Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулось ТОВ «ОТП Факторинг Україна» із позовною заявою до [PERSON], зазначаючи, що 23.01.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2007823476, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 29\~046,00 грн., з яких на споживчі цілі 23\~000,00 грн., на придбання послуг у продавця ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс життя» - 5\~796,00 грн., на придбання послуг у продавця ФОП [PERSON] 250,00 грн. Кредит надано на 36 місяців з 23.01.2014 року по 23.01.2017 року зі сплатою процентної ставки 0,01 %. У звязку із невиконанням [PERSON] обовязку із повернення кредиту виникла заборгованість в розмірі 39\~432,66 грн., яку в добровільному порядку [PERSON] не повернула, у звязку з чим позивач звернувся до суду. В ході розгляду справи судом встановлено факт смерті [PERSON], у звязку з чим позивач 05.04.2017 року звернувся до суду із уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON], зазначаючи, що на час смерті позичальника відповідачі проживали разом з нею, а тому фактично прийняли спадщину, до якої увійшов і обовязок щодо сплати заборгованості за кредитним договором, яку позивач просить стягнути на його користь. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що відповідач на час смерті зі спадкодавцем не проживала, із заявою про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріуса не зверталась, тож відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.01.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №2007823476, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в сумі 29 046,00 грн., з яких на споживчі цілі 23000,00 грн., на придбання послуг у продавця ПАТ «Страхова компанія «Ренесанс життя» - 5 796,00 грн., на придбання послуг у продавця ФОП [PERSON] 250,00 грн. Кредит надано на 36 місяців з 23.01.2014 року по 23.01.2017 року зі сплатою процентної ставки 0,01%. За договором факторингу від 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право грошової вимоги та став кредитором за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «ОТП Банк» та боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. У звязку із невиконанням [PERSON] обовязку із повернення кредиту виникла заборгованість в розмірі 39 432,66 грн. та позивач направив на її адресу повідомлення про дострокове повернення всієї заборгованості, яку в добровільному порядку [PERSON] не виконала. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] померла 22.10.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №392087, виданого 23.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі. Згідно довідки про склад сімї, затвердженою КП «ЖКС «Порто-Франківський» за адресою проживання [PERSON] зареєстровані відповідачі [PERSON] та її син [PERSON] Статтями 1218, 1219 ЦК передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема і права та обовязки як кредитора або боржника, передбачені ст. 608 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З витребуваних за ухвалою суду від 11.08.2016 року матеріалів з Першої одеської державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа стосовно майна [PERSON] не відкривалась, відповідачі із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини не звертались. До того ж суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів прийняття відповідачами спадщини, зокрема рішення суду про встановлення факту проживання за однією адресою відповідачів із спадкодавцем на момент її смерті. Наявність довідки про склад зареєстрованих осіб не є належним доказом факту прийняття спадщини, оскільки в судовому засіданні відповідач підтвердила, що проживає за іншою адресою. Таким чином суд встановив, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідачів про стягнення заборгованості, оскільки вони не прийняли у встановленому законом порядку права та обовязки спадкодавця за кредитним договором.

Outcome: dismissed