Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Також просить суд неповнолітнього сина залишити на вихованні матері. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем втратили почуття любові та довіри один до одного. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинено , спільного господарства не ведуть. Ухвалою суду від 08 січня 2019 року було прийнято справу до розгляду та відкрито загальне провадження, призначено підготовче судове засідання. В судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи вимоги ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], виданого 12 червня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб 12 червня 2009 року. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 09 жовтня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач має бажання розлучитися та відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору між сторонами відносно місця проживання дитини не має, тому суд вважає за можливе залишити проживати дитину разом із матір'ю. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд прийшов до переконання про доцільність розірвання шлюбу, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому судові витрати пов'язані з розглядом справи потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved