокрема плану земельної ділянки, її розмір паралельно вулиці Шевченка становить 30,20 м (т.1, а.с.151). Як встановлено в ході розгляду даної справи та огляду на місці, на вказаній земельній ділянці на даний момент розташовані домоволодіння, яким присвоєно поштові адреси: [ADDRESS] , [ADDRESS] та [ADDRESS] . Хоча технічний паспорт має відмітку «погашено» суд враховує план земельної ділянки, який вказаної відмітки не містить, оскільки розміри вказаної земельної ділянки в цілому відповідає її розмірам, зазначеним у технічній документації. Щодо висновку експертного будівельно - технічного дослідження №61, складеного 26 червня 2020 року, який міститься в матеріалах справи (т.1, а.с. 130-140) суд зазначає, що вказаний висновок не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку експертного будівельно - технічного дослідження №61, складеного 26 червня 2020 року, не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Висновок суду базується на висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в позовній заяві та в судових засіданнях посилаються на порушення права позивачки відповідачами як землекористувача. Суд не погоджується з даним твердженням з огляду на наступне. Як було зазначено, 12 квітня 1967 року виконавчий комітет Решетилівської селищної ради депутатів трудящих прийняв рішення «Про відвод під індивідуальне житлове будівництво земельної ділянки гр.-ну [PERSON] по [ADDRESS] », яким надано право індивідуального будівництва сараю на земельній ділянці по [ADDRESS] загальною площею 1500 кв. метрів [PERSON] . Водночас жодного доказу щодо визначення меж цієї земельної ділянки матеріали справи не містять. Більш того, відповідно до листа Державного архіву Полтавської області від 13.01.2021 №04-16/Б-4, Б-4-1 за підписом директора Гудим В., у протоколах засідань виконавчого комітету Решетилівської селищної Ради депутаті трудящих Решетилівського району Полтавської області від 13 квітня 1965 року №8, від 12 квітня 1967 року №8, які зберігаються у державному архіві, відомостей про виділення [PERSON] земельної ділянки площею 1500 кв. м для індивідуального житлового будівництва за адресою: [ADDRESS] , немає (т.2, а.с.31). Натомість відповідачами [PERSON] та [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, а власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено; при цьому, даний акт, серед іншого, підписано суміжними землевласниками: [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частинами першою та четвертою статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки залежить від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У статті 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Щодо погодження меж суміжних земельних ділянок сусідніми землевласниками судом береться до уваги правовий висновок, висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року справі № 545/1149/17, відповідно до якого стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Як було встановлено, позивачці [PERSON] належить 2/5 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В силу положень статті 120 Земельного кодексу України, позивачка [PERSON] мала право власності на земельну ділянку, яка потрібна їй для обслуговування належної їй частки житлового будинку. Водночас право власності на цю частину земельної ділянки в [PERSON] оформлено не було. Враховуючи, що вона є власником ідеальної частки (2/5 частки житлового будинку), то позивачка не довела, яким чином порушуються її право володіння і користування земельною ділянкою для обслуговування належної їй частки житлового будинку через демонтаж старого паркану і зведення нового. Судом не приймається в якості доказу встановленої межі посилання позивача на план земельної ділянки в масштабі 1:500, який міститься в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] (т.1, звор. а.с.20), оскільки саме по собі позначення меж земельної ділянки в технічному паспорті не вказує на те, що це дійсна і реальна межа, яка розподіляє спірні земельні ділянки, а визначення меж визначається іншим порядком. Посилання сторони позивача про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] було введено в експлуатацію та в подальшому здійснено державну реєстрацію права власності на нього в Реєстрі речових прав на нерухоме майно вже після отримання земельної ділянки у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] , не має принципового значення для вирішення спору по суті, оскільки це не суперечить положенням статті 120 ЗК України щодо цільового використання земельної ділянки, яка потрібна для обслуговування житлового будинку. Відсутність договору про поділ майна, на думку суду, не стосується позовних вимог як про скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування реєстрації права власності, так і про зобов`язання демонтажу (знесення) паркану. Судом не приймається посилання позивачки на постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року справі №551/1136/17 в частині того, що наявність спору щодо меж земельної ділянки між суміжними землекористувачами унеможливлювало затвердження технічної документації із землеустрою, де порушені права одного із суміжних землевласників,з огляну на таке. Як було встановлено технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для передачі її у власність розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] була затверджена рішенням Решетилівськовської селищної ради від 27 жовтні 2016 року. Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 01.08.2016 року (т.1, а.с.42), власниками/користувачами суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено; при цьому, даний акт, серед іншого, підписано суміжними землевласниками: [PERSON] та [PERSON] . Позивачка не заперечувала того, що підпис їй належить, припускаючи, що могла підписати даний акт. Отже, жодного спору між суміжними землекористувачами на час затвердження технічної документації не було. А спір виник лише в 2019 році, що підтверджується заявою [PERSON] до Решетилівської міської ради про вирішення спору та розпорядженням Решетилівської міської ради від 03 вересня 2019 року №19-аг про створення тимчасової комісії з розгляду земельного спору (т.1, а.с.а.с. 29, 30-31). Зважаючи на викладене, жодних передбачених законом перешкод у органу місцевого самоврядування для затвердження технічної документації із землеустрою на дату винесення рішення не було. Однак доводипозивачки [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що формування земельної ділянки здійснювалося не за проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а за технічною документацією судом, суд вважає слушними з огляду на таке. Згідно частин 1, 2 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Частиною 5 статті 79-1 Земельного кодексу України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Згідно із частинами 6, 7 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. Статтею 1 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування. За правилами статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Видами документації із землеустрою є, зокрема: й) технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Натомість, коли йдеться про формування земельної ділянки з частини вже сформованого земельного масиву, що має кадастровий номер, її відведення відбувається на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. Проте жодного доказу того, що земельна ділянка, на яку [PERSON] та [PERSON] виготовили технічну документацію, була сформованою та їй присвоєно кадастровий номер матеріали справи не містять. Тому її формування мало б здійснюватися за проектом землеустрою а не за технічною документацією. При цьому судом враховується висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 802/1535/17-а. Однак у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що право [PERSON] порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста. До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц з подібними правовідносинами. Клопотань про проведення судової експертизи від учасників судового розгляду не надходило. Зважаючи на викладене, суд вважає, що формування та реєстрація земельної ділянки по [ADDRESS] за технічною документацією в даному випадку не є самостійною підставою для скасування рішень Решетилівської селищної ради Полтавської області від 12 травня 2016 року про надання дозволу [PERSON] та [PERSON] на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розміром 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] від 27 жовтня 2016 року про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачі у власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки площею 0,1238 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5324255100:30:003:0447, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так само формування та реєстрація земельної ділянки по [ADDRESS] за технічною документацією не є самостійною підставою для задоволення інших позовних вимог, оскільки дана обставина може розцінюватися тільки в сукупності всіх інших досліджених обставин справи, в тому числі в частині доведення позивачкою факту порушення її прав, чого нею зроблено не було. Суд не приймає посилання представниці відповідачів адвоката Бурбак О.В. на постанову Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі №735/1328/17 про те, що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду, оскільки позовна вимога в уточненій позовній заяві стосувалася відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, а не встановлення межі. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Детально проаналізувавши докази по справі, а також провівши огляд місцевості з виїздом на місце в порядку ст.85 ЦПК України, заслухавши учасників розгляду справи, свідка [PERSON] , оцінюючи наявні справі докази в порядку ст.ст.76,77,78,89 ЦПК України, суд доходить висновку, що на даний час стороною позивача не доведено, що встановленням відповідачами спірного паркану порушується право позивача у справі, відповідно, його позов до задоволення не підлягає. Щодо поданої заяви представниці відповідачів [PERSON] про застосування строків позовної давності слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц, вказав, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. Оскільки в позові судом відмовлено саме за необґрунтованістю, то вказана заява про застосування строків позовної давності до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати у виді судового збору слід покласти на позивачку [PERSON] . Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До закінчення судових дебатів представницею відповідачки [PERSON] суду було надану заяву про те, що стороною відповідачів будуть подані протягом п`яти днів докази понесених відповідачами витрат на правову допомогу. Зважаючи на це, питання щодо розподілу між сторонами витрат, пов`язаних з розглядом справи у виді витрат на професійну правничу допомогу в даному рішенні не вирішується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed