Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням про позбавлення права користування жилим приміщенням, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] . Крім позивача за зазначеною вище адресою зареєстрована також відповідачка [PERSON] , яка з 10.02.2019 року не проживає у вказаному вище будинку, витрат по сплаті комунальних послуг не несе, особистих речей [PERSON] в будинку немає. Позивач, як власник майна сплачують всі комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 серпня 2019 року шлюб між сторонами було розірвано. У зв`язку з вищевикладеним позивач вказує, що в нього виникли труднощі щодо реалізації свого права власності на вказаний будинок, а саме: він вимушений сплачувати додаткові кошти за комунальні послуги, з урахуванням реєстрації відповідачки, яка тривалий час не проживає у вказаному будинку. Посилаючись на те, що відповідачка не проживає у належному позивачу будинку з лютого 2019 року, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу за його позовом до [PERSON] у його відсутності. Свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. (а.с.23). Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання справи, шляхом розміщення судового виклику на Web-сторінці Слов`янського міськрайонного суду та надіслання судових повісток, не використала наданого їй законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, тому суд, вважає можливим відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору дарування № 2613 від 24.06.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Бігун В.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2613 - дарувальник [PERSON] подарувала, а обдарований [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, що відносяться до нього, розташований у [ADDRESS] . (а.с.13). Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 6126767; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «БТІ» № 19580591, та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 228530106 - [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . (а.с.14-15, 25-26). Відповідно до довідки від 19.08.2020 року № 77640, виданої ЦНАП Слов`янської міської Ради - за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Факт реєстрації відповідачки також підтверджується копією домової книги. (а.с.11-12). Як вбачається з акту Комітету мікрорайону залізничний № 1 від 06.08.2020 року відповідач у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з лютого 2019 року та по теперішній час. Викладене підтверджують свідки-сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку та квартири визначені ст. 383 ЦК України, згідно якої право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. У зв`язку з вищенаведеними фактичними обставинами, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] , який належить позивачу на праві приватної власності, не проживає з лютого 2019 року по теперішній час, своєю реєстрацією ускладнює позивачу можливість користування його майном, оскільки він вимушений нести додаткові витрати по утриманню будинку через реєстрацію відповідача, у зв`язку з чим має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] , оскільки її право користування даним нерухомим майном перешкоджає позивачу, як власнику житла розпоряджатися даним житлом на свій розсуд та безперешкодно володіти ним. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. У зв`язку з чим сума судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., яка підтверджується квитанцією № 0.0.1823303014.1 від 03.09.2020 року підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved