Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення вартості неповернутого товару. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що нею було передано відповідачу [PERSON] на реалізацію товари народного споживання на суму 242 494,00 грн., про що [PERSON] 07.12.2011 року була власноручно складена і підписана розписка, у якій [PERSON] підтвердила те, що взяла у [PERSON] на реалізацію товари на суму 242 494,00 грн., зобов'язалася вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші документи про рух та залишки ввірених їй матеріальних цінностей, приймати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей, у випадку псування, недостачі, знищення матеріальних цінностей за її вини, зобов'язалася відшкодувати [PERSON] матеріальні збитки. При цьому за домовленістю між позивачем та відповідачем, [PERSON] продавала переданий їй на реалізацію товар за ринковими цінами, що вище за вартість переданого їй [PERSON] товару, а різниця між вартістю продажу та вартістю отриманого від [PERSON] товару, залишалася у розпорядженні [PERSON] як винагорода за виконання функцій з продажу цього товару. Як вказувала позивачка, сторонами було досягнуто згоди щодо визначення строку повернення грошових коштів за отриманий на реалізацію товар на зазначену суму датою 07 червня 2012 року. На протязі січня-червня 2012 року [PERSON] на виконання взятих зобов'язань повернула [PERSON] грошові кошти за реалізований товар тільки в сумі 186 494,00 грн. Грошові кошти за інші реалізовані товари, на суму 56 000,00 грн. не було повернуто. Позивач вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] є правовідносинами між Комісіонером ([PERSON]) та Комітентом ([PERSON]), що виникли внаслідок укладення договору комісії, так у складеній відповідачкою розписці зазначені істотні умови такого договору комісії - прізвища, імена та по-батькові сторін, дата виникнення зобов'язань, майно та його ціна (242 494,00 грн.), зобов'язання сторін - [PERSON], як Комітента, - передати товар, а [PERSON], як Комісіонера, - прийняти його, здійснювати правочини щодо реалізації товару третім особам, вести облік, звітувати перед [PERSON], нести відповідальність за його збереження та псування. Строк виконання зобов'язань [PERSON] (реалізувати товар та повернути [PERSON] грошові кошти, виручені від його продажу) позивач у своїй зміненій позовній заяви вираховує згідно ст. 530 ЦК України і зазначає, що протягом 7-денного строку з моменту пред'явлення [PERSON] вимог про повернення грошових коштів за переданий на комісію товар, [PERSON] мала повернути ці грошові кошти. Починаючи з липня 2012 року [PERSON] постійно вимагала від відповідача повернення грошових коштів в розмірі 56 000,00 грн., отриманих від реалізації товару, однак досі відповідачем ці вимоги не виконано. Відтак [PERSON] змушена була звернутися до суду. Представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, зазначивши, що товар [PERSON] був викрадений, коли остання захворіла та не змогла вийти на роботу. Крім того, відповідачка вказувала, що вона повністю розрахувалася з позивачкою і тому ніякого боргу у неї перед позивачкою немає. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідачки та представників сторін, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] орендувала у позивачки контейнер, в якому продавала товар [PERSON]. 07.12.2011 року відповідачка склала і власноручно підписала розписку на підтвердження передання відповідачці з боку [PERSON] на реалізацію товарів народного споживання на суму 242 494,00 грн. (двісті сорок дві тисячі чотириста дев'яносто чотири грн. 00 коп.). Також у вказаній розписці [PERSON] зобов'язалася вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші документи про рух та залишки ввірених їй матеріальних цінностей, приймати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей, у випадку псування, недостачі, знищення матеріальних цінностей за її вини, зобов'язалася відшкодувати [PERSON] матеріальні збитки. У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що вона власноруч написала розписку та дійсно отримала товар на реалізацію на суму 242494 грн., вказану в розписці, однак товар вона не перераховувала. У судовому засіданні відповідачка підтвердила, що за домовленістю між [PERSON] та [PERSON], остання продавала переданий їй на реалізацію товар за цінами, що склались на ринку, а винагороду за продаж товару у розмірі 4,5% за продаж товару - відповідачка залишала у своєму розпорядженні як винагороду за виконання функцій з продажу цього товару. На протязі січня-червня 2012 року [PERSON] на виконання взятих зобов'язань повернула [PERSON] грошові кошти за реалізований товар тільки в сумі 186 494,00 грн. Грошові кошти за інші реалізовані товари, на суму 56 000,00 грн. не було повернуто. Позивачка неодноразово вимагала від відповідачки повернення грошових коштів в розмірі 56 000,00 грн., отриманих від реалізації товару, однак досі Відповідачем ці вимоги не виконано. На дату розгляду справи судом ці кошти [PERSON] не було повернуто, що підтвердив представник позивачки у судовому засіданні. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 1011, 1012 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов'язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Згідно ст. 1014 ЦК України комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов'язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 1021, 1022 ЦК України комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента. Якщо при прийнятті комісіонером майна, що надійшло від комітента, або майна, що надійшло для комітента, будуть виявлені недостача або пошкодження, а також у разі завдання шкоди майну комітента комісіонер повинен негайно повідомити про це комітента і вжити заходів щодо охорони його прав та інтересів. Після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд вважає, що правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] за своєю правовою природою є правовідносинами між Комісіонером ([PERSON]) та Комітентом ([PERSON]), що виникли внаслідок укладення договору комісії. Так у розписці, зазначені істотні умови такого договору комісії - прізвища, імена та по-батькові сторін, дата виникнення зобов'язань, майно та його ціна (242 494,00 грн.), зобов'язання сторін - [PERSON], як комітента, - передати товар, а [PERSON], як комісіонера, - прийняти його, здійснювати правочини щодо реалізації товару третім особам, вести облік, звітувати перед [PERSON], нести відповідальність за його збереження та псування. В судовому засіданні відповідачка особисто підтвердила, що вона власноруч написала розписку та отримала на реалізацію товар [PERSON] на суму 242494 грн., який продавала на ринку від свого імені. Винагороду за продаж товару в розмірі 4,5% від виторгу відповідачка залишала у своєму розпорядженні, залишок повертала власнику товару. Крім того, відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що вона продавала не лише товар [PERSON], а й свій товар. Грошові кошти від продажу товару [PERSON] в доларах США вона передавала кожного дня [PERSON], яка працювала у [PERSON] старшим менеджером, за що вона розписувалася у зошиті відповідачки, а відповідачка розписувалася у її зошиті. Що ж стосується строку виконання зобов'язань [PERSON] стосовно реалізації товару та повернення [PERSON] грошових коштів, виручених від його продажу, то згідно ст. 530 ЦК України протягом 7-денного строку з моменту пред'явлення [PERSON] вимог про повернення грошових коштів за переданий на комісію товар, [PERSON] мала повернути ці грошові кошти. В матеріалах справи містяться письмові повідомлення [PERSON] на ім'я [PERSON] про повернення грошових коштів або товару на суму 56000 грн., отримання повторного повідомлення відповідачка підтвердила в судовому засіданні. Судом встановлено, що обов'язки [PERSON], як комісіонера були виконані лише частково: не надавалися звіти про виконання доручення щодо продажу товару, грошові кошти в сумі 56000 грн. не були повернуті. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] стосовно викрадення в неї її особистого товару, оскільки остання як комісіонер в силу приписів ст. 1021 ЦК України відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента. Як пояснила відповідачка, її чоловік звертався до правоохоронних органів з приводу викрадення її майна, однак постановою від 13.05.2013р. Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області кримінальне провадження щодо цього факту було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення. Постанову про закриття кримінального провадження відповідачка не оскаржила. Суд критично відноситься до пояснень відповідачки [PERSON] щодо її взаємовідносин із свідком [PERSON], у тому числі грошових відносин. Сама свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона, як фізична особа-підприємець, також передавала [PERSON] свій особистий товар на реалізацію, та отримувала від неї грошові кошти за продаж переданого на реалізацію товару. Крім того, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона вела свої справи із [PERSON] окремо від справ позивачки та відповідачки, їх товари та грошові кошти не змішувались, до розписки, яку видала відповідачка на ім'я [PERSON] 07.12.2011р. на суму 242494 грн. вона ніякого відношення не має, надала суду також копії своїх журналів про грошові взаємовідносини із відповідачкою, пояснивши, що вони не мають до позивачки жодного відношення. Щодо пояснень [PERSON] про викрадення її майна з боку [PERSON], суд звертає увагу, що вказані обставини вже були предметом кримінального провадження 12013170380001166, однак постановою від 13.05.2013р. Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області, котра не була оскаржена відповідачкою та заявником, кримінальне провадження щодо цього факту було закрито за відсутністю події кримінального правопорушення. Суд також критично оцінює пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] з наступних підстав. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що як фізична особа-підприємець, також брала на реалізацію товар [PERSON] та реалізовувала його на ринку, із [PERSON] та її довіреними особами у подальшому розраховувалася за проданий товар. Щодо взаємовідносин між [PERSON] та [PERSON] свідок [PERSON] пояснила, що про саму розписку [PERSON] на ім'я [PERSON] їй відомо, однак на яку саме суму отримала товар відповідачка та на яку суму повернула, - їй не відомо. Крім того, вказаний свідок заявляла, що товар вона і відповідачка отримували у старшого продавця [PERSON] - [PERSON] і гроші від реалізації вони також здавали саме [PERSON] Суд не приймає пояснення свідка [PERSON] стосовно викрадення товару [PERSON] з обставин закриття кримінального провадження щодо цього факту у зв'язку із відсутністю події злочину.. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] взагалі пояснила суду, що не знає [PERSON] та їй нічого не відомо про взаємовідносини [PERSON] особисто із [PERSON] Пояснення свідка [PERSON] стосовно викрадення товару [PERSON] суд не приймає з вищевикладених обставин закриття кримінального провадження щодо цього факту у зв'язку із відсутністю події злочину. Суд звертає увагу, що факти зникнення майна, що мають ознаки злочину, вирішуються за правилами, встановленими КПК України. Так, власник майна або його довірена особа зобов'язані самостійно звернутись до правоохоронних органів із заявою у випадку, коли щодо їх майна вчинено правопорушення. У порядку, визначеному КПК України вирішується питання щодо визначення складу та вартості зниклого чи викраденого майна, питання визнання потерпілим, цивільним позивачем та порядку пред'явлення цивільного позову. Й саме до компетенції правоохоронних органів належить встановлення осіб, причетних до вчинення злочину, пред'явлення їм підозри чи обвинувачення. Встановлення винних осіб у вчиненні злочину та доведення їх винуватості знаходиться в компетенції суду за правилами, визначеними кримінально-процесуальним законом. Оскарження дій чи бездіяльності органів досудового слідства також провадиться за правилами, визначеними КПК України. Оцінюючи доводи відповідачки [PERSON] та показання свідків суд приймає до уваги, що відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже у випадку, коли відповідачка [PERSON] не погодилась із висновками Овідіопольского РВ ГУМВС України в Одеській області про закриття кримінального провадження 12013170380001166 за заявою її чоловіка про викрадення її майна, - вона повинна була або звернутись самостійно із такою заявою, або оскаржити постанову про закриття кримінального провадження у порядку, встановленому КПК України. Встановлення вказаних обставин щодо вчинення або невчинення злочину у цивільному процесі не передбачено. За цих підстав суд не приймає також показання свідків стосовно обставин з приводу повернення коштів, а також обставин зникнення чи викрадення майна [PERSON], що мають ознаки злочину, адже такі показання мають бути надані ними у кримінальному процесі відповідним правоохоронним органам у порядку, визначеному КПК України. Доводи свідків [PERSON] та [PERSON] стосовно того, що [PERSON] не може мати заборгованість перед [PERSON], оскільки відповідачка є чесною і порядною людиною, - не можуть бути прийняті судом до уваги, адже обставини повернення грошей або товару повинні бути підтверджені лише певними письмовими засобами доказування - письмовими розписками, квитанціями тощо, а не показами свідків.. Суд погоджується із доводами позивачки, що в силу ст. 1021 ЦПК України відповідачка [PERSON] повинна або повернути нереалізований товар, або грошові кошти на суму цього товару. Як пояснила відповідачка [PERSON], у неї відсутній зазначений у розписці на ім'я [PERSON] товар. Будь-яких доказів того, що відповідачка [PERSON] повернула позивачці грошові кошти в сумі 56000 грн., - відповідачка суду не надала. Таким чином, суд доходить висновку про те, що [PERSON] зобов'язана відшкодувати [PERSON] вартість реалізованого товару на загальну суму 56 000,00 грн. За таких підстав суд вважає за необхідне позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення відшкодування вартості неповернутого товару на загальну суму 56 000,00 грн. задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Позивачкою при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 560грн., що підтверджується квитанцією, яка є в матеріалах справи.

Outcome: approved