Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява [PERSON] , в якій остання посилалась на те, що її чоловік [PERSON] помер [INFO] у м.Донецьк, Донецька область. Однак, оскільки документи про смерть чоловіка були видані на тимчасово окупованій території незаконними органами, здійснити реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть за зразками законодавства України не є можливим. В зв`язку з цим, заявниця просила встановити факт смерті [PERSON] [INFO] на тимчасово окупованій території, посилаючись на те, що встановлення вказаного факту їй необхідно для реєстрації факту смерті чоловіка та отримання відповідних документів. В призначене судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи не з`явились. За вказаних вище обставин, враховуючи положення ст.223, ч.2 ст.247, ст.317 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в заяві доводи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджується наданими до заяви документами, що заявниця [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України (паспорт серії [NUMBER] , виданий Пролетарським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 19.12.2001 року). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] , [INFO] , є чоловіком [PERSON] , [INFO] Згідно копії медичного свідоцтва про смерть та копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Донецьк, Донецька область, Україна. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.ч.1-3 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до роз`яснень, наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 18 вказаної Постанови роз`яснено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тирча-сово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Аналізуючи надані заявницею та досліджені в судовому засіданні письмові докази суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявниця, знайшов своє підтвердження та його об`єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, а саме: для проведення державної реєстрації факту смерті її чоловіка уповноваженими державними органами, отримання свідоцтва про смерть та подальшої реалізації пов`язаних з цим прав, зокрема прав спадкоємця, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved