Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими спорудами. Позивач посилається на те, що у 1983 році за її заявою до правління колгоспу ім. Суворова було прийнято рішення про передачу мені в особисте користування садибну ділянку та розпочате будівництво житлового будинку. Його надали з умовою, що буде працювати в колгоспі та самостійно будувати цей будинок. Через деякий час позивач добудувала цей будинок та стала в ньому проживати. Личківська сільська рада зареєструвала позивача за цією адресою як власник домоволодіння, де окрім неї та сина є зареєстрованим її чоловік, з яким фактично не проживає разом більше п`ятнадцяти років. Позивач та син проживають в цьому будинку по сьогоднішній день. Окрім цього в сільській раді позивачеві пояснили та надали витяг із погосподарської книги, що вона записана в погосподарську книгу як власник цього житлового будинку. Про те, що на цей будинок потрібно ще якісь правовстановлюючі документи позивачеві не говорили та через свою необізнаність та відсутність належних коштів для звернення до юристів документів не виготовила. Навесні 2019 року, при перевірці електроприладів в житловому будинку, працівники Магдалинівського РЕМ в усній формі попередили, що при відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок вони не зможуть продовжити договір на постачання електроенергії. Позивачеві було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в натурі та виготовлено кадастровий номер 1222384000:02:002:0334, а 14.06.2019 року видали витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію мого права власності на земельну ділянку по [ADDRESS] призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га у приватну власність. 27.07.2018 року БТІ виготовило на ім`я позивача технічний паспорт, а 16.07.2019 року комунальне підприємство Магдалинівського бюро технічної інвентаризації за №374 надало інформацію щодо вартості житлового будинку і господарських споруд розташованих по [ADDRESS] . Позивач вважає, що земельну ділянку, на якій розташований її житловий будинок, вона набула правомірно та має право на звернення до суду з проханням набути право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке набувається за рішенням суду. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за нею за набувальною давністю, право приватної власності на садибний житловий будинок з господарськими спорудами розташований по [ADDRESS] , а саме: А - будинок; Б - вбиральня; сарай; К - колодязь. Позивач в судове засідання не з`явилася, представником позивача до суду надано заяву в якій він прохав розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу із по господарської книги Личківської сільської ради, номер об`єкта ПГО 0929-1 в по господарській книзі № 10 власником домоволодіння по [ADDRESS] є [PERSON] . Дата реєстрації в домоволодінні 01.01.1986 р. (а. с. 13). 27 липня 2016 року КП «Магдалинівське БТІ» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (а. с. 15-18). Позивачеві на праві власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 1222384000:02:002:0334, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 170473950 від 14.06.2019 року та Витягом з ДЗК НВ-1207436142019 від 11.02.2019 року (а. с. 6-12). Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, оскільки вважає себе власником будинку. Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Згідно п. 43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Можливість звернення до суду за захистом своїх прав або охоронюваних законом інтересів пов`язується як процесуальним, так і матеріальним законом, з порушенням, оспорюванням, а також невизнанням цих прав іншими особами, виникненням у них сумнівів у належності, зокрема майна позивачеві, чим створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності. Виходячи з матеріалів справи вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення його матеріального права. Доказів, що його право власності не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що вона, маючи документи необхідні для державної реєстрації права власності на житловий будинок, не може зареєструвати право власності на домоволодіння, яке набуте на підставі внесення записів до погосподарської книги. У зв`язку наведеним суд вважає, що право вимоги щодо визнання права власності заявлено необґрунтовано та позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed