Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві власності належить квартира №7 в житловому будинку №31 по вулиці Свободи у місті Словянську. В даній квартирі на даний момент зареєстрований відповідач по справі, [PERSON], який фактично не проживає в спірній квартирі з 2006 року. Рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідне для зняття відповідача з реєстрації та для подальшого розпорядження своїми правами щодо спірної квартири. У звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №7 в житловому будинку №31 по вулиці Свободи у місті Словянську Донецької області. У судове засідання позивач, [PERSON], та її представник, [PERSON], не зявилися, однак до суду надали заяви, в яких просили справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.04.2018 року, [PERSON] є власником 1/2 частки квартири №7 в житловому будинку №31 по вулиці Свободи у місті Словянську на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2018 року, виданого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №376. Крім того, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло №189 від 27.08.1993 року належить 1/2 частка квартири №7 в житловому будинку №31 по вулиці Свободи у місті Словянську. Відповідно до довідки КП «ЖЕК №6» від 18.04.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: м. Словянськ, [ADDRESS]. Згідно з актом КП «ЖЕК №6» від 19.04.2018 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]янськ, [ADDRESS], але в зазначеній квартирі фактично не проживає з 28.07.2006 року по теперішній час. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивач є власником квартири №7 в житловому будинку №31 по вулиці Свободи у місті Словянську, тому має право вільно розпоряджатися належною їй власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в спірній квартирі, власником якої є [PERSON], зареєстрований відповідач [PERSON], який фактично за цією адресою не проживає з липня 2006 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №114 в житловому будинку №54 по вул. Батюка м. Словянська. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №114 в житловому будинку №54 по вул. Батюка м. Словянська. При вирішенні питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, Законом передбачено обовязкове зняття з реєстрації місця проживання особи у разі визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому, суд вважає, що дана вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає. В звязку з викладеним, суд доходить до висновку, що в задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 704,80 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: partial