Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, поділ майна та встановлення порядку користування майном, в якому зазначив, що з 01.10.2004 по 12.07.2005 він разом з відповідачем [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах, вели спальне господарство, мали спільний бюджет та проводили спільні витрати в інтересах сім`ї. В травні 2005 року за їхні спільні кошти вони придбали житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований в [ADDRESS] . В період зареєстрованого шлюбу, 26.07.2006 ними за спільні кошти було придбано автомобіль ВАЗ 21093. 16.09.2014 їхній шлюб було розірвано. Однак після розірвання шлюбу вони примирилися і продовжують проживати спільно та вести спільне господарство. 16.09.2018 він дізнався, що відповідач самовільно, без його згоди продала автомобіль ВАЗ 21093 і його частину коштів повертати відмовляється. Вважає, що придбаний будинок, автомобіль є об`єктами спільної сумісної власності, тому він має право на його 1/2 частини. Прохає суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01.10.2004 по 12.07.2005; визнати нерухоме майно - житловий будинок з господарчими побудовами в [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя; провести поділ даного домоволодіння, виділивши йому та відповідачу по 1/2 його частині кожному; провести поділ автомобіля ВАЗ 21093, стягнувши з [PERSON] на його користь грошову компенсацію за 1/2 частину цього автомобіля. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, прохав його задовольнити. Пояснив, що з 10.02.1994 по 01.10.2004 він мав стосунки з відповідачкою. З 01.10.2004 вони почали проживати разом в цивільному шлюбі в будинку по [ADDRESS]. В березні 2005 він розлучився з дружиною [PERSON] . В травні 2005 року вони з відповідачкою купили будинок по [ADDRESS] , де проживають і зараз, а 12.07.2005 зареєстрували шлюб. За час шлюбу ними було придбано автомобіль ВАЗ в кредит, перший внесок по кредиту було сплачено ним. В 2018 році вони розлучилися. Однак живуть разом і до цього часу. В серпні 2018 року він дізнався, що відповідач продала автомобіль, його частку коштів йому не надала. Прохав позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила, що з відповідачем спільно до реєстрації шлюбу не проживала. До 2006 року позивач проживав у с. Кунівка Кобеляцького району. В 2005 році вона за власні кошти придбала житловий будинок, що розміщений по [ADDRESS] . Даний будинок вона придбала ще раніше, однак зареєструвала, коли повністю виплатила кошти продавцеві. Коли вони з позивачем зареєстрували шлюб, то вона мала свій будинок, а в нього був будинок в с. Кунівка Кобеляцького району. Автомобіль ВАЗ 21093 вона придбала за кошти, отримані нею в кредит, який був повністю лише нею погашений. Перебуваючи у шлюбі з позивачем спільного бюджету не мали. У 2018 році вона продала даний автомобіль за 30 000 гривень, а будинок подарувала дочці. Прохала відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 06.06.2005 відповідач [PERSON] придбала у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями, що розміщений в [ADDRESS] (а.с.56-57). Згідно державного акту серії ЯИ № 960347 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0708 га, що розміщена в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства (а.с.54). Згідно державного акту серії ЯИ № 960346 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що розміщена в [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.55). З договору дарування від 02.11.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] подарувала [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.50-51). З договору дарування від 02.11.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.52-53). З договору дарування від 02.11.2018 вбачається, що відповідач [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,0708 га, передану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.48-49). Судом встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 12.07.2005 по 16.09.2014, що підтверджується поясненнями позивача та визнається відповідачем. 26.07.2006 на ім`я відповідача [PERSON] зареєстровано автомобіль ВАЗ 210930-20, номерний знак [NUMBER] (а.с.39). 04.09.2018 р. [PERSON] продала автомобіль ВАЗ 210930-20 , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується договором купівлі-продажу 5346/2018/1088259 транспортного засобу (а.с.46). Свідок [PERSON] повідомила суд, що перебувала з позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1987 по 30.04.2005 р., спільно проживати перестали з жовтня 2004 року. Їй відомо, що позивач [PERSON] спільно проживав з відповідачем [PERSON] спочатку в будинку по [ADDRESS], а потім в будинку по [ADDRESS] . Їй говорили, що сторони купили даний будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з осені 2004 року позивач та відповідач винаймали будинок по [ADDRESS] і він там святкував разом з ними Новий 2005 рік. При зустрічах [PERSON] говорив йому, що вони з [PERSON] купили будинок і жили там разом. За чиї кошти придбаний будинок йому не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] проживав на дві сім`ї, оскільки в законному шлюбі у нього народилася донька, а з [PERSON] , було кохання. Після розлучення проживали на квартирі. Потім вони з [PERSON] зареєстрували шлюб. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 1999 році вона разом з відповідачем [PERSON] шукали будинок для купівлі бувшому чоловіку [PERSON] Приблизно в 2006 році [PERSON] одружилася з [PERSON] . Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Однак позивач [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1987 по 30.04.2005 р. Суд відхиляє аргументи позивача про те, що вони з [PERSON] . припинили фактичні шлюбні правовідносини в вересні 2004 і це є підставою для задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Дана обставина не має правового значення для вирішення питання наявності прав та обов`язків подружжя. У своїх висновках Верховний суд у справі № 759/4596/18 визначив, що тривале проживання подружжя окремо і припинення між ними фактичних шлюбних відносин не має правового значення для розгляду даної справи, у зв`язку з тим, що законодавство чітко визначає однією з необхідних умов визнання проживання однією сім`єю встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі. В іншому випадку буде порушено принцип одношлюбності, визначеного ст. 25 СК України. Проживання позивача з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах після розірвання попереднього шлюбу, з 01.05.2005 по 11.07.2005 не підтверджується наданими позивачем доказами. Допитані в судовому засіданні свідки не надали достовірних свідчень щодо проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах. Крім того показання свідків не є безумовною підставою для встановлення даного факту. Відповідно до ст. 54 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Оскільки будинок по [ADDRESS] був придбаний відповідачем [PERSON] до шлюбу з позивачем [PERSON] , то він є її особистою приватною власністю. Оскільки позивачем не надано доказів факту проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах, факту придбання спірного житлового будинку внаслідок спільних коштів, спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, то у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`є, визнання житлового будинку з господарчими побудовами об`єктом спільної сумісної власності, його поділ та встановлення порядку користування земельною ділянкою необхідно відмовити. Разом з тим підлягає до задоволення вимога про стягнення з відповідача вартості 1/2 частки автомобіля марки ВАЗ моделі 210930-20, 2006 року випуску. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки автомобіль марки ВАЗ моделі 210930-20 , 2006 року випуску було придбано за час шлюбу, то дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Однак відповідач [PERSON] продала спірний автомобіль без згоди позивача. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки відповідач [PERSON] продала спірний автомобіль після розірвання шлюбу з [PERSON] , за 30 000 гривень, що оголошено нею в судовому засіданні, то з неї необхідно стягнути половину даної суми на користь [PERSON] . В силу норми ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне, пропорційно до задоволених позовних вимог, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 256,13 грн.

Outcome: partial