Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

До Збаразького районного суду звернулась [PERSON] із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 25.06.2021, до [PERSON] про поділ майна набутого у шлюбі. Позивач просить: 1. Припинити право приватної власності [PERSON] на автомобіль Skoda Fabia д.р.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Визнати право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на автомобіль Skoda Fabia д.р.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Виділити у власність [PERSON] автомобіль Skoda Fabia д.р.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіль Skoda Fabia д.р.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] у розмірі 75569,30 грн. 2. Судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період проживання у шлюбі сторони набули у власність автомобіль Skoda Fabia д.р.н. [NUMBER] , 2008 року випуску, який 16.10.2020 року зареєстровано за [PERSON] , який є неподільною річчю, а тому виділ у натурі належної 1/2 частини автомобіля неможливий. Позивач погоджується із отриманням компенсації 1/2 частини вартості автомобіля у розмірі 75569,30грн., оскільки вона немає посвідчення водія та не користується вказаним автомобілем, враховуючи те, що добровільно повернути грошові кошти за 1/2 частину автомобіля відповідач не бажає, та і на далі самостійно користується автомобілем, позивач вимушена звернутись до суду для захисту свого порушеного права. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно №598/1000/21 провадження №2/598/398/2021. Ухвалою Збаразького районного суду від 08.07.2021 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду від неї надійшла заява, в якій вона просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, посилаючись на ті ж обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, позов визнає та зазначає, що погоджується сплатити [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 75569,30грн. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] з 07 травня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.05.2009 (а.с.11). За час\~перебування в\~шлюбі сторони\~у справі\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~придбали автомобіль\~Skoda\~Fabia,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~2008\~року випуску,\~номер\~шасі \~ [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 16.10.2020 (а.с.14), копією витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів (а.с.15-16). Відповідно до витягу із сайту AUTO.RIA середня ринкова вартість автомобіля Skoda Fabia є 151138,60грн. (а.с.17-20). Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного Кодексу України). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною 1 статті 190 ЦК України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.ст.77, 78 ЦПК України), і це є її процесуальним обов`язком (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в цивільній справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції Верховного Суду України з аналогічних спорів, в яких Верховного Суду України роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. Відповідач [PERSON] визнав позов. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, тому позовні вимоги слід задовольнити визнавши автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер [NUMBER] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділивши у власність [PERSON] автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номер [NUMBER] , та стягнувши [PERSON] в користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 75569,30 грн.. Разом з\~тим,\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України\~та ч.3\~ст.7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» визначено,\~що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до\~вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», суд, вважає за необхідне повернути позивачу з держаного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні даного позову. На підставі наведеного та

Outcome: approved