Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

До Іллінецького районного суду надійшла позовна заява, в якій вказано, що позивачі [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 26 квітня 2006 року набули у власність в рівних частках кожний, житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в місті Іллінці на вулиці Морозівській за № 44. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями належав відповідачу, [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 21 червня 2002 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області за реєстровим № 1090 від 26 червня 2002 р. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 10790210 від 30.05.2006 року право власності на вказаний будинок зареєстровано за позивачами, в рівних частках. Земельна ділянка (кадастровий номер 0521210100:05:001:0800), на якій розташований будинок та яка знаходиться в обслуговуванні житлового будинку та господарських будівель і споруд розмірі 0,0853 га, зареєстрована за колишнім власником будинку - [PERSON]. Так, вказана земельна ділянка була передана у приватну власність [PERSON] для будівництва, обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства рішенням № 22 від 18 грудня 1997 року Іллінецької міської ради Вінницької області. На момент продажу будинку, право власності на земельну ділянку не було належним чином оформлене на відповідача, [PERSON], яке вона отримала на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2002 року, відтак на сьогодні перед нами виникають перешкоди в належному оформлені земельної ділянки під будинком, власниками якого являються позивачі. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву із проханням вирішити справу в її відсутність і задовольнити її позовні вимоги. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву із проханням вирішити справу в його відсутність і задовольнити його позовні вимоги. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву із проханням вирішити справу в її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997 і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Аналіз змісту даних норм закону дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу права на земельну ділянку при переході права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Отже, приписами частини 1 статті 120 Земельного кодексу України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тобто, стаття 120 Земельного кодексу України прямо вказує на те, що право власності попереднього власника земельної ділянки автоматично припиняється у разі переходу права власності на земельну ділянку до іншої особи. Враховуючи зазначене суд вважає, що позивачі довели належними доказами факт належності їм земельної ділянки, що розташована м. Іллінці Вінницької області вул. Морозівська 44 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в рівних частках - по 1/2 її частини за кожним. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved