Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

До Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що 05.11.2015 р. він зареєстрвував шлюб з відповідачем, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського мівського управління юстиції, актовий запи № 1966 від 05.11.2015 р. Від спільного подружнього життя дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося з приводу відсутності порозуміння, взаємної поваги та любові, шлюбні відносини з березня 2016 року припинені, саме з цього спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, за різними адресами. Позивач повідомлений у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позов підтримує повністю та просив суд задовольнити його. Відповідач повідомлена у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з березня 2016 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 05.11.2015 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя дітей не мають. За викладених обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини предявлення позову про розірвання шлюбу, волевиявлення позивача припинити шлюбні відносини, проти чого відповідач не заперечував, враховуючи також ту обставину, що рішення позивача про розірвання шлюбу та предявлення з цього приводу позову до суду прийнято з усвідомленням ним його наслідків, суд дійшов до висновку про те, що шлюб між сторонами носить суто формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, підстав для вжиття заходів примирення суд не вбачає, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 88 ЦПК України, суд судовий збір у розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved