Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з приватизованою земельною ділянкою та визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 12 грудня 2016 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок, що знаходяться в [ADDRESS] . Даний факт підтверджується розпискою останньої про передачу їй 6 000 грн. Позивач декілька разів зверталася до відповідача з проханням посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами та присадибних земельних ділянок у нотаріуса. Вона обіцяла виконати своє зобов`язання, але потім почала ухилятися. Позивач вважає, що зі своєї сторони він виконала всі покладені на неї обов`язки згідно домовленості (договору купівлі-продажу) - сплатила всю обумовлену суму вартості будинку та присадибної ділянки, безперешкодно користується ними, однак неможливо виконати вимоги ст. 209 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. За цих обставин позивач звернулася з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, до суду надано заяву, в якій вона прохає розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без її участі, визнала позовні вимоги, зазначаючи. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 17 травня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Магдалинівської державної нотаріальної контори Сорока В.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 1234 (а. с. 11). Земельна ділянка площею 0,2500 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 1222385300:02:003:0028 та земельна ділянка площею 0,4200 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1222385300:02:003:0029, які розташовані по [ADDRESS] , належали [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія ДП від 19 квітня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Мд № 957 (а. с. 10, 15-20). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 9 є розписка [PERSON] про отримання нею плати за житловий будинок з присадибною земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , згідно якої позивач придбала у [PERSON] нерухоме майно, що належало останній на праві власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину (розписок), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між позивачем та відповідачем вважається таким, що вчинено правомірно, тому є законні підстави для визнання дійсним договору та визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved