Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 13 січня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначила, що 21 серпня 1997 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину 2007 року народження, яка проживає разом з позивачкою. Спільне життя не склалося через несумісність характерів, у зв'язку з чим між сторонами припинені шлюбні відносини. Спільне господарство не ведуть, проживають разом. Враховуючи викладене, позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, судові витрати покласти на себе. Сторони до суду кожний окремо подали заяву про розгляд справи без їх участі, позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав повністю. Позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Виходячи з наведеного, а також із положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин: Матеріалами справи встановлено, що 21 серпня 1997 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів громадського стану Куйбишевської райдержадміністрації Запорізької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 40, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторін припинені. Сторони проживають разом, однак спільного господарства не ведуть. Питання щодо утримання дитини та щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю подружжя, між ними не виникає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася, через відсутність порозуміння сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Як у позивача, так і відповідача по справі було достатньо часу для вирішення питання щодо збереження родини та примирення, однак сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховує думку позивача, яка судові витрати просить віднести за її рахунок.

Outcome: approved