Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням та просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що являється власником вищезазначеної квартири, в якій зареєстрований відповідач по справі та є членом її сім'ї, однак з 25.09.2015 року і до цього часу в даній квартирі не проживає, виїхав до м. Харкова, та будь-які зв'язки були припинені. За даних обставин вимушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому відповідно до положень ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користуванні житлом. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 29.12.2011р. та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.09.2011р. [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS]. (а.с. 6-7,8) Згідно з довідки (з місця проживання про склад сім'ї і реєстрації) № 2167 від 04.09.2017 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровані позивач - [PERSON], її син - [PERSON], та відповідач - [PERSON] (а.с.9) Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правил ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Також, суд вважає, що позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, будь-яких доказів, як на підтвердження своїх слів суду не надала, тому враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Посилаючись на вищевикладене суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі ст. ст. 317, 386, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: dismissed