Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Донецька залізниця» в особі Краснолиманської дистанції електропостачання до [PERSON] про відшкодування витрат, понесених у звязку із замовленням молодого фахівця. Дана позовна заява мотивована тим, що [PERSON] на підставі договору № 136 від 20.02.2013 року (13182/НОК 22.02.2013), укладеного поміж ДП «Донецька залізниця», Словянським коледжем транспортної інфраструктури та [PERSON], після закінчення Словянського коледжу транспортної інфраструктури, згідно направлення № 136 від 20.02.2013 року Словянського коледжу транспортної інфраструктури, путівки про направлення на роботу № 130/мф-НОК від 22.07.2013 року служби кадрів та соціальної політики, була направлена, як молодий спеціаліст, на роботу в Краснолиманську дистанцію електропостачання ДП «Донецька залізниця». Згідно наказу № 158-ос від 01.08.2013 року, [PERSON] була прийнята електромонтером тягової підстанції 3 розряду тягової підстанції Микитівка Краснолиманської дистанції електропостачання. На підставі п. 2.2 договору № 136 від 20.02.2013 року [PERSON], як молодому фахівцю була сплачена допомога у розмірі місячної стипендії за рахунок роботодавця (згідно наказу № 389 від 02.08.2013 року), яка склала 550,00 грн., також згідно ст. 120 КЗпП України їй надано одноразову матеріальну допомогу, у звязку з прийняттям на роботу в іншу місцевість (згідно наказу № 438 від 21.08.2013 року) у розмірі 1864,82 грн. 30.03.2015 року [PERSON] наказом № 38-ос від 30.03.2015 року була звільнена за власним бажанням. Згідно п. 5.1. договору № 136 від 20.02.2013 року (13182/НОК 22.02.2013) підписаного [PERSON], п. 13 розділу 3 «Положення про працевлаштування та стажування молодих фахівців на залізничному транспортні України», у випадку дострокового звільнення молодого спеціаліста (не відпрацювання 3 років) працівник повинен відшкодувати роботодавцю затрати, понесені ним у звязку із замовленням молодого фахівця. Згідно ст. 10 Закону України «Про відпустки» [PERSON] було надано відпустку повної тривалості за робочий рік 01.08.2013-31.07.2024 терміном 24 календарних дні, але на момент звільнення вона відпрацювала 319 (перестала зявлятися на роботі з 25.06.2014 року) днів з 355 робочих днів у році, тобто її заборгованість по відпустці склала 2,4 дні. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» [PERSON] повинна покрити заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, яка на момент звільнення склала 181,42 грн. Тобто, на момент звільнення загальна суми боргу (без урахування податків) становила 2471,42 грн. Можливість відрахувати зазначену суму коштів із заробітної плати [PERSON] у роботодавця на момент звільнення була відсутня. [PERSON] відмовилася відшкодувати зазначену суму коштів. Вважають, що [PERSON] в односторонньому порядку порушила умови договору № 136 від 20.02.2013 року (не відпрацювала 3 роки), ст. 22 Закону України «Про відпустки», ст. 22 Закону України «Про відпустки» та повинна відшкодувати підприємству понесені витрати у розмірі 2471,89 грн. Просять суд стягнути з [PERSON] на користь ДП «Донецька залізниця» в особі Краснолиманської дистанції електропостачання грошові кошти в розмірі 2471,89 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі Довіреності № в.о. Н-01/1767 від 03.07.2014 року не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася по невідомим суду причинам. Про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 лютого 2012 року між ДП «Донецька залізниця» в особі начальника кадрової та соціальної політики [PERSON] та [PERSON], що закінчила державний вищий навчальний заклад «Словянський коледж транспортної інфраструктури», за участю Державного вищого навчального закладу «Словянський коледж транспортної інфраструктури в особі директора [PERSON], укладена Угода про працевлаштування молодого фахівця-випускника вищого навчального закладу. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору роботодавець зобовязався працевлаштувати молодого фахівця на первинну посаду відповідно до отриманого освітньо-кваліфікаційного рівня, спеціальності та кваліфікації або за бажанням чи згодою Молодого фахівця на інші наявні вакантні посади, а молодий фахівець зобовязався відпрацювати у Роботодавця не менш, ніж три роки на первинній та подальших посадах. Згідно з п. 2.2 Договору молодому фахівцю після закінчення навчального закладу надається відпустка тривалістю 30 календарних днів з виплатою допомоги у розмірі місячної стипендії за рахунок Роботодавця. Роботодавець оплачує молодому фахівцю вартість проїзду його та членів його сімї, вартість провозу вантажу, добові у розмірі, встановленому Нормами відшкодування витрат на відрядження, одноразову допомогу в розмірі його місячного посадового окладу за новим місцем роботи, інші компенсаційні виплати передбачені законодавством. Пунктом 3 Договору визначені обовязки молодого фахівця: молодий фахівець зобовязаний прибути для працевлаштування до Роботодавця у термін до 01 серпня 2013 року та укласти трудовий договір на умовах, передбачених п. 2.1 цієї Угоди. Молодий фахівець до закінчення терміну, встановленого п. 1 цієї Угоди не має права розірвати трудовий договір з власної ініціативи, за винятком випадків, передбачених законодавством та Положенням про працевлаштування та стажування молодих фахівців на залізничному транспорті України. Пунктом 5.1 договору передбачена відповідальність сторін та зазначено, що молодим фахівцем відшкодовуються витрати у разі його відмови без поважних причин приступити до роботи за Угодою, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни або за власним бажанням до закінчення строку, визначеного п. 1 цієї Угоди. Як випливає з направлення № 136 на працевлаштування молодого фахівця-випускника ВНЗ [PERSON], яка закінчила державний вищий навчальний заклад «Словянський коледж транспортної інфраструктури» направлена для працевлаштування в ЕЧ Красний Лиман. Згідно з Наказом № 158-ос від 01.08.2013 року [PERSON] була прийнята на роботу до Краснолиманської дистанції електропостачання 01.08.2013 року електромонтером тягової підстанції 3 розряду. Відповідно до наказу № 389 від 02.08.2013 року «Про виплату допомоги молодим спеціалістам», [PERSON] виплачена допомога в розмірі 550,00 грн. Також, відповідно до Наказу № 483 від 21.08.2013 року «Про виплату одноразової матеріальної допомоги», [PERSON] була виплачена одноразова матеріальна допомога у звязку з прийомом на роботу, повязану з переїздом в іншу місцевість. Однак, не відпрацювавши три роки, [PERSON] звільнилася за власним бажанням, про що свідчить Заява від 16.03.2015 року та Наказ (Розпорядження) № 38-ос від 30.03.2015 року. Згідно ст. 10 Закону України «Про відпустки» [PERSON] було надано відпустку повної тривалості за робочий рік 01.08.2013-31.07/2014 терміном 24 календарних днів, але на момент звільнення вона відпрацювала 319. Як випливає з Розрахунку компенсації за відпустку, [PERSON] має заборгованість 2,4 дні за отриману щорічну відпустку, що було надано в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу, яка на момент звільнення склала 181,42 грн. Відповідно до розрахунку заробітної плати за березень 2015 року стягненню з [PERSON] підлягає: 550,00 грн. - доплата молодим спеціалістам, 1864,82 грн. одноразова допомога та 181,42 грн. оплата чергової відпустки. Загальна сума, яка підлягає стягненню становить 2596,24 грн. Не стягнуто 2471,89 грн. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що між сторонами був укладений договір, згідно з яким роботодавець зобовязався працевлаштувати молодого фахівця на первинну посаду відповідно до отриманого освітньо-кваліфікаційного рівня, спеціальності та кваліфікації або за бажанням чи згодою Молодого фахівця на інші наявні вакантні посади, а молодий фахівець зобовязався відпрацювати у Роботодавця не менш, ніж три роки на первинній та подальших посадах. На виконання даного договору [PERSON] була прийнята на роботу до Краснолиманської дистанції електропостачання 01.08.2013 року електромонтером тягової підстанції 3 розряду. Однак, умови договору відповідачем були порушені, у звязку з чим, відповідно до п. 5.1 договору [PERSON] повинна відшкодувати витрати у разі звільнення за порушення трудової дисципліни або за власним бажанням до закінчення строку, визначеного п. 1 цієї Угоди. Стаття 509 ЦК України визначає поняття зобовязання та говорить про те, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Окрім того, відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» [PERSON] повинна покрити заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого часу. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 2471,89 грн. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved