Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

До Межівського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до Слов`янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про встановлення факту належності документу та визнання права на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є уродженцем с.Слов`янка, Межівського району Дніпропетровської області та після одруження з [PERSON] йому присвоєно прізвище як « [PERSON] ». Згодо шлюб було розірвано після чого позивач відновив прізвище на « [PERSON] ». З 15 травня 1991 року [PERSON] працював трактористом у колгоспі «Радянська України» та являвся їх членом, однак за власним бажанням позивача 25 вересня 1992 року його було виключено з членів вказаного вище колгоспу. 14 липня 1993 року [PERSON] прийнято в члени колгоспу «Радянська України», який реорганізовано в АТ «Славянське», а 02 квітня 1996 року позивач втратив членство у останніх та при видачі трудової книжки його прізвище було зазначено як « [PERSON] ». Після отримання паспорта громадянина України позивач іменувався прізвищем як « [PERSON] » після чого внесені відповідні записи і до трудової книжки. Відповідно до чинного законодавства акціонерне товариство «Славянське» Межівського району отримало у колективну власність землі сільськогосподарського призначення і позивач, як член товариства, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) від 15 квітня 2003 року в якому його прізвище було зазначено як « [PERSON] » замість вірного як « [PERSON] ». Тобто паспорт громадянина України позивачем отримано після видачі зазначеного сертифікату - 24 вересня 2003 року у зв`язку з чим виникла розбіжність у правовстановлюючих документах. З огляду на відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай), а також розбіжностей прізвищ позивач просить суд встановити факт належності документу та визнати за ним право на земельну частку (пай). У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи без їх участу на задоволенні позовних вимог наполягав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, Позовні вимоги підтрумують. Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступних висновків. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Слов`янської с/с Межівського району Дніпропетровської області 24 січня 1985 року, актовий запис №39, [PERSON] народився [INFO] в с.Слов`янка, Межівського району, Дніпропетровської області. Довідкою виконкому Слов`янської сільської ради №190 від 16 червня 2021 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Згідно довідки Межівського РУЮ Меністерства юстиції №7 від 15 серпня 2002 року відділом РАГС Межівського р/у юстиції Дніпропетровської області зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №48, після чого першому присвоєно прізвище як « [PERSON] ». Трудовою книжкою серії [NUMBER] , заповненою 25 вересня 1992 року на прізвище ( [PERSON] закреслано) [PERSON] , [INFO] , підтверджується прийняття 15 травня 1991 року у члени колгоспу «Радянська Україна» трактористом на підставі наказу №7 від 28 травня 1991 року. 25 вересня 1992 року розраховано з членів колгоспу за власним бажанням (наказ №13 від 13 вересня 1992 року). Запис №5 у трудовій книжкі серії [NUMBER] свідчить про прийняття 14 липнгя 1993 року в члени колгоспу «Радянська Україна» за наказом №15 від 14 липня 1993 року та із запису №6 вбачається розрахунок 02 квітня 1996 року із членів АТ «Славянське» колишній колгосп «Радянська Україна». Прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » змінено згідно паспорта серії [NUMBER] , виданого24 вересня 2003 року. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0344109, [PERSON] належить право на земельну чяастку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТ «Славянське» розміром 6,77га. Сертифікат зареєстровано 15 квітня 2003 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0987. Державним актом на право колективної власності на землю серії ДП МЖ №013 підтверджується передача аграрно-виробничому акціонерногму товариству «Слов`янське» у колективну власність 7154га для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Слов`янської сільської ради народних депутатів від 10 лютого 1994 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №14. Квитанцією видаткового касового ордера, прийнятої від [PERSON] підтверджується розташування оголошення у редакції районної газети «Межівський меридіан» №24 від 19 червня 2021 року про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай). Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. П.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Під час розгляду справи встановлено, що на момент видачі паспорту громадянина України Межівським РС РУ ДМС України в Дніпропетровській області 02 липня 2013 року, серія [NUMBER] , позивач іменувався прізвищем як « [PERSON] », однак на час видачі йому сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0344109 він мав прізвище як « [PERSON] », що не збігається з правовстановлюючими документами та є однією з перешкод в реалізації права набуття і реалізації права на землю. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для подальшого оформлення права на земельну частку (пай), суд вважає встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0344109 у землі, яка перебуває у колективній власності АТ «Славянське» розміром 6,77га, зареєстрованого 15 квітня 2003 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №0987. Земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 19 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки вирішуються питання, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. У судовому засіданні достовірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на момент отримання АТ «Слав`янське» державного акту на право колективної власності на землю позивач перебував у членах зазначеного товариства, якому також було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП №0344109. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст. 41 Конституції України. Згідно п.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Суд зазначає, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. До вручення КСП державного акта на право колективної власності на землю, власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 вересня 2003 року. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Отже, з огляду на вищенаведені положення закону право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта на право колективної власності на землю, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] про визнання за ним права на земельну частку (пай) сільськогосподарського призначення розміром - 6,77га в умовних кадастрових гектарах без визначення меє цієї частки в натурі (на місцевості) є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач позов визнав, відповідно до ч.4 ст.206 та ч.6 ст.263 ЦПК України, суд приймає визнання позову відповідачами, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, оцінивши надані в силу положень ст.80 ЦПК України докази,

Outcome: approved