Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зазначаючи, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], в період якого, народилась донька [PERSON], [INFO]. В 2010 році, було зареєстроване місце проживання неповнолітньої [PERSON], за місцем проживання батька - [PERSON]: [ADDRESS]., що належить [PERSON] 18.11.2014 року шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, 16.03.2016 року, [PERSON] відчужив вказану квартиру за договором купівлі-продажу [PERSON] Позивач зазначає, що оскільки неповнолітня [PERSON] мала права користування спірною квартирою, а при її відчуженні, відповідачем не було отримана згода органу опіки та піклування, договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним, на підставі ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що суперечить вимогам законодавства. У судовому засіданні, позивач [PERSON] підтримала позовну заяву, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а також встановити порядок виконання рішення суду, шляхом скасування запису про право власності [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовну заяву, зазначила, що вчинення дій по укладенню оспорюваного правочину порушує право неповнолітньої [PERSON] на користування квартирою, договір укладений всупереч вимогам ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», а відтак має бути визнаний недійсним. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представники відповідача [PERSON]: [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, зазначили, що права неповнолітньої дитини жодним чином не порушені, оскільки неповнолітня проживала разом із матерю за адресою: [ADDRESS]. Зазначили, що при укладенні договору, неповнолітня проживала та була зареєстрована саме за місцем реєстрації позивача. Крім того, зазначили, що відповідач [PERSON] який також є законним представником неповнолітньої можливо надав неправдиве повідомлення, що свідчить що він діяв недобросовісно, не в інтересах дитини. Представники відповідача надали письмові заперечення від 21.09.2016 року; додаткові заперечення від 11.01.2017; додаткові пояснення від 29.05.2017 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся рекомендованою та кур'єрською кореспонденцією в порядку встановленому процесуальним законом. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого позивача, суд ухвалив розглянути справу за відсутністю [PERSON] Представник служби у справах дітей - [PERSON], підтримали позовну заяву. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вбачає відсутність підстав для задоволення позовної заяви. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, 10.06.2009 року, що підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 року. Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 77. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Рішення набрало законної сили 07.12.2014 року. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2007 року. Після розірвання шлюбу, 16.03.2016 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу серії та номер № 571, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.В. Згідно п. 4 вказаного договору, продавець свідчить, що прав третіх осіб на вказану квартиру немає. Відповідно до п. 5 вказаного договору членів сімї, в тому числі дітей, які б мали право проживання в квартирі немає. Зміст законодавства, щодо права будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, потрібна згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди нотаріусом сторонам роз'яснено. Судом встановлено, що при укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу, [PERSON] була надана довідка виписка з домової книги про склад сімї та реєстрацію від 01.03.2016 року, видана КП «ЖКС «Фонтанський», згідно якої вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає та зареєстрований лише [PERSON]. Разом з тим, з довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданої Приморським РВ ГУ ДМС України в Одеській області 31.03.2016 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрована разом з батьком за адресою: [ADDRESS] з 18.01.2012 року. Враховуючи суперечливість вищезазначених доказів, судом, за клопотанням представника відповідача [PERSON], були витребувані матеріали цивільних справ за участю [PERSON] до [PERSON] за позовними заявами про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Так, з матеріалів цивільної справи № 520/6710/14-ц, вбачається, що позивач, звертаючись до Київського районного суду м. Одеси, зазначила в позовній заяві адресу свого проживання: [ADDRESS] Надала суду довідку-виписку з домової книги про склад сімї та реєстрацію, виданої КП «ЖКС «Вузовський» від 06.05.2014 року, згідно якої вбачається, що [PERSON], [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] З матеріалів цивільної справи № 520/1953/16-ц, вбачається, що позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів, згідно якого також зазначила, що проживає за адресою [ADDRESS], крім того, зазначила, що донька [PERSON] проживає разом з нею, та перебуває на її утриманні. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.04.2016 року, позовна заява [PERSON] була задоволена, з відповідача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Оскільки за приписами Сімейного кодексу України, право на звернення із позовом про стягнення аліментів має виключно той з батьків, з ким проживає дитина, суд вважає, що позивач та [PERSON] дійсно проживали разом за адресою [ADDRESS], та вважає вказану обставину доведеною. З пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] також вбачається, що за спірною адресою не бачили [PERSON] біля 4 років. Крім того, для усунення вказаних суперечностей, судом було витребувано інформацію з відділу ГУ ДМС України в Одеській області, у зв'язку з чим, були надані суперечливі відповіді, згідно яких вбачається, що [PERSON] самостійно зареєстрованою/знятою з обліку по м. Одесі та Одеській області не значиться, а також відповідь № 1875-1, згідно якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована з [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Надавши оцінку вищезазначеним доказам у своєї сукупності та взаємозв'язку, суд встановив, що неповнолітня [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 2014 року, проте має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] з 2012 року. Відмовляючи в задоволенні позову, суд насамперед виходить з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд вважає, що позивач не обґрунтував порушене право неповнолітньої [PERSON] на користування спірною квартирою, з огляду на фактичне не проживання неповнолітньої та її матері у спірній квартирі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Таким чином, реєстрація є лише дією компетентного органу щодо внесення інформації та сама по собі не є ані причиною виникнення права користування приміщенням, а навпаки, має похідний від такого права характер. За таких обставин, укладення договору купівлі-продажу квартири, в якій [PERSON] тривалий час не проживає та не має право власності на нього, жодним чином, не порушує права неповнолітньої. Крім того, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що [PERSON], [PERSON] не проживали у спірній квартирі більш ніж 3 роки, позивачем не надано доказів звернення до суду із позовом про вселення, визнання права користування за [PERSON], усунення перешкод в користуванні квартирою, суд вважає, що спір щодо користування спірною квартирою між сторонами не виникав, а відтак відчуження вказаної квартири права [PERSON] не порушило. Надаючи оцінку щодо підстави для визнання недійсності вказаного правочину, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 177 СК України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належним дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмової зобов'язання. Разом з тим, суд враховує правову позицію викладену в постанові Верховного Суду України від 11.06.2016 року у справі № 6-806цс, згідно якої, зазначено, що правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Враховуючи те, що суд констатував відсутність факту порушення права позивача та звуження прав неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне відмовити в задоволенні позову.

Outcome: dismissed