Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 19 грудня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] до [PERSON] про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та відсотків за користування чужими грошовими коштами. В обґрунтування вимог зазначив, що 17 квітня 2014 року надав відповідачеві позику у сумі 11000,00 доларів США, а останній зобов`язався повернути суму боргу у строк до 01 червня 2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2016 було стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 17.04.2014 в розмірі 275 484 грн, 3% річних - 19268,00 грн, облікова ставка НБУ за користування чужими грошовими коштами - 126 635, 84 грн, а всього 421 387, 84 грн. В обумовлений строк відповідач суму боргу не повернув та до сьогодення ухиляється від його повернення. Просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати в розмірі 92657, 89 грн, 3 % річних від суми заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України за період з 15.11.2016 по 13.12.2019 у сумі 25450,19 гривень, а також в порядку ст. 1048 ЦК України відсотки за користування позикою за період з 15.11.2016 по 13.12.2019 у сумі 244685,74 гривень. Представник позивача надав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги думку позивача, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд з письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.12,81,82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.11.2016, яке набрало законної сили 29.11.2016, встановлена наявність боргових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] у розмірі 421387,87 грн, які виникли за договором позики у вигляді розписки від 01.06.2014. Згідно ст.526, 527 ЦК України зобов`язання повинно бути виконано належним чином та відповідно з умовами договору та вимог Цивільного кодексу України. Боржник повинен виконати свої обов`язки, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором чи законом. За правилом ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За умовами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, встановленому договором. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підставі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року За змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Оскільки сторонами, договором позики від 17.04.2014 не встановлений розмір процентів, то позивач має право на проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України. Така сплата боржником процентів за грошовим зобов`язанням є обов`язком боржника й у разі прострочення ним виконання грошового зобов`язання, оскільки вказані проценти, які боржник зобов`язаний сплачувати за користування чужими коштами, мають іншу юридичну природу, за якою є не санкцією, а боргом, виходячи з правомірного характеру користування. Згідно ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійснені розрахунків на території України за зобов`язанням допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Статтею 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тобто відповідно до ст.524 ЦК України допускається лише визначення еквіваленту зобов`язання у іноземній валюті, а не сплата нею. Таким чином, станом на 13.12.2019 стягненню підлягають інфляційні витрати в розмірі 92657,89 грн, 3 % річних - 25450,19 грн., відсотки за користування чужими грошовими коштами відповідно до ст.1048 ЦКУ в розмірі 244685,74 грн. Крім того, в порядку ст.141 ЦПК України та ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду даного позову, з відповідача на користь держави слід стягнути, судовий збір в розмірі 3627,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved