Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 10.03.2016 року звернулася позивач [PERSON] із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 23.12.2015 року рішенням апеляційного суду Одеської області було змінено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 року у справі №522/15423/14-ц за позовом [PERSON] до ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» про захист прав споживачів, стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким позовні вимоги позивача задоволено частково в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 76\~728,28 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 767,28 грн., рішення Приморського районного суду м. Одеси в частині визнання недійсним договору №003552 та угоди «Програма діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС», укладені 14.07.2010 року між позивачем та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» залишено в силі. Позивач зазначає, що оскільки укладені між сторонами договори судом визнано недійсними, слід застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача сплачену за договором на користь ДП «Гарант» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» суму в розмірі 4\~500,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3\~000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.07.2010 року між позивачем та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» було укладено договір №003552, предметом якого є надання партнеру послуг спрямованих на придбання товару у відповідності до умов Програми діяльності Приват-Плюс. Цього ж дня, між позивачем та ДП «Гарант» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» укладено договір №003552, предметом якого є надання консультаційних послуг щодо можливості придбання на користь позивача товарів широкого асортименту на умовах Договору, Додатку №1, №2, що укладаються позивачем з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс». На виконання п. 2.2 зазначеного договору позивачем було сплачено вартість послуг у розмірі 4500 грн., що підтверджується копією квитанції на переказ готівки за № 23 від 14.07.2010 року. Згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 24.07.2010 року до договору №003552, укладеного між позивачем та ДП «Гарант» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс», сторони засвідчили відсутність будь-яких взаємних як майнових так і інших претензій одна до одної, дійшли згоди по строкам, порядку оплати та вартості послуг виконавця, а також те, що послуги замовнику були надані у відповідності до умов договору та виконані в повному обсязі. 23.12.2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 року у справі №522/15423/14-ц та винесено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнено з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-Плюс» на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 76 728,28 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 767,28 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27.07.2015 та рішення апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. При цьому, в ухвалі колегія суддів зазначила, що судами першої і апеляційної інстанції недостатньо досліджені правовідносини між позивачем та відповідачем, та судові рішення не мотивовані належним чином. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року позовні вимоги [PERSON] про захист прав споживачів, відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково, визнано недійсним з моменту підписання договір №003552 від 14.07.2010 року, укладений між позивачем та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» про надання послуг, спрямованих на придбання товару, стягнуто з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» на користь позивача отримані кошти за Договором про надання послуг, спрямованих на придбання товару №003552 від 14.07.2010 року, укладеним між позивачем та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» у розмірі 76\~728,28 грн., інфляційні збитки за період з 14.07.2010 року по 11.08.2016 року у розмірі 82846,48 грн., відсотки за користування грошовими коштами за період 14.07.2010 року по 11.08.2016 рік у розмірі 27937,50 грн. Вирішено питання щодо судових витрат. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.03.2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2016 року залишено без змін. Судом встановлено, що ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» було розміщено оголошення у газеті «Маклер» про надання позики з висвітленням її умов. Дізнавшись із цього оголошення про можливість отримання позики на вигідних умовах, позивач фактично прийняла дану пропозицію та 14.07.2010 року зявилась до офісу ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс», маючи намір укласти вищевказаний договір позики. Продавець-консультант зазначила, що позика надається на підставі двох договорів, розповідаючи про вигідні умови позики і надаючи позивачу для підпису наступні договори: Договір №003552 від 14.07.2010 року про надання послуг, спрямованих на придбання товару з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» (далі Договір №1), та Договір №003552 від 14.07.2010 року з ДП «Гарант» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» про надання консультаційних послуг (далі Договір №2). Продавець-консультант запевняла, що дані два договори і додатки до них у сукупності спрямовані на отримання позики. Зі змісту ст.1 Договору №1 вбачається, що його предметом є надання послуг, спрямованих на придбання товару; зі змісту п.1.1 Договору №2 вбачається, що його предметом є надання консультаційних послуг щодо можливості придбання товарів широкого асортименту на умовах Договору №1 та його додатків. А, відповідно, дані договори ніяким чином не можуть у сукупності бути аналогом договору позики. Проаналізувавши текст зазначених судових рішень, судом встановлено, що предметом судового розгляду було встановлення відповідності положенням Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів» лише умов договору №003552 від 14.07.2010 року про надання послуг, спрямованих на придбання товару, укладеного з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» та встановлено, що договір укладено із здійсненням нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні споживачів в оману шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, що суперечить ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тож договір було вчинено з порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, що стало підставою для визнання його недійсним. Разом з тим, як на підставу позовних вимог позивач посилається на попереднє визнання у судовому порядку недійсним договору №003552 та угоди «Програма діяльності ПРИВАТ-ПЛЮС», які укладені 14.07.2010 року між позивачем та ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс, внаслідок чого позивач просить застосувати наслідки недійсного правочину та стягнути з ДП «Гарант» ТОВ «Компанія «Приват-плюс» грошову суму в розмірі 4500 грн., з чим суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Згідно п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року, судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Проаналізувавши доводи позивача, суд зазначає, що останнім жодним чином не доведено підстав недійсності оспорюваного договору. Визнання судами недійсним договору №003552 від 14.07.2010 року про надання послуг, спрямованих на придбання товару, укладеного з ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват-плюс», який фактично ввів позивача в оману, застосовуючи нечесну підприємницьку практику, не є підставою для автоматичного визнання недійсним і спірного договору, до того ж предмет договорів є різним. Такі доводи позивача є недостатніми та не можуть бути підставою для застосування наслідків недійсності правочину, укладеного між ДП «Гарант» ТОВ «Компанія «Приват-плюс», оскільки по суті це два окремі договори, укладені з різними дочірніми підприємствами ТОВ «Компанія «Приват-плюс». До того ж, належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку має бути вимога про визнання спірного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності, тоді як позивачем заявлено вимогу лише щодо застосування наслідків недійсності правочину без визнання його таким, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed