Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним до відповідача ТОВ «Унірем- Агро [PERSON]», згідно якого просить визнати договір оренди земельної ділянки (паю) площею 7.0698 га без номера та дати укладення, укладений між ним та відповідачем недійсним посилаючись на наступне: згідно державного акту про право власності на земельну ділянку ДП № 074974, виданого 06.05.2005 року йому належить земельна ділянка (пай) розміром 7. 0698 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Останні роки він особисто не займався обробкою вказаної земельної ділянки та нікому не передавав її в оренду. У 2015 році він побажав передати свою земельну ділянку в оренду та дізнався, що його земельна ділянка перебуває в оренді у відповідача на підставі договору оренди, укладеного нібито між ним та відповідачем. В січні 2016 року у відділі земельних ресурсів Верхньодніпровського району він отримав копію договору оренди земельної ділянки без номеру з додатками, який зареєстрований у відділі земельних ресурсів під № 04111901334 від 21.08.2010 року Згідно вказаного договору передавалась в оренду його земельна ділянка площею 7.6098 га на 1 5 років з моменту проведення державної реєстрації вказаного договору. Коли він ознайомився з договором, то виявив, що він підписаний не ним, а іншою особою, а підпис на договорі не відповідає його підпису. Орендної плати за вказаними договором він не отримував, а якщо хтось і розписувався у відомості про отримання орендної плати, то це робив не він. Вважає, що договір оренди без номеру, зареєстрований 21 серпня 2010 року повинен бути визнаний недійсним, в зв'язку з тим, що він підписаний не ним, а іншою особою, що й стало підставою звернення до суду. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач [PERSON] пояснив, що до 2010 року належна йому земель на ділянка перебувала в оренді в орендаря [PERSON]. В 2010 році він договір оренди земельної ділянки не підписував та з відповідачем не укладав. Зерно на орендну плату отримувала сусідка. Він особистого господарства не тримає і зерно на орендну плату йому не було потрібне, а грошові кошти йому відповідач не виплачував. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому пояснила, що позивачу виплачувалась орендна плата. В 2015 році позивач особисто отримав орендну плату. Крім того господарством протягом всього цього періоду сплачувався фіксований сільськогосподарський податок, а з 2015 року сплачується єдиний податок 1У групи. Все це на її думку свідчить про обізнаність позивача про наявність договору оренди. так як при не перебуванні земельної ділянки в оренді позивач змушений був би сам сплачувати податок. Крім того позивач не звертався до відповідача з питання врегулювання відносин, що виникли, а відразу звернувся до відділення поліції та до суду. Також представником позивача було заявлено про застосування строку позовної давності, так як з моменту виникнення правовідносин з оренди земельної ділянки пройшло більше трьох років. Позивач вказуючи, що належну йому орендну плату отримувала сусідка, виявляє свою обізнаність про існування відносин з оренди землі. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є власником земельної ділянки (паю) площею 7.0698 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту про право приватної власності на землю. Позивачем наданий договір оренди земельної ділянки (паю) площею 7.6098 га., розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області укладений між позивачем [PERSON], та відповідачем ТОВ «Унірем-Агро [PERSON]», який зареєстрований в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру 21.08.2010 року за № 041011901334. Таким чином відповідно до ст. 210 ЦК України передбачено, даний правочин є вчиненим і даний договір оренди земельної ділянки є укладеним. Позивач заперечує свій підпис на укладеному договорі, посилаючись на те, що даний договір він не підписував. Позивач просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (паю) укладеного між [PERSON], та ТОВ «Унірем - [PERSON]» зареєстрований 21.08.2010 року за № 041011901334 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за тими підставами, що він даний договір не підписував, у нього було відсутнє волевиявлення на його укладення. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першо-третьою, п'ятою-шостою ст. 203 Цього кодексу. ст. 203 ЦК України встановлені умови дійсності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа. яка вчинила правочин, повинна мати відповідний обсяг цивільної дієздатності Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказується, що недійсним може бути визнано лише укладений правочин. І не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Судом встановлено, що 21.08.2010 року за № 041011901334 в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у Верхньодніпровському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії Центру державного земельного кадастру, зареєстровано договір між сторонами Висновком почеркознавчої експертизи № 44/04-50 від 05.02.2015 року встановлено, що підпис від імені [PERSON], в графі «орендодавець» у розділі 14 договору оренди земельної ділянки, укладеного 21.08.2010 року між [PERSON], та ТОВ «Унірем-Агро [PERSON]» виконано не [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що позивач договір оренди землі не підписував. Тобто при підписанні договору оренди земельної ділянки, позивач взагалі не виражав свою волю ніяким чином на укладення договору оренди земельної ділянки. а саме його не укладав. Відповідно суд вважає, що в даному випадку позивач повинен був поставити вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки неукладеним та про повернення земельної ділянки із чужого незаконного володіння, а не про визнання його недійсним. Також, відповідачем надано суду докази про сплату орендної плати за даним договором, де в графі напроти прізвища позивача є підпис. Позивач заперечуючи свій підпис на відомостях про виплату орендної плати не ставить питання про її стягнення з відповідача або з особи, яка отримала орендну плату. Також з цього приводу позивач не звертався із заявою до органів поліції, щоб встановили особу, яка отримувала належну йому орендну плату, що на думку суду свідчить про те, що відповідачем свій обов'язок по сплаті орендної плати виконувався, а позивач знав про його виконання та протягом тривалого строку схвалював таке виконання. Що на думку суду свідчить і про наявність у позивача волевиявлення на існування даних правовідносин. Будь-яких доказів на спростування даного факту позивач не надав. Крім того, суд вважає, що позивачем про пущений строк позовної даності. Так, відповідно до ст.. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли о особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З пояснень позивача судом встановлено, що йому було відомо про факт, що він є власником земельної ділянки (паю). Як пояснив позивач, він отримав дану земельну ділянку за роботу в колгоспі. Крім того з його ж пояснень встановлено, що йому відомо, що до 2010 року його земельна ділянка перебувала в оренді в орендаря гр. [PERSON], що свідчить про те, що позивач цікавився долею належної йому земельної ділянки. Яким чином земельна ділянка позивача опинилась в оренді відповідача позивач будь-яких пояснень не надає, вказуючи на те, що він не цікавився цим питанням. Але для того, щоб земельна ділянка перейшла з оренди одного орендодавця до іншого позивач повинен був якимось чином виражати свою волю. Так як згідно ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» - по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Крім того позивач в судовому засіданні пояснював, що орендну плату за належну йому земельну ділянку отримувала сусідка, що також свідчить про обізнаність позивач про долю належної йому земельної ділянки (паю). Але до 2015 року позивач будь-яких дій з приводу захисту свого порушеного права не вчиняв: не ставив питання ні перед відповідачем, ні перед сусідкою про стягнення на його користь орендної плати. Не ставив питання про повернення йому земельної ділянки із незаконного користування тощо. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ивнесе6ння ним рішення. Представником відповідача заяву про застосування строку позовної давності зроблено до винесення судом рішення. Посилання представника позивача на те, що така заява повинна бути зроблена в письмовій формі, суд вважає безпідставною, так як ч. 3 ст. 267 ЦК України не передбачано обов'язкову вимогу про форму заяви про застосування строку позовної давності, тому вона може бути зробленою і в усній формі. Посилання представника позивача на те, що до правовідносин, що виникли, строк позовної давності не може бути застосований, так як на даний час права позивача продовжують порушуватись, так як строк договору оренди земельної ділянки не скінчився, суд також вважає безпідставними. Так як позивач ставить вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки саме з підстав його не підписання, а з цього часу строк позовної даності сплинув. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої, ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Так як позивачу суд відмовляє у задоволення позовних вимог, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., що підтверджується чеком про оплату, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають та покладаються на позивача .

Outcome: dismissed