Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позовна заява Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 10.09.2019 у м. Дніпрі на перехресті вул. Запорізьке шосе та Генерала Пушкіна 40А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес-Бенц 110», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] який не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору № 572, яка належить КП «Дніпровський електротранспорт», внаслідок чого опора отримала механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до зведеного кошторисного розрахунку вартість заміни залізобетонної опори №572 з урахуванням робіт складає 41\~864,94 грн. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача вказану суму матеріального збитку, а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову не погоджуючись із сумою спричинених збитків визначених зведеним кошторисним розрахунком, вказав, що вартість збитків має бути визначена незалежним експертним висновком. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесено постанову, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 10.09.2019 у м. Дніпрі на перехресті вул. Запорізьке шосе та Генерала Пушкіна 40А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Мерседес-Бенц 110», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] який не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору № 572, яка належить КП «Дніпровський електротранспорт», внаслідок чого опора отримала механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.01.2020 відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені постановою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22.01.2020 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Установлено також, що згідно зведеного кошторисного розрахунку вартість заміни залізобетонної опори №572 з урахуванням робіт складає 41\~864,94 грн. (а.с.5-8). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2808 цс15 від 20 січня 2016 року). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Таким чином, неправомірними діями відповідача пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. Ураховуючи право позивача на відшкодування шкоди від її заподіювача, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачами спричинення шкоди саме [PERSON] , суд дійшов висновку про стягнення із останнього як заподіювача шкоди матеріальну шкоди, визначену зведеним кошторисним розрахунком вартості заміни залізобетонної опори №572 з урахуванням робіт у розмірі 41\~864,94 грн. У зв`язку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги задоволення позовних вимог, а також те, що відповідач є інвалідом другої групи, якого звільнено від сплати судового збору, суд вважає за можливе стягнути з державного бюджету на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved