Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] , яка діє через представника - адвоката Дерев`янко Ліну Леонідівну, до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання права власності про визнання біржового договору дійсним, визнання права власності. Позивач свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 25 вересня 1997 року між позивачем і відповідачами - [PERSON] , [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який зареєстровано відповідно до ЗУ «Про товарну біржу» товарною біржею «Строй - інвест». Право власності на вказану квартиру зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації. Оскільки оригінал договору купівлі-продажу втрачено, а отримати його дублікат неможливо через припинення ТБ «Строй-інвест», позивач просить визнати договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі, дійсним і визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою від 03.11.2020 провадження у справі відкрито, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Відповідачі правом на надання відзиву на позов не скористались. У судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилися без поважних причин, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу № 643/689 від 25 вересня 1997 року, укладеного між [PERSON] , [PERSON] в якості продавців та позивачем - [PERSON] як покупцем, остання придбала трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 81,75 кв.м, в тому числі житловою - 50,03 кв.м. Зазначена квартира була придбана за 11 207,00 (одинадцять тисяч двісті сім) гривень. Умовами договору підтверджується, що вартість квартири сплачена позивачем відповідачам [PERSON] і [PERSON] до підписання угоди купівлі-продажу. Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчено виконавчим директором Товарної біржі «Строй-інвест» та зареєстровано в журналі реєстрації біржових угод № 643/689. Договір купівлі-продажу зареєстрований в Орендному підприємстві Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 26.09.1997 р. 17.03.2000 р. Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за замовленням позивача складено новий технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , в якому вона зазначена як власник. В технічному паспорті є посилання на документ, що підтверджує право власності - угода купівлі-продажу від 25.09.1997 р. Судом встановлено, що оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.09.1997 позивачем втрачено. 17.07.2019 ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» надало позивачу копію правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS], який містився в матеріалах інвентаризаційної справи, а саме: копію договору № 643/689 купівлі-продажу, зареєстрованого Запорізькою товарною біржею «Строй-Інвест» 25.09.1997. 17.09.2019 позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради з заявою про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . 05.11.2019 державний реєстратор прав на нерухоме майно департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради прийняв рішення № 49535508 про відмову у державній реєстрації прав на нерухоме майно в зв`язку з тим, що заявником не подано оригінал правовстановлюючого документа, а саме: договір купівлі-продажу , зареєстрований товарною біржею «Строй-Інвест» 25.09.1997 № 643/689. Отримати дублікат зазначеного договору у Товарної біржі «Строй-Інвест» позивачу не вдалося, оскільки 01.02.2013 цю юридичну особу припинено за рішенням засновників, номер запису 11031110022003805, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006921352 від 20.07.2020. Відповідно до довідки Державного архіву Запорізької області № 01/-32/1545 від 17.07.2020 документи Товарної біржі «Строй-інвест» на зберіганні до архіву не передавалися. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: вона являє собою купівлю-продаж, поставку чи обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року (в редакції від 27 грудня 1996 року, чинній на час укладення договору) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з п. 1.4. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 № 56, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Додатком № 1 до зазначених Правил визначено, що до таких правовстановлюючих документів відносяться договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані товарними біржами. 01 січня 2004 року набув чинності ЦК України, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого з 01 січня 2004 року втратив чинність ЦК Української РСР від 18 липня 1963 року. Частиною 3 ст. 334 Цивільного кодексу України, який набув чинності з 1 січня 2004 року, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно зі частиною 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, серед іншого, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Застосовуючи ці приписи до спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Укладаючи договір купівлі-продажу нерухомого майна № 643/689 від 25.09.1997 р., сторони цього договору діяли відповідно до вимог діючого на той час законодавства, зокрема, статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Суд вважає слушними аргументи позивача, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 643/689 від 25.09.1997 свідчить про те, що сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, зокрема, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як з боку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавців, які прийняли оплату та передали у володіння і користування квартиру, тобто виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Відтак, право власності на нерухоме майно набуте позивачем правомірно, відповідно до чинного на момент вчинення правочину законодавства. Крім того, позивачем виконано вимоги Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 № 56, і зареєстровано договір купівлі-продажу № 643/689 від 25.09.1997 в ОП «ЗМБТІ», що підтверджується листом ТОВ «ЗМБТІ» № 6939 від 17.07.2019, до якого додано копію зазначеного договору як правовстановлюючого документу на квартиру, який міститься в матеріалах інвентаризаційної справи. Як вже зазначалось, правочин щодо купівлі-продажу нерухомого майна було укладено сторонами у відповідності до положень законодавства, що діяло на час виникнення відповідних правовідносин та держава, здійснивши після його укладання реєстрацію вказаного договору, підтвердила правомірність дій учасників та визнала за позивачем право власності не вказане майно. За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 01 вересня 2021 року відомості про реєстрацію права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , відсутні, що підтверджується Інформаційною довідкою № 272828388. З наведеного вбачається, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належним чином не зареєстровано за позивачем [PERSON] відповідно до чинного на теперішній час законодавства. Отже, в наслідок істотних змін, що неодноразово відбулись у чинному цивільному законодавстві щодо порядку переходу права власності на нерухоме майно та його реєстрації, у позивача виникла ситуація, коли вона, будучи власником майна, за вищеописаних обставин, не може підтвердити перед компетентними органами своє право власності. З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку, про наявність підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 25.09.1997 р. між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на Товарній біржі «Строй-Інвест». Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру, суд вважає її такою, що підлягаю задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, оригінал договору купівлі-продажу нерухомого майна позивачем втрачено, а отримати його дублікат неможливо через припинення 01 лютого 2013 року ТБ «Строй-інвест» як юридичної особи та відсутності правонаступників, що підтверджується матеріалами справи (витягом з Єдиного державного реєстру нерухомого майна № 1006921352 від 20.07.2020 і довідкою Державного архіву Запорізької області № 01/-32/1545 від 17.07.2020). Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Обґрунтовуючи підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 392 ЦК України і визначення суб`єктного складу сторін за цією справою, позивач зазначив, що відповідачем - Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області, відмовлено в реєстрації права власності позивача на квартиру [ADDRESS] , тобто, наразі державним органом фактично не визнається право власності позивача квартиру. Відтак, в наявності є обставини, з якими стаття 392 ЦК пов`язує можливість визнання права власності судом. Суд погоджується з такою позицією позивача. Суд також враховує, що відсутність оригіналу документу про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності обмежує позивача [PERSON] як власника квартири в реалізації її прав. В той же час, така реєстрація може бути проведена на підставі рішення суду, що набрало законної сили, як це передбачено пунктом 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Отже, оскільки документ, який засвідчує право власності позивача на квартиру - договір купівлі-продажу, втрачений, отримати його дублікат неможливо, право власності на нерухоме майно не зареєстроване, інші документи, на підставі яких на теперішній час можливо б було здійснити державну реєстрацію права відсутні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на квартиру в зв`язку з втратою правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню. Згідно інформації, наданої Департаментом реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/12734 від 07.09.2020 р. відповідач [PERSON] знята з реєстрації у зв`язку зі смертю [INFO] . Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Отже, відносно відповідача [PERSON] провадження підлягає закриттю. Враховуючи, що позивач просить судовий збір покласти не неї, судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved