Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із позовом звернувся представник «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 102 221 гривні 55 копійок. Свій позов мотивував наступним. Позивач та відповідач 05 квітня 2016 року уклали Договір № 1003699 про надання кредиту, на підставі якого Кредитор надав Позичальнику грошові кошти в кредит в сумі - 20 000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною Договору кредиту. Відповідно до умов Договору кредиту Позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування Кредитом із розрахунку - 28.00 відсотків річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно п.1.1. Договору. Пунктом 2.5. Договору кредиту передбачено, що Позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4,0 % від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. Договору. Загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період визначена у додатку №1 до Договору кредиту та становить - 1727 гривень. Сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтетними платежами у розмірі та в період встановленими у Додатку № 1 до цього Договору з 01 по 15 числа місяця наступного за звітним, починаючи з 01 травня 2016 року, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі п. 2.6 Договору кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (Кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник [PERSON] порушила умови Договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших платежів передбачених договором в строки визначені у Додатку № 1 до Договору Кредиту. Проведеним розрахунком заборгованості по Договору кредиту станом на 21 жовтня 2019 року встановлено: загальна сума заборгованості відповідно до умов Договору кредиту станом на 21 жовтня 2019 року становить (в т.ч. - заборгованість за тіло кредитом - 19 001,47 грн., заборгованість по відсотках - 16 759,19 грн., заборгованість по комісії - 33 409,68 грн., заборгованість за штрафними санкціями - 17 500,00 грн., заборгованість по рахунку інфляції - 11 440,36 грн., заборгованість 3 % річних - 4110,85 грн.) - 102 221,55 гривень. У разі виникнення простроченої заборгованості в зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань по поверненню кредитору суми боргу за Договором кредиту та простроченням платежів Позичальник зобов`язаний відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитора сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошових зобов`язань. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строки та в порядку, що встановлені договором. Крім того, відповідно до часті 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до умов Договору кредиту Позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості, та виконувати інші зобов`язання згідно Договору кредиту. Позичальник зобов`язаний повернути в повному обсязі суму боргу за кредитом з нарахованими процентами за фактичний час його використання, та можливими штрафними санкціями у терміни, визначені Договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику (Кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики (Кредиту), що залишилась, та сплати належних процентів. Позивач звернувся до Відповідача з листом-претензією щодо повернення заборгованості за кредитом в зв`язку з порушенням умов Договором кредиту та вимогою погасити заборгованість в повному обсязі. Однак, Позичальником зазначені вимоги щодо погашення простроченої заборгованості в добровільному порядку залишились без уваги та задоволення. Представник позивача вважає що, Позичальником порушені вимоги ст. 526 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог законодавства. За умовами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Ні договором, ні законодавством підстав невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом не передбачено. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві та інших заявах просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач та його представник в судові засідання не з`явилися, представник позивача просив проводити судовий розгляд без їх участі, проти задоволення позову заперечив, заперечення мотивував наступним. Представником позивача по справі не подано до суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих обставини, наведені ним в позовній заяві. Статтею 95 ЦПК України встановлено таке: «1. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги». До позовної заяви представником позивача подано ряд письмових доказів у т.ч. договору про надання кредиту № 1003699 від 05.04.2016, додатків № 1-3 до нього, платіжного доручення від 05.04.2016, копію довіреності представника позивача. Як зазначає представник позивача в позовній заяві про те, що договір укладеного між його довірителем та відповідачем, - у позивача мав би бути оригінал відповідного договору та додатків до нього, а також оригінал платіжного доручення від 05.04.2016. У позивача існують сумніви у існуванні таких документів. Сума, яку позивач просить стягнути є істотною для нього. Позовні вимоги належним чином не обґрунтовані. До позовної заяви представником позивача додано розрахунок заборгованості, який є некоректним. Зокрема, в договорі (п. 2.5) вказано про те, що комісія (4,5 від суми кредиту щомісячно) нараховується на період, вказаний у додатку № 1 до договору (01.05.2016 - 04.04.2019), проте комісію позивачем обраховано за період, який істотно виходить за рамки обумовленого договором. В розрахунку також зазначено про те, що відповідачем оплачено в загальній сумі 998,53 гривень, в рахунок погашення кредиту, в той же час зазначено про те, що заборгованість по кредиту становить 20 тисяч гривень, тобто позивачем не враховано погашення заборгованості по кредиту. Згідно доданих шести банківських квитанцій відповідачем у 2016 році сплачено в загальній сумі 9 477,00 гривень. Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено таке: «3. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові». Враховуючи ту обставину, що умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього, а також до поручителя про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-20цс14, в якій зазначено такий правовий висновок: «Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу». Тому, і загальна і спеціальна позовна давність має обраховуватись окремо для кожного платежу. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та [PERSON] 05 квітня 2016 року укладено договір про надання кредиту № 1003699 (а.с. 12-19). У відповідності до п. 1.1 Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 20000 тисяч гривень, для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку Кредитодавця на рахунок Позичальника або іншого отримувача, зазначений у Додатку №2, який є невід`ємною частиною цього Договору, а Позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку - 28.00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язаний згідно цього Договору. Із платіжного доручення №81 від 05 квітня 2016 року вбачається, що позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 19 400 гривень (а.с. 20). Тобто позивач фактично частково виконав свої зобов`язання перед відповідачем, надавши останньому кредит в розмірі 19 400 гривень, а не 20 000 гривень, як це передбачено п. 1.1 Кредитного договору. Пунктом 1.3 Кредитного договору передбачено, що датою остаточного повернення кредиту є 04 квітня 2019 року. Згідно із п. 1.3 Кредитного договору, платежі з повернення Кредиту здійснюються згідно Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору. Як вбачається із додатку № 1 до Кредитного договору (а.с. 17) відповідач починаючи з травня 2016 року повинен був щомісячно, до квітня 2019 року сплачувати позивачу в якості повернення кредиту 1 727 гривень. Ця сума складалася із: погашення основної суми кредиту, яка збільшувалася щомісячно, від 429 гривень 19 копійок до 981 гривні 67 копійок; процентів за користування кредитом, сума яких щомісячно зменшується, від 397 гривень, 81 копійки до 35 гривень 33 копійок; фіксованого розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка становить 900 гривень. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Правові наслідки порушення зобов`язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України, згідно якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Як вбачається із матеріалів справи (а.с. 46), відповідач п`ять разів здійснював платежі по кредитному договору, зокрема: 08, 13 та 22 червня 2016 року на загальну суму 3 977 гривень (1050+1200+1727=3 977); 09 серпня 2016 року в розмірі 2 000 гривень; 08 вересня 2016 року 2 000 гривень; 17 листопада 2016 року в розмірі 2 000 гривень (в загальному 9 977 гривень). Тобто відповідач станом на 17 листопада 2016 року сплатив позивачу в якості погашення кредиту 9 977 гривень, проте у відповідності до графіку погашення кредиту, передбаченого додатком № 1 до Кредитного договору, станом на 15 листопада 2016 року вона повинна була сплатити 12 089 гривень (1727*7=12089). Аналізуючи зміст умов кредитного договору суд приходить до висновку, що в ньому передбачені окремі самостійні зобов`язання відповідача про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність відповідача за невиконання цього обов`язку, а тому у разі неналежного виконання відповідачем цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-20цс14). Відповідач у своєму відзиві від 28 січня 2020 року (а. с. 44-45) просила застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Частиною 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. До спірних правовідносин щодо повернення відповідачем основної суми кредиту та комісії за обслуговування застосовується загальний строк позовної давності, який складає три роки, та у даному випадку починається із 15 листопада 2016 року (період сплати кредиту, зазначений в додатку № 1 до Кредитного договору), та закінчується 29 жовтня 2019 року, тобто 30 календарних місяців (період сплати останнього платежу зазначений в додатку № 1 до Кредитного договору). Як вбачається із графи «погашення основної суми кредиту, грн..» додатку № 1 до Кредитного договору, за період із 15 листопада 2016 року по 04 квітня 2019 року відповідач мала сплатити позивачу у якості повернення основної суми кредиту в загальному 17 662 гривні 26 копійки (а.с. 17), а отже із урахуванням трирічного строку позовної давності, сплати відповідачем 17 листопада 2016 року 2 000 гривень (а.с. 46), із відповідача на користь позивача слід стягнути 15 622 гривні 26 копійок простроченої заборгованості за основною сумою кредиту. Крім того, як вбачається із графи «комісія за обслуговування кредитної заборгованості» додатку № 1 до Кредитного договору, за період із 15 листопада 2016 року по 04 квітня 2019 року відповідач мала сплатити позивачу 27 000 гривень комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складається із фіксованої щомісячної суми в розмірі 900 гривень (900*30=27 000). Таким чином, враховуючи трирічний строк позовної давності суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 05 квітня 2016 року № 1003699 в розмірі 42622 гривень 26 копійок (15 622,26+27000=42622,26). Позовна вимога про стягнення із відповідача заборгованості: по відсотках за користування кредитом в розмірі 16 759 гривень 19 копійок, штрафним санкціям в розмірі 17 500 гривень, інфляції в розмірі 11 440 гривень 36 копійок та 3 відсотків річних в розмірі 4 110 гривень 85 копійок, разом 49 810 гривень 40 копійок задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Розглядаючи справу, суд повинен звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК, а саме виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормою ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються. В супереч п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить обґрунтований розрахунок сумвідсотків за користування кредитом, штрафних санкцій, інфляційних та 3 відсотків річних, про стягнення яких просить представник позивача. До позову представник позивача додав розрахунок заборгованості (а.с. 7), із якого не вбачається, за який період та у якому розмірі (помісячно) відповідачу нараховано заборгованість за відсотками за користування кредитом, лише зазначено в загальному, що їх розмір становить 16 759 гривень 19 копійок. Розрахунки представника позивача щодо нарахування відповідачеві відсотків за користування кредитом (а.с. 8-9), зокрема колонка «сума нарахованих процентів» не відповідає розмірам відсотків за користування кредитом, зазначеним в колонці «проценти за користування кредитом» додатку № 1 до Кредитного договору (а.с. 17). До прикладу за квітень 2019 року в колонці «проценти за користування кредитом» додатку № 1 до Кредитного договору зазначено відсотки в розмірі 35 гривень 33 копійки в той час як в колонці «сума нарахованих процентів» розрахунків представника позивача зазначено, що за цей період нараховано 347 гривень 25 копійок. При цьому всі розрахунки представника позивача включають у себе період із травня по жовтень 2019 року в той час як за умовами Кредитного договору не передбачено нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом за період, що слідує після квітня 2019 року, як це відображено у додатку № 1 до Кредитного договору. За таких обставин, суд позбавлений можливості зрозуміти як правову природу, розмір нарахованих відповідачу відсотків за користування кредитом так і застосувати до цієї заборгованості трирічний строк позовної давності, у зв`язку із чим вимога про її стягнення задоволенню не підлягає. Крім того, ні в позові ні в наданих представником позивача розрахунках не зазначено за що, та на якій підставі відповідачу нараховано штрафні санкції в загальному розмірі 17 500 гривень. Матеріали справи також не містять детального розрахунку, який вказує на які суми заборгованості представник позивача нарахував відповідачу 3 відсотків річних та інфляційні. За нормою ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно бути обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на відсутність у справі доказів обґрунтованості нарахування відповідачу за період із 26 квітня 2016 року по 10 вересня 2019 року штрафних санкцій в розмірі 17 500 гривень, інфляції в розмірі 11 440 гривень 36 копійок та 3 відсотків річних в розмірі 4 110 гривень 85 копійок, суд приходить до висновку про необґрунтованість їх нарахування, як наслідок неможливості застосування до цих вимог наслідків спливу як загального строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦПК України так і спеціального, передбаченого ст. 258 ЦПК України, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст. ст. 14, 525, 526, 527, 530, 610 - 612, 629, 634, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial