Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про вселення та встановлення порядку користування майном, в якому вказував, що йому та відповідачам у справі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради 10.04.2006р. на праві спільної часткової власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 47,4 кв.м. У червні 2008 року він повернувся із закордонного відрядження, однак не зміг зайти у квартиру, оскільки відповідачі без його відома та згоди поміняли замки у дверях, чинять йому перешкоди в проживанні та користуванні спірним приміщенням, не бажають добровільно виділити йому кімнату. Посилаючись на вказане, позивач просив вселити його у квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування вказаною квартирою, визнавши за ним право користування кімнатою площею 11,4 кв.м., за відповідачами визнати право користування кімнатою 14,7 кв.м., підсобні приміщенні кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити у загальному користуванні а також просив зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні кімнатою площею 11,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS]. Представник [PERSON] позов, пред»явлений до [PERSON] та [PERSON], не визнав, вказавши, що позивач, не бувши членом сім»ї відповідачів, включив себе в число осіб, які приватизували спірну квартиру, а тому розпорядження органу приватизації та свідоцтво про право власності повинно бути визнане в частині включення позивача до числа власників недійсним. 08.04.2009р. відповідачі звернулися із зустрічною заявою до [PERSON], органу приватизації Управління УЖКГ Одеської міської ради, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло органу приватизації УЖКГ Одеської міської ради частково недійсним та виключити [PERSON] з числа осіб, яким передана квартира [ADDRESS] в приватну власність а також зобов»язати орган приватизації Управління УЖКГ Одеської міської ради внести зміни до свідоцтва про право власності на житло, вказавши співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках [PERSON] та [PERSON] Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 29 квітня 2009р. обидва позови об»єднані в одне провадження. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси до участі у справі в якості співвідповідача залучено КП «Міське агентство по приватизації житла». Позивач [PERSON] позов, пред»явлений до нього, не визнав. Представник УЖКГ Одеської міської ради, КП «Міське агентство по приватизації житла» та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 1996 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 26.08.2008р. на підставі рішення суду про розірвання шлюбу м.Бендери від 06.02.199р. , актовий запис №223. 13.05.1996р. на ім.»я [PERSON] на склад сім»ї одна людина [PERSON]. було видано обмінний ордер на житлове приміщення №312 а саме квартиру [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень позивача та не заперечується представником [PERSON], [PERSON] отримала ордер на зазначену квартиру у зв»язку з обміном квартири в м.Бендери, де позивач проходив військову службу, на м.Одесу. Позивач [PERSON] переїхав до відповідачки з м.Бендери в 2001р., був прописаний в даній квартирі з 26.11.2001р. в якості чоловіка зі згоди [PERSON], що сторонами не заперечується. На підставі заяви [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] було видано розпорядження органу приватизаціі від 10 квітня 2006 року про передачу у спільну часткову власність двокімнатної квартири №67 загальною площею 47,4 кв.м. будинку №15 по вул..Центральний аеропорт в м.Одесі. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради 10 квітня 2006 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках належить квартира №67 загальною площею 47,4 кв.м. будинку №15 по вул..Центральний аеропорт в м.Одесі. В червні 2008р., повернувшись додому із закордонного відрядження, позивач не зміг зайти до спірної квартири у зв»язку з тим, що відповідачі без його згоди та відома поміняли замки у дверях і не пустили його у помешкання. З цього приводу позивач був змушений звернутися до дільничного інспектора Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України із заявою про вселення у спірну квартиру. Вказане підтверджується матеріалами Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, що надійшла на запит суду, з яких вбачається, що 06.09.2008р. до старшого дільничного Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області дійсно звернувся [PERSON] із заявою про те, що відповідачка [PERSON] не пускає його додому, поміняла дверні замки. Із [PERSON] та [PERSON] проведена профілактична бесіда та відібрані пояснення, які є в матеріалах справи. Як пояснила в судовому засіданні відповідачка [PERSON], вона дійсно міняла замок у вхідних дверях, оскільки він був зламаний, однак нових ключів вона позивачу не давала, оскільки він проживав у іншої жінки і не просив їх у неї. На підставі ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вказане свідчить про те, що відповідачі, не даючи ключі від нового замку позивачу, перешкоджають у користуванні позивачем своєю частковою власністю і він змушений винаймати інше житло. Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім»ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно до ч.2 ст.64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї. Посилання представника відповідачки [PERSON] на той факт, що [PERSON] включив своє прізвище до числа осіб, які приватизують квартиру, без згоди та відома [PERSON], спростовуються матеріалами справи та поясненнями відповідачки [PERSON], яка підтвердила, що знала та бачила, підписуючи заяву на приватизацію, що позивач вказаний в цій заяві проти чого вона не заперечувала і, крім того, як вбачається з довідки про склад сім»ї та прописку, яка була надана КП «Міське агентство по приватизації житла», [PERSON] вказаний в ній як чоловік [PERSON] Крім того, як зазначала відповідачка, приватизацією квартири займався саме [PERSON], який мав доступ до спірної квартири, оскільки був в ній прописаний та проживав. Судом встановлено, що [PERSON] з 2001р. зареєстрований у вказаній квартирі, проживав в ній до червня 2008р., тобто мав право на включення себе до числа осіб, що бажають приватизувати житло. Також не заслуговує на увагу посилання представника відповідачки [PERSON] про те, що позивач періодично не проживав в спірній квартирі до її приватизації, оскільки позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом а саме квартирою №67 по вул..Центральний аеропорт,15 в м.Одесі та скасування його реєстрації за зазначеною адресою відповідачкою не було заявлено, що не заперечувалося відповідачкою [PERSON] та її представником. Крім того, позивач [PERSON] працював моряком, ходив в рейси за період з 2003р. по 2008р. тривалістю по 10 місяців, останній раз він працював на теплоході « SOCOL 6» з 23 вересня 2007р. по 30.05.2008р. та знаходився за межами України, що підтверджується довідкою, яка є в матеріалах справи. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що сторони не проживають разом з кінця 2006р., тобто після приватизації квартири. Згідно до ст.ст.150, 155 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством СРСР і Української РСР. Відповідно до ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Суд, вивчивши технічний паспорт квартири [ADDRESS], встановив, що квартира має дві окремі кімнати площею 14,7 кв.м. та 11,4 кв.м., тому

Outcome: approved