Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району, в якому просить в порядку спадкування за законом, після смерті [INFO] матері [PERSON] , визнати за ним право власності на 1/3 частку земельної частки (паю), площею 3,46 га в майні КСП «Промінь», с. Ковтуни, Золотоніський р-н, Черкаська обл., яка розташована на території Новодмитрівської сільської ради Золотоніського р-ну Черкаської обл., та яку матір [PERSON] успадкувала після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , але не оформила та не зареєструвала своє право на земельну ділянку в натурі на місцевості. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що після смерті його матері [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) в майні КСП «Промінь», с. Ковтуни, Золотоніський р-н, Черкаська обл., площею 3,46 га, 1/3 частки якої вона успадкувала після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , але не оформила та не зареєструвала своє право на земельну ділянку в натурі на місцевості. Позивач вказує, що він, у встановлений законом строк, після смерті матері, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріуса позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю реєстрації успадкованої земельної ділянки. Оскільки спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) так і не було реалізовано шляхом виділення земельної ділянки в натурі, та не оформлено Державного акта на земельну ділянку, і не проведено державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому позивач, не маючи іншої можливості оформити право власності на спадкове майно, звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.07.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району явку свого представника у підготовче засідання не забезпечив, згідно з наявною в матеріалах справи заявою від 29.09.2021, поданою заступником сільського голови Кухаренком А., Новодмитрівська сільська рада позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просив розглянути без участі відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд розглядає справу за відсутності учасників справи. Суд, у підготовчому засіданні, враховуючи клопотання сторін та повне визнання позову відповідачем, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.12.1958 судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 15.05.2019, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, позивач 05.05.2021 звернувся до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. із заявою про видачу на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після померлої [INFO] його матері [PERSON] , та складається з 1/3 частки права на земельну частку (пай) в КСП «Промінь» с. Коврай Золотоніського району Черкаської області розміром 3,46 га Постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.03.2021 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч. 1 ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною першою статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При вирішенні даного спору, суд також бере до уваги, що відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є зокрема нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Отже статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії спадкової справи, яка заведена приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І., після смерті [INFO] [PERSON] , 23.03.2021 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Я.І. про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.03.2021 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Пунктом третім частини першої ст.34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину. За правилами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Виходячи зі змісту ст.,ст. 1296 - 1299 ЦК України питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також при вирішенні даної справи суд зауважує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 11 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни «Просудову практикуу справахпро спадкування`від 03.05.2008 №7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пунктом 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Судом встановлено, що [PERSON] після смерті батька [PERSON] отримала 1/3 частини права на земельну ділянку (пай) розміром 3,46 га, яка перебувала у колективній власності КСП «Промінь», право на яку мав її батько відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 0279601. Однак, за життя [PERSON] не оформила та не зареєструвала своє право на земельну ділянку в натурі на місцевості. Позивач, як єдиний спадкоємець після смерті своєї матері [PERSON] позбавлений можливості оформити спадщину на право на земельну частку (пай), що належало батькові померлої [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи щодо належності вказаного майна спадкодавцеві. Відтак, право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Враховуючи викладене, а також беручи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд дійшов висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної частки (паю) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Промінь» с. Ковтуни Золотоніського району Черкаської області, розміром 3,46 в умовних кадастрових гектарах, що належала [PERSON] , спадщину після якого прийняла [PERSON] . Таким чином на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Прохальна частина позовної заяви не містить клопотання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат при зверненні до суду з даним позовом. Відтак, витрати позивача щодо сплати судового збору належить віднести на його рахунок.

Outcome: approved