Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про захист права власності та виселення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував наступним. З відповідачкою позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з 1991 р. Рішенням Малиновського райсуду м.Одеси шлюб був розірваний, сім'я розпалася в 2006 р. Ніяких матеріальних претензій відповідачка до позивача не пред'являла, а в теперішній час минули всі строки позовної давності. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує мешкати в будинку позивача, хоча має власну 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Тривалий час позивач мирився з мешканням відповідачки у свому будинку, так як вона займалася вихованням їхнього сина, а позивач у цей час працював на судах закордонного плавання. Останнім часом позивач постійно не працює, а тому йому приходиться спільно мешкати з відповідачкою. Скандальний та провокаційний характер відповідачки згубно впливає на здоров'я позивача. В даний час виникла необхідність продажу будинку, однак відповідачка не пускає ріелторів, перешкоджає законному праву власника. Рішенням Міськради м.Одеси вул.З-я Степна перейменована на вул. Миколи Бажана. На думку позивача, відповідачка грубо зневажає права позивача, як власника, тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про виселення відповідачки з будинку. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з неявкою відповідача, а також неповідомлення ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши докази відповідно до вимог діючого цивільно-процесуального законодавства України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України, кожна особа має право на вільний вибір місця проживання. Місце проживання - це житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу від 15.01.2009 року, видане Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 8). Позивачу [PERSON] належить житловий будинок на праві спільної часткової власності, згідно Свідоцтва на право власності, виданого виконкомом Одеської міськради від 01.12.2011 р. замість договору купівлі-продажу від 02.02.1989 р., посвідченого [PERSON] ст. державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори у реєстрі за № 2- 290, зареєстрованого ОМБТІ від 17.11.1989 р. кн. 92 стор.18-9713. До матеріалів справи долучена ксерокопія домової книги, з якої вбачається, що дійсно в будинку [ADDRESS], прописані позивач, відповідачка та їх повнолітній син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує мешкати в будинку позивача, хоча має власну 4-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.09.2006 року, вбачається, що [PERSON], належить ізольована квартира [ADDRESS]. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У статті 116 ЖК України зазначається, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Стаття 48 Закону України «Про власність» передбачає, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків.Захист права власності здійснюється судом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в повній мірі є обґрунтованими, а відтак позов слід задовольнити та виселити [PERSON] з спірного будинку [ADDRESS], без надання їй іншого житлового приміщення.

Outcome: approved