Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із відповідною позовною заявою, в якій зазначив, що 05 серпня 2009 року він зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON], про що 05 серпня 2009 року складено актовий запис № 241 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу їх родина практично розпалася. Вони припинили розуміти один одного. З цього приводу між ними постійно виникають сварки, вони припинили нормально спілкуватися як подружжя, жити сімейним життям. Такі взаємовідносини привели до втрати почуття любові та поваги один до одного. В теперішній час вони проживають окремо. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, строк на примирення не потрібний. Просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив судові витрати віднести за рахунок позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надавши заяву в якій позовні вимоги визнала, позов просила задовольнити та розглянути справу у її відсутність, просила після розірвання шлюбу залишити за нею дівоче прізвище - Лавріненко. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 05 серпня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 241 від 05 серпня 2009 року, дошлюбне прізвище дружини - Лавріненко, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 170481, виданого 05.08.2009 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 311490, виданого 22 лютого 2010 року виконкомом Катеринівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 06 від 22 лютого 2010 року. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а, отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум ВСУ в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які були понесені позивачем при звернені до суду. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved