Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

До Савранського районного суду звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю без шлюбу. На обґрунтування своїх вимог заявник вказала, що з 04 листопада 1991 року до [INFO] заявник і [PERSON] проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, але не звернулися до органу реєстрації актів цивільного стану щодо реєстрацію шлюбу. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 1,9817 га., яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] виданого Савранською райдержадміністрацією, Одеської області 14 березня 2006 року. За життя спадкодавця, заповіт не був складений. Враховуючи відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, [PERSON], відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу. При зверненні заявником до приватного нотаріуса Савранського районного нотаріального округу, Одеської області за видачею свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було роз'яснено, що документів, які надано для одержання свідоцтва про право на спадщину недостатньо, та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення юридичного факту її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини має значення для належного оформлення права на спадщину та одержання свідоцтва про право на спадщину. Заявник в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про підтримання вимог та розгляд справи за її відсутності (а. с. 15). Представник заінтересованої особи - голова Осичківської сільської ради [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про визнання вимог заявника та розгляд справи за його відсутності (а. с. 16). Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази, прийнявши до уваги думку заявника та заінтересованих осіб, вважає, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Глава 6 ЦПК, а також постанова Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25.05.1998 року №15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України) встановлюється в судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Встановлення факту проживання однією сім'єю заявника і спадкодавця, має для заявника суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця, у відповідності до ст. 1261 ЦК України. В інший спосіб, як через встановлення даного факту судовим рішенням, заявник документально не може підтвердити факту проживання однією сім'єю з спадкодавцем. Ст. 1261 ЦК України передбачено що, у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено. [INFO] [PERSON] помер, про що в Книзі реєстрації смертей 05 квітня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 16, місце реєстрації виконавчий комітет Осичківської сільської ради, Савранського району, Одеської області ( свідоцтво про смерть серія [NUMBER] ) (а. с. 3). Згідно довідки виконкому Осичківської сільської ради, Савранського району. Одеської області № 748 від 31 серпня 2015 року, з 04 листопада 1991 року по [INFO] [PERSON], [INFO] проживала разом із [PERSON], та вела спільне господарство. (а. с. 8) Суд вважає, що із наданих суду письмових доказів, у їх сукупності, вбачається, що [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON]. Так, суд, приходить до висновку про можливість задоволення заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved