Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою, у якій просить визнати договір купівлі-продажу 341/1000 частин квартири загального заселення № 12 житлового будинку [ADDRESS], яка складається в цілому з п'яти кімнат житловою площею 86,5 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею 129,0 кв.м., корисною площею 129,0 кв.м., укладений 22 липня 1996 року на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] - дійсним. У судове засідання представник позивача звернувся з заявою, у якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, сповіщалися належним чином, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 22 липня 1996 року був укладений договір купівлі-продажу 341/1000 частин квартири загального заселення № 12 житлового будинку [ADDRESS], на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» між [PERSON] (покупець) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] (продавці). Позивач передав відповідачам грошові кошти за квартиру, зареєструвався та на даний час проживає у ній. Договір купівлі-продажу був укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» та зареєстрований у КП «ОМБТІ та РОН». Таким чином, усі зобов'язання по договору купівлі-продажу № 1017 від 22.07.1996 року були виконані в повному обсязі. Оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до ст.15 якого, сторони нотаріально не посвідчили договір купівлі-продажу. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу дійсним. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК України (1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною. На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved