Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що 01 грудня 2006 року між нею, та відповідачем - [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеса, про що зроблено відповідний актовий запис №237. Від шлюбу вони мають двох синів - [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2011 року шлюб між ними було розірвано. На підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.12.2012 року, з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO]у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 06.12.2011 року і до досягнення ними повноліття. Позивач вказує, що відповідач аліменти на утримання синів не сплачує, у зв'язку з чим у нього утворилася значна заборгованість за аліментами. Посилаючись на вищевикладене, та уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 2680,70 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій підтримала уточнені позовні вимоги та просила розглядати справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги позивача у стягненні з нього 2680,70 грн. та просив розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 02.04.2003 року Другим відділом РАГС Малиновського управління юстиції м. Одеси, актовий запис №220 та неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Другим відділом РАЦС Малиновського управління юстиції м. Одеси від 07.10.2007 року, актовий запис № 909.(а.с.7-8) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2012 року по справі № 1519/2-8247/2011 з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO]та [PERSON], [INFO],у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.12.2011 рокуі до досягнення ними повноліття.(а.с. 13) На підставі зазначеного рішення, 27.04.2012 року Малиновським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист для примусового виконання рішення суду.(а.с. 5) Вказаний виконавчий лист був пред'явлений для примусового виконання в Другий Малиновський ВДВС Одеського МУЮ. Досліджуючи заявлені позовні вимоги позивача при відкритті провадження у справі, та в процесі розгляду справи, судом враховано, що спірні правовідносини виникли з права одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), що передбачено ст. 196 СК України, пов'язане з ухваленням судового рішення про стягнення аліментів, тому позивач звільняється від сплати судового збору, так як п. 6 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 зазначено, що згідно зі статтею 5 Закону № 3674-VI визначено пільги щодо сплати судового збору, відповідно до якої від його сплати звільняються позивачі за подання окремих позовів, а також деякі категорії осіб, визначені законом, незалежно від виду позову. Відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом. Згідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення, на підставі ч. 1 ст. 196 СК України, пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений в Постанові від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи вищенаведене та те, жо відповідачем визнано вимоги у сумі 2680,70 гривень, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, підлягають задоволенню, а саме стягненню у розмірі 2680,70 гривень. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В зв'язку із цим, судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved