Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява позивача [PERSON] до відповідача [PERSON], третьою особою зазначений Орган опіки та піклування - Управління служб у справах дітей Департаменту прав та соціальної політики Харківської міської ради, в якій позивач просить надати їй дозвіл на здійснення самостійних короткотермінових тимчасових поїздок за кордон та у зворотному напрямку, її неповнолітньому сину - [PERSON], [INFO], у супроводі позивача, а саме - до Арабської Республіки Єгипет в період часу з 20 березня 2018 року по 20 квітня 2018 року, надавши їй повноваження на час поїздкивирішувати всі питання, що стосуються дитини, які можуть виникнути під час поїздок, та забезпечити повернення дитини в Україну. Позивач просить встановити, що немає ніяких підстав, які відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» обмежують право на виїзд за кордон [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона перебувала з 21.04.2012 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Заочним рішення Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2013 року шлюб між сторонами розірвано. В шлюбі у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO]. Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з позивачем. Як вказує позивач, фактично з часу народження сина [PERSON] відповідач покинув сім`ю, вихованням, утриманням та взагалі долею сина не [PERSON] та її теперішній чоловік [PERSON] матеріально утримують та належним чином піклуються про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року вирішено стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000 гривень на місяць щомісячно з 27.03.2013 року до досягнення дитиною повноліття.На підставі вказаного рішення судом видано виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження.Разом з тим, аліменти на утримання дитини від відповідача позивач не отримує, в зв'язку з тим, що він не проживає за своїм місцем реєстрації, його місце фактичного проживання та місце роботи, якщо він працює, невідоме. Позивач зазначає, що у неї виникли обставини, щодо можливої короткотривалої поїздки за кордон разом зі своїм теперішнім чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. З метою отримання нотаріальної письмової згоди батька - відповідача [PERSON] на здійснення короткотермінових поїздок сина [PERSON] разом з позивачем за межі України та повернення в Україну [PERSON] неодноразово зверталась до матері відповідача, однак, результату не отримала.Мати відповідача повідомила позивача, що її прохання вона своєму сину передала, однак відповіді ніякої не отримала. При цьому, жодних вагомих аргументів, які пояснювали таку позицію відповідача, в оформленні дозвільних документів на сина [PERSON] для короткотермінових поїздок за кордон, не було наведено. Позивач вважає, що така позиція відповідача [PERSON] як батька спільної дитини [PERSON] шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Поїздка за кордон буде здійснюватись позивачем для оздоровлення та відпочинку всієї сім`ї, в тому числі сина [PERSON], без мети постійного проживання за межами України. При цьому як наголошує позивач, жодні права батька, встановлені чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватись не будуть. Враховуючи наведене, позивач вважає за необхідне звернутися до суду з цим позовом до суду. В судове засідання учасники справи не з'явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Позивач подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.03.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування - Управління служб у справах дітей Департаменту прав та соціальної політики Харківської міської ради Щербак О.Б. подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, рішення по справі прийняти на розсуд суду в інтересах дитини. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Я вбачається з копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого 23.10.2012 [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис №1636 (а.с. 8). Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.04.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції по актовому запису №260 - розірвано. Після розірвання шлюбу позивачу залишено дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.9). 05.02.2016 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],уклали шлюб, який зареєстровано Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 41 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05.02.2016 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 10). На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова по справі №643/14013/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, 06.02.2014 року видано виконавчий лист (а.с.13). Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хомік В.В. виконавчий лист №643/14013/13-ц, виданий 06.02.2014 року Московським районним судом м. Харкова, повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.12). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, виданому державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Хомік В.В., загальна сума боргу [PERSON], [INFO],по аліментам станом на 01.11.2017 року складає 72 193, 46 грн. (а.с.14). Згідно з довідкою Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №366 комбінованого типу Харківської міської ради» від 23.09.2016 року за №251 [PERSON], [INFO], дійсно відвідував комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №366 комбінованого типу Харківської міської ради» з 01 вересня 2015 року.Зі слів вихователя, вихованням дитини займається мати [PERSON]. Вона постійно опікується інтересами хлопчика, особливо його фізичним та духовним здоров'ям. [PERSON] приводить та забирає дитину з дошкільного закладу, постійно цікавиться успіхами сина. Приймає участь в житті дошкільного навчального закладу, завжди присутня на дитячих святах та розвагах, групових і загальних батьківських зборах. Квитанції на оплату за харчування дитини надає вчасно.Батько дитини, [PERSON], не приводить і не забирає дитину. Він не відвідує святкові ранки, не приймає участь в батьківських зборах (а.с.16). Згідно зі ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 року №789-ХІІ, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11. 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» № 3858-Х11 від 21.01.1994 року. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Додатково оформлення документів регулюється «Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою КМУ від 7 травня 2014 р. № 152.Відповідно до п. 2 вказаного порядку, кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон.Пунктом 22, вказаного порядку, передбачено, що для оформлення паспорта для виїзду за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку серед інших документів батьки подають підписану ними заяву-анкету та інше. Підпунктом 5) п. 22 передбачено, що заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Тобто, за змістом чинного закону та підзаконних нормативних актів, якщо батько дитини живий, не позбавлений батьківських прав, не визнаний безвісно відсутнім та не визнаний недієздатним, то він повинен надати свою згоду для оформлення паспорта для виїзду за кордон своєї дитині. Крім того, згідно з п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється в разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.150 СК України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Статтею 152 СК України передбачено право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в судовому засіданні на підставі наданих суду доказів доведено, що відповідач через своє байдуже ставлення не надає дозволу на виїзд за межі України неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судове засідання відповідач не з'явився, своїми процесуальними правами в процесі не скористався і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач [PERSON]зловживає своїм правом нанадання дозволу на виїзд за межі України своєї дитини, при цьому не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача. Враховуючи наведене, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, з огляду на те, що короткострокова поїздка за кордон не вплине на право відповідача щодо спілкування з дитиною і буде відповідати інтересам останньої, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Окрім того, задовольняючи позов в повному обсязі на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 704,80 грн. Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Статтею 430 ЦПК України передбачений перелік справ, щодо яких суд допускає негайне виконання рішень. Даним законом не врегульовано можливість негайного виконання рішення у справі щодо надання дозволу на вивіз дитини за межі України без згоди одного з батьків. Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи, що проміжок часу, з якого позивачу надається дозвіл на короткостроковий вивіз дитини за кордон без дозволу відповідача розпочинається з 20.03.2018 року, тобто в будь-якому випадку до набрання рішення законної сили, з метою забезпечення інтересів дитини, застосувавши до спірних правовідносин за аналогією закону ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved