Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про визнання права власності, в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 28.07.2020 року, у вказаній цивільній справі було замінено первісного відповідача - [PERSON] , на належного відповідача - Одеську міську раду. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що вона, [PERSON] , [INFO] , є єдиною спадкоємицею за заповітом рідної тітки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] та після смерті якої відкрилася спадщина на її майно. Як вказує позивач, єдиною спадкоємицею [PERSON] за законом на момент відкриття спадщини є її рідна сестра - [PERSON] . [PERSON] вказала, що 22 березня 2018 року вона звернулася з заявою до приватного нотаріуса Пачевої І.І. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але їй було повідомлено, про необхідність надати нотаріусу перелік документів для отримання свідоцтва про право на спадщину на майно. Позивач стверджує, що жодних документів щодо права власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,1 кв. метри не залишилося, що пов`язано з обставинами, які були встановлені рішенням апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року у справі № 22-ц/785/481/15. Посилаючись на рішення апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року, позивач вказала, що за [PERSON] визнано право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,1 кв. метри в порядку спадкування за законом майна [PERSON] , який помер [INFO] та покладено права та обов`язки набувача за Договором довічного утримання, посвідченим 07.09.1999р. державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М. за реєстровим №3-1915, в частині довічного утримання (догляду) [PERSON] , [INFO] . Також, позивач вказала, що 05.03.2015 року для реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 20.01.2015 року [PERSON] звернулася з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області за реєстраційним номером 10490273, однак рішенням № 19960994, від 12 березня 2015 року, [PERSON] було відмовлено з посиланням, що заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Окрім того, як вказала позивач, лише після внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, доповнення цієї статті пунктом 4, стала можливим державна реєстрація речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно, але за станом здоров`я [PERSON] не скористалася цим правом за життя. Позивач вказала, що 18.10.2019 р. приватним нотаріусом Пачевою І.І. було прийнята постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що [PERSON] не було подано документів, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Як вказала позивач, відсутність документа, що підтверджує реєстрацію права власності померлої [PERSON] на квартиру [ADDRESS] до її смерті, унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Окрім того, позивач вказує, що вона є опікуном [PERSON] , на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 22.07.2019 року, і протягом останнього року життя тітки [PERSON] та після її смерті доглядає за ним. Враховуючи викладене, позивач стверджує, що на теперішній час існують перешкоди для оформлення моїх спадкових прав у нотаріальному порядку, а саме: отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим вона звертається до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник до суду надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а. с. 186) Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а. с. 153, 157 - 159, 166, 171, 175, 181). Крім того, про обізнаність відповідача щодо існування вказаного позову до нього, свідчить подана представником відповідача до канцелярії суду заява, від 28.08.2020 року, про ознайомлення з матеріалами справи (а. с. 152), зі змісту якої вбачається, що 23.09.2020 року представник ОМР - Завальнюк В.А. ознайомилася з матеріалами справи (а. с. 151). Проте, будь-яких заяв чи клопотань стосовно розгляду справи, відзив на позов стороною відповідача до суду не надавалися. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи, в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] , [INFO] , все своє майно, яке належало їй на день смерті, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, в повному обсязі без будь-яких винятків, на підставі заповіту, від 21.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3199 (а. с. 139). Зі змісту свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , від 24.02.2018 року, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [INFO] померла [PERSON] , про що 24.02.2018 року складено відповідний актовий запис № 2018 (а. с. 133). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно. Згідно довідки № 241/02-14, від 25.05.2018 року, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пачевою І.І., [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлої [INFO] [PERSON] (а. с. 142). Відповідно до заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 29.04.2014 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області, від 20.01.2015 року, за [PERSON] визнано право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,1 кв. метри в порядку спадкування за законом майна [PERSON] , який помер [INFO] . На [PERSON] покладено права та обов`язки набувача за Договором довічного утримання, посвідченим 07.09.1999р. державним нотаріусом П`ятої Одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М. за реєстровим №3-1915, в частині довічного утримання (догляду) [PERSON] , [INFO] (а. с. 59 - 64). До суду касаційної інстанції зазначені судові рішення оскаржені не були. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, встановлені заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 29.04.2014 року та рішенням апеляційного суду Одеської області, від 20.01.2015 року. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Оперчук І.І. № 19960994, від 12.03.2015 року, було відмовлено [PERSON] в задоволенні її заяви про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (а. с. 65). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Пачевої І.І., від 18.10.2019 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що [PERSON] не було подано документів, що підтверджують право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (а. с. 69). Відповідно до рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 22.07.2019 року, [PERSON] призначено опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS] (а. с. 66). Зазначене свідчить про виконання [PERSON] своїх обов`язків в частині довічного утримання (догляду) [PERSON] , [INFO] , які покладені на неї заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 29.04.2014 року, зміненого рішенням апеляційного суду Одеської області, від 20.01.2015 року. З копії свідоцтва про смерть, від 04.02.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 83 роки. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до норм ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У відповідності до положень ч. 1 та ч. 2 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за законом чи за заповітом може прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 п. 3.1 ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Тобто, зі змісту наведеного суд вбачає, що відсутність документа, що підтверджує реєстрацію права власності померлої [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв. м., до її смерті, унеможливлює видачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд погоджується із доводами позивача та приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] до Одеської міської ради, про визнання права власності, в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved