Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 12.10.2015 року звернулось ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» із позовом до [PERSON], зазначаючи, що 15.08.2012 року між банком та відповідачем було укладено договір № 004-Z/022188 про відкриття карткового рахунку, надання і використання платіжної картки миттєвого випуску. На ім'я позичальника було відкрито картковий рахунок та емітовано відповідну платіжну картку Visa Electron Instant Issue. Відповідно до укладеного договору № 022-022999/12-00938- вкл-к від 15.08.2012 року відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію у формі овердрафту та надано в користування 14990,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі 60 % річних, які відповідач зобовязався повернути у строк до 16.08.2015 року. У звязку з неналежним виконанням зобовязання за кредитним договором станом на 04.02.2015 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 70\~409,98 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, та судові витрати в розмірі 704,10 грн. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2016 року позов задоволено. Ухвалою від 18.07.2016 року зазначене заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представники відповідача в останнє судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. В письмових запереченнях зазначили, що наданий позивачем розрахунок не відповідає дійсності, просили застосувати позовну давність до позовних вимог про стягнення пені та зменшити розмір пені відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.08.2012 року між ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] було укладено договір № 004-Z/ 022188 про відкриття карткового рахунку та надання і використання платіжної картки миттєвого випуску, за умовами якого на імя відповідача було відкрито картковий рахунок №26251164622980001 в гривні та емітовано відповідну платіжну картку Visa Electron Instant Issue. 15.08.2012 року між ПАТ «Банк «[PERSON] та Кредит» та [PERSON] було укладено договір №022-022999/12-00938-вкл-к про відкриття відновлюваної лінії у формі овердрафту. За умовами цього договору банк відкриває на картковий рахунок відповідача, відновлювану кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту в сумі 14990,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі 60 % річних, а відповідач зобов'язується повернути отримані в рахунок відновлюваної кредитної лінії кредитні ресурси у строк до 16.08.2015 року та сплатити проценти за користування кредитними ресурсами в розмірі та у строки, передбачені договором. Відповідно до п. 2.1.1 Кредитного договору, протягом періоду кредитування, починаючи з 15.08.2012 року і закінчуючи кінцевою датою терміну дії відновлюваної кредитної лінії, тобто до 16.08.2015 року кредитний ліміт, зазначений в п. 2.1. договору, щомісяця в день нарахування процентів, зменшується рівними частинами на суму кожного зменшення у розмірі 416,39 грн., при тому, що перше зменшення кредитного ліміту здійснюється у день нарахування процентів у місяці, наступному за місяцем, в якому був встановлений кредитний ліміт. Згідно з п. 6.1. вищезазначеного договору від 15.08.2012 року за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідно до п. З.2., 2.1.1, 4.34.4 договору позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 60% річних від простроченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що відповідач належним чином взяті на себе обовязки з погашення кредиту не виконав, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 04.02.2015 року становить грошову суму в розмірі 70409,98 грн., що підтверджується відповідним розрахунком в матеріалах справи та складається з наступного: -2914,69 грн. - заборгованість за кредитом; -11582,06 грн. - прострочена заборгованість за кредитним договором ; -36393,97 грн. - нараховані проценти за користування кредитом; -19 519,26 грн. - пеня. Так, судом встановлено, що згідно квитанції від 06.09.2012 року відповідачем було здійснено часткове повернення коштів на суму 400,00 грн., 05.10.2012 року 1050,00 грн., 08.11.2012 року 1000,00 грн., 09.11.2012 року 120,00 грн., 07.12.2012 року 1125 грн., що разом складає 3\~695,00 грн. З наданих позивачем пояснень вбачається, що згідно умов кредитного договору із сплачених позивачем коштів 485,00 грн. було зараховано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, 3209,20 грн. погашення нарахованих відсотків по заборгованості. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості, судом не встановлено ознак неправильності нарахування заборгованості. Крім того, відповідачем не надано належних доказів, які б підтверджували його доводи в частині невірного нарахування заборгованості, не заявлено клопотання про призначення судової бухгалтерської експертизи. Разом з тим, відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності стосовно вимог про стягнення пені. Так, згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано пеню в розмірі 19\~519,26 грн., за період з 04.02.2014 року по 04.02.2015 року, однак до суду з позовом останній звернувся лише 12.10.2015 року. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладені положення законодавства, відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу позовної давності за період до 12.10.2014 року, тож з урахуванням положень ч. 4 ст. 267 ЦК України суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за період з 04.02.2014 року по 12.10.2014 року. Таким чином,

Outcome: partial