Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання факту порушення умов договору про участь у вихованні та утримання дитини від 04 листопада 2015 року, стягнення моральної шкоди та зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги у позовній заяві обґрунтовує тим, 04 листопада 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був підписаний договір про участь у вихованні та утриманні дитини, спільного з відповідачем сина [PERSON]. Згідно з договором сторони уклали угоду щодо визначення місця проживання дитини та способу участі батька у вихованні дитини та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, виплат аліментів на дитину. Однак відповідач ухиляється від виконання вищевказаного договору, тому позивач змушений звернуться до суду з даним позовом та визнати факт порушення [PERSON], умов п.п 2, 6, 13, 15, 17, 22 договору про участь у вихованні та утримання дитини від 04 листопада 2015 року, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5\~000 гривень, заборонити [PERSON] порушувати умови договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 04 листопада 2015 року, щодо режиму побачення дитини [PERSON], [INFO] з батьком [PERSON] не менше ніж будь-які три доби на тиждень за місцем свого проживання, порушувати умови щодо спілкування батька з дитиною за допомогою мобільного звязку щодо виховання дитини з повагою до батька. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечувала та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що, відповідно до договору від 04 листопада 2015\~року (а.с.12-13) сторони визначили, що місцем проживання спільного сина [PERSON] є місце проживання його матері, а саме: [ADDRESS], або інше зареєстроване місце проживання матері. Також відповідно до умов договору, сторони зобовязались виконувати наступні дії: п.2 мати, [PERSON], не заперечує, що батько [PERSON], може проводити з сином [PERSON] не менше ніж будь-які три доби на тиждень за місцем свого проживання. При цьому батько самостійно забирає сина з помешкання матері у день, що попередньо узгоджений з нею і, або в іншому місці за домовленістю сторін, та зобов'язується повернути сина у обумовлений час. Мати зобов'язана надати сину всі необхідні для проведення дозвільних днів з батьком речі (одяг, іграшки, підручники тощо). п.3 мати, [PERSON] не заперечує що батько [PERSON], може проводити спільно з сином [PERSON] протягом календарного року не менше ніж три тижні відпустки, канікул чи святкових днів, а саме не менше ніж два тижні (14 календарних днів) підряд, та один тиждень (7 календарних днів) додатково, але обов'язково з врахуванням інтересів дитини та без відриву від навчального процесу. п.6 Сторони домовилися, що святкові дні дитина буде проводити по черзі з кожним із батьків за попередньою домовленістю останніх. п.8 батько зобов'язаний щомісячно сплачувати матері кошти на утримання (аліменти) на дитину в розмірі 5000 (п'яти тисяч) гривень до досягнення дитиною повноліття тобто до «22» липня 2031 року. п.9 та п.10 договору передбачено, що у разі відвідування дитиною навчального закладу, в тому числі приватного батько зобов'язаний щомісячно приймати участь у сплачуванні коштів у розмірі до 1200 (одної тисячі двохста) грн. У випадку, якщо відвідування навчального закладу коштує більше 1200 (одної тисячі двохста) грн. на місяць, сторони домовляються щодо участі у сплачуванні окремо у цивільному порядку. Зазначені кошти повинні передаватись щомісячно в безготівковій формі на картковий рахунок матері або дитини, який знаходиться у розпорядженні матері або дитини. Строк переказу - не пізніше 10 (десятого) числа місяця, за який здійснюється оплата. п.17 Сторони зобов'язуються не перешкоджати одне одному в реалізації прав передбачених і договором. п.20 Цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до досягнення сином повноліття, тобто до «22» липня 2031 року. п.24 - За згодою сторін в період дії договору зміни та доповнення до нього вносяться шляхом укладання додаткового договору, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом цей договір бути розірвано. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач почала порушувати п.2 договору щодо перебування батька з дитиною, що підтверджується листами зверненнями позивача до відповідача (а.с.20), листом до відділу по справах дітей (а.с.18) та повідомленням до Ленінського ВП ДНП ГУНП України (а.с.19). Дослідивши в матеріалах справи копії особистої кореспонденції (а.с.21-42), судом вбачається порушення відповідачем умов договору. З боку позивача умови договору виконуються належним чином, що також підтверджується копіями відповідних платіжних доручень (а.с.14-170). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.\~614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа с невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до положень статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст.8,11,15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до умов договору про участь у вихованні та утриманні дитини від 04.11.2015 року, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання факту порушення [PERSON], п.п.2, 6, 13, 15, 17, 22 цього договору та заборони [PERSON], порушувати умови договору. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. У позовній заяві зазначається, що позивачу завдано моральну шкоду у зв'язку з непередбачуваними діями відповідача, що призвели до позбавлення душевного спокою. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, позивачем в ході розгляду справи не наведено доказів вчинення щодо нього відповідачем протиправних діянь, заподіяння йому страждань такими протиправними діями, причинного звязку між діянням та заподіяною шкодою, як і не наведено обґрунтування розміру моральної шкоди, а відтак, не доведено перед судом наявність заподіяної шкоди, у звязку з чим такі вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial