Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., про визнання недійсним договору дарування. В обґрунтування позовних вимог, позивачка вказала про таке. Вона - [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . 2 вересня 2019 року між нею - [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Лутченко А.А., відповідно до умов якого Дарувальник передав, а обдарований прийняв безоплатно у власність квартиру [ADDRESS] . Позивач за обставин, наведених нижче вважає зазначений договір дарування недійсним. Так, 15 листопада 2002 року між [PERSON] з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, [PERSON] передала у власність [PERSON] нерухоме майно, а [PERSON] , в свою чергу взяв на себе зобов`язання довічно утримувати [PERSON] . Проте, згодом [PERSON] в односторонньому порядку припинив виконувати відповідні зобов`язання в належному обсязі. Викладені обставини були розцінені [PERSON] як грубе порушення умов укладеного договору, у зв`язку з чим остання звернулась до суду з позовом, в якому просила суд розірвати договір довічного утримання, від 15 листопада 2002 року та повернути її кварптиру у власність Позивача, шляхом визнання права власності на неї. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.07.2015р. Договір довічного утримання, від 15 листопада 2002 року, укладений між нею \~з одної сторони та [PERSON] \~з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1526, було \~розірвано та визнано за нею - [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м. Отримавши заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.07.2015р. та, здійснивши відповідну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , вона намагалася знайти особу, яка погодилася б довічно утримувати її, оскільки, зважаючи на її вік, вона з роками все більше ставала немічною, потребувала вживання лікарських препаратів за станом здоров`я, сторонньої допомоги та турботи. Зі сплином деякого часу Позивач все ж таки знайшла особу, яка погодилася на утримання її довічно - племінницю [PERSON] . При цьому, Відповідач вказувала, що утримувати її вона погоджується безоплатно та безкорисно. Позивач запропонувала належним чином оформити їхню з відповідачем угоду про довічний догляд, на що Відповідач повідомила [PERSON] , що юридичним оформленням займеться самостійно, підготує всі необхідні документи та відвезе Позивача до нотаріуса для підписання. Перед укладенням правочину, сторони ще раз обговорили всі важливі аспекти довічного утримання, зокрема, Відповідач запевнила Позивача про те, що в її обов`язки буде входити, в тому числі, купівля продуктів харчування та приготування їжі, оплата комунальних послуг за квартиру, оплата медичних послуг, яких буде потребувати позивач. 02 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було оформлено домовленість щодо довічного утримання Позивача. Після підписання усіх документів та їх нотаріального посвідчення, Відповідач забрала відповідні договори з собою, повідомивши позивача про те, що документи будуть передані позивачу вже в дома. Відповідач стверджувала, що побоюється за можливість втрати документів. Прибувши до квартири [ADDRESS] [PERSON] залишила її помешкання, вказуючи при цьому, що має ще невідкладні справи та повернеться до Позивача на наступний день в обід. Проте, ні у наступний день, ні пізніше, Відповідач не прибула до помешкання Позивача та, відповідно не приступила до виконання взятих на себе обов`язків щодо довічного утримання Позивача. Через деякий час, приблизно через 1 -2 тижні, Відповідач все ж таки прибула до квартири [ADDRESS] . Після емоційної, змістовної та довго триваючої бесіди Позивача і Відповідача щодо виконання обов`язків з довічного утримання, [PERSON] повідомила Позивача, що буде приїжджати до [PERSON] по мірі можливості, кошти на даний час, які б можна було витратити на утримання Позивача у неї відсутні. Протягом жовтня 2019 року - травня 2020 року, [PERSON] приїжджала до Позивача 5-6 раз, при цьому лише 2 рази привезла їжу, яку не спромоглася приготувати через відсутність у неї вільного часу. За весь цей період квартира утримується Позивачем, нею ж сплачуються комунальні послуги, здійснюється прибирання помешкання. В останній візит Відповідача до квартири, остання повідомила [PERSON] , що бажає продати квартиру, нащо Позивач заперечила, адже договір довічного утримання такого не передбачає. [PERSON] у цинічній формі надала Позивачціі копію договору дарування і тоді лише вона побачила, що в договорі вказано, що вона, [PERSON] безоплатно передала у власність Відповідачу свою квартиру. Зрозумівши те, що замість договору довічного утримання, Позивачем було підписано договір дарування, [PERSON] попросила [PERSON] негайно розірвати цей договір, на що отримала відмову. Таким чином, у зв`язку з, на думку позивача, неправомірними діями [PERSON] щодо введення в оману Позивача про умови договору та його наслідки, уклавши договір дарування, замість договору довічного\~утримання,\~ [PERSON] \~вважає своє\~право порушеним\~та просить\~суд,\~уточнивши свої\~позовні вимоги,\~ визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , від 02 вересня 2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрований в реєстрі за № 1930 та застосувати наслідки недійсності договору дарування, припинивши право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення державного реєстратора, за індексним номером - 48477181, від 02.09.2019 року, номер запису про право власності - 33037726 (а. с.1-5, 34-40). Представник позивача \~в судовому засіданні \~підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач відзив на позов не надала. У судовому засіданні пояснила, що намагалась доглядати за позивачкою, але як могла. Заявила, що у разі, якщо суд вирішить задовольнити позов, то вона не буде заперечувати. Третя особа приватний нотаріус Лутченко А.А. у відкрите судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не повідомила, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю (а.с.26).\~ Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з`ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, приходить до наступного. У відповідності до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до п. 4 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , являється дитиною війни, що підтверджується посвідченням № [NUMBER] (а.с.54). Згідно до Довідки, серії 2-18 ОД №15338, [PERSON] , є інвалідом другої групи (а.с.16). 15 листопада 2002 року між [PERSON] з одної сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого, відчужувач [PERSON] передала у власність набувача [PERSON] нерухоме майно, а [PERSON] , в свою чергу взяв на себе зобов`язання довічно утримувати [PERSON] (а.с.13). Проте, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.07.2015р. Договір довічного утримання від 15 листопада 2002 року, укладений між [PERSON] \~з одної сторони та [PERSON] \~з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1526, було \~розірвано та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,9 кв.м. (а.с.12-15). Згідно Договору Дарування, від 02.09.2019 року, між [PERSON] з одної сторони та [PERSON] з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрований в реєстрі за № 1930 договір дарування квартири [ADDRESS] , за змістом якого: [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.7-8) Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 02.09.2019 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі Договору Дарування, від 02.09.2019 року, укладеного між [PERSON] з одної сторони і [PERSON] з іншої сторони та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лутченко А.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1930 (а.с.91). Допитана в судовому засіданні гр. [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона знайома багато років і та їй говорила раніше, що хоче, щоб її племінниця [PERSON] доглядала за нею і це вони оформлять у нотаріуса. А потім, приблизно на початку 2021 року, [PERSON] при зустрічі з нею, розповідала їй, що вона тільки тепер дізналась що не такий у нотаріуса оформили договір, що вона хотіла, щоб оформили договір на її утримання, а її обдурили і нотаріус оформив договір інший і тепер у неї хочуть забрати її квартиру. Допитана в судовому засіданні гр. [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона знайома з 2018 року. Зі слів [PERSON] в 2019 році їй відомо, що та в 2019 році оформила у нотаріуса з племінницею [PERSON] договір на її утримання. Після того, через деякий час, [PERSON] при зустрічі з нею, розповідала їй, що її не належним чином утримують. Після цього, приблизно на початку 2021 року, при зустрічі з [PERSON] та їй розповідала, що [PERSON] її обдурила і не той у нотаріуса оформилав договір. Вона їй тоді говорила, що вона хотіла, щоб оформили у нотаріуса договір на її утримання, а її обдурили і нотаріус оформив договір дарування квартири, а вона квартиру [PERSON] не дарувала, а хотіла щоб та її утримувала. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як\~зазачено\~ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами\~ст.\~629\~ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. В\~ст.\~744\~ЦК України законодавцем встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому, договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації. За приписами \~ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені, або, у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду, спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Згідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом\~ ст.ст.\~203,\~717\~ЦК України,\~договір дарування\~вважається укладеним,\~якщо сторони\~мають повне\~уявлення не\~лише про\~предмет договору,\~а й\~досягли згоди\~про всі\~його істотні\~умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового, або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншій особі без отримання взаємної винагороди. Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Приписами \~ст.\~525\~ЦК України законодлавцем встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом. Як вказує\~ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У п.1 ч.1 ст.\~611\~ЦК України зазначено, що, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема, розірвання договору. За прпиписами\~ч.ч.1,2,3 ст. 651 ЦК України, зміна, або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором, або законом, договір є відповідно розірваним, або зміненим. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що пояснення і посилання сторони позивача щодо невиконання договору з боку відповідача в цілому були підтверджені показаннями свідків, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і за відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку. Також, до суду позивачем надано докази того, що квартира утримується Позивачем, нею ж сплачуються комунальні послуги, нею ж здійснюється прибирання помешкання. Доказів, які б спростовували зазначене, відповідачем до суду надано не було. Приймаючи рішення у справі, суд враховує і наявність у позивача спірної квартири, як єдиного її житла. Також, суд враховує відсутність фактичної передачі дарувальником спірної квартири за оспорюваним договором дарування обдаровуваному та продовження позивачкою проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, з 02 вересня 2019 року до теперішнього часу. Виходячи з наведеного, та, крім того, враховуючи, що позивачка за станом здоров`я являється інвалідом другої групи, та, у зв`язку із цим має потребу у догляді і сторонній допомозі; також, вона, [INFO] , тобто, в силу свого похилого віку, могла неправильно сприймати фактичні обставин правочину, що могло вплинути на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно\~ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог,\~ Оскільки позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору, як інваліда ІІ групи, суд стягує з [PERSON] суму неоплаченого судового збору, в розмірі 908,00 гривень, на користь держави.

Outcome: approved