Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадщину. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 25.10.2012р померла його дружина, [PERSON] Рішенням суду було визнано його факт проживання однією сім»єю з [PERSON], як чоловік та жінка без шлюбу більше пяти років за адресою [ADDRESS]. Померла залишила після себе заповіт, але за рішенням суду заповіт визнаний не дійсним. До спадкового майна входить однокімнатна квартира загальною площею 22 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У першій черзі за законом право на спадкування після смерті [PERSON] мають її дочка [PERSON]В та її син [PERSON] Позивач вказує, що має право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, оскільки весь цей час спільного проживання піклувався про свою дружину, вони вели спільне господарство, про що свідчать розписки та квитанція. Останні роки життя дружина тяжко хворіла, під час лікування позивач був єдиний хто турбувався про хвору. Натомість донька [PERSON] не приймала ніякої участі по догляду за хворою матірю. Посилаючись на викладене позивач просив визнати за ним, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування майна, після смерті [PERSON], яка померла 25 жовтня 2012 року, як спадкоємця першої черги. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка до суду не зявилася, сповіщена належним чином. Заяв про слухання справи у її відсутності відповідачка на надавала. Надіслала свої заперечення проти позовних вимог. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі по слідуючим обставинам. В судовому засіданні встановлено, що 25.05.2002р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, вказаний шлюб було розірвано рішенням Іллічівського районного суду м.Одеси від 20.10.2002р., після чого 15.06.2006р. в Книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 203. 13.12.2003р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. 16.06.2006р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори, в якому заповідала все своє майно, в тому числі квартиру [ADDRESS], [PERSON] Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 29.11.2006р. позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання було задоволено, розірвано вищевказаний договір довічного утримання та визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 05.09.2007р. заочне рішення за заявою [PERSON] було скасовано, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 23.10.2007р. у вказаній справі в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. 25.10.2012р. [PERSON] померла, згідно до свідоцтва про смерть, виданого 25.10.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського управління юстиції, актова запис № 10142. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року розірвано договір довічного утримання, укладений 13 грудня 2003 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Повернуто [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. В цьому рішенні встановлено, що [PERSON] в період з 13.12.2003р. по 20.09.2006р. не належним чином виконував умови договору довічного утримання, укладеним між ним та [PERSON] 13.12.2003р. Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16.12.2013р., яке набрало законної сили, визнано заповіт [PERSON] від 16.06.2006р., посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори недійсним в частині охоплення права заповідача на квартиру [ADDRESS] і у звязку з цим, розпорядження цією квартирою. 13.02.2014р. до Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю, заінтересовані особи [PERSON], [PERSON] Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 02.06.2014р., яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.09.2014 року, встановлено факт того, що [PERSON] проживав однією сім»єю з [PERSON] більше пяти років за адресою [ADDRESS], піклувався про неї, надавав моральну та матеріальну підтримку коли [PERSON] знаходилася на лікуванні. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 24.07.2014р. вищевказане рішення від 02.06.2014р. було розяснено, та встановлено факт того, що [PERSON] проживав однією сім»єю з [PERSON], як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, більше пяти років за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05 грудня 2014 року [PERSON] відмовлено в задоволенні заяви про перегляд рішення Апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року за нововиявленими обставинами. В матеріалах справи є відповідні медичні довідки, розписки та квитанції, що підтверджують факт піклування позивача за померлою [PERSON], яка хворіла та знаходилась у безпорадному стані, позивач займався лікуванням дружини, матеріально забезпечував її та надавав іншу допомогу матеріального характеру, зокрема довідка Одеського УПП УТОС від 13.12.2007р. про те, що [PERSON] була інвалідом першої групи по зору та довідка Українського товариства сліпих від 22.09.2014р. про те, що [PERSON] перебувала на обліку в УТОС з 11.12.2007р. та потребувала супроводу [PERSON] Разом з тим суд зазначає, що посилання відповідачки на факти, встановлені зокрема рішенням Апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013 року про неналежне виконання своїх обов»язків щодо утримання [PERSON] згідно договору довічного утримання від 13.12.2003р., стосуються періоду з 13.12.2003р. по 20.09.2006р., а в рішенні Малиновського районного суду м.Одеси від 02.06.2014р. встановлено, факт проживання однією сім»єю більше п»яти років, тобто судом встановлено факт проживання вже після періоду, який був зазначений в рішенні Апеляційного суду Одеської області від 21.08.2013р. У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], є заява відповідачки про прийняття нею спадщини згідно заповіту від 16.06.2006р., складеного [PERSON] на її ім.»я, посвідченого державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори, яка складається з всього майна, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, в т.ч. на квартиру [ADDRESS]. Однак суд зазначає, що вказаний заповіт за заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16.12.2013р. визнано недійсним в частині охоплення права заповідача на квартиру [ADDRESS] і у звязку з цим, розпорядження цією квартирою, оскільки, як встановлено судом на момент складання заповіту заповідач [PERSON] не була власником квартири [ADDRESS], оскільки на той час її власником був [PERSON] Також в матеріалах спадкової справи є заява [PERSON] від 14.05.2013р. на ім.»я начальника Головного управління юстиції в Одеській області, в якій він зазначає, що у відношенні [PERSON] порушена кримінальна справа за шахрайство, оскільки вона, при складанні заповіту, приховала від нотаріуса факт укладення договору довічного утримання. В цій заяві [PERSON] просив реєстрацію вступу в спадщину [PERSON] по заповіту взяти на контроль. Вказана заява була надіслана приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до ст.ст.1216,1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст.ст. 1220, 1222 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1258, ч.2 ст. 1259 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ст.ст.1261,1264 Цивільного кодексу України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім»єю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Посилаючись на вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved