Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова з Старосамбірського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа - Служба у справах дітей Турківської районної державної адміністрації Львівської області, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Ухвалою суду від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В підготовчому судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги щодо періоду виїзду дитини за кордон, просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на оздоровлення та відпочинок у період з 01.11.2020 по 01.11.2022 ( два роки) без дозволу(згоди) та супроводу її батька [PERSON] , [INFO] , в супроводі її - матері [PERSON] , [INFO] , з обов`язковим поверненням. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що з 15 жовтня 2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Мають дитину - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 березня 2019 року шлюб розірвано, та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. З метою оздоровлення дитини вона має намір поїхати до Туреччини. Так, вона уклала договір на туристичне обслуговування на період з 17 по 24 травня 2020 року та виїзд з дитиною до Туреччини, проте відповідач відмовляється добровільно надавати згоду на виїзд дитини за кордон. В підготовчому судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що у зв`язку з карантинними заходами поїздка відкладена на невизначений термін, з урахуванням цього вона просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини на 2 роки, у період з 01.11.2020 по 01.11.2022, з обов`язковим поверненням дитини. Відповідач не спілк4ується з дитиною, останній раз бачив дитину у 2019 році, не приходив навіть на її день народження в цьому році. В судове засідання позивачка не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутності та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений відповідно до положень ч.9 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, однак повістка повернута суду з відміткою про сплив терміну зберігання. Представник Служби у справах дітей Турківської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву з проханням справу розглянути у відсутності представника та позов задовольнити. Враховуючи наведене, відповідно до вимог ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності нез`явившихся осіб та постановити заочне рішення у справі. Вислухавши позивачку у підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 15 жовтня 2011 року сторони зареєстрували шлюб. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [INFO] у них народилась дочка [PERSON] . На підставі рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18 березня 2019 року шлюб розірвано, та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю Позивачка уклала з ТОВ «ТЕЗ ТУР» договір № 191212-2 від 11.12.2019 року на туристичне обслуговування, відповідно до якого отримала туристичну путівку до Анталії, Туреччина, на період з 17 по 24 травня 2020 року. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з приписами ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно із ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергове увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивачка турбується про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок, оздоровлення дитини. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 724 від 25 серпня 2010 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у дій державі; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянина, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. 11 березня 2020 року через загрозу епідемії коронавірусної інфекції в Україні Кабінет Міністрів України затвердив заходи, які необхідно вжити через та для недопущення поширення COVID-19, у зв`язку з чим авіакомпанії змушені були скасувати всі рейси. Авіаперевізники України сплачені за путівку кошти не повертають, а пропонують безкоштовно змінити дату вильоту набудь-які напрямки. Оскільки карантинні заході продовжуються, позивачка позбавлена можливості зазначити конкретний період та місце перебування дитини за кордоном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Позивачка надала достатньо доказів на підтвердження позовних вимог. Судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування. Виїзд дитини з матір`ю на відпочинок відповідає інтересам дитини. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved