Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

До суду 21.12.2018 року звернувся представник - адвокат [PERSON] діючий в інтересах [PERSON], з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, згідно якої просить встановити факт народження дитини - [PERSON], [INFO], у м.Сімферополь, Автономна Республіка Крим. У зв'язку з тим, що АР Крим є тимчасово окупованою територією України, а видані заявнику документи є недійсними і не створюють правових наслідків на території України, у результаті чого заявник не може отримати свідоцтво народження дитини в органах РАЦС Міністерства юстиції України, тому змушений був звернутися до суду про встановлення відповідного факту. Зазначена заява надійшла до судді 22.12.2018 року. Ухвалою суду від 26.12.2018 року заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 15.01.2019 року представником позивача було подано заяву, якою він усунув недоліки, встановлені в ухвалі суду від 22.12.2018 року. В судове засідання заявник не з'явився, але його представник - адвокат [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, заяви щодо розгляду справи за її відсутністю суду не надала. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначається тимчасово окупованою територією. Згідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. За загальними правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Згідно з п.1 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини. Згідно з ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Доказів щодо перебування заявника та зацікавленої особи [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.7 Закону України «Про громадянство України»: «особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України». Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], народила дитину - [PERSON], [INFO], в місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, згідно копії медичного свідоцтва серії [NUMBER] від 02 жовтня 2018 року, та копії свідоцтва про народження від 15 листопада 2018 року, виданого відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м.Севастополя Управління ЗАЦС м.Севастополя, актовий запис №1101899200002014610006, що знаходяться на території непідконтрольній державній владі України. Після народження дитини - [PERSON], [INFO], у м.Сімфероволь 02 жовтня 2018 року видано медичне свідоцтво про народження серії [NUMBER] та відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м.Севастополя Управління ЗАЦС м.Севастополя 15 листопада 2018 року видано свідоцтво про народження, актовий запис №1101899200002014610006. Однак вказані свідоцтва, відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків. В копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого 15.11.2018 року відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м.Севастополя Управління ЗАЦС м.Севастополя зазначено: батько - [PERSON], який є громадянином Російської Федерації, та мати - [PERSON], яка є громадянкою Російської Федерації. Проте відомостей про прийняття громадянства іншої держави заявниками суду не надано, тоді як до суду із вказаною заявою звернувся [PERSON] як громадянин України. З наданих доказів до заяви вбачається, що батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], [INFO], та який згідно витягу з Єдиного держаного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 17.04.2018 року є громадянином України та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Також суду надано ксерокопію паспорту громадянина України [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого 09.02.2001 року Нахімовським РВ УМВС України в м.Севастополі Таким чином з матеріалів справи вбачається, що заявник станом на 15.11.2018 року є разом з [PERSON] є громадянами Російської Федерації. Відповідно ст.4 Конституції України, в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом. Також з письмової відмови Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації народження за №9570/51-42 від 19.12.2018 року, наданої на адресу [PERSON], вбачається, що в копії свідоцтва про народження дитини, виданого відділом запису актів цивільного стану Гагарінського району м.Севастополя серії [NUMBER], в графі громадянство зазначено, що батьки дитини - громадяни Російської Федерації, але при зверненні до Відділу із заявою про проведення державної реєстрації народження дитини жіночої статі народження 01 жовтня 2018 року, було пред'явлено батьками дитини паспорта громадян України. Отже, суд вважає що заявником подані недостовірні відомості щодо свого громадянства та громадянства [PERSON], та з цього приводу не надано будь-якого пояснення в заяві, у зв'язку з чим не вбачає можливим задовольнити заяву на підставі наданих доказів. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Задоволення ж заяви [PERSON] у викладеній ним редакції неможливе, оскільки за загальними приписами цивільного та сімейного законодавства України захист порушеного права та його відновлення можливе лише за умови доведеності цього права. Таким чином, суд вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заявником не надано суду належних та достовірних доказів, підтверджуючих як його право звернення до суду так і його вимоги викладені у заяві. З огляду на наведене, в задоволенні заяви [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed