Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: ПрАТ «СК «Оранта-Січ», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтовано тим, що 16 липня 2014 року о 09 год. 05 хв. у м. Запоріжжі на перехресті вул. Маршала Чуйкова та вул. Товариської сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON], яка керувала автомобілем [NUMBER] і - [PERSON], який керував автомобілем Nissan Note, державний номер [NUMBER]. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2014 року про притягнення її до адміністративної відповідальності по ст.124 КупАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль Nissan Note, державний номер [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту, необхідність якого викликана вказаною дорожньо-транспортною пригодою, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження за № 2904, становить 111 818 гривень 37 копійок. [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, як власника наземного транспортного засобу в ПАТ СК Оранта-Січ, що підтверджується Полісом АС/7366757 від 15 січня 2014 року з терміном дії з 01 лютого 2014 р. до 31 січня 2015 р. ПАТ СК Оранта-Січ 12 листопада 2014 року було здійснено виплату на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 34695 гривень 21 копійок. Отже, вартість спричиненого невідшкодованого збитку з урахуванням отриманого страхового відшкодування становить 77123 гривні 16 копійок. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачем були понесені додаткові витрати, а саме: вартість проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1500 гривень. В звязку з відсутністю коштів вказані ремонтні роботи не виконані, що призводить до неможливості використання належного позивачем автомобіля за призначенням і, як наслідок до додаткових моральних страждань. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких позивач зазнав від перенесеного жаху під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 липня 2014 року о 09 год. 05 хв. у м. Запоріжжі на перехресті вул. Маршала Чуйкова та вул. Товариської, адже внаслідок зіткнення транспортних засобів, автомобіль перекинувся на лівий бік. Це спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого він почав до всього нервово відноситися, крім того, це був єдиний транспортний засіб, на якому здійснювалася його робота та волонтерська діяльність. Розмір заподіяної моральної шкоди визначити важко, до того ж він продовжує нести моральні збитки, бо не може користуватися належним йому майном, а також замість своєї роботи вимушений займатися непритаманною діяльністю, а саме звертатися до експертів, автомайстерень та по юридичну допомогу. Відсутність можливості використання належного автомобіля перешкоджає трудовій та волонтерській діяльності. На сьогоднішній день позивач оцінює свої душевні страждання в 20 000 гривень. Просив стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду в сумі 77123,16 грн., моральну шкоду в сумі 20000 грн., витрати за проведення експертизи в сумі 1500 грн., судовий збір в сумі 971,23 грн. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заявила про те, що матеріальна шкода була відшкодована позивачу повністю страховою компанією при виплаті страхової суми. Щодо моральної шкоди зазначила, що вона є завищеною, і вважає можливим виплатити 5000 гривень в рахунок її відшкодування. В іншій частині просила відмовити. Представник відповідача також вказав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині моральної шкоди в сумі 5000 грн. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Надав пояснення щодо позовних вимог. Вказали, що страхова компанія відповідно до вимог закону вчинила всі необхідні дії щодо здійснення виплат позивачу. Просили слухати справу за відсутності представника третьої особи. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено,\~що 16\~липня 2014\~року о\~09\~год.\~05\~хв.\~[PERSON],\~керуючи автомобілем\~[NUMBER],\~рухаючись по\~другорядній дорозі,\~не надала\~перевагу транспортному\~засобу,\~який рухався\~по головній,\~внаслідок чого\~вчинила зіткнення\~з автомобілем\~Nissan\~Note,\~державний номер\~[NUMBER]\~під керуванням\~[PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 4 серпня 2014 року постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу. (а.с.5) Власником автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER] є позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АРС №072664 (а.с.37). Огляд і дослідження пошкодженого автомобіля виконав експерт [PERSON], який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості колісних транспортних засобів розміру збитку завданого власнику транспортного засобу» (свідоцтво № 864, видане МЮУ, дійсне по 7.10.2019 року). Висновком експертного дослідження №2904 від 10 липня 2017 року по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Nissan Note, державний номер [NUMBER], після ДТП, встановлено наступне: вартість відновлювального ремонту складає: 111818,37 грн. Сума відновлювально-ремонтних робіт не перевищує ринкову вартість досліджуваного автомобіля на момент пошкодження, отже автомобіль не є фізично знищеним, а ремонт є технічно можливим і економічно обґрунтованим. [PERSON] застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, як власника наземного транспортного засобу в ПАТ СК Оранта-Січ, що підтверджується Полісом АС/7366757 від 15 січня 2014 року з терміном дії з 01 лютого 2014 р. до 31 січня 2015 р. (а.с.85). Страховик відповідача по даному страховому випадку, перерахував на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 34695 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1537 від 11 листопада 2014 року. Відповідно до висновку №020 експертного авто товарознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту Nissan Note, державний номер [NUMBER] станом на 17 вересня 2014 року складала 71249, 82 грн. Згідно зі страховим актом (аварійним сертифікатом) від 31.10.2014 року сума матеріальної шкоди, заподіяної [PERSON] складає 35195,21 грн. Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам у їх сукупності, співставленні між собою та вимогам законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд враховує наступне: Постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 4 серпня 2014 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України є преюдиційним доказом, а саме обставиною яка не підлягає доказуванню. Судом була надана правова оцінка доказам у справі, встановлено вину водія [PERSON] у ДТП, та жодним чином не встановлено, що дії водія [PERSON] перебувають у причинному зв'язку із ДТП та її наслідками, що і підтверджується даною постановою суду. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України, має власник. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України при розгляді справи №6-108 цс13 від 13 листопада 2013 року, висловив правову позицію, якою визначено, що положення ст.ст. 1187 - 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 - 1167 ЦК України у зв'язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Виходячи з цього, оскільки позивачу в даному ДТП завдано шкоду внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то спір про відшкодування цієї шкоди з відповідача повинно вирішуватись за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України у справі № 6-2808цс1520 від 20 січня 2016 року висловив правову позицію, якою зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення статті 1192 ЦК. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, було використано нові вузли, деталі. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Зазначена правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15. Також, в листі Верховного Суду України «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 року надано роз'яснено що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля). В звязку із викладеним суд вважає, що при визначені розміру завданої шкоди має бути врахована сума, зазначена у висновку експертного дослідження №2904 від 10 липня 2017 року. Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі, яка складається з різниці між фактичним розміром завданої шкоди та прямими застрахованими збитками в сумі 111818, 37 грн. 34695,21 грн. = 77123,16 грн. В добровільному порядку відповідачем не відшкодовано завдану шкоду в повному обсязі, завдані джерелом підвищеної небезпеки, що порушує законні права і інтереси позивача, які підлягають захисту в суді та мають бути стягнуті в судовому порядку згідно чинного законодавства. З огляду на викладене, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне. З'ясовуючи факти, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Статтею 23 ЦПК України визначено підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови №\~4\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~по справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно роз'яснень п. 9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача спричинено позивачу моральні страждання, які пов'язані з пошкодженням його транспортного засобу.

Outcome: partial