Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, та після уточнення своїх позовних вимог просив визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] (колишня назва вулиці Рекордна) у місті Одеса, загальною площею 37, 3 кв. м., житловою площею 20,7 кв. м., яка в цілому складається з двох жилих кімнат, кухні, санвузлу, коридору, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 25 липня 2014 року, та визначивши, що це рішення є підставою для здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (колишня назва вулиця Рекордна) у місті Одеса, загальною площею 37, 3 кв. м., житловою площею 20,7 кв. м. згідно вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 25 липня 2014 року помер [PERSON], батько позивача. Померлому на праві власності належала квартира [ADDRESS], загальною площею 37, 3 кв. м., житловою площею 20,7 кв. м. на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 14 вересня 2011 року. Спадкоємцем за законом є тільки позивач, оскільки його брат подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивача. У встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно не отримав, так як батько позивача не зареєстрував своє право власності на спірну квартиру. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник Одеської міської ради в судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у них відмовити, посилаючись на те, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, що є підставною для відмови у позові. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких обставин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], позивач по справі, є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІV-ЖД № 493465 від 18 січня 1990 року, виданим Малиновським відділом ЗАГС м. Одеса, актовий запис № 44 від 18 січня 1990 року. 25 липня 2014 року [PERSON] помер, відповідно до свідоцтва про смерть І-ЖД №382853 виданого 26 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 7639 від 26 липня 2014 року, у звязку з чим відкрилася спадщина. Померлому на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу від 13 квітня 2003 року та рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 14 вересня 2011 року у справі №1519/2-242/11, яким його права були поновлені після визнання недійсним договору дарування його квартири. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 25 липня 2014 року, на підставі ст. 1261 ЦК України, є тільки його син [PERSON], позивач по справі. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Інший спадкоємець син померлого [PERSON] також звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно позивач не отримав, у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрація на квартиру, про що свідчить відповідь нотаріуса від 23 грудня 2014 року за №232/02-14. Згідно листа Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 05 березня 2015 року за № А-15-12, вбачається, представник позивача звернувся із заявою до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за розясненням стосовно можливості реєстрації права власності за померлим, але йому було відмовлено у державній реєстрації права власності та рекомендовано звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Таким чином, у зв'язку зі смертю [PERSON], померлого 25 липня 2014 року, відкрилась спадщина, враховуючи, що позивач подав заяву про прийняття спадщину за правилами ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~він вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступив у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняв цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за законом. На сьогоднішній момент позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки померлий за час свого життя не зареєстрував в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 14 вересня 2011 року про визнання за ним права власності та у такий спосіб не оформив своє відновлене право власності в установленому порядку, яке належало йому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 13 квітня 2003 року. Згідно із рішенням Одеської міської ради від 21 грудня 2012 року №2508-VІ «Про внесення змін та доповнень до додатка до рішення Одеської міської ради від 09 листопада 2005 року № 4858-ІV «Про найменування вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території міста Одеси» вулиця «Рекордна» була перейменована на «Маршала Бабаджаняна». Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). В п. 6 цього ж Пленуму прописано, що «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна». При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1270\~\~ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється\~\~у\~\~шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України вбачається, що власник майна може\~\~пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved