Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулася позивач. Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що їй та її неповнолітнім дітям на праві приватної власності належить будинок № 3 по вулиці Труда в селі Грушів Миронівського району Київської області. Даним будинком для проживання користувався відповідач. З 2010 року відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованими в ньому. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком № 3 по вулиці Труда в селі Грушів Миронівського району Київської області, який належить їй та її дітям на праві приватної власності, у звязку з його відсутністю за місцем реєстрації понад один рік. В судовому засіданні позивач та її представник позовну вимогу підтримали та просили її задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог послалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом оголошення у пресі в офіційному печатному органі газети «Урядовий курєр». Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача та її представника, покази свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та її неповнолітні діти є власниками будинку № 3 по вулиці Труда в селі Грушів Миронівського району Київської області, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно, виданими Реєстраційною службою Миронівського районного управління юстиції Київської області (а.с. 13-18). Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У вищевказаному будинку зареєстрований [PERSON] (а.с. 41), який відповідно до актів обстеження умов проживання позивача не проживає у цьому будинку з 16 червня 2015 року по 05 червня 2016 року. Будь-які особисті речі, які б могли підтверджувати проживання відповідача у зазначеному будинку відсутні (а.с. 20-32). Факт не проживання відповідача у вказаному будинку також підтверджується показами свідка [PERSON], яка засвідчила в судовому засіданні, що знає особисто [PERSON], оскільки вона є сусідом та проживає [INFO]. Свідок підтвердила, що відповідач понад рік не проживає в будинку за вказаною адресою. Свідку не відомо, де на даний час проживає відповідач. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Таким чином судом встановлено, що відповідач понад рік (з 16.06.2015 року по час розгляду справи 07.10.2016) відсутній без поважних причин за місцем своєї реєстрації в будинку № 3 по вулиці Труда в селі Грушів Миронівського району Київської області. Частиною 2 ст. 405 ЦК України\~передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідач, який без поважних причин був відсутній понад один рік у будинку за вказаною адресою втратив право на користування ним, а тому у позивача, як власника будинку та законного представника малолітніх [PERSON], [PERSON] з 16 червня 2016 року виникло право на звернення до суду про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування 3 по вулиці Труда села Грушів Миронівського району Київської області, який належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної власності. Цим правом позивач правомірно скористалася у спосіб, передбачений ст. 405 ЦК України, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійка, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 51 від 29 червня 2016 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved