Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Держаної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» в якому просить стягнути з відповідача, Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», на його користь додаткову вихідну допомогу в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, передбачену п. 9.4.1. Колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом ДСК «ЧМП», середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своєї позовної заяви зазначив, що 18.08.1970 року по 15.05.2013 року він працював в Держаній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» на різних посадах, остання посада виконавчий директор ДСК «ЧМП». Наказом ДСК «ЧМП» від 15.05.2013 року № 110-л був звільнений з ДСК «ЧМП» у зв'язку із скороченням штату працівників. Як зазначає позивач в день звільнення йому не виплатили належні йому кошти, а саме: додаткову вихідну допомогу за колективним договором - дванадцятимісячний середній заробіток, якій передбачений п. 9.4.1. Колективного договору, укладеного між адміністрацією і трудовим колективом ДСК «ЧМП». Також просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], якій діє за ордером від 01.04.2014 року, позовні вимоги у судовому засіданні підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача додаткову вихідну допомогу у розмірі 100867,03 грн. та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.05.2013 року по дату винесення рішення. Представник відповідача Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх необґрунтованість, просила відмовити в їх задоволенні, а також застосувати строк позовної давності щодо позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, суд приходить до наступного. Судом встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.07.2003 р. порушено провадження у справі про визнання банкротом Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство». Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.02.2006 р. введено процедуру санації Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство». 15 травня 2013 року на підставі наказу Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» №-110-Л «По особовому складу» був звільнений з ДСК «ЧМП» [PERSON], у зв'язку з скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) з посади виконавчого директора ДСК «ЧМП». (а.с.14) Тобто в день звільнення позивача він не отримав повного розрахунку, а саме йому не була виплачена передбачена пунктом 9.4.1. пункту 9.4 Колективного договору додаткова вихідна допомога, яка передбачає виплату додаткової вихідної допомоги в розмір 12-ти місячного середнього заробітку. За положенням ст. 116 КЗпП України, передбачено - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Ст. 47 КЗпП Украіни передбачено - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно ст. 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про порядок застосування судами законодавства про оплату праці» №-13 від 24.12.1999 р., суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Судом встановлено, що при звільненні позивача йому не було сплачено всі належні йому від підприємства суми, тобто ДСК «ЧМП» порушило ст. 116 КЗпП України. Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №-108/95-ВР передбачено, що цей Закон визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплаті праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функції заробітної плати. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено - працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і на підставі укладеного трудового договору. Статтею 24 Закону від 24.03.1995 р. №-108/95-ВР передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст.ст. 13, 18 КЗпП України). Згідно ст. 13 КЗпП України, ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01.07.1993 р. №-3356-XII, зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Пунктом 9.4.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005 - 2007 роки, що діє по теперішній час, передбачено виплату додаткової вихідної допомоги в розмірі 12-тимісячного середнього заробітку працівника, що звільняється, виплату додаткової допомоги робити в першочерговому порядку. (а.с. 18-22) Додатковою угодою №3 до колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДСК «ЧМП» викладено п.9.4. в наступній редакції та п.9.4.1. передбачено в разі прийняття судом рішення про санацію підприємства або при визнанні підприємства банкротом адміністрація, або особа, яка її замінює, зобов'язана в першу чергу виплатити всім працівникам ДСК «ЧМП», звільненим в процесі санації чи банкротства за ініціативою адміністрації або особи, яка її замінює, крім виплат, передбачених нормами КЗпПУ, додаткову вихідну допомогу в розмірі 12-ти місячного середнього заробітку звільненого працівника.(а.с. 29) Згідно п.п. 9.4.2. та п.п. 9.4.3. Додаткових угод №-3 від 20.02.2006 р. та №-4 від 29.06.2006 р. до колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005-2007 роки, реєстраційний №-02/383-023 від 09.06.2005 г . передбачено: пунктом 9.4.2. Провести сплату усіх податків і обов'язкових платежів до держбюджету і до фондів загальнообов'язкового соціального страхування, що нараховуються на фонд оплати праці підприємства (у тому числі вказане в п. 9.4.1. додаткова вихідна допомога) в першочерговому порядку; пунктом 9.4.3. Провести перерахування профспілкових внесків і погашення заборгованості по них. Судом встановлено, що вказані пункти ДСК «ЧМП» не виконує в повному обсязі. Крім того, також судом встановлено, що ДСК «ЧМП» знаходячись в процедурі санації, раніше звільненим окремим працівникам за п. 1 ст. 40 КЗпП України, сплачувалася додаткова вихідна допомога на підставі наказів по пароплавству, яка передбачена Колективним договором між адміністрацією і трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005- 2007 роки, якій діє по теперішній час. (про що свідчать копії наказів про звільнення інших працівників та платіжні доручення, та рішення судів по аналогічним справам робітників цього ж підприємства (а.с. 37-52). Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення додаткової вихідної допомоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню в розмірі 83 970,84 грн.(6997, 57 грн. х 12 місяців) Суд вважає необґрунтованими запереченням представника відповідача щодо відсутності коштів у відповідача, так як саме по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності, а також посилання представника на дію мораторію є також необґрунтованими, так як дія мораторію не розповсюджується на виплату заробітної плати працівникам. Представник ДСК «ЧМП» в ході розгляду справи в суді, надала «Довідки» про розрахунок середньомісячного і середньоденного заробітку позивача відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №-100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати. Згідно довідки ДСК «ЧМП» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 333,22 грн., а середньомісячна-6997,57 грн. Таким чином враховуючи норми ст.117 КЗпП України з відповідача слід стягнути на користь позивача за період з 15.05.2013 року по 29.05.2014 року суму у розмірі - 87 636,86 грн. (333.22 грн. х 263 дні). Відповідно до положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на своєчасне одержання винагороди за працю, що захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено - те, що суд має право стягнути судовий збір на користь держави зі сторони яка є відповідачем у справі, тобто з ДСК «ЧМП». Згідно ст. 238 КЗпП України передбачено - те, що суд має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Рішенням Конституційного Суду України №-8-рп/2013 від 15.10.2013 р. у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіціального тлумачення положень частини другої ст. 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р. №-108/95-ВР зі змінами, Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем КЗпП України, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У зв'язку з викладеним суд вважає посилання представника відповідача на застосування строків позовної давності необґрунтованими. Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню

Outcome: partial