Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 20 травня 2003 року ВАК № 215723 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 травня 2003 року № 622975. Позивач зазначає, що у вказаному будинку зареєстровані громадяни, які фактично в ньому не проживають: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На підставі Акту про зареєстрованих осіб, які зареєстровані, але фактично не проживають в даному будинку: [PERSON] не проживає з листопада 2009 року; [PERSON] не проживає з березня 2019 року. [PERSON] не є та ніколи не бува членом сім`ї позивача, не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла не бере участі, особистих речей в будинку не має. Також позивач зазначає, що [PERSON] засуджений до позбавлення волі та перебуває в установі виконання покарань Кременчуцької виховної колонії Управління Департаменту України з питань виконання покарань у Полтавській області. Тому позивач вимушена звертатися до суду та просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом зняття відповідача з реєстрації із житлового будинку. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів по матеріалам, які є в наявності в справі і постановити заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, будинок [ADDRESS] , є приватною власністю [PERSON] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2003 року ВАК № 215723 (а. с. 6). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 622975 від 23 травня 2003 року, а саме домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] , власником є [PERSON] . (а. с. 7). На підставі свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 04 березня 2005 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . (а. с. 5). До матеріалів справи додано довідку Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Дніпропетровської філії від 29 серпня 2016 року, в які зазначено/, що вулиця Жовтнева перейменована на вулицю Грушева. (а. с. 8). Відповідно до Акту про зареєстрованих осіб, які фактично не проживають в будинку [ADDRESS] від 26 червня 2021 року, складеного комісією старостинського округу № 5 Магдалинівської селищної ради, громадяни: [PERSON] , [INFO] не проживає з листопада 2009 року; [PERSON] , [INFO] не проживає з березня 2019 року. (а. с. 10). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст. ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. У судовому засіданні беззаперечно встановлено факт не проживання відповідача [PERSON] у будинку, власником якого є позивач. Тому, з урахуванням викладеного, проаналізувавши викладені норми Закону, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Outcome: partial