Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

До суду 02 жовтня 2009 року було подано відповідний позов. В обгрунтування позову зазанчено, що 15 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № ПК 47/08-00, на підставі якого відповідачу було надано кредит у сумі 160 000 доларів США строком до 12 лютого 2033 року, із сплатою відсотків у розмірі 12,99 % річних, на придбання у власність нерухомого майна. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 15 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки, а саме житлового будинку [ADDRESS]. Крім того, в забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій за кредитним договором, 15.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], укладено договір поруки 1-ПК 47/08-00. У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, станом на 17.09.2009 року утворилася заборгованість по кредиту у сумі 158 546,96 доларів США, що еквівалентно 1 269 041,58 гривень, по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 20 078,56 доларів США, що еквівалентно 160 712,81 гривень, нарахована пеня у сумі 2 686,90 доларів США, що еквівалентно 21 506,50 гривень, та штраф у сумі 16 000 доларів США, що еквівалентно 128 067,20 гривень, а разом 197 312,42 доларів США, що еквівалентно 1 579 328,08 гривень. Претензії, щодо невиконання умов кредитного договору та погашення заборгованості відповідачами не виконані, сума боргу не погашена. У зв'язку із невиконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість у сумі 1 579 328,08 гривень, що еквівалентно 197 312,42 гривень. У судовому засіданні представник позивача Торба Ю.В. заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити. Посилалась на те, що приймати до уваги вирок суду не є можливим, оскільки в рамкха даної справи відповідачи не були потерпілими, а були лише свідками, а тому це не може бути доказом щодо звільенння їх від відповідальності по сплаті кредиту. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що між позивачем та відповідачами, в результаті злочинних дій [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були направлені на заволодіння грошовими коштами позивача, шляхом обману відповідача [PERSON] були укладені кредитний договір № ПК 47/08-00 від 15 лютого 2008 року та договір поруки № 1-ПК 47/08-00 від 15 лютого 2008 року. Вказані особи ввили в оману відповідача [PERSON], стосовно того, що вказаний кредит вони погасять особисто, крім того [PERSON] сповістила [PERSON], що у видачі йому кредиту відмовлено. [PERSON] кредитні грошові кошти в касі позивача не отримував, дані кошти отримані невстановленими особами, які діяли разом в [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт неотримання відповідачем кредитних грошових коштів, встановлений вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 24 липня 2013 року, який набрав чинності. Представник відповідачів також зазначив, що у зв'язку із неотриманням відповідачем [PERSON] кредитних грошових коштів, у нього відсутній обов'язок по їх поверненню, а відтак і у відповідачки [PERSON], як поручителя по зобов'язанням [PERSON], відсутній обов'язок, що до погашення заборгованості за кредитним договором. Представник відповідачів вважав позов необґрунтованим та просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 лютого 2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника Центрального відділення філії ВАТ КБ «Надра» Луганське регіональне управління та [PERSON] укладено кредитний договір № ПК 47/08-00, згідно умов якого позивач надає відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 160 000 доларів США, строком до 12 лютого 2033 року включно, зі сплатою відсотків у розмірі 12,99 % річних. (а.с.9-13). В забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором, 15 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON], укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] (а.с.20-23), та між позивачем з відповідачкою [PERSON] договір поруки № 1-ПК 47/08-00. (а.с.16-17). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Судом також встановлено, що відповідачем [PERSON], кредитні грошові кошти, згідно кредитного договору № ПК 47/08-00 від 15 лютого 2008 року отримані не були, а були отримані невстановленими особами, про що свідчить копія вироку Ленінського районного суду м. Луганськ від 24 липня 2013 року, який набрав чинності, у зв'язку із чим, дана обставина на підставі ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. Відповідно до вказаного вироку у лютому 2008 року [PERSON] реалізуючи єдиний з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та невстановленими особами злочинний умисел, спрямований на отримання матеріальної вигоди за рахунок коштів ЦВ філії ВАТ КБ «Надра» ЛРУ перебуваючи в ЦВ філії ВАТ КБ «Надра» ЛРУ за адресою м. Луганськ вул. Карла Маркса, 7-а, власноруч внесла неправдиві відомості про суму доходів і трудової діяльності позичальника та поручителя в анкету заяву клієнта на оформлення кредитного пакет «Житлові рішення» та анкету поручителя. Далі, [PERSON], 15.02.2008 року, на підставі зазначених документів, в ЦВ філії ВАТ КБ «Надра» ЛРУ, оформила пакет документів, необхідний для видачі кредиту за програмою «Житлові рішення», після чого, [PERSON] та [PERSON] переконали позичальника підписати кредитний договір № ПК 4708-00 від 19.02.2008 року на ім'я [PERSON] на суму 160 000 доларів США. Далі, невстановлені в ході досудового слідства особи, продовжуючи реалізовувати єдиний з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] злочинний умисел, на підставі підписаних позичальником [PERSON], документів в касі ЦВ філії ВАТ КБ «Надра» ЛРУ отримали готівкою кредитні кошти в сумі 160 000 доларів США, при цьому [PERSON] повідомила позичальнику [PERSON] завідомо неправдиві відомості, що в отриманні кредиту йому відмовлено. (а.с.183-185). У відповідності до положень ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обставини встановлені, вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 24 липня 2013 року, щодо неотримання відповідачем [PERSON] кредитних грошових коштів за кредитним договором, дають підстави вважати кредитний договір № ПК 47/08-00 від 15 лютого 2008 року неукладеним, на підставі ч. 2 ст. 1046 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з боку відповідача [PERSON] відсутні підстави, щодо повернення вказаних кредитних коштів позивачу, а відтак і відсутні підстави їх стягнення в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Судом встановлено відсутність зобов'язання відповідача, щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у зв'язку із неотриманням грошей, а відтак суд вважає, що у відповідачки [PERSON], яка є поручителем [PERSON] перед позивачем, також відсутні підстави виконання зобов'язання [PERSON] Виходячи з вище викладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. У зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed