Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що 30.04.1988р. між сторонами зареєстровано шлюб. Шлюб перший. Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Сторони припинили шлюбні відносини. Причинами припинення шлюбних відносин стали сварки, конфлікти, непорозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя. Сторони неодноразово ставали на шлях примирення, однак шлюб відновити не вдалося. На даний час сторони не проживають однією сім'єю понад вісім років, не ведуть спільного господарства. Сторони не мають майнових спорів між собою, але відповідач відмовляється розірвати шлюб за спільною заявою в РАЦС. Шлюб є формальним та порушує права та інтереси позивача. Зазначені обставини змусили [PERSON] звернутись до суду із зазначеним позовом. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про неможливість явки в судове засідання та розгляд справи за її відсутності. Згодена на заочний розгляд справи вразі неявки в судове засідання відповідача (а. с. 8). Відповідач [PERSON] 06.10.2014 року в судове засідання повторно не з'явилася будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а. с. 14; 25; 26). Про причини неявки суд не повідомив та не надав заяв про відкладення розгляду справи. Згідно інформації Савранського РС ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, - у разі неявки в судове відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку позивачки, викладену нею у заяві, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. 30.04.1988р. між сторонами зареєстрований шлюб (а. с. 6). Сторони припинили шлюбні відносини. Причиною припинення шлюбних стосунків стали постійні непорозуміння між сторонами, різні погляди на життя, несумісність характерів та неможливість налагодження сумісного проживання. Станом на час подачі позовної заяви сторони не ведуть спільного господарства, а шлюб носить формальний характер. Крім того сторони більше восьми років не проживають однією сім'єю. За таких обставин суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, шлюб носить формальний характер і перешкод для його розірвання немає. Відповідно до ст. 113 СК України, право на вибір прізвища після розірвання шлюбу особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням зазначеного, вимога [PERSON] про залишення післяшлюбного прізвища незмінним, відповідає вимогам закону, не порушує прав та інтересів третіх осіб, а тому підлягає задоволенню. Ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтверджені судові витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., що підтверджується квитанцією № 6263.596.1 від 23.05.2014р. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved