Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

До суду 26.05.2021 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 25.08.2007 року, який був зареєстрований Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №369 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , а також [PERSON] , [INFO] , на яких стягуються аліменти за рішенням суду. Причиною розпаду сім`ї послужила та обставина, що протягом сімейного життя між позивачем та відповідачкою постійно виникали скандали та сварки по різнім питанням сімейного життя. Подальше спільне життя та збереження шлюбу, на думку позивача, неможливе. Сторони вже тривалий час не пов`язані спільним побутом, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я фактично розпалась, позивач змушений звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 27.05.2021 року. До суду 16.06.2021 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідачки, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована з 09.08.2016 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 16.06. 2021 року позов був залишений без руху, недоліки позову були усунуті позивачем та подано уточнену позовну заяву про розірвання шлюбу 11.10.2021 року. Ухвалою суду від 13.10.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судовому засіданні на 10.11.2021 року. У судове засідання призначене на 10.11.2021 року з`явився позивач та його представник - адвокат Ярош І.І.. Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та пояснив, що вони із відповідачем проживають окремо з 2014 року, після чого відповідачка подала на стягнення аліментів з позивача. Пізніше, відповідачка разом з дітьми поїхала до Молдови та влітку попросила позивача кошти для дітей, які отримала від позивача. Представник позивача, адв. [PERSON] підтримав пояснення позивача та позовні вимоги. Але у зв`язку з браком коштів, відповідачка не була повідомлена, тому судове засідання згідно ст.223 ЦПК України було відкладено для належного сповіщення відповідача. У судове засіданні призначене на 06.12.2021 року [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої не заперечував проти ухвалення заочного рішення та просив справу розглядати за його відсутністю. [PERSON] не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надавала. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 13.12.2021 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 25 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб у Третьому Приморському відділи державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №369 від 25.08.2007 та видано свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] від 08.06.2016 року (дата повторної видачі). Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.06.2016 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.06.2016 року. Діти проживають разом із відповідачкою. За рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2016р. (справа № 522/8472/16-ц) із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дітей. Згідно позову, сторони разом не проживають та фактично подружні відносини між ними припинені. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Сторони не підтримують шлюбних відносин, тривалий час не пов`язані спільним побутом та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. На час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами не має, примирення між позивачем та відповідачем неможливе, що не спростовано відповідачем. Ураховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка заперечень у письмовому / чи усному вигляді не надала, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved