Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ подружнього майна. Свої вимоги позивач мотивував тим, що у квітні 2015 року познайомився з [PERSON] . З кінця 2015 року вони стали проживати однією сім`єю, а з 01 жовтня 2016 року почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] . Між ними склалися відносини притаманні подружжю: ведення спільного господарства, спільні витрати на організацію спільного родинного існування, інші спільні сімейні витрати, поїздки за кордон, тощо. 21.02.2017 року він офіційно розірвав шлюб з колишньою дружиною, з якою тривалий час не підтримував стосунки. В подальшому, між ним та відповідачем був укладений офіційно шлюб, а саме 26.01.2018 року. За час сумісного проживання, як подружжя до реєстрації шлюбу, він та відповідач у період з 07.03.2017 року по 26.01.2018 року придбали автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», 2017 р. Випуску, д/н [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідача. На даний час він вважає за доцільне поділити вказане майно, що набуте ними з відповідачкою ще до реєстрації шлюбу між ними. Просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу його [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) та відповідачки [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) з 07 березня 2017 року по 26 січня 2018 року. Визнати автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», 2017 р. випуску, д/н [NUMBER] спільною сумісною власністю його та відповідачки та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаного автомобіля. Ухвалою суду від 09.10.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено підготовчий розгляд. В підготовчому засіданні представник позивача просив суд про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в підготовчому засіданні просила також суд про задоволення позову в зв`язку із його визнанням її довірителькою. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 2 передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно зі ст.ст. 60, 112 ч.2 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В судовому засіданні судом було встановлено, що у квітні 2015 року позивач у справі познайомився з відповідачкою. З кінця 2015 року вони стали проживати однією сім`єю, а з 01 жовтня 2016 року почали проживати разом за адресою: [ADDRESS] . Між ними склалися відносини притаманні подружжю: ведення спільного господарства, спільні витрати на організацію спільного родинного існування, інші спільні сімейні витрати, поїздки за кордон, тощо. 21.02.2017 року позивач офіційно розірвав шлюб з колишньою дружиною, з якою тривалий час не підтримував стосунки. В подальшому, між ним та відповідачем був укладений офіційно шлюб, а саме 26.01.2018 року. За час сумісного проживання, як подружжя до реєстрації шлюбу, позивач та відповідач у період з 07.03.2017 року по 26.01.2018 року придбали автомобіль «Toyota Land Cruiser 200», 2017 р. випуску, д/н [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я відповідача. Представник відповідачки в підготовчому засіданні зазначила про те, що її довірителька в повному обсязі визнає обставини, що викладені у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки були підтримані в судовому засіданні стороною позивача та визнані стороною відповідача у справі. Відповідно до положень ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved