Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

До Зачепилівського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до СВК «Заповіт Леніна» Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди землі. При подачі позову позивач вказав, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.04.2014 р. він став власником земельної ділянки площею 4,4049 га, що розташована на території Новомажаровської сільської ради Зачепилівського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті [INFO] [PERSON]. [PERSON] 05.01.2008 р. уклала з СКВ «Заповіт Леніна» договір оренди належної їй земельної ділянки строком на 10 років, даний договір було зареєстровано у ЗВРХРФДЦДЗК 26.08.2008 р.. Позивач вказав, що після того як він ознайомився з копією даного договору, то встановив, що в порушення вимог ст..15 Закону України «Про оренду землі» не вказано умови збереження стану об'єкта оренда та не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди. На думку позивача зазначена умова збереження стану об'єкта оренда - зберігати в задовільному стані, не має змістовного наповнення, не є чіткою та не дає однозначного тлумачення цієї істотної умови. Враховуючи викладене позивач просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 05.01.2008 р., укладений між [PERSON] та СВК «Заповіт Леніна» та стягнути з СВК «Заповіт Леніна» понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON], подав до суду заперечення проти позовних вимог, просить суд залишити позов без задоволення, оскільки договір оренди з [PERSON] відповідає типовому договору оренди землі, форма якого затверджена Постановою Кабінету Міністрів України і містить всі умови, які були передбачені законодавством України. Як вказав [PERSON] кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, однак як при подачі позову, так і в судовому засіданні позивачем не було доведено які саме його права були порушені внаслідок укладення даного договору оренди. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи : - копію паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON]., - копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом - копію витягу з Державного реєстру речових прав - копію Державного акта на право приватної власності на землю серії ЯБ№215853, - копії кадастрового плану земельної ділянки, - копію заяви [PERSON] до відділу Держземагенства у Зачепилівському районі - копію відповіді відділу Держземагенства у Зачепилівському районі - копію договору оренди земельної частки (паю) від 05,01.2008 року укладеного між СВК «Заповіт Леніна» та [PERSON] строком на 10 років, - копію договору оренди земельної частки (паю) № 23.1 від 20.06.2008 року укладеного між ТОВ «Новий Сад» та [PERSON] строком на 10 років, - копію акту визначення меж земельної ділянки в натурі, - копії експлікації земель, - копію викопіювання з технічної документації, - копію паспорта та ідентифікаційного номера [PERSON] - виборку по розрахункам за орендну земельної ділянки [PERSON] за період з 01.01.2008 р. по 01.01.2014 р. - копії відомостей про отримання орендної плати за період з 2008 р по 2013 р. - копію листа [PERSON] виконавчому директору СВК «Заповіт Леніна» - копію відповіді СВК «Заповіт Леніна» - копію рекомендованого поштового повідомлення з описом адресованого [PERSON] до СВК «Заповіт Леніна» 20.03.2014 року, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення з наступних підстав. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 4, 4049 га, кадастровий номер 6322283000:07:000:0129, яка розташована на території Новоможарівської сільської ради Зачепилівського району Харківської області. 05.01.2008 р. між спадкодавцем позивача та СВК «Заповіт Леніна» укладено договір оренди даної земельної ділянки, в п.17 якого зазначена умова збереження стану об'єкта оренда - зберігати в задовільному стані, однак остання не має змістовного наповнення, не є чіткою, а також не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких підстав,суд відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] до СВК«Заповіт Леніна» Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання договору оренди його земельної ділянки недійсним виходить із того, що відсутність у договорі оренди земельної ділянки однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», (умови збереження стану об'єкта оренди) не є безумовною підставою для визнання правочинів недійсними в розумінні норм матеріального права, які містяться в статтях 203, 215 ЦК України. Крім того суд враховує, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а в судовому засіданні позивачем не доведено чи дійсно порушуються його законні права у зв'язку з відсутністю в договорі оренди зазначених умов, не доведена їх істотність. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. В задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині відшкодування судового збору слід також відмовити, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з другої сторони понесені судові витрати у разі ухвалення рішення на користь першої сторони. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed