Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 07.10.2019 року звернувся позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що 24.10.2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 100 000, 00 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ на той момент отримання грошових коштів становило 3800 (три тисячі вісімсот) доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у строк до 30.12.2016 року. У встановлений сторонами строк відповідач не повернув позивачу суму позики, на неодноразові вимоги позивача про повернення коштів не реагує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою щодо стягнення на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 100 000, 00 грн., 3% річних в розмірі 8229,51 грн., індексу інфляції в розмірі 58292,32 грн., а разом 166 591,83 грн. та судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.10.2019 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання, призначене позивач не з`явився, від його представника - адвоката Лавриненко О.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 26.05.2020 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно договору позики [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн., зі строком виплати боргу до 30.12.2016 року. Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок з передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання [PERSON] обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення суми позики в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 1- грудня 2018 року у справі №319/1669/19, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16 (ЄДРСРУ №84229784). Окрім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до офіційної інформації з газети «Урядовий кур`єр» підсумковий індекс інфляції за розрахунковий період з 31.12.2016 року по 30.09.2019 року складає 129,67%. З зазначеного суд розраховує суму індексу інфляції, яка нараховується по формулі: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Індекс інфляції] /100%- [Сума боргу]. Інфляційні збитки за вказані періоди складають 29 067,34 грн. Стягнення 3 % нараховується по формулі: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] /100% / 365 днів х [Кількість днів]. 3% річних за розрахунковий період з 31.12.2016 року по 30.09.2019 року (1004 дні) складає 8 252,05 грн. З розрахунку заборгованості вбачається, що на момент пред`явлення позову строк прострочення виконання зобов`язання становить 1004 днів, а тому 3% річних від суми боргу в розмірі 100 000,00 грн. складає 8 252,05 грн. Розмір інфляційних нарахувань складає 29 067,34 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 137 319,39 грн. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1666,00 грн. згідно платіжного доручення від 07.10.2019 року. Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивача в розмірі 137 319,39 грн., сума судового збору, що належить стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1373.28 грн.

Outcome: partial