Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] , [PERSON] з позовом до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю. В обґрунтування поданої позовної заяви, зазначили що вони є співвласниками квартири площею 49,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та їм належить по 1/3 частині зазначеної квартири. Також, 1/3 частина зазначеної квартири належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , яка приходилась [PERSON] двоюрідною бабусею. Звертають увагу суду, що вони були єдиними родичами, яких мала [PERSON] , а тому після її смерті жодна особа не зверталась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON] зазначила, що вона здійснювала догляд за [PERSON] , однак після смерті [PERSON] не змогла прийняти спадщину після померлої, оскільки на той час законодавством було передбачено дві черги спадкоємців та до жодної черги вона не відносилась. Після смерті [PERSON] право власності на її частину квартири припинилось та жодна особа, включаючи державні органи не набули право власності на вказану квартиру, а тому вказана частина нерухомого майне є безхазяйною річчю. Позивачі наголошували, що вони на протязі усього часу після смерті [PERSON] володіли та користувалися зазначеною частиною квартири. Позивач [PERSON] та представник позивачів з`являлися в судові засідання, позов підтримали та просили задовольнити. Позивач [PERSON] зазначала, що померла [PERSON] є її двоюрідною бабусею. Представник Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Представник територіальної громади в особі Дніпровської міської ради з`явився в судове засідання, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивачі знали попереднього власника 1/3 частини квартири, більш того позивачами зазначено, що попередній власник є їх родичем, а тому їх володіння зазначеною частиною квартири не є добросовісним. В судовому засіданні в якості свідків було допитано [PERSON] та [PERSON] які повідомили суд, що позивачі - [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали та користувалися квартирою [ADDRESS] протягом всього періоду після смерті [PERSON] та по сьогоднішній день. Суд, дослідивши письмові докази у справі, заслухавши учасників справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири площею 49,6 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] та їм належить по 1/3 частині зазначеної квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 190820744 від 29.11.2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 190820963 від 29.11.2019 року. 1/3 частина зазначеної квартири належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 26.08.1993 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровського районної ради народних депутатів від 09.06.1989 року №345/7 у зв`язку з тим, що [PERSON] потребувала догляду, [PERSON] була призначена піклувальником [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 26.06.1995 року. Позивачі здійснюють оплати за житлово-комунальні послуги, що підтверджується наданими копіями квитанцій та договорів про надання комунальних послуг. Статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України). Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке немає власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добровільно набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тривалий час проживання, відкритість і безперервність володіння, сплата комунальних послуг не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України. Встановивши, що позивачі були обізнані про те, що власником 1/3 частини спірної квартири, на яку вони просять визнати право власності за набувальною давністю, була [PERSON] , суд приходить до висновку, що володіння позивачами 1/3 частинами спірної квартири не можна вважати добросовісним, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в ухвалі від 17 жовтня 2019 року у справі № 638/9743/18 та в постанові від 13.10.2019 року у справі № 758/9598/18.

Outcome: dismissed