Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа П'ята Харківська державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту, посвідченого 28 березня 2007 року державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, згідно якого мати сторін, [PERSON], яка померла [INFO] року в м. Харкові, заповідала все своє майно доньці - відповідачці [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] послався на те, що цей заповіт був вчинений покійною матір'ю сторін під впливом помилки та не відповідав її волевиявленню, вона тяжко хворіла , перенесла інсульт, була паралізована, тому в силу свого самопочуття та стану здоров'я не могла усвідомлювати свої дії, також він впевнений, що мати бажала, щоб належний їй на праві власності житловий будинок її діти (сторони по справі) успадкували в рівних частинах, про що вона раніш неодноразово говорила позивачу. У судовому засідані позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити , надалі вищевказані пояснення. Відповідач та його представник проти позову заперечували, посилається на те, що в матеріалах справи є довідка ПНД №16, з якої вбачається, що [PERSON] на обліку в психоневрологічному диспансеру не перебувала, 27.04.2007 року була врачем диспансеру оглянута лікарем диспансеру вдома, встановлено діагноз - залишкове явище гострого порушення мозкового кровообігу з правостороннім геміпарезом (14.02.2007) та інтелектуально -мнестичним зниженням. Жодної згадки про обстеження [PERSON] лікарем психіатром немає. У всіх медичних документах [PERSON] потребує огляду і консультації лікаря невропатолога. Єдиний раз хвора була оглянута лікарем-психіатром ПНД № 16 і була видана довідка від 27.04.207 року, в якій лікар-психіатр робить свій висновок - підстав вважати [PERSON] психічно хворою під час огляду не було. [PERSON] рекомендоване лікування невропатолога. Крім того, вважають, що [PERSON] була, не зважаючи на те, що тяжко хворіла, була у здоровому умі і пам'яті, заповіт посвідчений державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори, Лакізою І.В., яка перед посвідченням заповіту перевіряла її психічний стан. Третя особа у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, причину неявки суд не повідомила. Суд вислухавши сторони, допитавши у судовому засіданні експерта, дослідивши матеріали справа та письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 28 березня 2007 року [PERSON] склала заповіт на ім'я своєї дочки - [PERSON], посвідчений державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори Харківського міського нотаріального округа, Лакізою І.В. за реєстраційним №1-632, яким належне їй все майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалося та все, що буде належить їй на день смерті на праві приватної власності, заповідала [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений нотаріусом відповідно до вимог ст.1248 ЦК України ( т.1 а.с.43). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову 04 вересня 2007 року, [PERSON] померла [INFO] року ( т.1 а.с.5). Не оскаржуючи форму заповіту, позивач вважає, що він повинен бути визнаний недійсним, оскільки в час його підписання волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, так як в силу свого самопочуття та стану здоров'я мати не могла усвідомлювати свої дії та вільно керувати ними. Вказані доводи позивача про те, що в момент укладення заповіту 28. 03.2007 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними вільно керувати за станом свого здоров'я, знайшли своє підтвердження. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом , такий правочин може бути визнаний недійсним . Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№9 від 06.11.2009 року - Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК суд відповідно до ст. 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. На виконання вимог законодавства та за клопотанням представника позивача було проведено посмертну судово-психіатричну експертизу про стан померлої [PERSON] на момент вчинення правочину. Відповідно Акту №654 посмертної судово-психіатричної експертизи від 19 липня 2010 року [PERSON] на момент складення заповіту, який мав місце 28 березня 2007 року, страждала стійким психічним розладом у формі судинної деменції, за своїм психічним станом не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 1 а.с.1532-154). Не погодившись зі вказаним висновком, відповідачем та його представником було заявлено клопотання про призначення додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи, яка було судом призначена згідно ухвали від 27 травня 2011 року. Відповідно Акту № 722 додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи від 04 серпня 2011 року [PERSON] на момент складення заповіту, який мав місце 28 березня 2007 року, страждала стійким психічним розладом у формі судинної деменції, за своїм психічним станом не була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у період підписання заповіту 28 березня 2007 року (т.1 а. с.195-197). Судом у судовому засіданні за клопотання відповідача та його представника був допитаний експерт [PERSON], який підтвердив висновки, вказані у актах №654 та 722. Не зважаючи на вказані висновки експертиз, судом за клопотання відповідача та його представника 23 жовтня 2013 року була призначена повторна посмертна судово-психіатрична експертиза. Відповідно висновкам Акту комісійної судово-психіатричної експертизи №70 від 30.01.2014 року Київського міського центру судово-психіатричної експертизи [PERSON] страждала стійким хронічним психічним розладом : органічне ураження головного мозку су3динного ґенезу ( гостре порушення) мозкового кровообігу 13-14.02-2007) з транзиторними епізодами сплутаної свідомості, явищами сенсо-моторної афазії та електуально-мнеститичним зниженням (СКХ-10:F01.0). [PERSON] у період хвороби з 12.02.2007р. по момент її смерті, 04.06.2007 року та на час вчинення спірного заповіту 28 березня 2007 року з урахуванням проходження курсу лікування , застосування медикаментозного лікування відповідно до діагнозу «Інсульт» не усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними ( т.2 а.с.27-27, 33-36). До вказаного висновку комісія надійшла у результаті дослідження усіх наданих сторонами доказів ( як позивача, так відповідачів) , а саме : матеріалів справи, медичної документації, показань свідків, у тому числі і лікарів, якими оглядалася [PERSON] за час її хвороби, нотаріуса, яка посвідчувала заповіт та співставлючи їх з медичною документацією, а також клініко-експертними уявленнями про перебіг Органічного ураження головного мозку судинного ґенезу внаслідок гострого порушення мозкового кровообігу, тобто виключно на підставі медичних висновків ( критеріїв). У зв'язку з цим та враховуючи, що інші докази, які б підтверджували зворотне, відсутні, у суду є всі підстави для визнання заповіту недійсним . Суд, належним чином дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд постановляє рішення в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у матеріалах справи доказах. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved