Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

До Димитровського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про відшкодування моральної шкоди, пов'язаної з травмою на виробництві, стягнення невиплаченої одноразової допомоги при звільнені у зв'язку з виходом на пенсію, стягнення середнього заробітку за затримку належних при звільнені працівникові сум. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у перiод з 06.05.1991 р. по 19.06.2002 р. він працював на шахті «ім. Г. Димитрова» Виробничого обєднання «Красноармійськвугілля», правонаступником якого є ДП «Красноармійськвугілля», у якості стволового 1 розряду підземним з повним робочим днем під землею. Загалом у вугільній галузі на підприємствах вугільної промисловості його стаж роботи на момент звільнення, а саме на 19.06.2002 р., становив більш 20 років. 19.06.2002 р. згiдно наказу відповідача № 90-к від 19.06.2002 р. його було звiльнено за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію. Вiдповiдно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звiльнення видати працiвниковi належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статтi 116 КЗпП Украни. Вiдповiдно до ст.116 КЗпП України при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї провадиться в день звільнення. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою зазначених сум. В порушення ст. 116 КЗпП Украни його не було а ні письмово а ні усно повiдомлено про виплату нарахованих йому сум при звiльненi, тому він не мiг знати нарахована чи не нарахована йому одноразова допомоги при звiльненнi у зв'язку з виходом на пенсiю, передбачена п.12.15 Галузевої (тарифноi) угоди мiж Держвуглепромом i галузевими вугiльними профспiлками вiд 12.02.1992 р. (із змінами від 03.07.2001р.) З метою з'ясування сум належних йому при звiльненi, а саме чи була сплачена йому одноразова допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, він 10.02.2014 р. звернувся до відповідача. Останній своєю довідкою його повiдомив, що на цей час не відомо чи сплачувалась йому така допомога та про сплачені суми йому повинно бути відомо. В свою чергу вiдповiдачем не було його усно таабо письмово повiдомлено про виплату нарахованих сум при звільнені, з цих підстав він прийшов до висновку, що відповідач йому не сплатив одноразової допомоги при звільненні, у зв'язку з виходом на пенсiю. Вiдповiдно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України уразі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком Згідно до п. 12.15 Галузевої (тарифної) угоди мiж Держвуглепромом i галузевими вугiльними профспiлками вiд 12.02.1992 р. працiвнику, що має право на пенсiю за вiком чи по iнвалiдностi, при виході на пенсію з Пiдприємства (структурного пiдроздiлу, вiдособленого пiдроздiлу, фiлiалу, товариства i др.) (незалежно вiд причин звiльнення крiм звiльнення за порушення законодавства, трудової дисциплiни та правил технiки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмiр якої залежить вiд стажу роботи в галузi i середнього заробiтку, але не менше за 10 рокiв - середньомiсячного заробiтку, за 15 рокiв - двохмiсячного заробiтку, за 20 років i бiльше -трьохмiсячного. В свою чергу згідно п.3.2 відповідної угоди положення угоди є обов'язковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів а також під час розгляду трудових спорів. Відповідно до п. 2.42. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Мінстатиститки України № 323 від 11.12.1995 р., яка діяла на час його звільнення, сума наданих підприємством трудових і соціальних пільг працівникам, а саме одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, входила до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до фонду оплати праці. Згiдно ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або повноважного ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi у ст. 116 КЗпП України, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство повинно виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, вказана допомога входить до фонду оплати праці і на неї розповсюджується ч. 2 ст. 233 КЗпП України. При звiльненнi йому вказана допомога не була виплачена, що не спростовується листом відповідача. Оскiльки його стаж роботи у вугільній галузі на час звiльнення складав понад 20 рокiв у галузі, він мав право на виплату одноразовоi допомоги в розмiрi трьох середньомiсячних заробiтних плат, що складає 1 284,12 грн. (428,04 його середня зарплата згідно довідки відповідача х 3 міс). У зв'язку з тим, що згідно п. 12.15 Галузевої (тарифної) угоди мiж Держвуглепромом i галузевими вугiльними профспiлками вiд 12.02.1992 р. він має право на відповідну одноразову допомогу у зв'язку з виходом на пенсію, то відповідач винен йому як одноразову допомогу так і зобовязан сплатити середнiй заробiток за весь час затримки розрахунку при звільнені по день фактичного розрахунку. Згiдно довідки відповідача його середньоденна заробітна плата становить 20,88 грн., яка розрахована за робочими днями. Він був звiльнений 19.06.2002 р., а повний розрахунок відповідачем не був проведений, тому загальна затримка розрахунку при звiльненi станом з 20.06.2002 р. по 28.02.2014 р. - становить 2 941 роб. днiв. Отже, 2 941 (р. д. затримки розрахунку) х 20,88 грн. (середньоденної зарплати) = 61 408,08грн. Загалом за затримку належних йому при звiльненi вiдповiдач за перiод з 20.06.2002 р. по 28.02.2014 р. повинен виплатити середнiй заробiток та невиплачену одноразову допомогу у розмiрi 62 692,20 грн. (1 284,12 допомога + 61 408,08 середній заробіток) Вчасно не виплативши належнi йому при звiльненнi суми у встановленi законодавством строки, вiдповiдач спричинив йому моральну шкоду, що виражається у душевних стражданнях у зв'язку з порушенням його законного права на вчасне отримання зароблених ним грошей та матерiальних труднощах на протязi тривалого часу. Це привело до порушення його звичного життєвого устрою, він став замкнутий, мало товариський, втратив який або iнтерес до житгя. Для забезпечення нормального життєвого рiвня, йому доводилось брати у борг грошi у знайомих, товаришiв, а в зв'язку з не виплатою вiдповiдачем належних йому грошей, він не мав змоги в обумовленi строки повертати борги, що зруйнувало вiдносини з його кредиторами, якi до теперiшнього часу не налагодженнi. Для налагоджування стосункiв з кредиторами, у нього виникає необхiднiсть витрачати власнi кошти. Оцiнуючи характер та тривалiсть моральних страждань, вчинену менi моральну шкоду, він оцiнюю у 5 000 грн. Окрім того з 04 липня 1972 р. та по 26 квітня 1989 р. він працював на шахті «ім. Г. Димитрова» комбінат «Красноармійськвугілля», правонаступником якого є ДП «Красноармійськвугілля», на різних посадах, а з 01.12.1974 р. машиністом підземних підйомних машин. 13.10.1988 р. приблизно о 13.20 год. з ним трапився нещасний випадок, а саме при спуску вантажу на вантажному ходку бремсберга пл. Л-6 гор.610 м. трапився обрив канату лебідки ЛЕД-34 у зв'язку з чим скотившимися вагонами й було його травмовано, коли він знаходився на ніжній прийомо-відправній площадці. Потрапивши до Димитровської ЦМЛ він знаходився на лікуванні з 13.10.1988 р. по 09.12.1988 р. з діагнозом травматичний відрив лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої треті голені, закритий перелом лодижки правого голеностопного суглобу без суміщення осколків. В задовільному стані після проходження процедури лікування та ампутації лівої кінцівки на рівні треті голені його було виписано з травматологічного відділення Димитровської ЦМЛ на амбулаторне лікування до травматолога. У зв'язку з цим нещасним випадком шахтою було складено акт про нещасний випадок за формою Н-1. 26.04.1989 р. по даній травмі міжрайонна травматологічна ВТЕК встановила йому 80% стійкої втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності у послідуючому рекомендовано протезування, а з 2012 р. встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності рекомендовано протезування, трость, медакоментозне лікування, саноторно-курортне лікування. На цей час він щомісячно отримую грошову страхову суму, але внаслідок виробничої травми йому також заподіяна моральна шкода, яку він відчував з часу захворювання та продовжує відчувати до теперішнього часу. У результаті зазначеної травми йому заподіяна моральна шкода, тому що перебуваючи на лікуванні, він не може вести повноцінний спосіб життя, протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, почуття страху у зв'язку з інвалідністю, психологічний дискомфорт у зв'язку з ампутацією лівої нижньої кінцівки що викликає в нього значне порушення сердечного спокою яке, він відчуваю до теперішнього часу. Через травму він не може виконувати чоловічу фізично тяжку працю та тривалий час знаходитись на ногах, через біль яку він постійно відчуває, у зв'язку з чим він змушений звертатись до лікарів. Біль, яку він відчуває, сильно гнітить, викликає почуття сорому, провини в тім, що він не повноцінна людина. З моменту травми він не може виконувати деяку суто чоловічу роботу по господарству, тому що у зв'язку з травмою ніг та відсутності лівої нижньої кінцівки йому дуже важко виконувати без чиє ї б то не було допомоги, від чого відчуває почуття незручності. Довге пересування викликає у нього біль, а від тривалого пересування за допомогою протезу, він постійної натирає культю та швидко утомлююся. Внаслідок травми він змушений відмовитися від далеких подорожей (охота, рибалка), від чого він почуває постійний психологічний дискомфорт. Із-за травми був змінений його життєвий уклад, він змушений більше часу проводити вдома через що став замкнутий, мало товариський, втратив який або життєвий стимул, змушений відвідувати час від часу лікарню, у зв'язку з чим постійно страждає. Заподіяну йому моральну шкоду він оцінює у 240 000 (двісті сорок тисяч) грн. До судового засідання представник позивача не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволені позовних вимог. Представник відповідача ДП «Красноармійськвугілля» до судового засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав у відмові позовних вимог. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у перiод з 06.05.1991 р. по 19.06.2002 р. [PERSON] працював на шахті «ім. Г. Димитрова» Виробничого обєднання «Красноармійськвугілля», правонаступником якого є ДП «Красноармійськвугілля», у якості стволового 1 розряду підземним з повним робочим днем під землею. Загалом у вугільній галузі на підприємствах вугільної промисловості його стаж роботи на момент звільнення, а саме на 19.06.2002 р., становив більш 20 років. (а. с. 4-6). 19.06.2002 р. згiдно наказу відповідача № 90-к від 19.06.2002 р. його було звiльнено за власним бажанням у зв'язку з переходом на пенсію. (а. с. 6). Вiдповiдно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звiльнення видати працiвниковi належно оформлену трудову книжку i провести з ним розрахунок у строки, зазначенi в статтi 116 КЗпП Украни. Вiдповiдно до ст.116 КЗпП України при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї провадиться в день звільнення. Про нарахованi суми, належнi працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повiдомити працiвника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що в порушення ст. 116 КЗпП Украни [PERSON] не було а ні письмово а ні усно повiдомлено про виплату нарахованих йому сум при звiльненi, тому він не мiг знати нарахована чи не нарахована йому одноразова допомоги при звiльненнi у зв'язку з виходом на пенсiю, передбачена п.12.15 Галузевої (тарифноi) угоди мiж Держвуглепромом i галузевими вугiльними профспiлками вiд 12.02.1992 р. (із змінами від 03.07.2001 р.) З метою з'ясування сум належних йому при звiльненi, а саме чи була сплачена йому одноразова допомоги у зв'язку з виходом на пенсію, він 10.02.2014 р. звернувся до відповідача. Останній своєю довідкою його повiдомив, що на цей час не відомо чи сплачувалась йому така допомога та про сплачені суми йому повинно бути відомо. (а. с. 7-8). Вiдповiдно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України уразі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком Згідно до п. 12.15 Галузевої (тарифної) угоди мiж Держвуглепромом i галузевими вугiльними профспiлками вiд 12.02.1992 р. працiвнику, що має право на пенсiю за вiком чи по iнвалiдностi, при виході на пенсію з Пiдприємства (структурного пiдроздiлу, вiдособленого пiдроздiлу, фiлiалу, товариства i др.) (незалежно вiд причин звiльнення крiм звiльнення за порушення законодавства, трудової дисциплiни та правил технiки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмiр якої залежить вiд стажу роботи в галузi i середнього заробiтку, але не менше за 10 рокiв - середньомiсячного заробiтку, за 15 рокiв - двохмiсячного заробiтку, за 20 років i бiльше -трьохмiсячного. В свою чергу згідно п.3.2 відповідної угоди положення угоди є обов'язковими до застосування при укладанні угод, колективних договорів а також під час розгляду трудових спорів. Відповідно до п. 2.42. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Мінстатиститки України № 323 від 11.12.1995 р., яка діяла на час звільнення [PERSON], сума наданих підприємством трудових і соціальних пільг працівникам, а саме одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію, входила до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, які в свою чергу входять до фонду оплати праці. Згiдно ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або повноважного ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi у ст. 116 КЗпП України, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство повинно виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, вказана допомога входить до фонду оплати праці і на неї розповсюджується ч. 2 ст. 233 КЗпП України. Судом встановлено, що при звільненні [PERSON] вказана допомога не була виплачена, що не спростовується листом відповідача. Оскiльки стаж роботи у вугільній галузі [PERSON] на час звiльнення складав понад 20 рокiв, він мав право на виплату одноразовоi допомоги в розмiрi трьох середньомiсячних заробiтних плат, що складає 1 284,12 грн. (428,04 його середня зарплата згідно довідки відповідача х 3 міс). Суд,

Outcome: partial