Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 24.05.2017 року надійшов позов [PERSON] до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни, третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , за яким просив визнати недійсним довідку № 160/02-14,\~виданої 06.07.2020\~року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Ірини Миколаївни. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07 квітня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко Іриною Миколаївною було заведено спадкову справу №7/2020 (номер у спадковому реєстрі 65741355). Позивач є спадкоємцем першої черги після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , проте листом від 04.05.2020 року вих. №90/02-14 приватний нотаріус повідомив позивачу, що з наданих документів неможливо підтвердити факт родинних відносин між ним та спадкодавцем. Також, 06.07.2020 року приватний нотаріус видала довідку №160/02-14, згідно якої зазначила, що спадкоємцями померлої є вже 2 особи : позивач, [PERSON] , та [PERSON] . Факт визнання [PERSON] спадкоємцем першої черги без будь-яких доказів цього позивач вважає неправомірним та на думку позивача дві довідки, видані приватним виконавцем, є суперечливим за змістом одна одній, а тому остання підлягаю визнанню недійсним. Ухвалою суду від 27.05.2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 05.07.2021 року. Ухвалою суду від 22.06.2021 року вирішено питання про витребування у приватного нотаріуса\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Сегеченко Ірини\~Миколаївни належним чином завіреної копії спадкової справи №7/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Представника третьої особи адвокат Фабіжевський В.С. 25.06.2021р. надав суду пояснення щодо позову, в яких просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі (а.с.18-24). Посилався на те, що довідка, що оспорюється позивачем, не є правочином за своєю природою, а отже не створює набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків суб`єктів цивільних відносин, тому не може бути визнана недійсною. Крім того, позов не містить жодної підстави недійсності даної правочину, які передбачені ч.1 ст. 215 ЦК України. Окрім того, оспорювана довідка не є суперечливою по відношенню до довідки від 07.04.2020 року, а лише підтвердила факт того [PERSON] є сином [PERSON] , встановлений постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 року. За викладеного просив відмовити у позові. Представник приватного нотаріуса ОМНО [PERSON] адвокат Боярський В.С. 29.06.2021 року надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову [PERSON] у повному обсязі (а.с.37). Посилався на те, що дана довідка не є правочином, а отже не може бути визнана недійсною згідно положень ЦК України; також обидві довідки не є суперечливими за змістами, оскільки підтверджують різні обставини; вважають, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. У підготовче засідання 05.07.2021 року з`явився представник приватного нотаріуса ОМНО [PERSON] адвокат Боярський В.С., позов не визнав повністю, просив суд долучити до матеріалів справи відзив на позов. Також був присутній представник [PERSON] адвокат Фабіжевський В.С., заперечував проти позову, просив долучити до матеріалів справи пояснення щодо позову. Протокольною ухвалою задоволено клопотання представника відповідача та клопотання представника третьої особи, та долучено до справи відзив та пояснення щодо позову. Позивач у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за його відсутністю суду не було надано. Розгляд справи відкладено на 06.09.2021 року, у зв`язку з невиконанням ухвали суду про витребування спадкової справи від 22.06.2021 року. На виконання вимог ухвали суду від 22.06.2021 року приватним нотаріусом ОМНО Сегеченко І.М. 27.07.2021 року до суду надано завірену копію спадкової справи №7/2020, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.50-151). У підготовче засідання 06.09.2021 року [PERSON] та відповідач не з`явились, представник третьої особи - адвокат Фабіжевський В.С. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутністю. Також просив закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Інші учасники справи причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Ухвалою суду , повний текст якої складено 07.09.2021 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 04.11.2021 року. Через неявку сторін, розгляд справи 04.11.2021 року був відкладений на 09.12.2021 року. У судове засідання 09.12.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, поважність причин неявки суду не повідомили та будь-яких клопотань до суду не заявляли. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 1\~жовтня 2020\~року у\~справі №\~361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. З урахуванням викладеного, зважаючи на обізнаність сторін про існування відповідного спору, суд вважає за можливе вирішити спір по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складання рішення суду є 20.12.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08 лютого 2020 року (а.с.53). За заявою [PERSON] 07 квітня 2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегеченко І.М. була заведена спадкова справа №7/2020 до майна померлої [PERSON] , копія якої була надана суду (а.с.150-151). Із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ОМНО Сегеченко І.М. 18.05.2020 року звернувся [PERSON] (а.с.68). Відповідно до роз`яснення приватного нотаріуса Сегеченко І.М. від 04 травня 2020 року, [PERSON] було роз`яснено його право на звернення до суду з метою встановлення факту родинних відносин, оскільки є розбіжності в написанні прізвища його та матері (а.с.67). Постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 року було залишено без змін рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.10.2020 року, яким встановлено юридичний факт того, що [PERSON] є сином [PERSON] (справа №522/8004/20) (а.с.99- Постановою Верховного суду від 11 серпня 2021 року обидва рішення по справі №522/8004/20 були залишені без змін). Суд встановив, що на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом ОМНО Сегеченко І.М. 18.03.2021 року, 06.04.2021 року були видані свідоцтва на спадщину за законом (реєстраційні номер 388, 389, 468, 469, 470 (а.с.122-123, 133, 135, 137), а саме на 1/2 частку спадкового майна померлої [INFO] [PERSON] .. Листом від 22.06.2021 року приватний нотаріус ОМНО Сегеченко І.М. за розглядом заяви позивача щодо видачі йому довідки про склад спадкового майна, переліку документів, необхідних для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, роз`яснила [PERSON] , що останній має з`явитись до її робочого місця, та має можливість отримати відповідну інформацію, сплативши про цьому відповідну платну за надання таких послуг (а.с.151). Вирішуючи справу суд виходить із наступного. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можливо шляхом визнання правочину недійсним; Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до статті 5\~ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність\~/ відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення\~/ захисту в обраний спосіб. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №\~912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі №\~910/11511/18. Згідно з вимогами статей 202-204 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17, щодо того, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Недійсними правочинами є дії суб`єктів цивільного права, що спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, але не породжують бажані сторонами юридичні результати внаслідок невідповідності вчинених дій вимогам закону. Таким чином, недійсність правочину є наслідком того, що дія, яка ззовні нагадує правочин, за своєю суттю не відповідає вимогам, що висуваються до юридичного факту, який кваліфікується як правочин. З іншого боку, такий правочин не є й юридично байдужим фактом, бо з його укладенням закон пов`язує виникнення для сторін певних наслідків (хоч і не тих, яких бажали сторони: повернення отриманого майна, виникнення обов`язку компенсації збитків тощо).\~ Загальною-підставою визнання правочину недійсним є його невідповідність вимогам закону. Це загальне правило конкретизоване в спеціальних нормах, що закріплюють особливі підстави і конкретні наслідки визнання правочинів недійсними. Говорячи про конкретні підстави визнання правочину недійсним, слід зазначити, що його недійсність зумовлюється наявністю дефектів ознак або елементів правочину, недотриманням вимог, необхідних для чинності правочину (ст. 203, 215 ЦК). Зокрема, це можуть бути: 1) дефекти суб`єктного складу (укладення правочину особою, що не має необхідного обсягу дієздатності - правочин здатності); 2) дефекти волі (невідповідність волі та волевиявлення); 3) дефекти (недотримання) форми; 4) дефекти (незаконність і/або аморальність) змісту та порядку укладення правочину. Наявність цих дефектів тягне за собою недійсність правочину.\~ Звертаючись до суду з дійсним позовом, позивач просив визнати недійсною довідку приватного нотаріуса №160/02-14 від 06.07.2020 року, згідно якого спадкоємцем померлої було визначено вже 2 особи: позивач, [PERSON] , та [PERSON] . Судом встановлено, шо дійсно приватним нотаріусом ОМНО Сегеченко І.М. було видано дві довідки: -від 06.07.2020 року на ім`я [PERSON] , згідно якої зазначено, що спадкоємцями на майно померлої станом на 06.07.2020 року є її сини: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5, 74); -від 21.08.2020 року на ім`я [PERSON] , згідно якої зазначено, що спадкоємцям на майно померлої станом на [INFO] є її син, він - [PERSON] (а.с.6, 78). При цьому, факт родинних відносин померлої та [PERSON] було у подальшому встановлений судам за розглядом справи №522/8004/20. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням викладеного суд погоджується з доводами представника відповідача та представника третьої особи із приводу того, що оскаржувана позивачем довідка від 06.07.2020 року не є правочином та не породжує набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Остання має лише інформативний характер. Отже, вимоги про визнання довідки недійсним є такими, що не відповідають положенням чинного законодавства та не є належним способом захисту прав та інтересів. Також суд погоджується з доводами представників відповідача та третьої особи із приводу того, що обидві довідки є різними за змістам та суперечать одна одній. Окрім того, позов не містить будь-яких належних та вагомих обґрунтувань із приводу того, яким чином дана довідка порушує права та інтереси позивача. За викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, а також не надано доказів того, яким чином порушуються його права та інтереси даною довідкою. Більш того, для такого способу захисту в національній практиці не існує достатнього підґрунтя - усталеної практики національних судів, якою підтверджується цей спосіб захисту порушеного права. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . У порядку ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed