Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 01.10.2014 року звернувся [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, знесення прибудов та стягнення моральної шкоди. Позивач неодноразово змінював позовні вимоги, і остаточно, згідно письмової заяви від 21.01.2016 року (т.2 а/с 18) просить суд зобовязати відповідачку демонтувати навіс, влаштований без його узгодження, край якого розташований на паркані між земельними ділянками сторін та стіною домоволодіння співвласника [PERSON]; демонтувати розподільний паркан з азбестових листів, встановлених на межі з земельною ділянкою відповідачки та не чинити перешкод у зведені на даної межі нового паркану, заборонивши [PERSON] складувати під парканом будь-які будівельні матеріали, предмети побуту та інше; зобовязати відповідачку знести самочинно побудований на межі між земельними ділянками сторін з захватом частково земельної ділянки позивача підсобні приміщення з гаражем, душовою, літньою кухнею; стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20000 грн. У судовому засіданні 02.11.2016 року позивач відмовився від своїх вимог до [PERSON] стосовно знищення або пересадження дерев і зобовязання демонтувати жолоб стоку атмосферних опадів на самочинно зведених підсобних приміщеннях та перебудування такого жолобу, підтримавши інші вимоги в повному обсязі. Свої вимоги позивач, та його представник [PERSON], обґрунтовували тим, що [PERSON] як користувач суміжної земельної ділянки у початку 2000- х років самочинно збудувала підсобні приміщення з заступом на земельну ділянку позивача, чим порушила його права, а крім того дане будівництво привело до пошкодження паркану який необхідно перебудувати з урахуванням встановлених між земельними ділянками меж. Інша частина паркану була пошкоджена складуванням на ділянки відповідачки сміття та будівельних матеріалів, а крім того відповідач збудувала навіс з закріпленням його на стіні домоволодіння іншого суміжного землекористувача а жолоб стоку атмосферних осадків на паркані, який розташований на межі земельних ділянок сторін, таким чином, що всі атмосферні опади потрапляють на ділянку позивача. Наявність та розмір моральної шкоди позивачем, та його представником обумовлені діями відповідачки, яки спричиняють незручності у користуванні власністю та змушують [PERSON] для захисту власних інтересів та порушених прав звертатись до відповідних установ і суду. В свою чергу [PERSON] 04.02.2015 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні земельної ділянками шляхом зобовязання відповідача прибрати виноград з паркану та відновити паркан між земельними ділянками. У судовому засіданні 02.11.2016 року [PERSON] відмовилась від своїх вимог щодо стягнення на її користь матеріальної і моральної шкоди у розмірі 3000 грн, підтримавши інші вимоги у повному обсязі. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [PERSON] як суміжний землекористувач порушуючи її права збудував свій зовнішній паркан з заступом на ділянку позивачки з закріпленням його на стіні приміщень [PERSON], а крім того належний відповідачу виноград, який розміщений на паркані між земельними ділянками сторін розростаючись починає спричиняти [PERSON] незручності. Ухвалою від 12.02.2015 року були обєднані справа за позовом [PERSON] до [PERSON] зі справою за позовом [PERSON] до [PERSON] в одне провадження (т.1 а/с 62). Тривалість розгляду справу обумовлена неодноразовою змін позовних вимог позивачем [PERSON], необхідністю витребування доказів по справі з різних установ та строком проведення експертного дослідження, призначеного по справі. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON], як власник житлового будинку, згідно договору купівлі-продажу від 22.07.1977 року (т.1 а/с 4), і користувач земельної ділянки розміром 161 кв.м, за адресою м. Одеса, 1-ий провулок Олександра Невського, 3 є суміжним землекористувачем [PERSON], яка є власницею 1\\2 частини домоволодіння, на підставі договору дарування від 13.12.2006 року (т.1 а/с 73) і користувачем земельної ділянки площею 185 кв.м., які розташовані за адресою: м. Одеса, провулок Слави,9. Між [PERSON] якій постійно проживає за даною адресою з 1977 року і [PERSON] яка фактично користується земельною ділянкою з 1990-х років після 2008 року погіршились взаємовідносини і почались чисельні сварки, які привели до відкликань згод які були надані один одного на приватизацію земельних ділянок. У квітні 2011 року, по заяві [PERSON], членами органу самоврядування населення « Комітет мікрорайону «10 станція Великого фонтану», було складено акт з'ясування розбіжностей меж суміжними землекористувачами [PERSON] і [PERSON] ( т.1 а/с 19). Згідно зазначено акту [PERSON] було запропоновано в обовязковому порядку пересадити дерева висаджені на вулиці в інше місце; повернути суміжний паркан у вертикальне положення; зняти дах встановлений на підсобною ділянкою і встановити перебудоване покриття на відстані 800 мм від паркану [PERSON]; зробити відвід води з даху фасадного будинку, встановивши жолоб стоку. [PERSON] було запропоновано в обовязковому порядку забрати алюмінієвий лист паркану зі стіни побудови [PERSON], а паркан зміцнити з внутрішньої сторони свого стовпа на рівні суміжного паркану з азбестових листів. Актами, складеними 23.06.2012 року та 26.06.2012 року (т.1 а/с 76,77), комісією органу самоврядування населення «Комітет мікрорайону «10 станція Великого фонтану», було встановлено ігнорування з боку [PERSON] попереджень про необхідність перебудови паркану. Згідно листа управління інженерного захисту території міста та розвитку узбережжя від 16.10.2008 року (т.1 а/с 83) управління узгодило можливість вводу в експлуатацію самочинно збудованих [PERSON] прибудову (літ. А4), літню кухню (літ. П), гаражу (літ. П1) і реконструкцію житлової кімнати ( літ. А (1-2)) у провулки Слави,9 у м. Одеси. Правовідносини, яки виникли між сторонами і повязані із усуненням перешкод у користуванні земельними ділянками а також із вимогами про захист прав власності та стягнення моральної шкоди врегульовані Цивільним кодексом (надалі ЦК) України а правовідносини повязані з земельними спорами землекористувачів Земельним кодексом (надалі ЗК) України. Стаття 95 ЗК України, згідно частин першої та другої, передбачає, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Крім того, частиною першою статті 96 ЗК України встановлено, що землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки;\~б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Згідно вимог ч.1-3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Відповідно до ч.1,2 ст. 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Частина друга статті 152 ЗК України встановлює, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до вимог ч.1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил; У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобовязана відшкодувати витрати, повязані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Частина перша статті 23 ЦК України регламентує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У розумінні вимог частини другої вищезазначеної статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В даному випадку суд вважає що у судовому засіданні з боку позивача [PERSON] не було доведено факт порушення його прав як суміжного землекористувача фактом самочинного будівництва на ділянки [PERSON] прибудов та споруд, а також не доведено факту заподіяння йому з боку [PERSON] моральної шкоди. Також суд, прийшов до висновку про недоведеність з боку [PERSON] вимог про наявність порушення її прав як суміжного землекористувача з боку [PERSON] У відповідності до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України ( надалі ЦПК) України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами третій та четвертої зазначеної статті визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою та другою ст. 57 ЦПК передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно до частини другою статті 59 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом, з урахуванням предмету спору, якій пов'язаний з необхідністю встановлення додержання меж та наявністю порушення прав у звязку із самочинним будівництвом, розяснив сторонам що допустимими доказами є висновок спеціаліста в області землеустрою та будівництва. По клопотанню [PERSON] та [PERSON] ухвалою від 11.06.2005 року (т.1 а/с 183), судом, була призначена комплексна судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. Однак у звязку із відмовою як [PERSON] так і [PERSON] від оплати експертного дослідження, пропорційно поставленим запитанням ( відмова у судовому засіданні 15.09.2016 року, т.3 а/с 11), експертиза не була проведена. У судовому засіданні, на думку суду, було доведено факт наявного порушення прав [PERSON], пов'язаний із збудованим [PERSON] навісом, який закріплений на стіні співвласника домобудівні [PERSON] і паркані, який розташований на межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Наявність збудованого навіса та наявність негативного впливу у вигляді потрапляння атмосферних опадів з навісу на ділянку [PERSON] підтверджується актом від квітня 2011 року ( на акті неможливо встановити точну дату його укладення) комісії органу самоврядування населення « Комітет мікрорайону «10 станція Великого фонтану» та поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] допитаних у судовому засіданні 02.11.2016 року, а також згоди [PERSON], яка погодилась з необхідність перебудови навісу. Як зазначено в акті від квітня 2011 року, і не заперечувалось сторонами, поновлення порушеного права [PERSON] можливо шляхом перебудування навісу з приведенням його до такого розміру, з урахуванням облаштування його стоком атмосферних опадів, щоб його граничний розмір находився на відстані 800 мм від паркану, розташованому на межі ділянок [PERSON] та [PERSON] Відсутність експертних досліджень унеможливлює належними та допустимими доказами встановити факт негативного впливу прибудов на права [PERSON], а також поновлення порушеного права у спосіб обраний позивачем знесення самочинних прибудов, та необхідність перебудування паркану яким розділяються земельні ділянки. Відсутні і будь які докази у підтвердження наявної моральної шкоди заподіяної [PERSON] діями [PERSON] Відсутність висновку експертного дослідження стосовно існуючих меж ділянок та конфігурації земельних ділянок, та розташування прибудов відносно межі, не дозволяє суду встановити наявність порушення прав [PERSON] збудованим [PERSON] парканом. На підставі викладеного та

Outcome: partial