Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про відшкодування моральної шкоди до відповідача Міністерства оборони України., згідно якого просить стягнути з відповідача на його користь 100000 грн., на відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, що пов'язано з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. внаслідок невиконання трудових обов'язків В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: він проходив військову службу у Збройних силах з 11.11.1976 року по 18.01.1980 року. В тому числі приймав участь у бойових діях на території республіки Ангола з 08.11.1978 року по 08.01.1980 року На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишніх військовослужбовців ( Протокол № 3707 від 08.10.2015 року) було встановлено, що захворювання колишнього військовослужбовця [PERSON], виразкова хвороба, неактивна фаза з рубцевою деформацією цибулини ДПК, тяжкий перебіг, ускладнена перфорацією, кровотечею, активним гастродуоденітом. Н.р. негативний. Хронічний холіцестит. Хронічний панкреатит, що підтверджується військово - обліковими та медичними документами - захворювання, так, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії йому первинно була встановлена третя група інвалідності з 29.12.2010 року. В подальшому група інвалідності була змінена у зв'язку з погіршенням здоров'я. З 25.05.2015 року йому встановлена друга група інвалідності, причина якої є захворювання, пов'язане з участю в бойових діях та перебуванні на території інших держав. Йому було встановлено обмеження щодо характеру та умов праці, рекомендовано лікування та нагляд у гастроентеролога, терапевта та онколога. Протягом 2015-2017 років він змушений був проходити періодичні лікування. В зв'язку з захворюваннями та інвалідністю він відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені пошкодженням його здоров'я Його звичайні життєві зв'язки порушені, так як він змушений витрачати багато часу на лікування. Він відчуває дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватись з родиною та друзями, він змушений займатись реабілітацією тоді, як бажав би приділяти свій час близьким людям, в результаті чого знизився рівень взаєморозуміння у його сім'ї. Він не може продовжити свою трудову діяльність на раніше встановленому для нього рівні в результаті встановлених обмежень щодо його працездатності. Через свою інвалідність він не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечити себе та свою сім'ю матеріальними та нематеріальними благами на належному рівні, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, давши пояснення фактично установленні матеріалами справи. Крім того позивач пояснив, що після звільнення з військової служби він працював на заводі фрезерувальником. В 2010 році йому встановлена третя група інвалідності в цей період він ще продовжував працювати, а після встановлення йому П групи інвалідності в 2012 році він не працює та отримує пенсію по інвалідності. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач проходив військову службу в лавах Радянської Армії Радянського Союзу, тому Міністерство оборони України не може бути відповідачем по даній справі так позивач службу в армії України не проходив. Крім того позивач будь-якого поранення під час проходження військової служби не отримував. Після звільнення з армії працював. Тому вважає, що права на відшкодування моральної шкоди позивач не має. Крім того позивачем не зазначена винна особа, діями якої йому завдано моральної шкоди, не доведено факт завдання позивачу моральної шкоди відповідачем, а вказані позивачем захворювання носять загальний характер. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON], проходив військову службу у Збройних силах з 11.11.1976 року по 18.01.1980 року. В тому числі приймав участь у бойових діях на території республіки Ангола з 08.11.1978 року по 08.01.1980 року, що підтверджується даними військового квитка та довідкою Верхньодніпровського райвіськомату від 02.03.2017 року № 34 На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва у колишніх військовослужбовців ( Протокол № 3707 від 08.10.2015 року0 було встановлено, що захворювання колишнього військовослужбовця [PERSON], виразкова хвороба, неактивна фаза з рубцевою деформацією цибулини ДПК, тяжкий перебіг, ускладнена перфорацією, кровотечею, активним гастродуоденітом. Н.р. негативний. Хронічний холіцестит. Хронічний панкреатит, що підтверджується військово - обліковими та медичними документами - захворювання, так, пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, що підтверджується витягом з протоколу засідання Центральної військової-лікарської комісії по встановленню причинного зав'язку захворювань, поранень, контузій. травм. каліцтв № 3707 від 08.07.2015 року. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії йому первинно була встановлена третя група інвалідності з 29.12.2010 року. В подальшому група інвалідності була змінена у зв'язку з погіршенням здоров'я. З 25.05.2015 року йому встановлена друга група інвалідності, причина якої є захворювання, пов'язане з участю в бойових діях та перебуванні на території інших держав, що підтверджується копіями довідок МСЕК серії 10ААА № 020959 від 29.12.2010 року та серії 10 ААГ № 035089 від 25.05.2012 року Відповідно до ст. 17 ЗУ « Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року з наступними змінами та доповненнями - Відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. за наявності її вини. крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 1 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що на даний час йому встановлена друга група інвалідності, яка є наслідком захворювань, пов'язаних з проходженням військової служби, а тому у позвиача виникло право вимагати відшкодування моральної шкоди. Посилання представника відповідача на те, що захворювання позивача, які стали підставою встановлення йому інвалідності, є віковими, безпосередньо не пов'язані з військовою службою. а вини з боку Міністерства оборони України у відшкодуванні шкоди здоров'ю позивача немає суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ № 875 від 21.03.1991 року «Про основи соціальної захищеності інвалідів Україні» інвалідність, як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в сфері охорони здоров'я. Відповідно до п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1317 - саме медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності. потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації. реабілітаційний потенціал. групу інвалідності, причину інвалідності, причину та час її настання. професію. з якою пов'язане ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків. Як вказують п.12, 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 року № 1317 - причинний зв'язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або виконання ними інших обов'язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання). Таким чином виключно медико-соціальною експертною комісією встановлюється причина та час інвалідності Висновок МСЕК з приводу того, що позивач [PERSON], є інвалідом 2 групи та причиною цього є захворювання, пов'язане з проходженням в військової служби, не оспорювалось. Тож суд вважає, що захворювання, які стали причиною встановлення позивачу інвалідності. пов'язані саме з військовою службою позивача. Будь-яких доказів на спростування цього зв'язку відповідачем суду не надано. Відповідно до ст.. 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їх компетенції, встановленої законом. відповідно до ст.. 11 74 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. п. 1 Положення про міністерство оборони України, затвердженого постановою КМ України від 26.11.2014 року № 671, яке діє на час вирішення спору. встановлено, що Міністретсов оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України До повноважень Міністерства оборони України пп. 81. 82 п. 4 зазначеного Положення віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або у відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти. стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили у полон в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримки миру і безпеки: здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів збройних Сил, військовозобов'язаних, призваних на збори. членів їх сімей та працівників збройних Сил Відповідно обов'язок держави відшкодувати позивачу моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України як уповноважений орган державного управління. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд виходить із положень ст. 23 ЦК України. яка вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно роз'яснення постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній або юридичній особі незаконним діями, або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати. зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення. тощо)та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість виражених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, зваженості та справедливості. Приймаючи рішення про визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що внаслідок захворювань, які виникли у позивача і які визнані такими, що пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, здоров'я позивача [PERSON], було пошкоджене та він зазнав і продовжує зазнавати моральних страждань, пов'язаних з певними обмеженнями свого життєвого укладу, що має наслідком докладання додаткових зусиль для ведення повноцінного способу життя. А саме, позивач змушений щорічно періодично проходити стаціонарне лікування, що підтверджується виписками з історії хвороби, починаючи з 2014 року. Крім того судом встановлено, що його захворювання прогресують: так в 2010 році позивачу була встановлена 3 група інвалідності, а в 2012 році - друга група інвалідності. Також суд враховує і той факт, що після звільнення з військової служби позивач працював, тобто реалізував свої вподобання та навики у суспільно-корисній праці. Тому враховуючи обсяг, глибину та характер фізичних та душевних страждань суд вважає достатньою суму компенсації спричиненої позивачу моральної шкоди 40000 грн. Враховуючи, що позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору задоволені частково, суд у відповідності із положеннями ст. 88 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному ЗУ «Про судовий збір» за подання фізичними особами позовів немайнового характеру в сумі 640.00 грн. На основі ст. 22, 1166 ЦК України,

Outcome: partial