Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. У позовній заяві позивач вказує, що він є власником будинку [ADDRESS] . У будинку за вищевказаною адресою, окрім нього, зареєстровані його сини: [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] , зареєстрований у будинку з 21.08.2013, проте у даному помешканні не проживає більше чотирьох років, у житловому приміщенні немає його речей, ним не проводяться платежі за газ, електричну енергію, воду. Факт відсутності [PERSON] у його помешканні зафіксовано відповідними актами. У зв`язку з тим, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач, у нього виникають перешкоди в отриманні субсидії на житлово-комунальні послуги, оскільки її розмір визначається виходячи із кількості зареєстрованих осіб і це тягне для нього додаткові витрати по сплаті послуг. Також він позбавлений можливості вільно розпоряджатись своєю власністю. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Коваленко І.І. надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] у судові засідання, що призначались на 22.07.2020, 13.08.2020, 21.09.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Гадяцької міської ради виконавчого комітету у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок від 29.12.1998, виданого виконавчим комітетом Біленченківської сільської ради, на праві приватної власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Гадяцької міської ради № 02-11/491 від 01.06.2020, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом з синами: [PERSON] , 1988 року народження, [PERSON] , 1985 року народження. Відповідно до свідоцтва про народження, відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином позивача [PERSON] . На підставі розпорядження сільського голови Біленченківської сільської ради № 4о.д. від 02.02.2016 «Про перейменування назв вулиць та провулків на території сільської ради», на території Біленченківської сільської ради вул. 70 років Жовтня перейменовано на вул. Вишнева. Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації понад один рік, доведено позивачем долученими до справи доказами, а саме актами обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.01.2019, 05.11.2019, 14.01.2020, 07.04.2020, складеними комісією у складі: в.о старости Біленченківського старостинського округу Гадяцької міської ради [PERSON] та сусідів: [PERSON] , [PERSON] , зі змісту яких вбачається, що [PERSON] , 1985 року народження, протягом чотирьох років не проживає за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Як роз`яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] більше одного року не проживає у будинку, належному на праві власності позивачу, у добровільному порядку відмовляється знятися з реєстрації, чим обмежує права позивача у вільному користуванні та розпорядженні своїм житловим приміщенням, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved