Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулись [PERSON] , [PERSON] з позовом до Київської міської ради, в якому просять визначити [PERSON] та [PERSON] додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом на садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0457 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер: 8000000000:66:633:0009, які належали [PERSON] , який помер [INFO] . Вимоги позиву обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді садового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0457 га, розташованої за тією ж адресою. Позивачі є єдиними спадкоємцями вищезазначеного спадкового майна, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Крім того, 14 квітня 2007 року [PERSON] заповів вищевказане майно позивачам у рівних частках. 11 липня 2019 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса зі спільною заявою про прийняття спадщини, проте 03 жовтня 2019 року приватним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивачі зазначають, що пропуск строку подання заяви про прийняття спадщини стався з об`єктивних, поважних причин, які обумовлені суттєвими труднощами для позивачів. Після смерті батька позивачі важко переживали втрату близької людини та довгий час перебували у тяжкому психологічному та моральному стані, погіршилось самопочуття. Через значні та тривалі проблеми зі станом здоров`я [PERSON] та проходженням нею лікування, догляд за якою здійснювала [PERSON] , яка також почала частіше хворіти та здійснювала догляд за матір`ю позивачів, якій було здійснено п`ять операцій, тому позивачі не мали можливості та часу звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року у вказаній справі було відкрито провадження, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 27 листопада 2019 року до суду від представника відповідача Київської міської ради - Гандзюк Т.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачі є єдиними спадкоємцями [PERSON] , отже про факт відкриття спадщини були обізнані, крім того, спадкодавець заповів все майно позивачам. У відзиві зазначено, що позивачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, отже позовні вимоги не підлягають задоволенню (а.с.74-76). 03 грудня 2019 року від представника позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвоката Мироненко С.Ю. надійшла відповідь на відзив, в якій представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У відповіді на відзив зазначається, що пропуск позивачами строку подання заяви про прийняття спадщини відбувся з об`єктивних, поважних причин, які наведені в позовній заяві. Позивач [PERSON] через тривалий розлад здоров`я та безпорадний стан не могла займатись оформленням спадщини. Крім того, вказаний позивач, за договором довічного утримання, укладеним з [PERSON] , виконувала всі покладені на неї цим договором зобов`язання та, надаючи таку допомогу, постійно мешкала з батьком. Спадкодавець мав хворе серце, неодноразово переніс інсульти, через що втратив можливість самостійно пересуватись та доглядати за собою, був повністю безпорадним. Позивачі постійно мешкали з батьком та по черзі доглядали за ним, надавали медичну допомогу, готували їжу, купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги тощо. Також позивачі несли всі витрати по обслуговуванню земельної ділянки та будинку. Зазначене, на переконання представника, свідчить про те, що позивачі фактично прийняли спадщину, оскільки на час прийняття спадщини постійно мешкали з померлим, проте були зареєстровані за різними адресами. Крім того, позивач [PERSON] не була обізнана про наявність заповіту. Зі слів батька остання зрозуміла, що все майно він залишив за договором довічного утримання сестрі. При цьому сам договір та/або заповіт, або будь-які інші документи він не показував та зберігав у себе. Лише в липні 2019 року [PERSON] від сестри дізналась, що теж є спадкоємцем частини спадкового майна, а до цього нічого не знала про існування заповіту. Нотаріусом, який посвідчив заповіт, вказаного позивача не було повідомлено про існування такого. Про наявність заповіту позивач [PERSON] дізналась після спливу шестимісячного строку від смерті батька. При цьому, свобода заповіту це не лише фундаментальний принцип спадкового права, а ще й забезпечення спадкодавця конституційним правом вільно розпоряджатися своєю власністю. Також у відповіді зазначено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи, дуже важко переживала втрату батька, тривалий час хворіла. Крім того, втрата батька сильно вплинула на здоров`я позивачів, повністю змінила звичний ритм життя. Також [PERSON] забезпечувала догляд за хворою матір`ю. Тому позивачі вважають, що пропустили строк на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин (а.с.113-116). Крім того, позивачем [PERSON] в підготовчому засіданні були подані письмові пояснення, долучені до матеріалів справи (а.с.125-126). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 10 лютого 2020 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Мироненко С.Ю. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті справи та додатково пояснила, що пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини відбувся не з вини позивачів. [PERSON] є інвалідом з дитинства, постійно хворіла, сімейні обставини виснажили її здоров`я, проходила лікування у різних лікарів, за об`єктивних обставин переймалась станом свого здоров`я, а не спадщиною. У 2004 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який виконувався та позивач [PERSON] постійно доглядала за батьком. Після смерті останнього [PERSON] фактично не мала змоги вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини. На початку літа 2019 року [PERSON] почала розбирати батьківські документи і, серед іншого, знайшла заповіт. Одразу після цього звернулась до сестри - [PERSON] за допомогою в оформленні спадщини та виявилось, що обидва позивачі є спадкоємцями за заповітом. Позивач [PERSON] взагалі не була обізнана про заповіт, вважала, що через хворобу сестри, все майно батько залишив останній. [PERSON] був розлучений з 1989 року, інші спадкоємці відсутні. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву викладено клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, допитавши позивачів за їх згодою в якості свідків, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 30 грудня 2004 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір довічного утримання, згідно умов якого, серед іншого, вказаний позивач зобов`язалась довічно утримувати відчужувача, надаючи йому комплекс послуг: забезпечувати його продуктами харчування, одягом, медикаментами, надавати йому необхідну допомогу, оплачувати медичну допомогу (а.с. 117-119). 14 квітня 2007 року [PERSON] склав заповіт, за яким на випадок своєї смерті, заповів садовий будинок під номером [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0457га, на якій розташований цей садовий будинок, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожній (а.с. 90). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис №1751) (а.с. 84). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є доньками померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 83, 95). 11 липня 2019 року позивачами [PERSON] та [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Карпової Н.М. подано заяви, згідно яких спадщину, яка залишилась після померлого [PERSON] , вони приймають (а.с. 80, 92). 02 жовтня 2019 року позивачами [PERSON] та [PERSON] приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Карповій Н.М. подано спільну заяву, в якій позивачі просять видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Десятої київської державної нотаріальної контори Коноваловою В.М., що складається з: садового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,0457га, що розташована за тією ж адресою, кадастровий номер: 8000000000:66:633:0009 (а.с.106). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Карпової Н.М. від 03 жовтня 2019 року вих.№54/02-31 позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, як спадкоємцям відповідно до заповіту на садовий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, площею 0,0457га, що розташована за тією ж адресою, кадастровий номер: 8000000000:66:633:0009, які належали громадянину [PERSON] , померлому [INFO] , у зв`язку з тим, що спадкоємцями був пропущений передбачений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини (а.с.25-26). Як убачається з матеріалів спадкової справи №04-2019 (номер в Спадковому реєстрі - 64445178), відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.79-141), інші особи, які б прийняли спадщину, відсутні. Спадкодавець [PERSON] за адресою реєстрації місця проживання: [ADDRESS] на час смерті був зареєстрований один (а.с.135). Допитана в судовому засіданні в якості свідка, за її згодою, позивач [PERSON] суду показала, що вона є інвалідом ІІ групи з дитинства. З батьком [PERSON] у неї були дуже близькі стосунки та його смерть позивач дуже важко переживала, внаслідок чого довелось займатись лише своїм здоров`ям. Після смерті батька вона важко хворіла, її було направлено до лікаря онколога, сестра - позивач [PERSON] супроводжувала її на лікування, допомагала. Крім того, [PERSON] спостерігалась у лікарів невропатолога та кардіолога. За станом свого здоров`я [PERSON] до червня 2019 року була вимушена займатись своїм здоров`ям. Наприкінці червня або в липні 2019 року [PERSON] почала розбирати батьківські документи в його квартирі та знайшла заповіт, який виявився несподіванкою, оскільки батько заповів майно обом донькам. До цього вони з сестрою були впевнені, що все успадкує лише [PERSON] , оскільки вона є інвалідом та потребує додаткових матеріальних активів для існування та лікування. Про наявність заповіту [PERSON] повідомила [PERSON] , остання знайшла нотаріуса недалеко від місця проживання [PERSON] , щоб останній було легше добиратися. Нотаріус повідомила, що позивачі запізно звернулись з відповідною заявою. Також позивач наголосила, що вона вчасно не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини саме через стан свого здоров`я. Допитана в судовому засіданні в якості свідка, за її згодою, позивач [PERSON] суду показала, що вона дізналась про існування заповіту на початку липня 2019 року від [PERSON] . Остання повідомила, що розбирала батьківські документи та знайшла заповіт, запитала, що робити та позивачі звернулись до нотаріуса, яка повідомила про пропуск шестимісячного строку. Також показала, що після смерті батька сестра почувалась дуже погано, зверталась до різних лікарів, [PERSON] супроводжувала її до онколога. У матері позивачів погіршився зір, перенесла п`ять операцій. За життя батько говорив, що земельну ділянку та будинок залишить [PERSON] , оскільки остання за станом здоров`я не може працювати. Також показала, що батьки позивачів розлучились приблизно в 1985 році. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вони з [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1961 року по 1983 рік. Спадкодавець любив доньок, опікувався ними. Оскільки [PERSON] є інвалідом з дитинства, батько їй допомагав матеріально. Позивачі, свідок та спадкодавець тісно спілкувалися. Коли в 2006 році у [PERSON] стався інсульт, йому була потрібна допомога, яка надавалась як свідком, так і позивачами. Останні два роки спадкодавець погано почувався, свідок також хворіла, їй та батьку допомагали доньки, по черзі жили в батька, доглядали його. Смерть батька дуже вплинула на позивачів. [PERSON] була дуже виснажена перед смертю батька, після якої займалась відновленням свого здоров`я. [PERSON] доглядала як за сестрою, так і за свідком, яка перенесла п`ять операцій. Крім того [PERSON] супроводжувала сестру до різних лікарів, у тому числі й до онколога. До літа 2019 року всі займались виключно здоров`ям. Після відвідування лікарів [PERSON] могла лише лежати. [PERSON] всі документи тримав у себе, щоб не загубились. Про заповіт свідку стало відомо в червні 2019 року, коли приводили квартиру до ладу та віднайшли заповіт. Також свідок показала, що за життя [PERSON] казав, що все залишить [PERSON] , а коли віднайшовся заповіт виявилось, що заповів майно обом донькам. Нотаріуса знайшли поближче до [PERSON] , щоб вона змогла дійти до нотаріуса. Також свідок показала, що будь-яких родичів у [PERSON] немає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що з [PERSON] була знайома з 1989 року - були сусідами. Позивачі часто приходили до нього, доглядали, допомагали. Відносини були теплі. [PERSON] останнім часом хворів, не міг ходити, позивачі опікувались батьком. Стосовно спадщини свідку нічого не відомо. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с.27-28) та довідкою серії МСЕ-ЧНВ №479215 (а.с.29). Згідно наявної в матеріалах справи медичної документації [PERSON] має ряд хронічних захворювань (а.с.30-44), постійно спостерігається у лікарів: невропатолога (а.с.37) з приводу хронічних захворювань хребта; кардіолога (а.с.39-44) та з жовтня 2018 року - у онколога (а.с.31-35, 36). Матір позивачів - [PERSON] має вади зору та з листопада 2018 року по червень 2019 року включно проходила відповідне лікування (а.с.45-50). Згідно показань свідка [PERSON] , за нею весь час, у тому числі й після операцій, доглядала позивач [PERSON] , що у суду сумнівів не викликає. Позивач [PERSON] з 18 по 26 березня 2019 року перебувала на лікарняному (а.с.51). За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У даній справі судом встановлено, що позивач [PERSON] , як поважні причини пропуску нею строку для прийняття спадщини зазначала свої хронічні захворювання, наявність вад здоров`я, зокрема інвалідність з дитинства. Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказом та показанням свідків, у тому числі й показанням позивачів, допитаним за їх згодою в якості свідків, суд виходить з того, що наявність у [PERSON] інвалідності з дитинства, що супроводжується хронічними захворюваннями, а також проходження нею після смерті батька лікування у лікаря онколога, безумовно призводить до таких наслідків, як обмеження життєдіяльності, зниження здатності спілкування з оточуючими, порушення можливості виконувати соціальні ролі. Також суд враховує, що наявність у особи онкологічного захворювання потребує додаткового часу на реабілітацію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] за станом свого здоров`я та з урахуванням інвалідності мала об`єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та суд визнає ці обставини поважними. Щодо викладених у заявах по суті справи доводів стосовно поважності причин пропуску позивачем [PERSON] строку на прийняття спадщини, суд зазначає наступне. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено та підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків, за їх згодою, позивачів [PERSON] та [PERSON] , а також свідка [PERSON] , що позивачу [PERSON] про існування складеного у тому числі й на її ім`я заповіту, стало відомо від позивача [PERSON] наприкінці червня - на початку липня 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, який закінчився 26 березня 2019 року. Крім того, як убачається з показань вищевказаних свідків, за життя спадкодавець [PERSON] висловлював свій намір стосовно розпорядження майном на випадок своєї смерті, лише на користь доньки [PERSON] , яка, з урахуванням стану свого здоров`я, потребувала додаткової матеріальної допомоги. Показання позивачів [PERSON] та [PERSON] , допитаних в якості свідків, а також свідка [PERSON] у суду сумнівів не викликають, оскільки є детальними, послідовними та такими, що узгоджуються між собою. Отже не довіряти показання вказаних осіб у суду підстав немає, а доказів на спростування свідчень вказаних осіб матеріали справи не містять. При вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини необхідно враховувати свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Також суд враховує, що згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 484/3221/17, віднесення спадкоємців до певної черги не впливає на застосування правил частини третьої статті 1272 ЦК України та визначення поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску [PERSON] строку для подання заяви про прийняття спадщини, з огляду на її необізнаність про існування заповіту. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті [PERSON] у визначені законом строки ніким не прийнята, спору стосовно спадщини між позивачами, як і інших спадкоємців, немає, а позивачі пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин. Разом з тим, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України), а в розрізі даної справи до предмету доказування та встановлення судом не входить склад спадщини, суд приходить до висновку, що визначенню позивачам [PERSON] та [PERSON] підлягає додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , без визначення обсягу спадкової маси, тому позов підлягає задоволенню частково. Позивачі не ставлять вимоги про стягнення з відповідача судового збору, про що представником позивачів подано до суду відповідну заяву. Враховуючи наведене та

Outcome: partial