Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

До Ленінського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя надійшов\~позов [PERSON] \~до [PERSON] \~про виділення\~в натурі\~частки майна,\~що є\~спільною частковою\~власністю, визначення порядку користування земельною ділянкою. В подальшому позов був уточнений. Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2012 року, витяг про державну реєстрацію прав від 14.11.2012 року. Іншим співвласником 1/2 частини зазначеного будинку є [PERSON] . Відповідно до даних технічного паспорту на будинок від 27.11.1997 року за зазначеним домоволодінням закріплено земельну ділянку в розмірі 2720 кв.м. Площа земельної ділянки під будинком та господарськими будівлями відповідно до даних технічної інвентаризації від 26.02.2016 року складає 2636 кв.м., фактично за геодезичними даними, відображеними на погоджувальному плані, які виконані ПП [PERSON] , площа земельної ділянки складає 2468 кв.м. Фактичне користування житловим будинком встановлено, позивач володіє та користується: прибудовою а5 - 2-1 коридор площею 4,6 кв.м., 2-2 кухня площею 10,6 кв.м.; кімнатою 2-3 площею 12,4 кв.м.; кімнатою 2-4 площею 8,5 кв.м.; кімнатою 2-5 площею 11,5 кв.м., прибудовою а6 коридор 2-6 площею 3,7 кв.м.,санвузлом 2-7 площею 3,6 кв.м. Разом 54,9 кв.м. Також в користуванні та володінні позивача знаходяться сарай літ. С площею 9 кв.м., сарай літ. Б площею 28 кв.м., погреб пг1, гараж літ. О. Фактично склався порядок користування земельною ділянкою, що відображено на погоджувальному плані. Позивач займає частину земельної ділянки площею 0,0500 га (Р1, Р2), 0,0052 га (Р4), разом 0,0552 га. Долі в будинку в натурі не виділені, з приводу користування земельною ділянкою з відповідачем виникають сварки, хоча фактично позивач користується земельною ділянкою значно меншої площі, ніж має право за законом. Позивачка звернулася із заявою до Запорізької міської ради для надання згоди на приватизацію земельної ділянки площею 0,0552 га, проте погоджувальний план відповідачкою підписаний не був. Позивачка просить визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 45/100 часток у спільній частковій власності в житловому будинку [ADDRESS] , виділити в натурі [PERSON] частку із майна, що є спільною частковою власністю в будинку [ADDRESS] наступним чином: по основній частині житлового будинку літ. А - приміщення 2-4 площею 8,5 кв.м. , 2-5 площею 11,5 кв.м., вартістю 6845 грн. ((8,5+11,5)*342,26); по житловій будові літ.А 1 приміщення 2-3 площею 12,4 вартістю 15975 грн; по надвірним будівлям та спорудам: прибудова літ. а5 - 53456 грн., сіни літ. а6 - 23758 грн., сарай літ. Б - 18274 грн., сарай літ. С - 7979 грн., сарай літ. Т-1808 грн., гараж літ. О - 2297 грн., оглядова яма літ. О - 8322 грн., погріб літ. Пг1 - 1453 грн., водопровід літ. № 4 - 542 грн., зливна яма літ. № 10 - 456 грн., хвіртка літ. № 11 - 789 грн., огорожа літ. № 12 - 259 грн., огорожа літ. № 13 - 555 грн., огорожа літ. № 14 - 449 грн., огорожа літ. № 15 - 258 грн., замощення літ. І-125 грн. Визначити порядок користування земельною ділянкою , що розташована за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] , за фактичним користуванням, встановивши право користування відповідно до погоджувального плану за [PERSON] на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд Р1 площею 0,0469 га, Р2 площею 0,0031 га, Р4 площею 0,0052 га, разом 0,0552 га.; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 14223 грн., судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, навівши доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Зазначила про те, що фактично на цей час між позивачкою та відповідачкою фактично склався порядок користування земельною ділянкою, частини жилого будинку відокремлені та мають власні виходи. Сторони не можуть між собою договоритися щодо виділу майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою, в зв`язку із чим звернулися до суду. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала можливість задоволення позовних вимог, зазначивши, що спірна земельна ділянка не має кадастрового номеру, жодним чином не вимірювалася, її межі офіційно не встановлені. За вказаних обставин визначення порядку користування земельною ділянкою неможливе. Також в зв`язку із зазначеним неможливо провести відділ частину будинку в натурі, оскільки у подальшому це може викликати складнощі при реєстрації права власності у державного реєстратора. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників суд приходить до наступного. За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічні положення містяться у статтях 10, 60 ЦПК України (2004р.). Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналогічні положення містяться у статті 212 ЦПК України (2004р.). Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2012 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності та визнано право власності за [PERSON] на Ѕ частину жилого будинку [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно складовими частинами об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] є: Житлова прибудова А1, прибудова а1, прибудова а2, прибудова а4, прибудова а5, ганок, ганок, прибудова а6, сарай Б, сарай С, сарай Т, гараж О, оглядова яма, погріб,пг1, сарай В-2, сарай Н, гараж Е, оглядова яма, погріб, пг2, вбиральня Л, сарай Ф, сарай Ш, водопровід,3, водопровід 4, зливна яма 5, паркан 9, зливна яма 10, хвіртка 11, паркан 12, паркан 13, паркан 14, паркан 15, замощення 1. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2412 експертом запропоновано два варіанти виділу в натурі часток зі спільного майна будинку [ADDRESS] : 1)Варіант поділу житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників, згідно з яким для дотримання рівності часток необхідно виконати наступні переобладнання: в приміщенні 1-2 улаштувати перегородку, обладнавши таким чином коридор площею 3,76 кв.м. та приміщення площею 5,94 кв.м., улаштувати дверний отвір між приміщеннями 2-3 та частиною приміщення 1-2 площею 5,94 кв.м., закласти частину віконного прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-2, демонтувати туалет 1-6, обладнавши таким чином кухню площею 7.,4 кв.м., квартиру [ADDRESS] обладнати туалетом у відповідності до державних будівельних норм (можливо у частині приміщення 1-4); 2)Варіант поділу житлового будинку відповідно до фактичного розподілу житлового будинку з відступленням від розміру ідеальних часток, за яким частки співвласників будуть мати вид: [PERSON] 45/100 частки, [PERSON] 55/100 частки. В рахунок збільшення частки у майні необхідно сплатити співвласнику [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 14553,50 грн. Суду наданий погоджувальний план користування земельною ділянкою по [ADDRESS] підписаний [PERSON] , підпис [PERSON] відсутній. Відповідно до акту фактичного користування житловим будинком та земельною ділянкою, складеним 12.06.2020 року ФОП [PERSON] , [PERSON] належить Ѕ частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , розташована на земельній ділянці площею 0,2636 га. [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,0552 га відповідно до погоджувального плану. [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,1416 га + 0,50 га згідно з погоджувальним планом. Таким чином, на спірні правовідносини щодо жилого будинку поширюється положення ст.ст. 356-358 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частиною третьою статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Разом із тим, частиною четвертою цієї статті передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Виділ в натурі 1/2 ідеальної частки позивачки із спільного майна є неможливим, виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників. Договір або інше рішення, яким для співвласників був встановлений порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями, суду не надані. Відповідно до даних технічного паспорту розмір спірного будинку змінювався шляхом добудов конструктивних елементів (прибудови а1, а2, а4 у 1984 р., прибудова а5, а6 у 1987 р.) та надвірних будівель, споруд, внаслідок чого фактичний розмір часток у спірному будинку не відповідає ідеальним часткам співвласників. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позову про зміну ідеальних часток у спільному майні та виділ позивачці 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями відповідно до варіанту, зазначеного у висновку експерта, який відповідає порядку фактичного користування житловим будинком, що склався між сторонами. Ідеальні частки співвласників підлягають приведенню до реальних, а саме, має бути визнано, що позивачці на праві власності належить 45/100 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS] , замість ідеальної частки 1/2 частини, відповідно, відповідачці на праві власності належить 55/100 частина домоволодіння за адресою [ADDRESS] , замість ідеальної частки 1/2 частини. Обираючи такий варіант виділу, суд вважає, що він буде відповідати інтересам сторін, оскільки вказані приміщення фактично вже розділені та використовуються сторонами і не потребують виконання складних робіт з переобладнання. У зв`язку зі зменшенням частки позивачки, вимоги про стягнення з відповідачки грошової компенсації у сумі 14553,50 грн., визначеної у висновку експерта, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При вирішенні позову про визначення порядку користування земельною ділянкою суд виходить з наступного. Згідно ст. 90 Земельного кодексу УРСР (1970р.), чинного на момент набуття позивачкою права власності на частину спірного житлового будинку, тобто на 1979 рік,\~\~на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході\~\~будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Відповідно до ст.30 Земельного кодексу УРСР (1970 р.), ч.3 ст.377 ЦК України, ст.120 Земельного кодексу України, якщо договором при відчуженні житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією часткою земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.\~\~ Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до\~ч.1-ч.4\~ст.\~120\~Земельного Кодексу\~України у\~разі набуття\~права власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~що перебувають\~у власності,\~користуванні іншої\~особи,\~припиняється право\~власності,\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~розташовані ці\~об`єкти.\~До особи,\~яка набула\~право власності\~на жилий\~будинок,\~будівлю або\~споруду,\~розміщені на\~земельній ділянці,\~що перебуває\~у власності\~іншої особи,\~переходить право\~власності на\~земельну ділянку\~або її\~частину,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення. Якщо\~жилий будинок,\~будівля або\~споруда розміщені\~на земельній\~ділянці,\~що перебуває\~у користуванні,\~то в\~разі набуття\~права власності\~на ці\~об`єкти\~до набувача\~переходить право\~користування земельною\~ділянкою,\~на якій\~вони розміщені,\~на тих\~самих умовах\~і в\~тому ж\~обсязі,\~що були\~у попереднього\~землекористувача. У\~разі переходу\~права власності\~на будинок\~або його\~частину від\~однієї особи\~до іншої\~за договором\~довічного утримання\~право на\~земельну ділянку\~переходить на\~умовах,\~на яких\~ця земельна\~ділянка належала\~попередньому землевласнику\~(землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 1 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16. Позивачем заявлено вимоги щодо визначення порядку користування земельної ділянкою згідно із фактично встановленим порядком відповідно до погоджувального плану. Вказаний погоджувальний план відповідачкою не підписаний, тобто не узгоджений. У позовних вимогах зазначено про те, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , перебуває у користуванні позивача та відповідача, при цьому суду не надано будь-яких правовстановлюючих документів на підтвердження даної обставини. Відсутність вказаного правовстановлюючого документу не дозволяє суду визначити призначення вказаної земельної ділянки, на якій правовій підставі сторони у справі є землекористувачами, який дійсний розмір вказаної ділянки її межі (чи не є земельна ділянка або її частина самовільно захопленими, чи не порушені при цьому права суміжних землекористувачів тощо). Фактично встановлений порядок користування жодним документом не підтверджується, в зв`язку із чим суд вважає неможливим задоволення позовних вимог в цій частині. Судові витрати по сплаті судового збору та витрати на проведення експертизи покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial