Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся [PERSON] із вказаним позовом до [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 16 грудня 2013 року між ним та відповідачем - [PERSON] у простій усній формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля УАЗ 31512, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Тоді ж, 16 грудня 2013 року, позивач передав [PERSON].5 000 гривень, про що відповідач власноруч написав розписку. Того ж дня [PERSON] передав [PERSON] автомобіль у повне його розпорядження разом із відповідними правовстановлюючими документами. [PERSON] після виконання ним зобов'язань покупця та отримання правовстановлюючих документів на автомобіль, позивач виявив що у графі власник вказано «ВЗП Ширяївська райспоживспілка» на що відповідач [PERSON] пояснив, що вказаний автомобіль належав вказаному підприємству, однак постановою № 36 від 16.07.2012 року автомобіль [NUMBER] було вирішено реалізувати. Так вказаний автомобіль був придбаний відповідачем за 5000 гривень, згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №99. 18 жовтня 2012 року на ім'я відповідача [PERSON] було видано довіреність під № 4 для зняття то постановки на облік вищевказаного автомобілю, але відповідач у зв'язку із браком коштів автомобіль не перереєстрував, що унеможливило оформити угоду нотаріально. З огляду на вищенаведене позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на автомобіль УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], який мав місце 16.12.2013 року та визнати за ним - [PERSON] право власності на автомобіль УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду від 04.03.2014 року, за [PERSON] визнано право власності на автомобіль УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], який мав місце 16.12.2013 року. За [PERSON] визнано право власності на автомобіль УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER]. Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 18.112014 року заочне рішення скасовано, справу признано до розгляду в загальному порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду спарви були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно правовстановлюючого документу - технічного талону від 18.10.1989 року, автомобіль УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER], належить Заготконторі смт. Ширяєво Одеської області, вул. Колхозна 4. Згідно постанови правління Ширяївської райспоживспілки № 36 від 16.07.2012 року, автомобіль УАЗ 31512, 1989 року виготовлення, шасі/рама [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун № [NUMBER], д/н [NUMBER] було вирішено реалізувати, а гроші від продажу автомобіля направити на поповнення власних обігових коштів. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 99 від 16.07.2012 року, вказаний автомобіль було реалізовано за 5000 гривень. Згідно довіреності № 4 від 18.10.2012 року [PERSON], було дозволено зняти з реєстраційного обліку автомобіль Уаз. За частиною другою статті 41 Конституції України - право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Згідно постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, від 06.11.2009 року, суди вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, повинні враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Так при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Тому у зв'язку з недодержанням вимог Закону про нотаріальне посвідчення правочину, договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Так згідно Наказу Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», та згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна. Крім того, необхідною умовою укладення деяких договорів є їх державна реєстрації. Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Реєстрації, зокрема, підлягають договори купівлі продажу нерухомого майна; договір найму будівлі або іншої капітальної споруди, укладений на строк не менше трьох років тощо. З огляду на вищенаведене, суд, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів по справі, а також врахувавши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] позовні про визнання угоди дійсною, та визнання права власності слід відмовити. На підставі ст.ст. 3-4, 10-11, 60, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: dismissed