Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

До Краматорського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання недійсною державну реєстрацію транспортного засобу, визнання права власності. Ухвалою Краматорського міського суду від 28.09.2017 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Новус-Н». В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 08.09.2007 року вона придбала автомобіль MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску, отримавши належні реєстраційні документи на цей транспортний засіб. В 2011 році вона надала генеральну довіреність на право розпорядження та користування даним автомобілем [PERSON] Пізніш їй стало відомо, що 06.09.2014 року даним автомобілем незаконно заволодів [PERSON] За її заявою, працівниками правоохоронних органів було встановлено, що 06.11.2015 року був виданий дублікат свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; 25.11.2015 року відбулася перереєстрація вказаного автомобіля, згідно довідки-рахунку на імя [PERSON], [INFO]; 17.02.2016 року відбулася перереєстрація вказаного автомобілю на нового власника за договором купівлі-продажу з видачею нових номерних знаків АЕ 1773 НТ на імя [PERSON], [INFO]. Працівниками правоохоронних органів її автомобіль було вилучено у [PERSON] та доставлено у м. Краматорськ на стоянку міського відділу поліції. Тобто, [PERSON] придбала транспортний засіб, який було викрадено у законного власника. Просить суд винести рішення, яким визнати недійсним договір комісії АЕЕ №582955 від 16.11.2015 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Новус-Н» про доручення на продаж автомобіля MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску д.н. [NUMBER]; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску д.н. [NUMBER], укладений 17.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсною державну реєстрацію автомобіля MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску д.н. [NUMBER] проведену 17.02.2016 року територіальним центром 1443 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області за [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на автомобіль MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив їх задовольнити у повному обсязі. Не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача ТОВ «Новус-Н» у судове засідання не зявилися за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомлялися належним чином, але від них не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивачки, її представника, та на підставі ст. 224 ЦПК України, судом ухвалено про заочний розгляд справи. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 28.02.2011 року вона придбала у [PERSON] автомобіль MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску, на підставі генеральної довіреності. Транспортний засіб на своє імя вона не реєструвала. До 2014 року вона постійно користувалася цим автомобілем. У квітні 2014 року вона залишила автомобіль в гаражі своїх батьків, які проживають у с. Михайлівка, та до вересня 2014 року його не використовувала. 31.08.2014 року вона приїхала до батьків, а 06.09.2014 року близько 19-00 години до будинку батьків приїхали люди, вдягнені у камуфляжну форму, які стали вимагати від неї щоб вона відкрила гараж. Коли вона відкрила гараж, вони стали вимагати надати їм ключі від автомобіля. Після того, як вона надала їм ключі від автомобіля, вони намагалися завести його, але через відсутність в ньому акумулятора, їм не вдалося цього зробити. Після чого вони поїхали, але через 2-3 години повернулися, завели автомобіль та поїхали на ньому. Документи на автомобіль залишилися у неї. Ніяких дій, направлених на відчуження автомобіля вона не здійснювала. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є матірю [PERSON] У 2011 році донька з зятем придбали у [PERSON] автомобіль MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску на підставі генеральної довіреності. У квітні 2014 році зять доставив автомобіль на зберігання за її місцем мешкання у [INFO]. На початку вересня 2014 року до її будинку приїхали люди, вдягнені у камуфляжну форму, які стали вимагати, щоб донька віддала їм автомобіль. Вона спочатку сказала, що начебто автомобіля в них нема, але після погроз, вони забрали ключі, змінили акумулятор транспортного засобу та виїхали на ньому. Документи на автомобіль залишилися у неї. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши докази, додані до позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З довідки Територіального сервісного центру 1443 №31/5-1443-1366 від 19.07.2016 судом встановлено, що 08.09.2007 у Шахтарському МРЕВ Донецької області за [PERSON] зареєстроване право власності на автомобіль MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску, д/н [NUMBER], а 21.11.2007 видане постійне свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу 06.11.2015 виданий дублікат свідоцтва про реєстрацію. 25.11.2015 згідно довідки-рахунку без зміни номерного знаку відбулась перереєстрація автомобілю MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 р. в., на імя [PERSON] 22.01.2016 відбулась перереєстрація зазначеного транспортного засобу з заміною номерного знаку на АН9259ІХ. 17.02.2016 перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу з видачею номерних знаків АЕ1773НТ. Власник [PERSON] (а.с.27) З витягу з кримінального провадження №12016050390002132 від 17.07.2016 суд вбачає, що [PERSON], яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON], звернулась до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про викрадення 06.09.2014 невідомими особами автомобілю MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 р. в. (а.с.28) 29.06.2017 у к/п №12016050390002132 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, [PERSON]. (а. с. 21) Згідно висновку експерта №2/6-44 від 07.03.2017 рукописні записи в заяві від 06.11.2015 про видачу дублікату свідоцтва про державну реєстрацію від імені [PERSON] виконані не [PERSON], а іншою особою. (а.с.11-16) Відповідно до ч. ч. 1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину (його частини) є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним і застосовуючи зазначені положення матеріального права, суд установлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків. Як свідчать матеріали справи, 25.11.2015 у ТСЦ 1443 була проведена перереєстрація автомобілю MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 р. в., на підставі заяви [PERSON] та довідки-рахунку ААЕ 582955, виданої ТОВ «НОВУС-Н» від 16.11.2015р. (а.с.29, 33, 31) У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Враховуючи наведене, суд вважає, що довідку-рахунок ААЕ 582955, виданої ТОВ «НОВУС-Н» від 16.11.2015, яка є за своєю правовою природою договором комісії, слід визнати недійсною, оскільки позивачка [PERSON] не підписувала даного договору, а тому було відсутнє її волевиявлення щодо укладення такого договору. Щодо позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI GRANDIS 2.4 JMBLRNA4W7Z001502, 2007 року випуску, укладеного 17.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). [PERSON] звернулася з позовом про визнання недійсними договорів комісії та купівлі-продажу автомобілю з підстав невідповідності їх вимогам закону. За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 330 ЦК України майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Оскільки права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215, 216 ЦК України. Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 (зі змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації транспортного засобу є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.

Outcome: partial