Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою звернулася [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Ізюмську міську раду Харківської області, Службу у справах дітей Ізюмської міської ради, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. Просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] без згоди батька - [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що вона перебувала з [PERSON] в цивільних стосунках. [INFO] у них народився син - [PERSON] , в графі батько зазначено - [PERSON] , актовий запис про народження № 281 від 02.10.2009 року зроблена відділом РАЦС по м. Чугуїв Харківської області. З метою належного оформлення місця проживання дитини та її місця реєстрації вона звернулася з заявою до Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області по місцю реєстрації місця проживання матері, на що їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері [PERSON] . Домовитись з [PERSON] про надання згоди на реєстрацію місця проживання спільної дитини - [PERSON] , за місцем реєстрації матері - [ADDRESS] не є можливим. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву щодо розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Треті особи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися завчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, дійшов висновку, що позов [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебувала з [PERSON] в цивільних стосунках. [INFO] у них народився син - [PERSON] , в графі батько зазначено - [PERSON] , актовий запис про народження № 281 від 02.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. [PERSON] звернулася з заявою до Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області по місцю реєстрації місця проживання матері, на що їй було відмовлено в зв`язку з відсутністю згоди батька на реєстрацію дитини за місцем реєстрації матері [PERSON] . Цей факт підтверджується листом №02-20/163 від 17.03.2020 р виданий виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. [PERSON] , [INFO] проживає разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Левківської ради. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. За вимогами ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Пунктом 18 правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 передбачено що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Враховуючи викладене, суд вважає що невизначеність реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за фактичним місцем проживання зі своєю матір`ю суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема право на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту та соціальний захист, а тому позовні вимоги повинні буди задоволенні Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла дорівнює 1 840,80 грн., що складається із суми сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. та витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1 000,00 грн., що підтверджується договором № 22 про надання правничої допомоги від 09.07.2020 року та квитанцією форми № КО-1 Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі. Стосовно заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконання відповідних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд дійшов обґрунтованого висновку про повне задоволення позовних вимог.

Outcome: approved