Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі з 27.07.1998 р. по 29.07.1999 роки, з 09.09.1999р. по 16.01.2011роки та з 17.01.2011 року працював прохідником пятого розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 11.07.2016 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. 4.4.2017року складений акт розслідування хронічного професійного захворювання, який затверджено 7.04.2017 року начальником головного управління Держпраці у Донецькій області [PERSON], позивачу встановлені професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. М54.1.7. Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) J41.8. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст. легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] Н90.3. 07.06.2017 року [PERSON] був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Йому було встановлено вперше за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 29.05.2017 року безстроково: 30% хронічний попереково-хрестцовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт, 10% приглухуватість. Визнано інвалідом третьої групи за професійним захворюванням з 29.05.2017 року безстроково. Постановою ВВД ФССвНВнВтПЗ України в м. Покровську позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались. У пункті 17 акту від 4.04.2017 року зазначено, що потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР 45 Вт) маса підіймає вантажу сягала 40 кг при ПДР 30 кг, перебування у вимушеній робочій позі 30% робочої зміни. Параметри виробничого шуму становили 88,0 БА при (ПДР 80 дБА) протягом 50% часу робочої зміни. Таким чином, робота позивача на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Болі у попереку позивач відчував давно, непокоїли болі та обмеження рухів у попереку, болі та оніміння у ногах, обмеження у пересуванні. З 2010 року став непокоїти кашель. Діагноз хронічний попереково-хрестцовий радикуліт встановлений з 2012 року. Неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. З 5.04.2010 року по 15.04.2010 року амбулаторно лікувався з діагнозом гостра правостороння люмбоішалгія. У листопаді 2010 року встановлений діагноз неврит слухових нервів. З 23.12.2010 року по 30.12.2010 року амбулаторно лікувався з діагнозом: ГРЗ з проявами трахеїту. Протягом 2011-2012 років позивач неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно: -з 28.02.2011 року по 9.03.2011 року з діагнозом: хронічна вертиброгенна правостороння люмбоішалгія, виражений больовий, мязово-тонічний синдром, стадія загострення; -з 15.09.2011 року по 23.09.2011 року - ГРЗ з проявами трахеїту; -9.12.2001 року при огляді ЛОР лікарем - хронічна двостороння сенсоневральна туговухість з помірним ступенем пониження слуху; -з 3.02.2012 року по 14.02.2012 року стаціонарно лікувався з діагнозом: гострий попереково-хрестцовий радикуліт з вираженим больовим мязово-тонічним правостороннім корешковим синдромом. 12.06.2012 року оглянутий лікарем-пульмонологом, 5.12.2012 року - лікарем- сурдологом, дані рекомендації для подальшого лікування. У березні та квітні 2013 року амбулаторно лікувався у звязку з хворобами: хронічний бронхіт та хронічний радикуліт. У листопаді 2011 року стаціонарно лікувався з діагнозом: хронічний обструктивний бронхіт II фаза загострення. У 2014 році неодноразово проходив курс лікування амбулаторно за захворюваннями легенів, попереку та туговухості. З 6.08.2015 року по 10.08.2015 року амбулаторне лікування з діагнозом: хронічний вертеброгенний попереково-хрестцовий радикуліт з вираженим больовим, мязово-тонічним правостороннім синдромом в стадії загострення. Через відсутність покращення з 10.08.2015 року до 19.08.2015 року переведений на лікування до стаціонару. З 27.11.2015 року по 7.12.2015 року стаціонарне лікування у Димитровській центральній міській лікарні з тим же діагнозом. Протягом 2016 року також неодноразово отримував лікування амбулаторно, і в умовах стаціонару, оглядався вузькими спеціалістами. Зі скаргами на біль у поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, на оніміння в ній, кашель, задуху при помірному фізичному навантаженні, зниження слуху, на шум в вухах, на підвищення АТ, позивач був направлений на стаціонарне лікування в ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України», де з 25.11.2016 року до 8.12.2016 року з діагнозом: хронічна радикулопатія L5, S1 зліва в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст. легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] Хронічний бронхіт II ст.фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) В результаті захворювань у позивача зявилися постійний кашель з мокротинням, що важко відділяться, задишка, слабкість, пітливість, швидка стомлюваність, обмеження рухів у поперековій області, погіршився слух. Після огляду на МСЕК, було визначено потреби у медичній та соціальній допомозі, а саме медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санаторно-курортне лікування за хронічним попереково-хрестцовим радикулітом. За висновком про умови та характер праці позивачу протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: спостереження та лікування у невролога, пульмонолога, ЛОР. [PERSON] постійно проходить курс лікування для того, щоб підтримати свій стан здоровя. У цей час він обмежений у рухах, не витримує значних навантажень, періодично відчуває загальну слабкість, недомагання, частий кашель, задишку. Ці обставини впливають на якість його життя та викликають моральні страждання. Таким чином, у звязку із шкідливими умовами праці позивач отримав професійне захворювання на підприємстві і тому, на його думку, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 90000 гривень та просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь. На його думку, діями відповідача йому спричинені моральні страждання, повязані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 90000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому в результаті професійного захворювання. Позивач та представник позивача до судового засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.35). Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без їх участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.32). В запереченні на позовну заяву зазначив, що одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, повязаної з отриманим професійним захворюванням не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Вважає, що вимоги позивача не відповідають розумності та справедливості (а.с.30-31). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 27.07.1998 року по 29.07.1999 року, з 09.09.1999 року по 16.01.2011 року та з 17.01.2011 року працював прохідником пятого розряду підземним з повним робочим днем у шахті. 11.07.2016 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7-10). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 04.04.2017 року, який затверджено 07.04.2017 року Начальником головного управління Держпраці у Донецькій області [PERSON], [PERSON] встановлені професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст. легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] У пункті 17 акту зазначено, що потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 194,4 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 89,0 Вт (ПДР 45 Вт), маса підіймаємого вантажу сягала 40 кг при ПДР 30 кг, перебування у вимушеній робочій позі 30% робочої зміни. Параметри виробничого шуму становили 88,0 БА при (ПДР 80 дБА) протягом 50% часу робочої зміни (а.с.12-13). 07.06.2017 року [PERSON] був вперше оглянутий на МСЕК за професійним захворюванням. Йому було встановлено вперше за сукупністю 65% втрати професійної працездатності за сукупністю з 29.05.2017 року безстроково: 30% хронічний попереково-хрестцовий радикуліт, 25% хронічний бронхіт, 10% приглухуватість. Визнано інвалідом третьої групи за професійним захворюванням з 29.05.2017 року безстроково (а.с.11). Позивач спостерігається в ЛПУ з 2010 року. В анамнезі: хронічний попереково-крижовий радикуліт. Хворіє з 2012 року. Неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно. Хронічний обструктивний бронхіт ІІ ст. Хворіє на протязі трьох років. Хронічна двостороння туговухість (а.с.17-20). Згідно виписки №1230 із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON], [INFO], перебував на стаціонарному лікуванні у Державній установі «Інститут медицини праці [PERSON] Наук України» в період з 25.11.2016 року по 08.12.2016 року з діагнозом: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст. легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] Супутні: периферична ангіодистонія верхніх кінцівок. Було рекомендовано спостерігатися та лікуватись у терапевта, ЛОР, профпатолога за місцем проживання. Динамічно спостерігатися у клініці профзахворювань «Інституту медицини праці НАМН України» (а.с.21). Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання від 21 лютого 2017 року [PERSON] встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. Хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення, прикореневий і нижньодольовий пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, II ст. легка ступінь зниження слуху за класифікацією [PERSON]Є та [PERSON] Захворювання професійні, встановлені вперше. Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (а.с.23). Відповідно до ст.ст.1, 3\~ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України\~Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 3\~ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~ Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial