Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що остання взяла у нього в борг 36 300,00 доларів США, які зобов`язалась повернути не пізніше 20 березня 2017 року про що сторонами укладено Договір позики від 20 березня 2015 року. Оскільки [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання з повернення суми боргу, позивач просив суд стягнути з неї борг у сумі 36 300,00 доларів США, 3% річних у розмірі 2 225,74 доларів США та 9 605,00 грн. судового збору. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи відсутність заперечень від позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20.03.2015 року укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала в борг від [PERSON] 36 300,00 доларів США, які зобов`язалась повернути не пізніше 20 березня 2017 року. В обумовлений договором строк [PERSON] позику не повернула. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, а й передачу грошової суми позичальнику ( ВС від 28.01.2019 року у справ Позивач підтвердив факт укладення між сторонами договору позики та передачі грошових коштів, тоді як відповідачка не надала суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань з повернення отриманих у позику грошових коштів. Отже, вимога позивача про стягнення з відповідачки суми позики підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При обрахунку 3% річних за основу необхідно брати прострочену суму позики 36 300,00 доларів США, що узгоджується із висновками ВП/ВС викладеними у постанові від 16.01.2019 року, справа №373/2054/16-ц. Отже, з відповідачки необхідно стягнути 3% річних у розмірі 2225,74 долари США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 9 605,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved