Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 04.06.2013 року звернувся позивач ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне управління морських шляхів» (далі ДП «Чоразморшлях») до [PERSON], третя особа - Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про стягнення шкоди, заподіяної підприємству у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що відповідач будучи Т.В.О. начальника ДП «Чоразморшлях» здійснив незаконне звільнення з роботи [PERSON], якого рішенням Приморського районного суду м. Одеси поновлено на роботі, визнано наказ про звільнення з роботи незаконним, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2012 року змінено рішення Приморського районного суду м. Одеси в частині вимог про стягнення середнього заробітку - задоволено в цій частині у повному обсязі - стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 206343,06 грн. та збільшено розмір судового збору - стягнуто 2140,73 грн. у дохід держави. Позивач зазначає, що ВДВС ГУЮ в Одеській області було перераховано на користь [PERSON] згідно виконавчого листа №2-4410/11 від 08.11.2012 року Приморського районного суду м. Одеси середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (без врахування податків і зборів) у сумі 206343,06 грн. Тому на підставі листа ДПІ м. Іллічівська №7745/10/150-1701 від 12.11.2013 року у листопаді 2013 року ДП «Чоразморшлях» було проведено нарахування обов'язкових податків та зборів з заробітної плати [PERSON], які підлягають зарахуванню в державний бюджет України, на загальну суму 139484,22 грн. Посилаючись на вищевикладене, за уточненими позовними вимогами від 03.12.2013 року позивач просив стягнути з [PERSON] 345827,28 грн. (206343,06 грн. - сума середньої заробітної плати перерахованої [PERSON] Державною виконавчою службою, 139484,22 грн. - податки та збори на цю суму, які належить перерахувати до бюджету) на користь ДП «Чоразморшлях», у зв'язку з оплатою [PERSON] часу вимушеного прогулу та витрати по оплаті судового збору в сумі 2063,43 грн. судового збору. Представник позивача ДП «Чоразморшлях» за довіреністю - Хлопко В.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за ордером та витягом з договору про надання правової допомоги - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити. В якості обґрунтування своїх заперечень представник відповідача зазначила, що при розгляді цивільної справи про поновлення [PERSON] на роботі, визнання наказу про його звільнення з роботи незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ні рішенням Приморського районного суду м. Одеси, ні рішенням апеляційного суду Одеської області не встановлено порушень з боку як ДП «Чоразморшлях», так і [PERSON] положень законодавства України. Судами не було встановлено, що [PERSON] не був у стані алкогольного сп'яніння на робочому місці 28.08.2007 року, а лише визначено, що вказаний стан є для суду не доведеним. Представник відповідача також послалась на те, що судами при розгляді зазначеної справи не встановлено, що причиною незаконного звільнення [PERSON] є саме винні дії т. в. о. начальника ДП «Чоразморшлях» [PERSON], тому відповідач за відсутності вини не може нести матеріальну відповідальність за таке звільнення. Крім того, представник відповідача вказала, що стягнена ВДВС ГУЮ в Одеській області сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] у розмірі 206 343,06 грн. включає у себе загальнообов'язкові відрахування податків і зборів на цю суму, які мали бути виключені ДП «Чоразморшлях» як податковим агентом при виконанні рішення суду. Тому сума пред'явлених позовних вимог у розмірі 345827,28 грн. є такою, що розрахована в супереч вимог чинного законодавства України. Представник третьої особи Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що наказом Т.В.О. начальника управління ДП «Чоразморшлях» [PERSON] №162/к від 24.09.2007 року було звільнено [PERSON] - заступника начальника Управління з фінансів відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України (поява на роботі в нетверезому стані) з 24.09.2007 року. Не погоджуючись зі своїм звільненням [PERSON] 15.10.2007 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2012 року позов [PERSON] було частково задоволено. Визнано незаконним наказ ДП «Чоразморшлях» №162/к від 24.09.2007 року про звільнення [PERSON] з посади заступника начальника Управління з фінансів ДП «Чоразморшлях» з 24.09.2007 року по п. 7 ст. 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на роботі. Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2007 року по 11.06.2009 року у розмірі 72611,44 грн. (без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати) та моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Також було стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь держави судовий збір у розмірі 743,11 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2012 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2012 року було змінено та ухвалено нове. Було стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2007 року по 31.08.2012 року у розмірі 206343,06 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати. Також було стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь держави судовий збір у розмірі 2140,73 грн. В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2012 року було залишено без змін. Зазначене рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2012 року набрало законної сили. Наказом ДП «Чоразморшлях» №173/к від 24.10.2012 року [PERSON] було поновлено на посаді заступника начальника ДП «Чоразморшлях» з фінансів з 19.10.2012 року відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.10.2012 року. Наказом ДП «Чоразморшлях» №174/к від 24.10.2012 року [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника ДП «Чоразморшлях» з фінансів з 24.10.2012 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області ВП№35369410 від 26.11.2012 року було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4410/11, виданого 08.11.2012 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2007 року по 31.08.2012 року в розмірі 206343,06 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню з заробітної плати. Згідно Інформації про виконавче провадження №35369410 від 04.06.2013 року з Єдиного реєстру виконавчих проваджень судом встановлено, що виконавче провадження Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області по примусовому виконанню виконавчого листа №2-4410/11, виданого 08.11.2012 року Приморським районним судом м. Одеси, - завершено, вимоги виконавчого документа фактично виконані, стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.09.2007 року по 31.08.2012 року в розмірі 206343,06 грн. без врахування податків та обов'язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати. Листом №7745/10/1503-1701 від 12.11.2013 року ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області повідомило ДП «Чоразморшлях» про необхідність утримання та перерахування до бюджету суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування з виплаченої у другому кварталі 2013 року компенсації у сумі 206343,06 грн. громадянину [PERSON] На підставі цього ДП «Чоразморшлях» було складено розрахунок податків та зборів, які, у зв'язку із виплатою на користь [PERSON] компенсації у розмірі 206343,06 грн., належить перерахувати до ДПІ у м. Іллічівську ГУ Міндоходів в Одеській області, а саме: ПДФО - 36413,20 грн., ЄСВ 3,6% - 9065,83 грн., ЄСВ 37,33% - 94005,19 грн., а всього 139484,22 грн. Згідно платіжних доручень №№18, 22, 25 від 17.01.2014 року вбачається, що ДП «Чоразморшлях» сплатило податки та збори на загальну суму 139484,22 грн. у зв'язку із виплатою компенсації на користь [PERSON] При таких обставинах, судом встановлено, що ДП «Чоразморшлях» було здійснено оплату незаконно звільненому працівнику часу вимушеного прогулу у розмірі 206343,06 грн., які стягнуті судом в якості середнього заробітку, та 139484,22 грн., сплачених ДП «Чоразморшлях» в якості податків та обов'язкових платежів відповідно до Законів України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та «Про податок з доходів фізичних осіб». Позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] зобов'язаний нести матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної ДП «Чоразморшлях» в зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу у загальному розмірі 345827,28 грн., оскільки саме за наказом Т.В.О. начальника управління ДП «Чоразморшлях» [PERSON] №162/к від 24.09.2007 року було незаконно звільнено [PERSON] Однак, суд не погоджується із такими твердженнями позивача, з наступних підстав. Відповідно до ст. 237 Кодексу законів про працю України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. У п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п. 8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону. Зі статті 6 Статуту ДП «Чоразморшлях», діючого в редакції, затвердженій наказом Міністерства транспорту та зв'язку №133 від 12.04.2005 року, вбачається, що управління підприємством здійснює Начальник (керівник), який в межах своєї компетенції вирішує питання щодо призначення на посаду і звільнення з посади працівників підприємства, відповідно до діючої номенклатури посад. Відповідно до п. 8 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року визначено, що обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству в зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Таким чином, у разі заподіяння підприємству матеріальної шкоди в зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, матеріальна відповідальність покладається в повному розмірі шкоди на службову особу, за наказом або розпорядженням якої здійснено звільнення, лише у випадку, якщо таке звільнення було здійснено з порушенням закону, та за наявності вини такої особи. Судом встановлено, що наказом міністра Міністерства транспорту та зв'язку України №424 від 18.05.2007 року [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки начальника ДП «Чоразморшлях» з 22.05.2007 року на період визначення в установленому законодавством порядку питання щодо керівника цього підприємства. Наказом №127/к від 26.07.2007 року В.О. начальника управління ДП «Чоразморшлях» [PERSON] на період своєї відсутності призначив головного інженера Управління [PERSON] тимчасово виконуючим обов'язки начальника Управління. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 31.08.2012 року та рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10.07.2012 року по справі за позовом [PERSON] до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди було встановлено, що ДП «Чоразморшлях» не доведено, що [PERSON] 28.08.2007 року знаходився на робочому місці у нетверезому стані, що і стало підставою для його звільнення. Зі змісту вказаних рішень слідує, що факт перебування [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння 28.08.2007 року не був спростований, а суди при розгляді справи в межах своїх повноважень надали оцінку доказам на підтвердження цього факту як недостатніх, у зв'язку із чим скасували відповідний наказ про звільнення. Зокрема, суди у своїх рішеннях по справі за позовом [PERSON] до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, зазначили, що акт від 28.08.2007 року на підставі якого [PERSON] було видано наказ про звільнення [PERSON], не містить опису зовнішніх ознак стану алкогольного сп'яніння. Проте, зазначений акт про перебування 28.08.2007 року [PERSON] у стані алкогольного сп'яніння на робочому місці, був складений не особисто т.в.о. начальника ДП «Чоразморшлях» [PERSON], а за участі начальника відділу кадрів [PERSON] та юрисконсульта договірно-правової служби [PERSON] Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Чинним законодавством не передбачений чітко визначений і обов'язковий порядок фіксації стану алкогольного сп'яніння працівників на робочому місці при оформленні їх звільнення з цієї підстави. Отже, судами при розгляді справи за позовом [PERSON] до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, не було встановлено, що [PERSON] 28.08.2007 року не перебував у стані алкогольного сп'яніння на робочому місці, а лише визначено, що вказаний стан є для суду не доведеним. Суд не вбачає винних дій [PERSON] щодо відсутності в акті від 28.08.2007 року на підставі якого ним було видано наказ про звільнення [PERSON] опису зовнішніх ознак стану алкогольного сп'яніння, що стало підставою для визнання судом наказу про звільнення [PERSON] незаконним, поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні докази наявності вини в діях відповідача при видачі наказу про звільнення [PERSON], в тому числі у формі необережної. А згідно ст. 130, п.8 ст.134, ст. 237 КЗпП України вина працівника в спричинені шкоди є обов'язковою умовою його відповідальності, а обов'язок по доведенню вини покладається на власника (ст. 138 КЗпП України). Також суд враховує, що на час підписання наказу від 24.09.2007 року про звільнення [PERSON], [PERSON], працюючи на посаді головного інженера Управління, тимчасово з 26.07.2007 року був виконуючим обов'язки начальника Управління, на період відсутності основного працівника. Крім того, значний розмір завданої матеріальної шкоди у зв'язку із звільнення [PERSON] за наказом [PERSON], не пов'язаний із будь-якими винними діями чи бездіяльністю відповідача, так як справа за позовом [PERSON] до ДП «Чоразморшлях» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, тривалий час розглядалась судами. При таких обставинах, суд вважає, що відповідач [PERSON] за відсутності вини у незаконному звільненні працівника, не зобов'язаний нести матеріальну відповідальність в повному розмірі шкоди, заподіяної ДП «Чоразморшлях» в зв'язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу та послідуючою сплатою підприємством податків та зборів, тому залишає без задоволення позовні вимоги ДП «Чоразморшлях». Оскільки в задоволенні вимог судом було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed