Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом зняття з реєстрації місця проживання. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 05 листопада 2011 року № 3-844, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06 лютого 2012 року, виданим Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Відповідачка є її рідною сестрою. У спірній квартирі була зареєстрована як член родини сім`ї власника. З 23 лютого 2018 року у квартирі [ADDRESS] фактично не проживає, виїхала до іншого місця проживання, що підтверджується актом від 28 листопада 2020 року ЖБК «Стріла». Відсутність відповідача та інформації про неї чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, вона вимушена нести додаткові трати за комунальні послуги, отриманні соціальних пільг, що порушує її права, просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідач не скористалася своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направила. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із повідомлення (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. У судові засідання, призначені на 18 січня 2021 року, 09 лютого 2021 року, 24 лютого 2021 року відповідач не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Заяви про розгляд справи за її відсутності або відзив суду не надала, про причини неявки не повідомила. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 25 лютого 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вона просила задовольнити позовні вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 05 листопада 2011 року № 3-844 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 лютого 2012 року, виданого Виконавчим комітетом Маріупольської міської ради. Згідно з актом від 28 листопада 2020 року, виданим ЖБК «Стріла», у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , однак фактично у квартирі не проживає з 23 лютого 2018 року, особистий речей у квартирі не має, у зв`язку із переїздом на постійне місце проживання до Росії. Відповідно до інформації про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01 липня 2020 року № 09-13.07.0478, наданої Департаментом адміністративних послуг Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачці належить на праві власності квартира [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останньої, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Outcome: approved