Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада про визнання договору дійсним. Позивач до суду не зявився, відповідно до письмової заяви просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №63 (шістдесят три) у будинку №8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську від 14 серпня 1994 року укладений між [PERSON] та [PERSON]; припинити право власності Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення №63 (шістдесят три) у будинку №8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську та визнати за [PERSON] право власності на вказаний обєкт нерухомого майна; припинити право власності [PERSON] на житловий будинок № 39 по вул. Весела в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області та визнати за [PERSON] право власності на вказаний обєкт нерухомого майна. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов наступного. Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 114 ЦПК України). Однією з позовних вимог позивача є визнання права власності на житловий будинок № 39 по вул. Весела в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а тому відповідно до ст. 114 ЦПК України справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що 14 серпня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого позивач придбав у відповідача нежитлове приміщення №63 у буд. №8 по вул. Вокзальній в м. Дніпропетровську, що складається з: 1 - коридор площею 5,6 кв.м., 2 - кабінет площею 13,6 кв.м., 3 - умивальник площею 0,8 кв.м., 4 - туалет площею 1,1 кв.м., 5 - туалет площею 1,9 кв.м., 6 - хол площею 8,7 кв.м., 7 -кабінет площею 15,1 кв.м., 8 - кабінет площею 14,9 кв.м., 9 - кухня площею 7,9 кв.м. Загальною площею приміщень 69,6 кв.м., основною площею 43,6 кв.м., допоміжною площею 26,0 кв.м. Вартість нежитлового приміщення складає 300 000,00 грн. Того ж дня, [PERSON] звільнив нежитлове приміщення та передав позивачу ключі від вхідних дверей, внаслідок чого між сторонами був укладений Акт прийому- передачі нежитлового приміщення № 63 (шістдесят три) у будинку № 8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську від 14 серпня 1994 року, та [PERSON] написав позивачу розписку про отримання грошових коштів в рахунок купівлі-продажу приміщення у розмірі 300 000,00 грн. Згідно пункту 5 Договору купівлі-продажу від 14 серпня 1994 року, продавець [PERSON] засвідчив, що нежитлове приміщення № 63 у буд. № 8 по вул. Вокзальній в м. Дніпропетровську, яке є предметом цього договору, є його особистою приватною власністю, і він має всі права власника щодо вільного розпорядження ним; на момент укладення цього договору відсутні будь-які особи, які мають переважне право на його придбання, відсутні претензії третіх осіб на вказане нежитлове приміщення; нежитлове приміщення №63 у буд. №8 по вул. Вокзальній в м. Дніпропетровську нікому іншому не відчужене, не є внеском до статутного капіталу товариств, в оренду не передане, не заставлене, в податковій заставі, під забороною, спорі і під арештом не знаходиться; нежитлове приміщення №63 у буд. №8 по вул. Вокзальній в м. Дніпропетровську не має недоліків, що перешкоджають використанню його за призначенням; ніхто не має законного права користування приміщенням, і тому, цей договір стосовно його користування не зачіпає прав третіх осіб. Зараз позивач вирішив зареєструвати на своє ім'я придбане ним, що в 1994 році - нежитлове приміщення № 63 у буд. № 8 по вул. Вокзальній в м. Дніпропетровську, загальною прощею приміщень 69,6 кв.м., основною площею 43,6 кв.м., допоміжною площею 26,0 кв.м. Звернувшись до Реєстраційної служби було встановлено, що придбане мною нежитлове приміщення № 63 (шістдесят три) у будинку № 8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську зареєстроване за Дніпропетровською міською радою. При укладенні договору купівлі-продажу сторони домовилися про всі істотні умови договору. На протязі всіх років позивач відкрито володів приміщенням, робив в ньому поточні ремонти, справно сплачував комунальні послуги. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), право власності у. набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно приписів ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі продажу потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б однієї зі сторін договору є громадянин. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Зокрема, відповідно до ст. 220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно із ч. З ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Сторони дійшли згоди по всіх істотних умовах договору купівлі-продажу й виконали умови договору. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким, чином є всі обставини для визнання дійсним у судовому порядку договору купівлі-продажу нежитлового приміщення № 63 (шістдесят три) у будинку № 8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську. Окрім цього, 15 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу в борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США (десять тисяч доларів США). [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути борг до 15 березня 2015 року включно, а у разі неповернення грошових коштів, зобов'язував передати позивачу в рахунок погашення боргу, у власність житловий будинок № 39 по вул. Весела в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. У встановлений строк відповідач не повернув грошовий борг, а тому позивач на його думку має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок № 39 по вул. Весела в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 509 ЦК України, встановлено що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набивається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутої правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права та визнання правочину недійсним. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Таким чином, позовні вимоги у частині визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення №63 (шістдесят три) у будинку №8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську; припинення права власності Дніпропетровської міської ради на нежитлове приміщення №63 (шістдесят три) у будинку №8 (вісім) по вулиці Вокзальній в місті Дніпропетровську та визнання за [PERSON] право власності на вказаний обєкт нерухомого майна, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а від так підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині припинення права власності [PERSON] на житловий будинок № 39 по вул. Весела в с. Старі Кодаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області та визнання за [PERSON] права власності на вказаний обєкт нерухомого майна, що є підставою для відмови позивачу задоволенні позову у цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у сумі 245 грн.

Outcome: partial