Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 17.08.2017 року звернувся заявник із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, зазначаючи, що 7 березня 2010 року померла мати заявника - [PERSON]. Після смерті померлої відкрилась спадщина на легковий автомобіль марки ВАЗ, модель 21093, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Обґрунтовуючи подану заяву, заявник зазначив, що померла на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO], власником якої є заявник. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я та операційними втручаннями в організм матері заявника, виникла необхідність в допомозі, в щоденному догляді, в результаті чого заявник в жовтні 2005 року переїхав до матері за місцем її постійного проживання - м. Одеса, пр. Маршала Жукова. [ADDRESS]. З того часу і до смерті матері заявника - 7 березня 2010 року, заявник постійно проживав за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON], заявник здійснив її поховання за власні кошти. У звязку з тим, що заявник проживав зі спадкоємцем на час відкриття спадщини, заяву нотаріусу у шестимісячний термін не подавав, про відмову від спадщини не заявляв. Однак, після звернення 01.07.2017 року заявника до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, заявнику було відмовлено в оформленні спадкових прав, оскільки на день смерті спадкодавця спадкоємець [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. кв. 31, а не за місцем проживання померлої - [ADDRESS]. За таких обставин, нотаріус кваліфікував такі дії як пропуск встановленого шестимісячного строку для прийняття, у звязку з чим, ухвалив відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи зазначені обставини заявник просив встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з померлою 07 березня 2010 року [PERSON] на час відкриття спадщини. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання зявились, заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник заінтересованої особи Третьої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, згідно якої просила розглянути заяву за її відсутності, заперечень щодо винесення рішення по справі не має. Представник заінтересованої особи Одеської міської ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву, згідно якої просив розглянути заяву за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії ГШ №429914, виданого 16.04.1955 року [PERSON] є матірю [PERSON]. Судом, згідно довідки №2146 виданої КП «ЖКС «Вузівський», встановлено, що [PERSON] проживала та була зареєстрована з 11.01.1984 року по 07.03.2010 року в м. Одеса, пр. М. Жукова, буд. 10, корпус А, кв. 25, тоді як, заявник зареєстрований за адресою [INFO]. кв. 31. Разом з тим, судом з витягу КП «ОМБТІ та РОН» від 29.08.2005 року, встановлено, що саме заявник [PERSON] є власником квартири за адресою м. Одеса, пр. Маршала Жукова, буд. 10«А», кв. 25 на підставі договору дарування 2-2414 від 21.07.2005 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] була власником транспортного засобу ВАЗ 21093 1990 року випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА №659268 від 31.08.2006 року, 07 березня 2010 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД 216096 від 09.03.2010 року, актовий запис №1255. Відповідно до матеріалів спадкової справи №209/2017, а саме заяви від 01.07.2017 року встановлено що [PERSON] звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Згідно постанови про відмови у вчиненні нотаріальної дії від 04.07.2017 року, встановлено, що заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та було рекомендовано звернутися до суду. Також дослідивши матеріали спадкової справи, суд констатує відсутність інших осіб які зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] підтвердили факт постійного проживання заявника з його померлою матірю [PERSON] за період з жовтня 2005 року по день смерті - 07 березня 2010 року. Свідки зазначили, що необхідність проживання заявника разом із матірю була викликана стражданням [PERSON] на низку захворювань та виниклою у звязку з цим необхідністю догляду за нею. Крім того, суд також оцінює той факт, що квартира в якій проживала померла, належала саме заявнику, а отже проживання померлої за вказаною адресою свідчить про наявність усталених, сімейних, доброзичливих стосунків, які полягали в виконанні сімейних обовязків заявником стосовно непрацездатної матері. Оцінивши вказані обставини у своєї сукупності, суд вважає, що заявник дійсно проживав за адресою [INFO] з жовтня 2005 по 07 березня 2010 року. Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, навіть аналіз вказаного закону, без застосування положень ЦК України, свідчить про те, що місце проживання, та місце зареєстрованого місця проживання не є тотожнім. Суд вважає, що недодержання процедури реєстрації актуального місця проживання, не може бути підставою для обмеженні у реалізації спадкових справ, а отже задовольняє заяву. Згідно ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з п. 23 Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у всій сукупності, суд вважає, що заява про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем підлягає задоволенню.

Outcome: approved