Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 02.08.2016 року звернулась позивач із позовом до [PERSON], зазначаючи, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28 липня 2012 року, має з відповідачем спільну дитину - [PERSON]. Після погіршення сімейних стосунків, проживає з дитиною окремо від відповідача, у свою чергу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків в частині сплати аліментів на дитину. Враховуючи викладене, позивач просив стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів відповідача. В судове засідання з'явилась позивачка, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнав частково, а саме в частині сплати аліментів у розмірі ? частини від усіх видів його доходів на дитину та у розмірі 1/6 частини - на утримання дружини, але не більше 2500 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом ДРАЦС по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 182. В період шлюбу, у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.06.2016 року Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 5685. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. При цьому, відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково, а саме в частині сплати аліментів у розмірі ? частини від усіх видів його доходів на дитину та у розмірі 1/6 частини - на утримання дружини, але не більше 2500 грн. та надав довідку № 1/9988 від 10.10.2016 року про розмір його заробітної плати, яка становить 9073,20 грн. Однак, суд роз'яснює, що обмеження розміру аліментів в частині встановлення верхньої межі аліментів у твердій грошовій сумі не передбачено діючим законодавством, якщо це не перевищує 50 % всіх доходів відповідача. Відповідно до ч.2.ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Задовольняючи позов частково, суд зазначає, що позивач не довела суду ту обставину, що аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача на утримання дитини та аліменти у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку є необхідними, а відповідач має матеріальну спроможність сплачувати аліменти в зазначеному позивачем розмірі. Позивач, в обґрунтування стягуваної суми аліментів, посилалась на хворобу дитини та необхідність стягування затрат на її лікування, однак , згідно ст. 185 СК України це є додатковими витратами та предметом окремого позову. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів відповідача є необґрунтованими. В силу ч.1 ст. 191 ЦПК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, враховуючи визнання позову відповідачем в частині сплати аліментів в розмірі ? частини від усіх видів його доходів на дитину та у розмірі 1/6 частини на утримання дружини, суд задовольняє позов в зазначеній частині. Так, відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву.

Outcome: partial