Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із позовом про визнання права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Миронівський район, село Липовий Ріг, вулиця Жовтнева, 23, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 10 січня 2005 року, звернулася позивач [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом. Державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначений будинок, оскільки право власності на спадкове майно не зареєстровано. Просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок під номером 23 по вулиці Жовтнева села Липовий Ріг Миронівського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Сільський голова Піївської сільської ради Миронівського району Київської області в надісланій до суду заяві просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи управління Державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернулася за судовим захистом у звязку із порушенням її права на отримання в порядку спадкування права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Миронівський район, село Липовий Ріг, вулиця Жовтнева, 23, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 10 січня 2005 року. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. У судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2005 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 844771, виданим 10 січня 2005 року відділом реєстрації смерті у місті Києві. Позивач є спадкоємицею померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим 07 липня 2004 року державним нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі під номером 7-1304. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами частини 1 статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до спадкової справи, заведеної державним нотаріусом Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори, позивач є єдиною спадкоємицею за заповітом, відповідно до ст. 1270 ЦК України, прийняла спадщину, яка відкрилася 10 січня 2005 року після смерті [PERSON], шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. На звернення позивача про видачу свідоцтва про право власності на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: Київська область, Миронівський район, село Липовий Ріг, вулиця Жовтнева, 23, державний нотаріус Пятнадцятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON], постановою від 28 вересня 2015 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва. Відмову нотаріус мотивував тим, що будинок не був зареєстрований в установленому законом порядку. Спадкоємець не може оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове майно в державному реєстрі, питання щодо порушення права на спадщину підлягає захисту шляхом його визнання в судовому порядку. Судове рішення буде юридичним документом, що дає підставу для оформлення права власності на спадкове майно. Житловий будинок був побудований у 1939 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який затверджений 10 вересня 2015 року КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції. У ЦК УРСР не містилося спеціального застереження щодо моменту виникнення права власності за договорами відчуження жилих будинків, які підлягали нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В ст. 227 ЦК УРСР лише передбачалося, що договір купівлі-продажу жилого будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоч би однією з сторін є громадянин, та зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. Недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення договору за цією статтею спричиняло його недійсність. Встановлено, що померла [PERSON] була власником будинку, розташованого в селі Липовий Ріг Миронівського району Київської області по вулиці Жовтнева, 23, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 15 серпня 1990 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Піївської сільської Ради народних депутатів за реєстром № 47. Договір був зареєстрований відповідно до правил ст. 227 ЦК УРСР в виконкомі Піївської сільської ради, про що свідчить печатка Піївської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області та підпис секретаря виконкому цієї сільської ради. За таких обставин, право власності [PERSON] на такий обєкт виникло в момент нотаріального посвідчення договору. Після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право на будинок набула позивач. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, статей 328, 1216, 1217, 1218, 1270, 1296, 1297 ЦК України, статті 227 ЦК УРСР,

Outcome: approved