Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що між ним та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого ним була надана [PERSON] в позику грошова сума в розмірі 2 290 доларів США, факт передачі якої підтверджується розпискою від 30.07.2012 року. Однак, в обумовлений строк, відповідачем не була повернута сума боргу, що викликало необхідність звернутись до суду. Просив суд стягнути на його користь з відповідача основний борг в сумі 26 821, 15 грн., 756,14 грн. - 3% річних та інфляційні витрати в сумі 3 433,11 грн. В судове засідання з'явився представник позивача, підтвердив викладені в позовній заяві обставини, та просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Категорично заперечував, що наданий відповідачем для огляду в судовому засіданні текст, написаний позивачем, та стверджував, що будь-яких грошових коштів від відповідача в рахунок погашення боргу не було отримано. В судове засідання 18 вересня 2014 року з'являлась відповідач, просила в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Підтвердила, що дійсно 30 липня 2012 року вона отримала від позивача грошові кошти в борг в сумі 2 290 доларів США з терміном повернення до 30.07.2013 року. Зазначала, що 25.07.2013 року позивач в рахунок часткового погашення заборгованості, отримав від неї суму в розмірі 2 000 грн., про що в судовому засіданні для огляду надала блокнот, в якому на одному з аркушів був зазначений текст про отримання грошових коштів в сумі 2 000 грн. Зазначала, що позивачем не вірно зазначений еквівалент суми боргу станом на 09.07.2013 року, тому що за офіційним курсом Національного банку України вартість одного долару США складала 11,65 грн. Вважала, що 3% річних та інфляційні витрати розраховані не вірно, оскільки позивачем не враховано часткове погашення нею боргу в розмірі 2 000 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що дійсно 30 липня 2012 року [PERSON] було отримано в борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 2 290,00 доларів США зі строком повернення до 30липня 2013 року, що підтверджується наданою розпискою відповідача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 1046, 1049 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та у порядку, що встановлені договором, а згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування . За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження відповідача про повернення грошових коштів в розмірі 2 000 грн. не знайшли підтвердження в судовому засіданні належними доказами. Тому суд виходить з того, що відповідач повинен повернути позивачу саме 2 290 доларів США. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми закону, наслідками прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому індекс інфляції - це показник характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, отже положення ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором не в іноземній валюті, а виключено у гривні. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат не підлягають задоволенню. Також суд вважає, що зазначена позивачем сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача в гривневому еквіваленті є такою, що не відповідає офіційному встановленому Національним Банком України курсу долара США станом на 09.07.2014 року. Відповідно до офіційного курсу встановленого Національним банком України один долар США станом на 09.07.2014 року складав 11,65 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 27 430, 62 грн., яка складається з 26 678 грн. 50 коп. - основного боргу та 752, 12 грн. - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial