Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Держави України в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, Запорізької місцевої прокуратури №1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. У подальшому позовна заява була змінена в частині відповідачів та збільшено позовні вимоги. Позивач звертається з позовними вимогами до Державної казначейської служби України, ГУНП в Запорізькій області, Прокуратури Запорізької області, Ліквідаційної комісії Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 23.04.2010 року [PERSON] шляхом обману було вмовлено в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка В.М. підписати довіреність, згідно з якою вона уповноважила [PERSON] розпоряджатися належною їй єдиною квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Пізніше на підставі вказаної довіреності 11.05.2010 [PERSON] уклав договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] , а через місяць, тобто 11.06.2010, [PERSON] уклав договір купівлі-продажу вказаної кварти з [PERSON] . Внаслідок таких неправомірних дій Позивач позбулася власності на свою єдину квартиру. Пізніше [PERSON] стало відомо, що вона також знята з реєстрації проживання у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] ., хоча добровільно сама цього не робила, і що її знімала з реєстрації місця проживання старший паспортист СГІРФО Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, яке являлось на той час структурним підрозділом Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області. За результатами досудового розслідування, яке здійснювалось СВ Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області [PERSON] та [PERSON] визнані винними в тому, що вони за попередньою змовою заволоділи шляхом зловживання довірою [PERSON] її квартирою [ADDRESS] , яку в подальшому продали, спричинивши потерпілій матеріальну та моральну шкоду в великих розмірах (згідно висновків незалежного оцінщика ринкова вартість вилученої двокімнатної квартири станом на 11.05.20 року складала 203743,0 грн.). Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2014 року у справі №334/2265/14к визнано [PERSON] та [PERSON] винними у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 190, ч.1,ч.3 ст. 357 КК України та призначене покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засуджених [PERSON] , [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 3 роки. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 17224,55 грн. в рахунок матеріальної шкоди та 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Правоохоронні органи вмовили [PERSON] разом з її представниками погодитися на застосування ст.75 КК України, у відповідності до якої засуджених було звільнено від відбування покарання, мотивуючи тим, якщо засуджені будуть на волі, у них буде можливість працювати і вони сплатять компенсацію за моральну та матеріальну шкоду, заподіяну потерпілій своїми злочинними діями. Однак, пройшло 5 років та вирок в частині відшкодування [PERSON] матеріальної та моральної шкоди не виконаний. Фактично [PERSON] та [PERSON] не понесли покарання за скоєний ними тяжкий злочин. Єдиними несприятливими наслідками для засуджених виявився обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. В зв`язку з невиконанням рішення суду 03.03.2015 [PERSON] подана до Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області, яке являлось на той час структурним підрозділом Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, заява про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] (основного організатора злочину та вигодонабувача) за ст.382 КК України (не виконання рішення суду). Дана заява була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате досудове розслідування (№ кримінальної о провадження 12015080080000890 від 03.03.2015). Однак станом на теперішній час [PERSON] навіть не пред`явлена підозра. Правоохоронні органи весь час намагаються закрити вказане кримінальне провадження. Позивач вважає, що неправомірними діями посадових осіб Ленінського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, СГІРФО Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, Шевченківського РВ ЗМУ УМВС України у Запорізькій області, які являлись структурними підрозділами Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Прокуратурою Запорізької області (Прокуратура Шевченківського району м. Запоріжжя, Запорізька місцева прокуратура №1 Прокуратури Запорізької області) потерпілій [PERSON] заподіяна матеріальні збитки та моральна шкода, що є підставою для пред`явлення даної позовної заяви. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а до самих збитків ч.2 ст.22 ЦК України відносить втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до загальних засад цивільної відповідальності за заподіяну майнову й моральну (немайнову) шкоду, передбачених ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, заподіяна неправомірними діями особистим немайновим правам і майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Статтею 1174 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 і 450 ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Аналогічна позиція існує в судовій практиці, зокрема згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «... моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушеннями права власності, ... у порушенні інших цивільних прав, ... у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків». Згідно з п.9 зазначеної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Стосовно неправомірності бездіяльності посадових осіб СВ Ленінського РВ ГУ УМВС в м. Запоріжжі (правонаступник - Дніпровський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області). Досудове слідство за кримінальними провадженнями №12013089990001132 (ч.4 ст. 190 КК України, шахрайство), №12013089990001133 (ч.1,ч.3 ст.357 КК України, викрадення, підробка документа (паспорта)) здійснювалось протягом 4 років. За цей час кримінальне провадження двічі призупинялося по причині не можливості встановити осіб, які здійснили злочин. В зв`язку з чим, представник [PERSON] - [PERSON] вимушена була звертатися до Генеральної прокуратури, міністра МВД України, в Адміністрацію Президента України, на телебачення каналів СТБ, ІСТВ. Лише 18.08.2014 Ленінським районним судом м. Запоріжжя був винесений вирок у справі №334/2265/14к, де [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у скоєнні двох злочинів. Враховуючи неефективність проведеного правоохоронними органами досудового розслідування вказаних злочинів, [PERSON] разом із своєю тіткою [PERSON] розпочали паралельний захист свого майна в цивільному судочинстві. З метою повернення у власність єдиної квартири були ініційовані наступні судові процеси: Справа №2-565/11 про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними на підставі ст.225 ЦК України, визнання права власності. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2011 по справі №2-565/11 позов прокурора Ленінського району м. Запоріжжя в інтересах [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] , приватний нотаріус Сенченко В.М. про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними, визнання права власності задоволено; визнано недійсною та скасовано довіреність від 23.04.2010, посвідчену приватним нотаріусом Сенченко В.М., зареєстровану в реєстрі за №902 на ім`я [PERSON] , видану [PERSON] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.05.2010 між [PERSON] та [PERSON] ; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.06.2010 між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11.04.2012 по справі №2-565/11 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено; скасовано рішення першої інстанції; відмовлено в задоволенні позову прокурора Ленінського району м. Запоріжжя в інтересах [PERSON] по причині не доведеності «абсолютної неспроможності [PERSON] під час видачі довіреності розуміти значення своїх дій». Справа №2/814/17/2012. Рішенням від 21.06.2012 Ленінським районним судом м. Запоріжжя по справі №2/814/17/2012, яке було залишено без змін апеляційним судом Запорізької області (ухвала від 30.08.2012 по справі №22ц-4420/12), задоволений позов [PERSON] до [PERSON] та усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності, виселивши [PERSON] та [PERSON] з квартири за вищевказаною адресою. Справа №334/4460/13-ц. Ухвалами від 19.06.2013 у справі №334/4460/13-ц та від 03.02.2014 у справі №334/4460/13-ц Ленінським районним судом м. Запоріжжя було відстрочено виконання судового рішення від 21.06.2012 по цивільній справі №2/814/17/2012. Ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2013 у справі №334/4460/13-ц була скасована апеляційним судом Запорізької області (ухвала від 31.10.2013 у справі №22-ц/778/4185/13), як така, що не містить строк дії відстрочки. Справа №2/0808/1606/2012. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2012 яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2013 у справі №22ц/778/426/13 в задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Сенченка В.М. про визнання дії останнього протиправними при посвідченні довіреності від 23.04.2010, виданої на ім`я [PERSON] щодо розпорядження квартирою за [ADDRESS] , зареєстрованої в реєстрі за №902 та визнання недійсною вказаної довіреності відмовлено, вважаючи не доведеним таку підставу визнання право піну помилка (ст.229 ЦК України). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.09.2013 у справі №6-13143св13 скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2012 у справі №2/0808/1606/2012 та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 20.02.2013 у справі №22ц/778/426/13, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 04.02.2014 ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №2/331/179/14 справу за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка В.М., [PERSON] , [PERSON] про визнання правочину щодо посвідчення довіреності від 23.04,2010 недійсним, визнання дій нотаріуса протиправними, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності та зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд Ленінському районному суду м. Запоріжжя. 02.09.2014 [PERSON] надіслала на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя заяву про залишення її позовної заяви без розгляду, враховуючи неможливість визнати правочин недійсним на підставі ст.229 ЦК України та в зв`язку з тим, що нарешті Ленінським районним судом м. Запоріжжя був прийнятий вирок, який є доказом для інших підстав визнання правочину недійсним. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2014 у справі №0808/4629/2012 (Провадження №2/334/1192/14) позовну заяву [PERSON] до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Сенченка В.М., [PERSON] , [PERSON] про визнання дій протиправними, визнання довіреності недійсною - залишено без розгляду. Причиною надіслання заяви про залишення позовної заяви без розгляду стало не можливість визнати правочин недійсним на підставі ст.229 ЦК України та винесення Ленінським районним судом м. Запоріжжя вироку, який може слугувати доказом вибуття квартири поза волею [PERSON] . Справа №334/9037/14-ц. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 у справі №334/9037/14-ц позовні вимоги [PERSON] задоволені; витребувано з володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] ; визнано право приватної власності на вказану квартиру; зобов`язано реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру та здійснити реєстрацію права власності на зазначений об`єкт нерухомості за [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 у справі №22-ц/778/9037/14-ц апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, скасовано рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 по справі №334/903 7/14-ц та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.06.2016 по справі №334/9037/14-ц касаційні скарги [PERSON] та заступника прокурора Запорізької області задоволено частково; рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2015 та рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.11.2015 скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.2017 по справі №334/9037/14 - яке було залишено без змін в частині основних позовних вимог апеляційним судом Запорізької області від 09.11.2017, позов [PERSON] задоволено частково; визнано недійсною довіреність від 23.10.2010, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького, міського нотаріального округу Сенченко В.М., зареєстровану в реєстрі за №902, видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 11.05.2010 між [PERSON] та [PERSON] ; витребувано з володіння [PERSON] спірну квартиру на користь [PERSON] ; визнано право приватної власності на вказану квартиру за первинним її власником [PERSON] . Постановою Верховного суду від 06.11.2019 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09 листопада 2017 року залишені без змін. Лише наявність вироку суду надало можливість звернутися до суду на підставі ст.388 ЦК України. Позивач вважає, що затяжне досудове розслідування за кримінальними провадженнями спричинило довготривалий та затратний судовий захист порушених прав власності [PERSON] . Підстав для довготривалого розслідування не було, оскільки ні [PERSON] , ні [PERSON] не переховувалися, тому пояснення правоохоронних органів щодо неможливості встановити осіб, які здійснили злочин, було лише прикриття своєї бездіяльності. В зв`язку з неефективним та довготривалим розслідуванням вказаного злочину, для [PERSON] настали несприятливі наслідки, що пов`язані з моральними хвилюваннями протягом 9 років через порушення її права власності. Матеріальні збитки в зв`язку з неправомірною бездіяльністю посадових осіб СВ Ленінського РВ ГУ УМВС в м. Запоріжжі (правонаступник - Дніпровський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області) це витрати, що були понесені [PERSON] у зв`язку з отриманням юридичної допомоги з питань судового захисту прав її власності. Окрім того, питання неправомірності дій посадової особи ОГІРФО Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області відносно [PERSON] при знятті її з державної реєстрації вже досліджувалися в адміністративній справі № 808/6982/15. У постанові суду за наслідками розгляду вказаної справи дії старшого паспортиста СГІРФО Ленінського районного відділу Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області [PERSON] стосовно зняття з реєстрації [PERSON] визнані протиправними. Постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 02.11.2015 по справі №808/6982/15 була переглянута Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом та змінена в частині стягнення на користь [PERSON] компенсації моральної шкоди в розмірі 5000,0 грн. (постанова ДААС від 25.02.2016 по справі №808/6982/15). Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 20.06.2018 переглянув справу №808/6982/15 в касаційному порядку та

Outcome: partial