Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

До Рівненського районного суду Рівненської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 77219,03 грн. за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26.12.2011 року. Короткий зміст заяв по суті справи. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 26.12.2011 року, внаслідок чого між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг (далі - договір), який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. У позовній заяві позивач пояснив, що відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві. Позивач стверджує, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивач зазначив, що виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Позивач пояснив, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав у зв`язку з чим станом на 07.09.2020 року має заборгованість 77219,03 грн., з яких: 59745,38 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 59745,38 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 17473,65 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. 10.06.2020 р. до Рівненського районного суду Рівненської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач повідомила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, у зв`язку з тим, що даними коштами вона не користувалась, отримання кредиту відбулось внаслідок незаконних дій [PERSON] . Відповідач зазначила, що своєї картки не передавала, інформацію не розголошувала, з приводу несанкціонованого списання грошових коштів зі своєї картки відповідач звернулась до правоохоронних органів. Відповідач стверджує, що працівниками органу досудового розслідування було встановлено, що документи на отримання нею онлайн кредиту було підроблено [PERSON] , яка зазначила інформацію щодо персональних даних відповідача, подала від імені відповідача заявку на отримання позики та отримувала на банківські картки ПАТ «Приватбанк» №, які належать відповідачу, кредитні кошти. Відповідач вважає, що працівниками АТ КБ «Приватбанк» не було вжито усіх передбачених законами заходів безпеки, після її неодноразових звернень не було зараховано на її рахунок списані без відома відповідача кошти. 08.12.2020 р. до Рівненського районного суду Рівненської області надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких вона повідомила, що про здійснення шахрайських дій, внаслідок яких було встановлено та в подальшому збільшено ліміти користування на її картках, вона неодноразово повідомляла працівників АТ КБ «Приватбанк», що свідчить про їхню обізнаність в тому, що відповідач не подавала жодних заявок на встановлення та/або збільшення ліміту кредитування. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 28.10.2020 р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у зазначеній справі, судове засідання призначено на 18.11.2020 р. о 09:00 год. 18.11.2020 р. за клопотанням представника відповідача, розгляд справи відкладено на 04.12.2020 р. о 09:30 год. 04.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 14.12.2020 р. о 09:30 год. 14.12.2020 р. розгляд справи відкладено на 17.12.2020 р. о 09:10 год. У судове засідання 17.12.2020 р. сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи. До позовної заяви представник позивача долучив клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. 17.12.2020 р. відповідач подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов не визнала. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Як убачається із обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 361, ч. 1, 2 ст. 200 КК України, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020180010000571 від 29.01.2020, відповідач є потерпілою у даному кримінальному провадженні. У вищезазначеному обвинувальному акті зазначено, що отримання кредиту у позивача від імені відповідача відбулось внаслідок незаконних дій [PERSON] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2020 року по обвинувальному акту по кримінальному провадженні № 12020180010000577 від 29.01.2020 призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2020 року у справі № 569/4049/20 обвинувальний акт по кримінальному провадженні № 12020180010000577 від 29.01.2020 передано судді Рівненського міського суду Рівненської області Крижовій О.Г. для вирішення питання про об`єднання вказаного кримінального провадження з кримінальним провадженням № 569/7339/19. У листах-зверненнях, адресованих керівнику Північно-західного регіонального управління АТ КБ «Приватбанк» Войтенко Ю.О. від 20.11.2019 року, 14.12.2019 року, 21.12.2019 року, 23.12.2019 року, відповідач повідомляла, що з її рахунків у Приватбанку невстановлені особи знімали кошти, у зв`язку з чим до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено і розслідуються кримінальні провадження відносно неправомірних дій щодо неї; заначала, що ні відповідач особисто, ні за її участі чи сприяння будь-які кошти не знімались, не зараховувались та не здійснювались будь-які інші банківські операції. Листом від 17.12.2019 р. № 20.1.0.0.0/7-191214/222 позивач повідомив відповідача про те, що банк не може повернути списаних з платіжної картки коштів, вхід в систему Приват24 був здійснений під авторизацією позивача, вказані дії можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Проаналізувавши встановлені обставини справи в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У частині першій статті 207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) та від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) підтримав заначену правову позицію. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Відповідно до частини першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З урахуванням наведеного, встановивши, що відповідач як користувач картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, списання грошових коштів з його карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням, останній повідомив банк про факт незаконного списання грошових коштів з його карткового рахунку та звернулась до правоохоронних органів, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлено особу, яка обвинувачується у протиправному заволодінні грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір покладається на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed