Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 серпня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про стягнення грошових коштів, зобовязання вчинити певні дії (а. с. 2-6), яка в процесі розгляду справи підлягала уточненню шляхом збільшення розміру вимог (а. с. 92-93, 109-111, 124, 130, 232). В обґрунтування заявлених вимог представник позивачу у позовній заяві та у судовому засіданні в обгартування позовних вимог посилалась на те, що під час перебування позивача та відповідача у трудових відносинах банком без повідомлення та згоди [PERSON] та на імя останнього був відкритий рахунок № 35527052708625 з відємним балансом у розмірі 155\~324,94 грн. З карткового рахунку [PERSON] № 5211537346705226 16 грудня 2013 року були списані грошові кошти у сумі 1000,00 грн. на погашення дебіторської заборгованості за рахунком № 35527052708625, а 19 грудня 2013 року було списано ще 163,48 грн. Грошові кошти у розмірі 1163,48 грн. були перераховані позивачем на картковий рахунок №5211537346705226 з його карткового рахунку № 6762468824086379. У звязку із зазначеним [PERSON] просив суд стягнути на його користь з ПАТ КБ «Приватбанк» 1 955,38 грн., з яких 1\~163,48 грн. основний борг, 40,76 грн. 3% річних, 439,62 грн. пеня, 311,52 грн. інфляційні збитки; зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» закрити рахунок дебіторської заборгованості № 35527052708625, відкритий на імя [PERSON]; зобовязати відповідача вилучити з кредитної історії [PERSON] інформацію про кредитний договір PB.UAH.CSY33E.116536649, про що повідомити ТОВ «Українське бюро кредитних історій»; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі 801,84 грн. витрат, повязаних із прибуттям у судове засідання (а. с. 2-6, 232). Позивач та його представник у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі (а. с. 228). Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Приймала участь у судовому засіданні від 30 березня 2015 року, на якому давала пояснення з приводу заявлених позовних вимог, відповідно до яких позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на завдання позивачем під час роботи в ПАТ КБ «Приватбанк» шахрайських дій. Третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій» у судове засідання для участі в розгляді даної цивільної справи свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк» з липня 2010 року по серпень 2012 року (а. с. 11-12). У грудні 2013 року з кредитної картки № 5211537346705226 на імя [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» було здійснено автоматичне списання грошових коштів для погашення кредитної заборгованості у загальному розмірі 1163,48 грн., що вбачається з виписки №753835 від 17 травня 2014 року (а. с. 14-16). З відповідей ПАТ КБ «Приватбанк» на відповідні заяви [PERSON] та представника його інтересів вбачається, що списання грошових коштів банком з рахунку [PERSON] було здійснено в рахунок погашення дебіторської заборгованості за рахунком 3552 (договір PB.UAH.CSY33E.116536649), яка була нарахована внаслідок недбалого ставлення позивача до виконання службових обовязків під час роботи в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: порушення позивачем внутрішньо-банківської процедури п. 5.10 (а. с. 18-32). Згідно зі сканкопіями документів, доданих представником відповідача до заперечень проти позову 20 травня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось на адресу начальника Дніпровського ГУМВС України в м. Києві із заявою про внесення до ЄРДС відомостей про кримінальне правопорушення, вчинене колишнім працівником [PERSON] за ознаками ст. 190 КК України, внаслідок чого розмір заподіяної останнім шкоди становить 159\~703,04 грн. (а. с. 168-170). Представником відповідача також була надана суду сканкопія позовної заяви від ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином, а саме: 159 703,04 грн., поданої до Дніпровського районного суду м. Києва (а. с. 171-174). При цьому, відповідних відміток суду про подачу вказаної позовної заяви на наданій суду копії не міститься, як відсутні і докази на підтвердження прийняття Дніпровським районним судом м. Києва такої позовної заяви до розгляду, документи на підтвердження вирішення вимог, в ній заявлених, а також відсутні відомості про вирішення вказаного кримінального провадження та про визнання [PERSON] винним у скоєнні дій, передбачених ст. 190 КК, внаслідок яких ПАТ КБ «Приватбанк» були завдані збитки у сумі 159\~703,04 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Положеннями ст. 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом. Згідно з ч. 2 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з вимогами ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обліку кредитних історій», відомості про грошове зобовязання субєкта кредитної історії підлягають вилученню у разі відсутності кредитного правочину. Оцінюючи надані сторонами та добуті судом під час розгляду справи докази, приймаючи до уваги, що факт завдання під час виконання трудових обовязків [PERSON] матеріальних збитків ПАТ КБ «Приватбанк» не встановлений у судовому порядку, тобто відсутнє відповідне судове рішення про визнання [PERSON] винним у скоєнні дій, внаслідок яких банку була б завдана шкода, суд приходить до висновку щодо безпідставного відкриття відповідачем рахунку дебіторської заборгованості №35527052708625 за договором PB.UAH.CSY33E.116536649 на імя позивача та списання грошових коштів з кредитного рахунку позивача в рахунок відшкодування матеріальних збитків відповідачу. У звязку із зазначеним позовні вимоги в частині стягнення 1\~163,48 грн., а також в частині зобовязання відповідача закрити рахунок дебіторської заборгованості №35527052708625 та зобовязання вилучити з кредитної історії [PERSON] інформацію про кредитний договір PB.UAH.CSY33E.116536649, про що повідомити ТОВ «Українське бюро кредитних історій» - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Між тим, згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень п. 32.3.2. ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк, що списав кошти з рахунку платника без законних підстав, зобовязаний сплатити платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день, починаючи з дня списання до дня повернення суми переказу на рахунок платника. З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 625 України та п. 32.3.2. ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму 3-х% річних у розмірі 40,76 грн., пеню у сумі 439,62 грн. та 311,52 грн. інфляційних витрат відповідно до розрахунків, наданих стороною позивача (а. с. 9-10, 110-116). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. У задоволенні решти вимог про розподіл судових витрат, повязаних із явкою представника позивача до суду, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні як у недоведених. На підставі викладеного,

Outcome: partial