Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу в розмірі 5300 доларів США, що складає по курсу НБУ 141340,73 гривень та судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 грудня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від нього в борг 5300 доларів США і зобов'язався повернути їх до 10 грудня 2015 року, що підтверджується розпискою виданою позивачу відповідачем До теперішнього часу відповідач борг не повернув. На його прохання та неодноразові звернення про добровільне повернення боргу відповідач не відповідає та ніяким чином не реагує. Гроші повернути відмовляється, у зв'язку з тим. що відповідач не бажає врегулювати спір мирним шляхом, тому він змушений звернутися до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача за угодою - адвокат [PERSON] надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позові та прохав задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи не з'явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки та з урахуванням заяви представника позивача, суд вирішив на підставі ст. ст. 247, 280 ЦПК України, провести розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. 26.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у борг грошові кошти сумі 5300 доларів США та зобов'язувався їх повернути. На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики, відповідачем [PERSON] була написана розписка. Згідно розписки від 26.12.2014 р., позичальник зобов'язався повернути позикодавцеві грошові кошти в сумі 5300 доларів США 10.12.2015 року. У встановлений у розписці строк, кошти повернуто не було. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в Постанові пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. Вказані правові висновки викладені у Постановах пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року № 6-79цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. З огляду на зміст наданих розписок, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики. Приписами ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені Договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тож зважаючи, що відповідач в установлений у розписці строк своє зобов'язання не виконав, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, у зв'язку з чим станом на 24.10.2017 року має заборгованість в розмірі 5300 доларів США (гривневий еквівалент по курсу станом на 24.10.2017 року 100 доларів США/2667 гривень становить 141340,73 грн.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1414 грн. сплаченні при подачі позову, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 гривень.

Outcome: approved