Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати недійсним Державний акт серії ЯБ № 594984 від 06.11.2007 року, виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 1,31 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради. Також визнати в порядку спадкування за ним, як за спадкоємцем майна померлої [PERSON], право власності на цю ж земельну ділянку, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], після її смерті він вступив в управління спадковим майном. Проте, отримати свідоцтво на право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну частку він не має можливості, у звязку з тим, що державний акт на імя [PERSON] виданий після смерті спадкодавця. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Представник позивача надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без участі сторони позивачів. Представник відповідача [PERSON] сільської ради надав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі - надав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі. Ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 25.05.1998 року (свідоцтво про смерть 1-БВ № 084393 від 25.05.1998 р.) актовий запис № 13. Вона була власником земельної ділянки площею 1,31 га, яка складається з: земельної ділянки № 138 площею 0,14 га кадастровий номер 6820682500:05:002:2138, земельної ділянки № 737 площею 0,48 га кадастровий номер 6820682500:03:011:0737, земельної ділянки № 889 площею 0,69 га кадастровий номер 6820682500:03:088:1842, розташованої на території [PERSON] сілської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ЇЇ права власника посвідчуються державним актом серії ЯБ № 594984 виданим на імя [PERSON] 06.11.2007 року Віньковецькою районною державною адміністрацією. [PERSON]І являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], що підтверджено заповітом від 09.03.1998 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради. Після її смерті позивач вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 408 від 21.04.2016 року. Нотаріусом відмовлено у видачі позивачу свідоцтва на право власності за заповітом через те, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. Державний нотаріус Віньковецької державної нотаріальної контори постановою № 100/02-31 правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку у звязку з тим, що державний акт серії ЯБ № 594984 виданий Віньковецькою районною державною адміністрацією після смерті спадкодавця. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може в позасудовому порядку реалізувати своє право спадкоємця. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як\~вбачається з розяснень постанови Пленуму Верховного Cуду України від 16.04.2004 року за № 7 (з відповідними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства», при розгляді цивільних справ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). З аналізу наведених правових норм державний акт на право приватної власності на землю серії ЯБ № 594984 виданий на імя [PERSON] 06.11.2007 року Віньковецькою районною державною адміністрацією слід визнати недійсним, а за [PERSON] слід визнати право на спірну земельну ділянку на підставі ст. 1223 ЦК України як за спадкоємцем нерухомого майна за заповітом.

Outcome: approved