Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказав наступне. З 24.12.2005 року позивач та відповідач перебували в шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 07.07.2020 року. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вказав позивач, ще до розірвання шлюбу [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей. 26.02.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано судовий наказ, яким суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з дня подання заяви до повноліття сина [PERSON] - до [INFO] . 26.06.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про виправлення описки, якою в резолютивній частині судового наказу, від 26.02.2020 року, виправлено по-батькові боржника та прізвище дитини. На думку позивача, суд стягнув надмірний розмір аліментів, оскільки [PERSON] при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів надала суду неправдиві відомості. Позивач вказує, що при розлучені між ним та відповідачем було вирішено питання щодо того, з ким будуть проживати діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , залишились проживати з матір`ю, а [PERSON] , [INFO] , залишився проживати разом із [PERSON] . Тобто, як стверджує позивач, неповнолітній [PERSON] проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , на підтвердження чого надав акт обстеження умов проживання, складений працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей ОМР. Враховуючи викладене, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14.02.2020 року до досягнення [PERSON] повноліття, а саме до [INFO] . У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - адвокат Драгомир А.П., у відкритому судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Крім того, до канцелярії суду представником відповідача було подано відзив на позов, в якому той заперечував проти задоволення позову виходячи з наступного. Представник відповідача вказав, що позовна заява не містить жодних доказів наявності домовленості чи спору між позивачем та відповідачем стосовно визначення місця проживання дітей, зауважує, що таких домовленостей не було. Також, адвокат Драгомир А.П. вказує, що акт обстеження умов проживання, складений працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей ОМР, від 10.08.2020 року, на який посилається позивач містить недостовірні відомості про те, хто проживає і хто зареєстрований за вказаною адресою. Наведене, представник відповідача обгрунтовує тим, що згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області та довідки ОСОН «Сахарний», від 17.02.2021 року, які містяться в матеріалах справи, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають [PERSON] і троє неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Крім того, представник, посилаючись на довідку відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області, яка міститься в матеріалах справи, вказує, що позивач - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На думку адвоката Драгомир А.П., акт обстеження умов проживання, складений працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей ОМР, може лише підтвердити те, що саме на час обстеження - 10.08.2020 року, [PERSON] та [PERSON] , перебували у будинку за адресою: [ADDRESS] , та не може підтвердити факту перебування неповнолітнього [PERSON] на утриманні батька з лютого 2020 року. Також, сторона відповідача вказала, що позивач не має та ніколи не мав на території України роботи, ніколи не працював та не мав будь-яких доходів, доказів протилежного до суду не надав, що свідчить про відсутність підтвердження факту перебування [PERSON] на його утриманні. Враховуючи викладене, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши думки сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, відповідно до вимог закону, допитавши викликаного у судове засідання свідка, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 24.12.2005 року позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 07.07.2020 року (справа № 521/2330/20, провадження 2/521/1895/20) (а. с. 13 - 14). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). 26.02.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку з дня подання заяви до повноліття сина [PERSON] - до [INFO] (а. с. 8 - 9). 26.06.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про виправлення описки, якою в резолютивній частині судового наказу, від 26.02.2020 року, виправлено по-батькові боржника та прізвище дитини (а. с. 11). Зазначені обставини, встановлені судом, в ході розгляду справи сторонами не оспорювались. Відповідно до Акту обстеження умов проживання, від 10.08.2020 року, працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей ОМР на підставі заяви [PERSON] , проведено обстеження умов проживання в будинку за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 10). Проте, зі змісту відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області, наданої на запит суду, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 06.06.2012 року за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею вказані діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 18). Тобто, за зазначеною адресою зареєстровані відповідач та трое дітей, позивач за вказаною адресою не зареєстрований. Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 26.11.2010 року за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19). Тобто, позивач зареєстрований не в [ADDRESS] . Відповідно до довідки ОСОН «Сахарний», від 17.02.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , проживають та зареєстровані 4 (чотири) особи: [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2012 року народження (а. с. 31). Згідно протоколу судового засідання, у відкритому підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2021 року суд задовольнив усне клопотання позивача про виклик та допит свідка - [PERSON] (а. с. 47). Крім того, у зазначеному судовому засіданні суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті (а. с. 48). 28.05.2021 року, під час судового розгляду справи по суті, на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача, про долучення письмових доказів, в якому той просив суд визнати поважними причини пропуску подачі письмових доказів та долучити до матеріалів справи завірену належним чином копію довідки Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 4» та завірену належним чином копію письмових пояснень вчительки математики [PERSON] (а. с. 52 - 54). Представник позивача обґрунтовував причини пропуску подачі письмових доказів тим, що в ході підготовчого судового засідання стороною відповідача заперечувалися обставини, викладені в позовній заяві, та позивач не був обізнаний щодо позиції відповідача у справі. 01.06.2021 року до канцелярії суду надійшли заперечення сторони відповідача проти визнання поважними причин пропуску на подання письмових доказів та визнання долучених письмових доказів недопустимими та неналежними доказами, посилаючись на відсутність правових підстав для поновлення строку подання письмових доказів, а також відсутність інформації щодо предмета доказування в довідці Комунального позашкільного навчального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 4» та підтвердження того, що [PERSON] є вчителькою (а. с. 65 - 66). Відповідно до ч. ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Долучення письмових доказів позивач здійснив на стадії судового розгляду справи по суті. Дослідивши наведені представником позивача причини пропуску на подання письмових доказів, суд погодився із запереченнями сторони відповідача та не вбачав обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску подачі письмових доказів, оскільки такі докази позивач мав можливість надати до суду разом із позовною заявою. Крім того, як вбачається з долучених позивачем доказів, їх зміст є нечитабельним, що позбавляє суд можливості дослідити докази на предмет належності, допустимості та достатності, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про відмову у їх прийнятті. Разом з тим, як вже було зазначено судом, згідно протоколу судового засідання, у відкритому підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 21.04.2021 року суд задовольнив усне клопотання позивача про виклик та допит свідка - [PERSON] (а. с. 47). Так, у відкритому судовому засіданні, яке відбулось 30.06.2021 року, судом було допитано у якості свідка [PERSON] , [INFO] . Свідок вказав, що він з квітня 2020 року проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , місце реєстрації батька йому невідоме. Батько - [PERSON] працює водієм, перевозить товар на автомобілі по аптекам. [PERSON] вказав, що батько купує одяг, готує їжу, оплачує його заняття з боротьби та математики, які він відвідує за власним бажанням. Як засвідчив [PERSON] , матір проживає разом із його сестрами [PERSON] та [PERSON] за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] , де мати купила квартиру. Також, допитаний в якості свідка син учасників справи вказав, що він разом із мамою проживати не бажає, оскільки матір проти його волі змушувала його займатися музикою. Також, як вказав свідок, з матір`ю у нього середні відносини, маму він бачив 2-3 місяці тому та за цей час мама не цікавилася ним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912), від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вже було встановлено судом, на підставі судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси, від 26.02.2020 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з дня подання заяви до повноліття сина [PERSON] - до [INFO] . Проте, судом встановлено, що фактичним місцем проживання позивача - [PERSON] та сина учасників справи - [PERSON] з квітня 2020 року є: [ADDRESS] , що підтверджується показаннями самого [PERSON] та узгоджується з матеріалами справи. Тобто, [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивача - [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Правовий аналіз зазначених норм сімейного законодавства, вказує на те, що право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Враховуючи зазначене, позиція сторони відповідача, стосовно того, що діти позивача та відповідача зареєстровані за тією ж адресою, що й [PERSON] , не може свідчити про фактичне утримання дітей [PERSON] , що, також, підтверджується показаннями одного із них, а саме: сина позивача та відповідача - [PERSON] та узгоджується з матеріалами справи. Згідно зі ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вирішуючи спір, суд враховує обставини, які змінилися після встановлення розміру аліментів на підставі судового наказу, від 26.02.2020 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, а саме те, що один із дітей - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та перебуває на його утриманні, а тому позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей, до розміру - 1/3 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, підлягають задоволенню. Разом з тим, стосовно вимог позивача в частині визначення часу, з якого будуть стягуватися з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, щомісячно, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на предмет спору - зменшення розміру аліментів, останній за своєю природою не є стягненням аліментів, а тому дія норм ч. 1 ст. 191 СК України на нього не поширюється. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Крім того, як встановлено судом, обстеження умов проживання, яким встановлено факт проживання [PERSON] разом із [PERSON] , було проведено працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей ОМР - 10.08.2020 року. Також, як вказав свідок - [PERSON] , проживати разом з батьком він став у квітні 2020 року. Тобто, зазначені обставини вказують на те, що на визначення часу, з якого будуть стягуватися з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, діє загальний порядок набрання рішенням законної сили, визначений ст. 273 ЦПК України, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial