Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір позики та розписку від 18 травня 2013 року, яка була підписана [PERSON] на користь [PERSON], судові витрати стягнути з відповідача. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 18 травня 2013 року з його вини в с.Великодолинське Овідіопольського району Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій він, керуючи автомобілем ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER], по вул.Леніна, не надав перевагу автомобілю «Опель» державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON] в наслідок чого сталося зіткнення автомобілів. Позивач стверджує, що він визнав свою провину, та не відмовлявся відшкодувати завдані відповідачу збитки. Але під натиском відповідача, який відібрав у нього документи на автомобіль та автомобіль ВАЗ 2106, він написав розписку про те, що [PERSON] винний [PERSON] 6000,00 грн. Позивач вказує, що договір позики він не підписував, а грошові кошти за розпискою не отримував, розписку написав на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с.3-4). Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надали до канцелярії суду заяву в якій просили розглянути справу без їх участі, позов підтримали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 травня 2013 року о 08 год. 50 хв. в смт. Великодолинське Овідіопольського району Одеської області водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2106, державний номер [NUMBER], по вул. Леніна на перехресті нерівнозначних доріг, здійснюючи поворот ліворуч з другорядної дороги на головну вул.Південну, не надав перевагу автомобілю «Опель» державний номер [NUMBER], яким керував водій [PERSON] Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень, після чого [PERSON] та [PERSON] залишили місце ДТП (а.с.12,13). Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 червня 2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.10). Того ж дня, 18 травня 2013 року, у зв'язку з ДТП, [PERSON] склав розписку, в якій вказав, що повинен [PERSON] 6000,00 гривень, які зобов'язується повернути до 30 травня 2013 року (а.с.7). Так, ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Дані про те, що [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000,00 гривень розписка не містить. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (ч.1 ст.1051 ЦК України). Позивач стверджує, що гроші у [PERSON] він в борг не брав, а розписку написав на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, під примусом відповідача, тому просить визнати договір позики та розписку недійсними. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2014 року (а.с.23-24), яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Вказаним рішення встановлено, що після ДТП [PERSON] здійснював тиск на [PERSON], що підтверджено висновком, складеним 21 травня 2013 року інспектором ВДАІ Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеської області, з якого, крім факту скоєння ДТП з вини [PERSON], вбачається, що після залишення обома водіями місця ДТП, [PERSON] забрав у [PERSON] документи на автомобіль, внаслідок чого останній звернувся до правоохоронних органів (а.с.12). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, надаючи оцінку наданим доказам, в тому числі й борговій розписці, суд вважає, що договір позики між сторонами не укладався. А правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами не договірних зобов'язань, зокрема, ст.1187 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). В постанові пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Не є укладеними правочини, у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, в тому числі не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача. Встановивши ці обставини, суд відмовляє у задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Враховуючи, що між сторонами договір позики не укладався, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed