Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулось ПАТ «[PERSON] [PERSON]» з позовом до ТОВ ТД «ГЕРМЕС» про визнання права власності, посилаючись на те, що позивач ПАТ «[PERSON] [PERSON]» є правонаступником орендного підприємства «[PERSON] [PERSON]» та власником обєкту нерухомого майна з виробництва та укладання асфальтобетону, розташованого за адресою: Донецька область. Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка № 1«а», а саме: будівлі контори А-2 загальною площею 177,4 кв.м, будівлі компресорної Б-1 загальною площею 57,8 кв.м, будівлі складу ПММ В-1 загальною площею 20,4 кв.м, будівлі парокотельні Г-1 загальною площею 57,8 кв.м, будівлі майстерні Д-1 загальною площею 232 кв.м, огорожі 1-3, відстійнику 4, асфальтозмішувачу 5, залізничного тупіку 6, вбиральні Є. Вищевказане нерухоме майно належить позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2001 року, укладеному між ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ «ГЕРМЕС» і ОРЕНДНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «[PERSON] [PERSON]», зареєстрованому на Міжрегіональній Українській біржі за № 384, та реєстраційного посвідчення, виданого КП БТІ від 01.03.2002 року, записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим №25. Вказане вищі підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.11.2015 року, довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» № 655-18/0.54/01 від 20.03.2014 року, копією Договору купівлі-продажу № 384 від 28.12.2001 р., копією реєстраційного посвідчення від 01.03.2002 р. Рішенням виконавчого комітету Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області № 130 від 28.08.2004 року обєкту нерухомого майна була присвоєна адреса: Донецька область, Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка 1«а». Доказом належності майна позивачу також є Договір оренди землі від 11.09.2006 року, зареєстрованого в міському представництві Донецького регіонального філіалу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 040616700008 від 11.09.2006 року, згідно якого позивачу передана в оренду земельна ділянка площею 3,7520 га за адресою: Донецька область, Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, 1«а» для діяльності та експлуатації асфальтобетонного заводу. Договір купівлі-продажу № 384 від 28.12.2001 р. не був нотаріально посвідчений, оскільки згідно чинного на той час законодавства не вимагалось нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між юридичними особами. Влітку 2014 року в період проведення АТО документи, що зберігались у м. Донецьку, були втрачені, серед них був і договір купівлі-продажу № 384 від 28.12.2001 року. Відновити документи немає можливості, оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, а сторона по договору продавець ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ «ГЕРМЕС» знаходиться на непідконтрольній Україні території, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.11.2015 року, а законодавством не передбачена видача дублікатів реєстраційних посвідчень. Позивач звертався до реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції з заявою про видачу дубліката документа на нерухомість та його державну реєстрацію, однак рішенням № 25955167 від 09.11.2015 року відмовлено у державній реєстрації прав з тих підстав, що реєстраційна служба видає дублікати лише свідоцтв про право власності, що були видані раніше, а в даному випадку мова йде про договір купівлі-продажу, а не про свідоцтво про право власності. Позивач також звертався до органів МВС з приводу втрати договору та отримав відповідну довідку МНП України Словянського відділення Краматорського відділу ГУ Національної поліції у Донецькій області № 1356 від 27.11.2015 року, а також було зроблено оголошення в газеті щодо повернення за винагороду втраченого договору, але позитивних результатів це не дало, через що позивач змушений звернутися до суду. Фактично ПАТ «[PERSON] [PERSON]» є власником нерухомості нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: Донецька область, Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка №1«а», однак відсутній документ, який би міг підтвердити право власності. Оскільки в даному випадку звернення до суду обумовлене виключно необхідністю отримання правовстановлюючого документа на підтвердження права власності (інші способи відсутні) і не повязане з господарською діяльністю юридичної особи, то позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вартість майна згідно договору купівлі-продажу складає 75000,00 грн. Просить визнати за ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «[PERSON] [PERSON]» (86065, Донецька область. м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1, ІдН 00174846) право власності на обєкт нерухомого майна з виробництва та укладання асфальтобетону, розташованого за адресою: Донецька область. Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка № 1«а», а саме: будівлі контори А-2 загальною площею 177,4 кв.м, будівлі компресорної Б-1 загальною площею 57,8 кв.м, будівлі складу ПММ В-1 загальною площею 20,4 кв.м, будівлі парокотельні Г-1 загальною площею 57,8 кв.м, будівлі майстерні Д-1 загальною площею 232 кв.м, огорожі 1-3, відстійнику 4, асфальтозмішувачу 5, залізничного тупіку 6, вбиральні Є. Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги, прохала їх задовольнити, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.. Відповідач ТОВ ТД «ГЕРМЕС» в судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, за згодою представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, розглядає справу на підставі доказів, наданих сторонами, та у межах заявлених вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини: Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1 ЦПК України визначені завдання цивільного судочинства як справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушений, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач ПАТ «[PERSON] [PERSON]» є правонаступником орендного підприємства «[PERSON] [PERSON]», що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.11.2015 року ( а. с. 6-9), та власником обєкту нерухомого майна з виробництва та укладання асфальтобетону, розташованого за адресою: Донецька область. Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка № 1«а», а саме: будівлі контори А-2 загальною площею 177,4 кв.м, будівлі компресорної Б-1 загальною площею 57,8 кв.м, будівлі складу ПММ В-1 загальною площею 20,4 кв.м, будівлі парокотельні Г-1 загальною площею 57,8 кв.м, будівлі майстерні Д-1 загальною площею 232 кв.м, огорожі 1-3, відстійнику 4, асфальтозмішувачу 5, залізничного тупіку 6, вбиральні Є. Вищевказане нерухоме майно належить позивачу на підставі Договору купівлі-продажу від 28.12.2001 року, укладеному між ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ «ГЕРМЕС» і ОРЕНДНИМ ПІДПРИЄМСТВОМ «[PERSON] [PERSON]», зареєстрованому на Міжрегіональній Українській біржі за № 384, та реєстраційного посвідчення, виданого КП БТІ від 01.03.2002 року, записаного в реєстрову книгу № 1 за реєстровим №25. Вказане вище підтверджується довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» № 655-18/0.54/01 від 20.03.2014 року, копією Договору купівлі-продажу № 384 від 28.12.2001 р., копією реєстраційного посвідчення від 01.03.2002 р. ( а. с. 10-13). Рішенням виконавчого комітету Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області № 130 від 28.08.2004 року обєкту нерухомого майна була присвоєна адреса: Донецька область, Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка 1«а» ( а. с. 14). Доказом належності майна позивачу також є Договір оренди землі від 11.09.2006 року, зареєстрованого в міському представництві Донецького регіонального філіалу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за № 040616700008 від 11.09.2006 року, згідно якого позивачу ОП «[PERSON] ім.. [PERSON]» Словянською райдержадміністрацією передана в оренду на 49 років земельна ділянка площею 3,7520 га за адресою: Донецька область, Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, 1«а» для діяльності та експлуатації асфальтобетонного заводу ( а. с. 15-20). Договір купівлі-продажу № 384 від 28.12.2001 р. не був нотаріально посвідчений, оскільки згідно чинного на той час законодавства не вимагалось нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між юридичними особами. На час укладання договору купівлі-продажу від 28.12.2001 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно за позивачем була здійснена відповідно до чинного на той час законодавства України, а саме Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованого в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 ( з подальшими змінами). Виникнення права власності на нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В даному випадку порушенням права власності позивача є відсутність правовстановлюючого документа, на підставі якого позивач має можливість реалізувати своє право власності на власний розсуд. Указом в. о. Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочато проведення антитерористичної операції (АТО), яка станом на сьогоднішній день проводиться на території Донецької та Луганської областей, у тому числі у м. Донецьк та м. Словянськ Донецької області. Влітку 2014 року в період проведення антитерористичної операції документи, що зберігались у м. Донецьку, були втрачені, серед них був і договір купівлі-продажу № 384 від 28.12.2001 року. Відновити документи позивач не має можливості, оскільки договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, а сторона по договору продавець ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ «ГЕРМЕС» знаходиться на непідконтрольній Україні території, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 27.11.2015 року про реєстрацію ТОВ ТД «ГЕРМЕС» за адресою: 83005, Донецька область, м. Донецьк, Ленінський район, вул.. Пухова, буд. 86 ( а. с.21-25,), а законодавством не передбачена видача дублікатів реєстраційних посвідчень. Позивач звертався до реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції з заявою про видачу дубліката документа на нерухомість та його державну реєстрацію, однак рішенням № 25955167 від 09.11.2015 року відмовлено у державній реєстрації прав з тих підстав, що реєстраційна служба видає дублікати лише свідоцтв про право власності, що були видані раніше, а в даному випадку мова йде про договір купівлі-продажу, а не про свідоцтво про право власності ( а. с. 26). Позивач також звертався до органів поліції з приводу втрати договору купівлі-продажу від 28.12.2001 р., реєстраційного посвідчення № 25 від 01.03.2002 р. та отримав відповідну довідку МНП України Словянського відділення Краматорського відділу ГУ Національної поліції у Донецькій області № 1356 від 27.11.2015 року ( а. с. 27), а також було зроблено оголошення в газеті «Славянские объявления» № 48(488) від 25.11.2015 року щодо повернення за винагороду втраченого договору купівлі-продажу від 28.12.2001р., реєстраційного посвідчення КП БТІ від 01.03.2002 р. № 25 ( а. с. 28), але позитивних результатів це не дало, через що позивач змушений звернутися до суду. Згідно приписів ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підсудність справ господарським судам визначена ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів. Відповідно до абз. 2 п. 3, п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин. Крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, субєктний склад такого спору. За правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства. Оскільки в даному випадку звернення до суду обумовлене виключно необхідністю отримання правовстановлюючого документа на підтвердження права власності (інші способи відсутні) і не повязане з господарською діяльністю юридичної особи, то позов підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Таким чином, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Фактично ПАТ «[PERSON] [PERSON]» є власником нерухомості нежитлових будівель та споруд, розташованих за адресою: Донецька область, Словянський район, селище Райгородок, провулок Куйбишева, промислова площадка №1«а», однак через втрату відсутній документ, який би міг підтвердити право власності. Іншим способом захистити свої права позивач позбавлений можливості. На підставі викладеного, та

Outcome: approved