Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 21 жовтня 2016 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що 16 червня 2012 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] Даніїла [INFO], який проживає разом із сторонами. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, у звязку з чим між сторонами припинені шлюбні відносини. Спільне господарство не ведуть, проживають разом. Враховуючи викладене, позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Сторони до суду кожний окремо подали заяву про розгляд справи без їх участі, позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав повністю. відповідач просить залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Виходячи з наведеного, а також із положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин: Матеріалами справи встановлено, що 16 червня 2012 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 22, що підтверджено свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторін припинені. Сторони проживають разом, ведуть спільне господарство. Питання щодо утримання дитини та щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю подружжя, між ними не виникає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24,105 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася, через відсутність порозуміння, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Як у позивача, так і відповідача по справі було достатньо часу для вирішення питання щодо збереження родини та примирення, однак сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сімя сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд враховує позицію позивача, який не наполягає на покладанні витрат на відповідача.

Outcome: approved