Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

До суду звернувся позивач з зазначеним позовом до відповідача, згідно якого просить: визнати недійсним правочин укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі-продажу автобуса марки «Богдан», модель А09202, рік випуску 2008, колір жовтий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], тип - автобус пасажирський, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрованого ВРЕР - 9 УДАІ в м. Києві 23.12.2008 року; стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 240000,00 грн.; покласти на відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 08.07.2010 року між ним та відповідачем була укладена усна домовленість щодо купівлі-продажу спірного автомобіля. На підтвердження своїх намірів позивач передав відповідачу 240000,00 грн. та отримав від нього розписку і довіреність від 08.07.2008 року на право керування та розпорядження автобусом. Восени 2012 року ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві було вилучено вказаний автобус як майно, яке арештоване у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості з [PERSON] Про дане виконавче провадження позивачу відомо не було. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва позивачу було відмовлено у визнанні правовідносин договору купівлі-продажу у зв'язку з недодержанням письмової форми правочину та вимог закону щодо нотаріального посвідчення правочинів. Питання про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину судом не розглядалось. Позивач вважає укладений ним правочин недійсним і відповідно до положень глави 16 ЦК України відповідач повинен повернути позивачу передані грошові кошти. В судовому засіданні представник позивача обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що на теперішній час позивач не може надати суду оригінал розписки відповідача про отримання коштів від позивача, у зв'язку з її втратою. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся за останньою відомою адресою, будь-яких заяв, заперечень, клопотань суду не надав, у зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутність по наявним у справі доказам та за згодою представника позивача постановити заочне рішення відповідно до положень ст.ст. 224-226 ЦПК України. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м.Києві в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв, заперечень клопотань суду не надав, у зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у його відсутність на підставі наявних доказів. Представник третьої особи Управління державної автоінспекції Головного управління МВС України в м.Києві в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву згідно якої просить слухати справу у його відсутність. У зв'язку з зазначеним суд вважає можливим розглянути справу у відсутність зазначеного представника на підставі наявних у справі доказів. (а.с. 51). Третя особа - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду направила листа, згідно якого проти позову заперечила та зазначила, що сторони під час посвідчення довіреності не зазначали, що односторонній правочин був ними вчинений для приховання іншого правочину, а саме купівлі-продажу транспортного засобу. (а.с. 49, 64). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі? cуд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1- 5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч. 1-3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Під час розгляду справи представник позивача зазначаючи, що між сторонами по справі був укладений усний договір купівлі-продажу автобуса марки «Богдан», реєстраційний номер [NUMBER], будь-яких доказів в підтвердження даного не надав. Так згідно, обставин встановлених рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 30.05.2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину удаваним, визнання права власності, автобус марки «Богдан», реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на ім'я [PERSON] Вказаним рішенням не встановлено укладення договору купівлі - продажу спірного автобуса між сторонами. 08.07.2010 року [PERSON] видав на ім'я позивача довіреність, якою уповноважив [PERSON] лише управляти та розпоряджатись на його користь належним йому автобусом. (а.с.6). Зі змісту копії розписки, оригінал якої суду не було надано, не вбачається, що між сторонами укладено саме договір купівлі-продажу автобуса, оскільки про вказане в розписці не зазначається та сума коштів переданих відповідачу не вказується. ( а.с. 5 ). Отже, неможливо визнати недійсність договору, існування якого позивачем не доведено. Правові підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed