Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до Холминської селищної ради Корюківського району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що у 2008 році він придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими надвірними будівлями по [ADDRESS] . Саме з того часу він постійно користувався вищевказаним майном. Отримати правовстановлюючі документи на зазначене майно він не зміг, оскільки право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами по [ADDRESS] не було належним чином оформлено відповідно до законодавства. За таких обставин, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З доданих до позовної заяви та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається наступне. У 2008 році як стверджує позивач він придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими надвірними будівлями по [ADDRESS] . Саме з того часу він постійно користувався вищевказаним майном. Отримати правовстановлюючі документи на зазначене майно він не зміг, оскільки право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами по [ADDRESS] не було належним чином оформлено відповідно до законодавства. За таких обставин, позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. Таким чином для задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності (відсутності будь-якої правової підстави для набуття права на майно) володіння. Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом з тим, як сам зазначає позивач спірне майно він придбав у попереднього власника [PERSON] , а отже останній володіє даним майном на підставі певного юридичного титулу (придбання майна у попереднього власника), а отже не є можливим в даному випадку застосування набувальної давності, як способу набуття права власності на майно. З огляду на викладене підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed