Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 14 червня 2017 року із вказаним позовом звернулись позивачі та просили суд визнати за ними права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, с. Потік, вул. Дружби, 19, в порядку спадкування за законом після померлої 21 вересня 2015 року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони є дітьми померлої 21 вересня 2015 року [PERSON] та єдиними спадкоємцями за заповітом, що прийняли її спадщину. Однак приватний нотаріус [PERSON] відмовила їм у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на зазначений житловий будинок. У судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, подали до суду заяви, в яких просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 1993 року в с. Потік Миронівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-БК № 260327, виданим 24 вересня 1993 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області (а.с.12). Все належне йому майно успадкувала дружина померлого [PERSON], яка відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 23 травня 2017 року № 02-33/203 проживала разом із чоловіком [PERSON] в с. Потік по вул. Дружби, 19, Миронівського району Київської області (а.с.24). 21 вересня 2015 року в с. Потік Миронівського району Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК № 344275, виданим 21 вересня 2015 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області (а.с.11). Єдиними спадкоємцями за заповітом після її смерті є позивачі [PERSON] та [PERSON], що підтверджується заповітом від 12 грудня 2007 року, посвідченим секретарем Потіцької сільської ради Миронівського району Київської області [PERSON] (а.с.14), згідно якого все майно померлої, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, вона заповідала своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с.14). Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього із цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином, позивачі є спадкоємцями померлої [PERSON] за заповітом. Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачі [PERSON] та [PERSON] 05 грудня 2015 року звернулися до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини померлої [PERSON]. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Дружби (бувша Жовтнева), 19, с. Потік, Миронівського району, Київської області. Згідно рішення [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області другої сесії сьомого скликання про перейменування вулиць села Потік Миронівського району Київської області вулиця Жовтнева перейменована на вулицю Дружби (а.с.27). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України). Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 23 травня 2017 року № 02-33/203 [PERSON] проживала разом із чоловіком [PERSON] в с. Потік по вул. Дружби, 19, Миронівського району Київської області до дня його смерті 23 вересня 1993 року (а.с.24). Згідно довідки, виданої [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області від 23 травня 2017 року № 02-33/202, згідно погосподарських книг виконкому сільської ради з 1967 по 2016 рр. головою господарства в с. Потік по вул. Дружби, 19, Миронівського району Київської області була, зокрема, [PERSON] у період з 1996-2000 рр., 2001-2005 рр., 2006-2010 рр., 2011-2015 рр. (а.с.26). Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлої [PERSON] в книгах погосподарського обліку в якості власника домоволодіння № 19 по вул. Дружби с. Потік Миронівського району Київської області підтверджує факт належності спірного будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами саме їй. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратила право власності на вказану нерухомість. Виникнення у спадкоємців права на спадщину зумовлює його входження до складу спадщини після смерті спадкодавця. Позивачі звернулися за судовим захистом у зв'язку із невизнанням приватним нотаріусом їх права на отримання в порядку спадкування права власності на спірний будинок (а.с. 25). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 Цивільного кодексу України). Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до копії спадкової справи померлої 21 вересня 2015 року [PERSON], позивачі є єдиними спадкоємцями за заповітом, які в строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняли її спадщину. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивачі відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1235, та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України набули право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: вул. Дружби, 19, с. Потік, Миронівського району, Київської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої 21 вересня 2015 року [PERSON]. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1235, 1268, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved