Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 26.01.2019 року між ним та відповідачем було досягнуто згоди про придбання у нього житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] . Ціна житлового будинку була обумовлена в розмірі 40 000 грн. Після чого між сторонами було досягнуто домовленості, що позивач віддає кошти за вказане нерухоме майно, а відповідач зі свого боку зобов`язався, що після сплати суми посвідчить нотаріально договір купівлі-продажу у місячний строк. Після отримання грошей, відповідач договір належним чином не посвідчив, на прохання посвідчити його нотаріально, посилається на те, що право власності на будинок відповідача не зареєстровано, у зв`язку із небажанням останнього виготовляти технічну документацію на присадибну земельну ділянку. Позивач вважає, що між ним та відповідачем, який є власником житлового будинку на підставі судового рішення досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, сплачено всю вартість домоволодіння, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим позивач звертається до суду та прохає визнати право власності на вказане нерухоме майно. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідачеві на підставі рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2013 року належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 21). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 5 є розписка [PERSON] про отримання ним плати за будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно якої позивач придбав у відповідача домоволодіння, що належало останньому на праві власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторона правочину, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв`язку із тим, що за позивачем не зареєстровано відповідне право власності, вказані обставини свідчать про неможливість нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що є законні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved