Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, приватний нотаріус Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання права власності та зняття арешту. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що 25 липня 2003 року між нею та відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири № 4, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. С. Ковалевської, буд. 2. Відповідно до діючого на той час законодавства, Єдиний державний реєстр прав власності на нерухоме майно не діяв, так само і не набрав чинності новий ЦК України. У 2014 році вона звернулася до державного реєстратора Дніпропетровського міського управління юстиції з метою здійснення державної реєстрації права власності на квартиру, однак рішенням державного реєстратора їй було відмовлено у здійсненні державної реєстрації у звязку з наявністю обтяження нерухомого майна, а саме арешту, накладеного Індустріальним відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 27.07.2010 року. Просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно квартиру № 4, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. С. Ковалевської, буд. 2, та зняти арешт з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], накладений постановою Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27.07.2010 року. В судові засідання зявлялась позивач [PERSON], яка підтвердила викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, в звязку з чим, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, а також приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подавали. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно матеріалів справи між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири № 4, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені газети «Правда», буд. 2, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 25 липня 2003 року та зареєстрований в реєстрі за № 4316. Як встановлено в судовому засіданні, позивач не зареєструвала право власності на квартиру [ADDRESS] в установленому законом порядку. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27 липня 2010 року накладено арешт на майно квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується також витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Рішенням державного реєстратора прав власності на нерухоме майно від 18 листопада 2014 року [PERSON] відмовлено у державній реєстрації прав власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] у звязку із встановленням наявності арешту на зазначену квартиру в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не можу протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Накладення арешту на квартири, перешкоджає позивачу реалізувати свої права. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом скасування арешту, який був накладений на майно [PERSON] постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 27 липня 2010 року. Разом з тим, враховуючи підстави відмови державного реєстратора в реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на майно. На підставі викладеного,

Outcome: partial