Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 11.10.2016 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 08.11.2012 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до якого відповідачі зобовязались врегулювати юридичні питання щодо законних прав позивача відносно земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Горіхова, 1. По суті відповідачі зобовязались забезпечити документально підтверджений проїзд і провід комунікацій (сервітут) до ділянки позивача через сусідню ділянку, що належить [PERSON] Позивач здійснила оплату юридичних послуг згідно умов договору в розмірі 120\~000,00 грн., що на момент підписання договору еквівалентно 15\~000,00 доларів США, однак відповідачі до цього часу взятих на себе обовязків не виконали, у звязку з чим позивач просить розірвати укладений між сторонами договір, стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі 120\~000,00 грн. та неустойку в розмірі 3% річних, що становить 14\~100,00 гривень за сім місяців, а також моральну шкоду в розмірі 20\~000,00 грн. та витрати на правову допомогу. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили. В попередньому судовому засіданні зазначили, що умови договору виконували належним чином, брали участь у розгляді справи Одеським окружним адміністративним судом №1570/6797/12 та Лиманським районним судом Одеської області №1515/5177/12. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.11.2012 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1.1 якого відповідачі зобовязались від імені та за рахунок позивача здійснити наступні юридичні дії: врегулювати питання щодо законних прав позивача в сфері земельних відносин стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Горіхова, 1, в тому числі представляти інтереси позивача в судах України всіх інстанцій. Згідно п. 1.2 договору, за вчинення дій, передбачених п. 1.1 договору, позивач зобовязалась сплатити відповідачам винагороду в розмірі 120\~000,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларів США, в яку включено амортизаційні витрати, про які відповідачі зобовязані інформувати позивача. Згідно розписки відповідачі засвідчили, що зазначена в п. 1.2 договору сума сплачена позивачем. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Фактично між сторонами склались правовідносини, які врегульовано главою 68 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно ч. 1 ст. 1004 ЦК України, повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Так, вирішуючи питання щодо виконання відповідачами як повіреними взятих на себе обовязків згідно п. 1.1 договору, суд зазначає, що в договорі чітко не зазначено, які саме дії мають виконати відповідачі, а лише в загальному зазначено обовязок з вирішення питань щодо законних прав позивача в сфері земельних відносин стосовно земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтнска, вул. Горіхова, 1, однак не зазначено яким саме чином це вирішення має здійснюватись та не вказано очікуваний чи узгоджений кінцевий результат, який сторони мали на меті під час укладення договору. Крім цього, в матеріалах справи містяться копії рішень, зокрема копія ухвали Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 року у справі К/800/58980/13 та копія ухвали Вищого адміністративного суду України від 18.12.2015 року в справі №К/800/35092/15, в яких судом досліджувались правовідносини, що безпосередньо стосується земельної ділянки, розташованої за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, вул. Горіхова, 1, та в яких інтереси позивача представляли саме відповідачі, що не заперечується і сторонами, тож відсутні підстави для висновку щодо невиконання відповідачами умов договору. Вирішуючи питання стосовно розірвання договору, суд виходить з положень договору та ЦК України. Так, згідно п. 4.2 договору сторони домовились, що у випадку виникнення спорів з питань, передбачених договором чи у звязку з ним, сторони вживають всіх заходів щодо їх вирішення шляхом переговорів. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, він вирішується в порядку, встановленому законодавством. Оскільки позивач зазначає, що відповідачі відмовляються вирішувати спори шляхом переговорів, не реагують на надіслані нею претензії, слід звернутись до положень ЦК України. Згідно ч. 1, 2 ст. 1008 ЦК України, договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: 1) відмови довірителя або повіреного від договору; 2) визнання довірителя або повіреного недієздатним, обмеження його цивільної дієздатності або визнання безвісно відсутнім; 3) смерті довірителя або повіреного. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною. Таким чином, суд звертає увагу позивача, що припинення договору доручення можливе на підставі волевиявлення однієї із сторін, в тому числі довірителя, тож дане питання не вирішується в судовому порядку. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи відсутність в діях відповідачів порушення прав позивача шляхом невиконання взятих на себе обовязків за договором, суд не вбачає підстав для відшкодування останніми моральної шкоди, а також підстав для стягнення на користь позивача неустойки.

Outcome: dismissed