Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Територіального управління\~Державної судової\~адміністрації України\~в Київській\~області до\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~Державна судова\~адміністрація України\~про стягнення\~коштів.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що відповідно до п.п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівник установи має право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу). З цього пункту чітко вбачається, що працівник може надаватися як матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань так і допомога для оздоровлення. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 268 на підставі наказу начальника територіального управління №144/1/к від 23.12.2015 р. працівникам місцевих загальних судів Київської області було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань при наданні щорічної відпустки у розмірі посадового окладу у межах коштів на оплату праці. Натомість, в подальшому, територіальним управлінням від Державної судової адміністрації України в Київській області отримано Рекомендації до Звіту за результатами проведення планового аудиту відповідності та фінансового аудиту. В наданих Рекомендаціях зазначено, що за результатами проведеного контрольного заходу в Територіальному управлінні ДСА України в Київській області та з урахуванням висновків необхідно: «... забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на заробітну плату працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. гривень». Крім того, Наказом голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року до начальника управління було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, однією з підстав винесення якого була виплата заробітної плати працівникам апаратів судів у розмірі 43,7 тис. гривень. Оскільки наказ голови ДСАУ № 84 від 28.04.2016 року був абсолютно незаконний - начальником управління було оскаржено його в судовому порядку. 22.11.2016 р. Вищий адміністративний суд України, задовольнивши касаційну скаргу начальника територіального управління ДСА України в Київській області - залишив в силі постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.07.2016 р. якою було визнано незаконним та скасовано наказ голови Державної судової адміністрації України №84 від 28.04.2016 р. про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до начальника територіального управління ДСА України в Київській області. Листом голови ДСАУ № 6-6511/16 від 14.09.2016 р. повідомлено територіальне управління щодо подальшого притягнення начальника управління до дисциплінарної відповідальності через не усунення територіальним управлінням «порушень», виявлених під час аудиту (зокрема щодо невжиття заходів по стягненню з працівників апаратів судів «надмірно» виплачених коштів). На виконання вищевказаного листа - 29.09.2016 р. територіальне управління було вимушено звернутись до працівників судів (в тому числі до відповідача даного позову) із інформацією про необхідність добровільного повернення коштів, які на думку голови ДСАУ (розпорядника коштів вищого рівня) були їм незаконно виплачені. Голова ДСАУ продовжує наполягати на стягненні на його думку «зайво» сплаченої матеріальної допомоги, для чого у листопаді 2016 р. за його вказівкою ДСАУ було виділено 242 тис. грн. на оплату судового збору для забезпечення звернення територіальним управлінням до суду із позовами про стягнення із працівників апаратів даних коштів. Враховуючи вищевикладене, на виконання вимоги голови ДСАУ (як головного розпорядника коштів) територіальне управління вимушено звернутися із позовом до відповідача про стягнення виплаченої заробітної плати у сумі 1 218,00 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 1218 грн. Представник позивача - Територіального управління\~Державної судової\~адміністрації України\~в Київській\~області у судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, до суду подала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи - Державної судова адміністрація України у судове засідання не з`явився. Суд дослідивши письмові докази по справі вважає позов таким, що не підлягає до задоволення. Відповідно до п. п. 3 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006 р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» керівник установи має право надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу). З цього пункту чітко вбачається, що працівнику може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] працює на посаді прибиральниці у Ірпінському міському суді Київської області. В дійсності відповідачу [PERSON] була виплачена матеріальна допомога на вирішення соціально - побутових питань у розмірі посадового окладу 1218 грн. 00 коп. Відповідно до рекомендацій до звіту за результатами проведення позапланового аудиту відповідності, ефективності та фінансового аудиту у територіальному управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 25 березня 2016 року № 6-16/2 рекомендовано забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів: зайво виплаченої матеріальної допомоги робітникам на суму 43,7 тис. грн., враховуючи вимоги підпункту «з» пункту 2 наказу Міністерства праці України № 77 від 02 жовтня 1996 року «Про умови оплати праці робітникам, зайнятим обслуговуванням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів». Статтями 1, 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати складається з основної та додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Статтею 1215 Цивільного Кодексу визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК (зокрема), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене суд вважає, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань [PERSON] виплачена добровільно, за відсутності рахункової помилки, на достатній правовій підставі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог\~Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області до [PERSON] , третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed