Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради, в якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дитини внесені в актовий запис про народження дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Мати разом з дитиною тривалий час проживали в м. Костянтинівка Донецької області. Відповідач веде асоціальний спосіб життя, не працює, не виконує батьківські обов`язки, зловживає алкоголем, вживає наркотичні засоби, неодноразово притягалася до кримінальної відповідальності. Малолітня [PERSON] була взята на первинний облік служби у справах дітей Костянтинівської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 19.12.2018 за № 415 дитині надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області від 18.04.2019 за № 41/01-04 дитина влаштована під опіку [PERSON] , в родині якої проживає на даний час. За рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 08.07.2019 у справі № 240/427/19 на користь опікуна [PERSON] з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дитини, проте відповідач аліменти не сплачує, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З листопада 2018 року мати з дитиною взагалі не спілкується, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. 03 березня 2020 року після відбуття покарання, пов`язаного з позбавленням волі, [PERSON] прибула для постійного проживання до м. Костянтинівка Донецької області, але долею та місцем проживання дитини не цікавилась, із заявою про повернення їй дочки для виховання та спільного проживання не зверталася. Спеціалістами служби у справах дітей Костянтинівської міської ради було встановлено місце проживання [PERSON] та 28.07.2020 вона була попереджена про необхідність виконання батьківських обов`язків. Під час бесіди мати [PERSON] пояснила, що займатися вихованням та утриманням малолітньої дитини у неї не має можливості, тому забирати дочку до себе вона відмовилася. Не зважаючи на проведену профілактичну роботу відповідач продовжує вести асоціальний спосіб життя, не виконує жодних з покладених законом на батьків обов`язків по відношенню до своєї дочки, а саме не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у її вихованні, не проявляє зацікавленості в подальшій доля дочки, взагалі не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Тобто мати свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , зловживає алкоголем, вживає наркотичні засоби, що несе загрозу життю, здоров`ю та моральному вихованню дитини. Представник позивача Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце його проведення повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не надала. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 26.02.2021 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Слов`янськ Донецької області, є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька до актового запису записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Костянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №479 від 12.07.2017 року), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України за № 00021507868 від 22.11.2018 р., копії яких долучені до матеріалів справи. Згідно з довідкою про склад сім`ї КП «СЄЗ № 4» від 28.03.2019, довідкою № 67 про реєстрацію місця проживання особи від 19.03.2020, відомостей, наданих відділом реєстрації Костянтинівської міської ради 27.11.2020 за № 4538/09, відповідач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2018 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 29 січня 2018 року покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо вона протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2019 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року двох місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19.02.2018 року, остаточно призначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишено без змін, початок строку відбування покарання відраховувати з 14.11.2018 року. Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.05.2019 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до знову призначеного покарання за сукупністю злочинів частково приєднано покарання, призначене за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2019 року, остаточно призначено покарання у виді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання відраховувати з 23.05.2019 року. Повністю зараховано в рахунок відбуття остаточного покарання за даним вироком відбутий строк покарання, визначеного за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 06.03.2019 року по дату винесення даного вироку - з 14.11.2018 року по 23.05.2019 року. Згідно із довідкою про звільнення серія 4РН № 02542 від 03 березня 2020 року, виданою Виправною установою «Чернігівська виправна колонія (№ 44)», [PERSON] звільнилася 04 березня 2020 року. Згідно з довідкою Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділення поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.11.2020 за № б/н, витягу з підсистеми «Адмінпрактика» Інформаційного порталу НПУ, відомостями, що містяться в автоматизованій системі документообігу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, відповідач [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо дитини [PERSON] , [INFO] , Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області, зокрема постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2018 року у справі № 233/6145/17 за ст.. 184 ч. 2 КУпАП, постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 грудня 2020 року у справі № 233/5745/20 за ст. 184 ч. 1 КУпАП. Рішенням виконавчого комітету Костянтинівської міської ради від 19 грудня 2018 року за № 451 малолітній [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради Олександрівського району Донецької області від 18 квітня 2019 року за № 41/01-04 [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Визначено місце проживання дитини разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 08 липня 2019 року у справі № 240/427/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ? частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 21 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 20 серпня 2019 року. 28 липня 2020 року [PERSON] надала заяву службі у справах дітей, в якій пояснила, що має трьох дітей: [PERSON] , 2005 р.н., [PERSON] , 2011 р.н., [PERSON] , 2017 р.н. 04 березня 2020 року вона звільнилася з місць позбавлення волі, де відбувала покарання 1 рік 4 місяці. Належних умов для проживання дітей не має, офіційно не працевлаштована. Просила надати строк три місяці для офіційного працевлаштування, створення належних умов в квартирі та обстеження у лікарів. Згідно з актом обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 02 листопада 2020 року, складеного спеціалістом служби у справах дітей Костянтинівської міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] , є нежилою, двері зачинені на дріт, повністю не закривається, через отвір видно, що в квартирі відсутня будь-які меблі, перебуває в занедбаному стані. Відповідно до листа Костянтинівського міського центру соціальної служби Костянтинівської міської ради від 16.11.2020 за № 718 [PERSON] до центру соціальних служб не зверталась, під соціальним супроводом родина [PERSON] не перебуває. Свідок [PERSON] надала показання про те, що вона працює головним спеціалістом служби у справах дітей Костянтинівської міської ради. 28 липня 2020 року відповідач [PERSON] прийшла до служби та повідомила про те, що не зможе створити умови для проживання дитини [PERSON] . Більше вона її не бачила. Свідок [PERSON] надав показання про те, що з 2019 року він працює головним спеціалістом служби у справах дітей Костянтинівської міської ради. До цього він працював в ювенальній поліції та йому відома [PERSON] з 2014-2015 р.р. через невиконання батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] . Вдома у неї був завжди безлад, матір не спілкувалася з дітьми, на довгий час залишала самих. У малолітньої [PERSON] взагалі не було одягу, їжі. При обстеженні умов за місцем реєстрації проживання [PERSON] по [ADDRESS] , було виявлено, що двері забиті, голі стіни. За фактичним місцем проживання за адресою [ADDRESS] , також неналежні умови для проживання. В березні 2020 року він зустрів [PERSON] , взяв номер її телефону, повідомив про необхідність забезпечувати дітей. Вона прийшла до служби у справах дітей та повідомила про своє місце проживання по вул.. Ціолковського. Після цього він ї більше не бачив. Третя особа [PERSON] була допитана як свідок та надала показання про те, що вона є опікуном малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а її син вважає себе батьком дитини, хоча батьківство в установленому законом порядку не визнавав. В зв`язку з чим [PERSON] вважає себе бабою дитини [PERSON] . Коли народилася дитина, вона проживала з матір`ю в [ADDRESS] . В влітку 2017 року [PERSON] за кошти своєї родини робила ремонт для матері з дитиною. Провідувала дитину кожний місяць, привозила їжу для дітей. Коли вона приїхала в грудні 2018 року, дитина [PERSON] була без одежі, голодна. Були відсутні буж-які житлові умови. В зв`язку з чим [PERSON] забрала дитину до себе. [PERSON] було засуджено та вона відбувала покарання у вигляді позбавлення волі. Після відбуття покарання, пов`язаного з позбавленням волі, вона не телефонувала і не приїздила, хоча знала про те, що дитина проживає у неї, та їй були відомі номер телефону опікуна та адреса місця проживання. Наразі для дитини створені всі необхідні умови для гармонійного фізичного та духовного розвитку. Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради надав висновок від 17.11.2020 року за № 1099/26 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки матір веде аморальний спосіб життя, не виконує жодних з покладених законом на батьків обов`язків по відношенню до своєї дочки, а саме не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної, трудової або будь-якої іншої участі у її вихованні, не проявляє зацікавленості в подальшій долі дочки, взагалі не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що виразилось в тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, в зв`язку з чим [PERSON] , [INFO] , громадянку України, необхідно позбавити батьківських прав щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави витрати, пов`язані із сплатою судового збору, у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved