Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернулася позивач та просила суд: визнати за нею та відповідачем [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок (нерухоме майно), який розташований по [ADDRESS] Позов обґрунтувала тими обставинами, що під час перебування її у зареєстрованому шлюбі з відповідачем спірний будинок, який належить відповідачу на праві приватної власності, внаслідок спільних трудових та грошових затрат істотно збільшив свою вартість, а тому, на підставі ст. 62 Сімейного кодексу України, вона має право на визнання його об'єктом права спільної сумісної власності. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив, у зв'язку з їх безпідставністю. Заслухавши учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 1998 року. 10 квітня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Миронівського районного суду Київської області від 10 квітня 2015 року (справа ЄУН 371/444/15-ц), яке набрало законної сили 21 квітня 2015 року (а.с. 7). Під час перебування у шлюбі відповідач набув право власності на спірний будинок, у зв'язку із прийняттям спадщини свого батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 39-40). Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу в порядку спадкування. Таким чином, спірний будинок є приватною власністю відповідача, оскільки набутий ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем в порядку спадкування. Цей будинок, відповідно до ст. 62 Сімейного кодексу України, може бути визнаний судом об'єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача у тому разі, якщо внаслідок спільних трудових чи грошових затрат сторін, здійснених за час шлюбу, його вартість істотно збільшилась. Тобто, суд може визнати спірний будинок об'єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача лише у випадку встановлення судом, що цей будинок за час шлюбу, внаслідок спільних зусиль сторін істотно збільшив свою вартість. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Тобто, позивач на обґрунтування позовних вимог повинна надати суду належні та допустимі докази того, що внаслідок спільних з відповідачем трудових чи грошових затрат, її особистих затрат, спірний будинок істотно збільшив свою вартість у порівнянні з тією, яка була до цих затрат. В судовому засіданні, на підставі ст. 10 ЦПК України, позивачу роз'яснено необхідність надання суду доказів збільшення вартості спірного будинку за час перебування у шлюбі. Позивачу, зокрема, роз'яснено її право на заявлення клопотання про призначення експертизи з метою визначення вартості спірного будинку на момент набуття відповідачем права власності на нього та на момент розгляду справи (32-34 хвилини судового засідання 27.10.2016 року). Позивач не скористалася своїм правом на заявлення клопотання про призначення експертизи вартості спірного будинку, не надала інших доказів, що свідчать про істотне збільшення вартості будинку, яке сталося внаслідок трудових чи грошових затрат сторін під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Під час прийняття рішення суд не бере до уваги покази свідків та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оскільки вони не містять фактичних даних про збільшення вартості спірного будинку в порівнянні із його вартістю на момент набуття відповідачем права власності на нього. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 57, 62 Сімейного кодексу України, ст. 368 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed