Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.капітал» до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що між ПрАТ «СК «Саламандра» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. Згодом, 02.10.2020 між позивачем та ПрАТ «СК «Саламандра» укладено договір надання фінансових послуг факторингу за яким позивач придбав право вимоги за грошовими зобов`язаннями перед ПрАТ «СК «Саламандра». 22.09.2019 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Toyota», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу № ЕР/192798292. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія [PERSON] . У зв`язку з настанням страхового випадку позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому у розмірі 97 000 грн., відшкодувавши матеріальний збиток. В свою чергу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 20 943,38 грн., а відтак не відшкодована частина завданого збитку становить 76 056,62 грн., тому позивач просить стягнути вказану суму з відповідача [PERSON] , а також стягнути судові витрати. Представник позивача 18.02.2020 надав письмову заяву про підтримання позовних вимог. Також не заперечував проти винесення заочного рішення по справі (а.с. № 119). Відповідач в судове засідання, призначене на 08.10.2021 не з`явився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою вказаною позивачем, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «Саламандра» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту. Згодом, 02.10.2020 між позивачем та ПрАТ «СК «Саламандра» укладено договір надання фінансових послуг факторингу за яким позивач придбав право вимоги за грошовими зобов`язаннями перед ПрАТ «СК «Саламандра» (а.с. № 7-12, 41-43). 22.09.2019 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen», н/з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Toyota», д/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу № ЕР/192798292. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП визнано водія [PERSON] . (а.с.№40). Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі полісу № ЕР/192798292 (а.с. № 81). На підставі заяви потерпілої сторони ТОВ «Фінанс-Лайн» відповідно до договору про надання агентських послуг (а.с. № 76-79) здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 97 000 грн. відповідно (а.с. № 80). В свою чергу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» частково компенсувало завдані збитки та на підставі заяви позивача здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 20 943,38 грн. (а.с. № 85). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоду, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Судом встановлено, що не відшкодована різниця завданої майнової шкоди складає 76 056,62 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) [PERSON] було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. ПрАТ «СК «Саламандра» виконало покладений на нього обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу та виплачено [PERSON] в розмірі 97 000 грн. Таким чином, до позивача в межах сплаченої суми в розмірі 97 000 грн., перейшло право вимоги частини не відшкодованої завданої шкоди у розмірі 76 056,62 грн., а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.капітал» до [PERSON] про відшкодування шкоди. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved