Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя ( квартири [ADDRESS]), котре було набуте сторонами під час перебування в шлюбі. За час спільного проживання сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Після розлучення позивач фактично не проживав з відповідачкою по причині постійних сварок з колишньою дружиною, яка постійно йому чинила перешкоди. Позивач залишив придбане майно хатнього вжитку в користування відповідачки, оскільки їхні спільні діти залишились проживати з відповідачкою і пішов жити до своєї сестри. Позивач перебуває на заробітках і в смт. Рафалівці буває дуже рідко. В ході судового розгляду справи представник позивача звернувся до суду з письмовою заявою від 05.09.2016 року про уточнення позовних вимог. Він просить суд визнати спірну квартиру обєктом права спільної сумісної власності, оскільки квартира поділу не підлягає, визнати за позивачем та відповідачкою по ? квартири та стягнути з відповідачки судовий збір та витрати понесені позивачем на оплату експертизи. В судовому засіданні представник позивача підтримав зміни про уточнення позовних вимог. Він пояснив, що квартира придбана під час перебування позивача та відповідачки в шлюбі. Він не претендує на поділ придбаних меблів, котрі залишились в користуванні відповідачки але просить визнати придбану квартиру обєктом права спільної сумісної власності та стягнути судові розходи. Його довіритель перебуваючи на заробітках заробив коштів на придбання квартири. Представник наголосив, що майно придбане під час шлюбу належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Піл час розгляду позовної заяви відповідачка заявлений позов не визнала та звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ майна щоб виділити їй 2/3 частки спірної квартири. Зустрічний позов було подано до суду під час розгляду первісного позову і тому ухвалою від 22.04.2016р. його було повернуто відповідачці. Згодом відповідачка звернулась до суду 16.05.2016р. з заявою про застосування до позивача терміну позовної давності і відмовити позивачу в задоволенні позову. Представник відповідачки просила врахувати той факт, що її довірителька 08.11.2006 року отримала в ПриватБанку кредит в сумі 20000 грн. для придбання двохкімнатної квартири по вул.. Петро-Павліській в смт. Рафалівка. Згідно договору купівлі-продажу від 08.11.2006р., завіреного державним нотаріусом, вартість придбаної квартири становить 20000 грн. Отже весь отриманий кредит відповідачка сплатила за придбану квартиру і позивач матеріально не допомагав, а тому претендувати на квартиру не має підстав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. В матеріалах справи є ксерокопія договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 08 листопада 2006р. про купівлю, посвідченого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, [PERSON] вищезгаданої квартири за 20000 грн. Також відповідачкою надано ксерокопію кредитного договору №ROVWGK 00001816 ВІД 08.11.2006 р. про отримання [PERSON] кредиту в розмірі 20000 грн. на придбання двохкімнатної квартири по вул.. Петро-Павлівській в смт. Рафалівка Володимирецького району. Суд призначив експертизу для визначення варіантів поділу спірної квартири. Згідно висновку експерта №160119/1-30 від 04.03.2016р. спірна квартира поділу не підлягає. Тому після отриманих результатів експертизи представник позивача заявою від 05.09.2016р. уточнив позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності на спірну квартиру та визнати за позивачем і відповідачкою по ? частини спірної квартири. Суд не зовсім погоджується з думкою представника позивача оскільки він в заяві про уточнення позовних вимог просить виділити його довірителю та відповідачці по ? спірної квартири, але відповідачка його не уповноважувала виступати в суді від її імені. Повернення судових витрат можливе лише при задоволенні позову і суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені витрати (ст. 88 ЦПК України). Заявлені позовні вимоги від 11.11.2015р. не задоволені, а лише частково задоволені зміни до позову від 05.09.2016р., тому суд повернути судові витрати не має підстав. Також не поділяє думку представника відповідача про відмову [PERSON] в заявленому позові і квартиру залишити у власності відповідачці. Вона не врахувала вимог ст. 60 СК України, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. В матеріалах справи є ксерокопія рішення Володимирецького районного суду від 09.04.2012р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] укладеного 24.11.1998р. Отже, квартира [ADDRESS] сторонами в шлюбі і належить їм на праві спільної сумісної власності. Заява відповідачки від 17 травня 2016р. про застосування до заявленого [PERSON] позову про поділ майна строків позовної давності посилаючись на рішення Володимирецького районного суду від 18.04.2013р. є надуманою і не відповідає дійсності. Слід зазначити, що вищезгадане рішення скасоване рішенням апеляційного суду Рівненської області від 10.06.2013р. Крім того, [PERSON] зазначив в позові, що він отримав ухвалу Володимирецького районного суду від 21.10.2015р. про відкриття провадження за позовом [PERSON] про втрату позивачем права користуватись житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Згідно ст.261 ЦК України строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Отже, заява про пропущення позивачем строку позовної давності є надуманою. Адже згідно ст.261 ЦК України строк позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 цього ж Кодексу врегульовано, що у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Outcome: partial