Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та розстрочення сплати заборгованості аліментам. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, [PERSON] , від якого вони мають двох спільних дітей. Їх спільні сімейні стосунки не склалися. Періодично вони із відповідачкою припиняли шлюбні стосунки, які згодом знову поновлювалися. 10 грудня 2012 року на підставі рішення Дружківського міського суду Донецького міського суду Донецької області, їх шлюб було розірвано. 23 грудня 2013 року Дружківським міським судом Донецької області було ухвалено рішення по цивільній справі №2/229/1112/2013 за позовом [PERSON] на підставі якого було вирішено стягувати з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом на кожну дитину, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 25 жовтня 2013 року. У січня 2014 року він з відповідачкою поновив фактичні шлюбні стосунки та стали проживати спільно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] та спільно виховувати їх дітей. Оскільки їх сімейні стосунки поновились, відповідачка не пред`являла на примусове виконання до виконавчої служби виконавчий лист про стягнення з неї аліментів, оскільки вони спільно утримували їх дітей та мали спільний сімейний бюджет. Через те, що в м.Дружківка, постійної роботи не було, він вимушений був виїхати до РФ на заробітки та регулярно пересилав грошові кошти відповідачці на утримання їх дітей. Їх фактичні шлюбні стосунки та спільне проживання тривало до 15 липня 2017 року. З липня 2017 року вони із відповідачкою стали жити окремо, натомість він продовжував надавати відповідачці матеріальну допомогу на утримання дітей. З 11 жовтня 2017 року і по теперішній час він безперервно працює у ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ Транс». 18 червня 2019 року бухгалтер ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ Транс» повідомила йому, що на підприємство надійшла постанова з Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції, відповідно до якої із його заробітної плати будуть проводиться утримання аліментів. У червні 2019 року він звернувся до Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, де йому було надано постанову про відкриття виконавчого провадження №59042247 від 11.05.2019 року, в якій зазначено, що виконавче провадження відкрито за заявою стягувача [PERSON] на підставі дублікату виконавчого листа №2/229/1112/2013, який виданий Дружківським міським судом Донецької області. Також, йому було надано розрахунок заборгованості по аліментах, який було складено станом на 01.06.2019 року за період з 25 жовтня 2013 року по липень 2019 року. Згідно зазначеного розрахунку, заборгованість по аліментам становила 90307,33 грн. Із вказаним розрахунком заборгованості він не погодився, оскільки під час здійснення розрахунку: державним виконавцем не було враховано фактично сплачені ним аліменти за період з 25.10.2013 і по липень 2019 року; державним виконавцем нараховувався щомісячний розмір аліментів до сплати із застосування показників розміру середньої заробітної плати для місцевості, а не із розміру реально отримуваної мною заробітної плати. Державним виконавцем було роз`яснено, що [PERSON] звернулася до Дружківського міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області із заявою про прийняття на виконання виконавчого листа - 06 травня 2019 року та не надала відомостей щодо фактично отриманих аліментів за період з 25.10.2013 року, натомість у її заяві вказала фактичну адресу його проживання та фактичне місце її роботи. Також, державний виконавець повідомив, що раніше відповідачка не пред`являла виконавчий лист про стягнення з нього аліменти до виконання, та 06.05.2019 року вперше пред`явила дублікат виконавчого листа до виконання. При цьому, відповідачка двічі зверталася до Дружківського міського суду Донецької області за видачею дублікату виконавчого листа по справі №2/229/1112/2013. Не погоджуючись із розміром заборгованості по сплаті аліментів, він звернувся неодноразово до державного виконавця з метою перерахунку заборгованості. У серпні 2019 року ним було отримано розрахунок заборгованості по аліментам складений станом на 14.08.2019 року за період з 25.10.2013 по липень 2019 року, в якому було зазначено, що заборгованість становить 83570,19 грн. В листопаді 2019 року він знову отримав розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, який було складено вже за період з 06.01.2014 по вересень 2019 року, в якому було вказано розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 60136,89 грн. З червня 2019 року і по теперішній час, стягнення аліментів відбувається шляхом проведення утримань з його заробітної плати. Утримання аліментів проводиться щомісяця в розмірі 50 % від його доходу. З метою забезпечення належного виконання своїх поточних аліментних зобов`язань, 14 листопада 2019 року ним було подано заяву на ім`я директора ТОВ «ДАВ Транс» з проханням утримувати з нього аліменти щомісяця на рівні не менш ніж 2000,00 грн., аби у нього не утворилась поточна заборгованості по аліментам. 02.01.2020 у зв`язку зі збільшенням розміру прожиткового мінімуму, ним було подано заяву на ім`я директора ТОВ «ДАВ Транс» з проханням утримувати з нього аліменти щомісяця на рівні не менш ніж 2220 грн. Отже, з червня місяця 2019 року, тобто з дати відкриття виконавчого провадження по стягненню з нього аліментів, він виконує свої аліменти зобов`язання в порядку, розмірі та в строки, які визначено виконавчим документом та чинним законодавством. До пред`явлення відповідачкою на виконання виконавчого листа, він також надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, та жодних претензій з цього приводу [PERSON] до нього не висувала. З січня 2014 року і по 15 липня 2017 року він проживав спільно із відповідачкою, однією сім`єю. Завжди дбав про утримання родини. В цей час вони мали спільний бюджет, фактично вся сім`я перебували на його утриманні, оскільки відповідачка ніде не працювала. Таким чином, він виконував свої обов`язки по утриманню дітей. Натомість, наявність заборгованості по аліментам в розмірі 60136,89 грн., яка виникла через непред`явлення відповідачкою без поважних причин виконавчого листа про стягнення аліментів на виконання, створює для нього негативні наслідки та обмеження. Так, за результатами нарахованої заборгованості по аліментам, державним виконавцем було винесено постанови, відповідно до яких його було обмежено у правах, а саме: арештоване його майно; встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; встановлено тимчасове обмеження у праві полювання; встановлено тимчасове обмеження у праві користування зброєю. При цьому, законодавством визначено, що право на аліменти має той із батьків, з ким проживають діти. В період з січня 2014 року по 15 липня 2017 року діти проживали, як разом зі мною, так і разом із відповідачкою, оскільки вони всі проживали разом. Відповідачка штучно створювала умови для нарахування йому заборгованості по аліментам за весь час їх стягнення, а саме: 1) протягом шістьох років, без поважних причин не пред`являла виконавчий лист до виконання; 2) відповідачці було достеменно відомо, що з листопада 2017 року він має постійну роботу та отримує за неї заробітну плату, а отже будь-яких перешкод для пред`явлення до виконання у примусовому порядку виконавчого листа у відповідачки не було; 3) відповідачка вводила суд в оману, зазначаючи про різні підстави видачі дублікату виконавчого листа. Натомість ані доказів втрати виконавчого листа при переїзді, ані доказів втрати виконавчого листа під час пересилання, суду нею надано не було, що зазначено у відповідних ухвалах Дружківського міського суду; 4) відповідачка умисно вводила суду в оману, вказавши у своїй заяві про видачу дублікату виконавчого листа, що з жовтня 2013 року по 2017 рік не отримувала аліментів, що спростовується відповідними банківськими квитанціями та повідомленнями про поштові перекази за вказаний період; 5) відповідачка умисно не повідомила виконавчу службу про розмір сплачених ним аліментів, що вплинуло на розмір нарахованої заборгованості по аліментах, натомість зазначила в заяві місце своєї роботи, що підтверджує її обізнаність про дані обставини. Позивач вважає, що наведені обставини підтверджують, що заборгованість по аліментах виникла не через його злісне ухилення від виконання обов`язку по сплаті аліментів, а через бездіяльність відповідачки, яка полягає у безпідставному непред`явлені до виконання виконавчого листа до виконання протягом шести років аж до 06 травня 2019 року. Вважає, що до даних правовідносин, слід застосувати ч.3 ст.197 СК України, чинної до 05 жовтня 2016 року та ч.1 ст.194 СК України, в редакції чинній до 03 липня 2018 року. Обставинами, що мають істотне значення для застосування ч.3 ст.197 СК України, зокрема є те, що з січня 2014 року по 15 липня 2017 року він проживав спільно, однією сім`єю із відповідачкою, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, а він матеріально забезпечував сім`ю, а також те, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, відповідачка пред`явила до виконання лише через шість років, що свідчить про відсутність його вини у виниклій заборгованості за вказаний період. Просить суд, звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Дружківським міським судом Донецької області, від 14.03.2019 №229/4488/13-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка виникла за період з 01.01.2014 по 01.07.2017 в сумі 45275,74 грн; Розстрочити йому, сплату заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Дружківським міським судом Донецької області від 14.03.2019 №229/4488/13-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка виникла за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 включно в розмірі 16484, 50 грн. на 60 місяців зі сплатою 275 грн. щомісячно. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17 лютого 2020 року провадження у справі було відкрито, визначено справу розглядати за правилами позовного провадження в загальному провадженню (а.с.51). 15 травня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи до розгляду по суті (а.с.78). Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року було витребувано докази по справі від Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.93). 07 серпня 2020 року позивачем були надані додаткові пояснення до позовної заяви (а.с.107-110). В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання відповідачка не з`явилася, про час, місце та дату розгляду справи сповіщена належним чином, а саме судовою повісткою. Проте, до суду не з`явилася, клопотань, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що відповідачка сповіщена про дату, час та місце розгляду справи належним чином, а також відсутність обставин які б перешкоджали розгляду справи без участі відповідачки (ч.2 ст.223 ЦПК України), суд вважає за можливе розглянути справу без її участі за наявними матеріалами справи. В судовому засіданні представник третьої особи, зазначила, що у неї на виконання перебував виконавчий лист №2/229/1112/2013, за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом на кожну дитину, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 25 жовтня 2013 р., ВП №49042247. В ході провадження по виконавчому листу заборгованість по аліментам змінювалась, оскільки надавались квитанції за минулий час. У червні 2019 року постанова про звернення стягнення заробітної плати боржника була направлена за місцем роботи [PERSON] , а саме: ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС». Також в ході провадження по виконавчому провадженню, відносно боржника було встановлено ряд обмежень. 31 січня 2020 року виконавчий лист був повернутий за заявою стягувача, всі обмеження у правах відносно [PERSON] були зняті. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що з 2008 року по 2012 рік позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 грудня 2013 року справа №229/4488/13-ц (а.с.139). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Поряд з цим, згідно рішення Дружківського міського суду Донецької області від 23 грудня 2013 року по справі №229/4488/13-ц, з [PERSON] було стягнуто щомісяця аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом на кожну дитину, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 25 жовтня 2013р. (а.с.139). Відповідно до копії дублікату виконавчого листу по справі №229/4488/13-ц, виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом на кожну дитину, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 25 жовтня 2013р., був виданий Дружківським міським судом Донецької області, 14 березня 2019 року (а.с.14). Підставою для видачі дублікату виконавчого листа по справі №229/4488/13-ц, стала ухвала Дружківського міського суду Донецької області від 14 березня 2019 року. Відповідно до вказаної ухвали, судом було встановлено, що оригінал виконавчого листа, заявником був втрачений при пересиланні його до Дружківського міського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання (а.с.35-35). Між тим, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , раніше вже зверталась до Дружківського міського суду Донецької області із заявою про видачу виконавчого листа по справі №229/4488/13-ц, а саме 12 квітня 2018 року. Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 травня 2018 року, їй було відмовлено у видачі дублікату виконавчого листа по справі №229/4488/13-ц, оскільки її явка до суду була визнана обов`язковою, проте вона не з`явилася до суду та не підтвердила обставини, які були вказані у заяві про видачу дублікату виконавчого листа (а.с. 29-33). 11 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Мордовцевою І.М. було відкрито виконавче провадження №59042247 на підставі виконавчого листа (дублікат) по справі №2/229/1112/2013, виданий 14 березня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дочок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом на кожну дитину, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 25 жовтня 2013р., був виданий Дружківським міським судом Донецької області, 14 березня 2019 року (а.с.16). Підставою для відкриття виконавчого провадження №59042247, стала особиста заява [PERSON] про прийняття на примусове виконання виконавчого листа №229/1112/2013 від 14 березня 2019 року (а.с.17). Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження, по виконавчому провадженню №59042247 старшим державним виконавцем були здійсненні наступні виконавчі дій: 11.05.2019 відкрито виконавче провадження; 07.06.2019 внесені відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників; звернено стягнення на майно боржника; винесено постанову про арешт майна боржника; винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; тимчасово обмежено у праві полювання; тимчасово обмежено у праві користування зброєю; тимчасово обмежено у прав керування транспортними засобами; передано ВД на виконання до підприємства, установи, організації (а.с.25-28). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] згідно АСВП №59042247, загальна сума заборгованості з жовтня 2013 року по липень 2019 року складає 83570, 19 грн. В тому, числі за період з січня 2014 року по червень 2019 року складає 81074,66 грн. (а.с.19-20). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] згідно АСВП №59042247, загальна сума заборгованості з січня 2014 року по липень 2019 року складає 61760,24 грн. (а.с.22-23). На виконання ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 17 червня 2020 року, начальником Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] згідно АСВП №59042247. Відповідно до якого, загальна сума заборгованості з січня 2014 року по липень 2019 року складає 61760,24 грн. (а.с.102-104). Крім того, судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС» з 11 жовтня 2017 року на посаді слюсаря з ремонту автотранспортних засобів і на даний час, згідно наказу №156 від 10 жовтня 2017 року (а.с.43). Згідно довідки №313 від 06 грудня 2019 року, до ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС» 18 червня 2019 року надійшла постанова ВП №59042247 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 07.06.2019 року (а.с.42). Між тим, судом встановлено, що сукупний дохід [PERSON] на посаді слюсаря з ремонту автотранспортних засобів у ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС» за період з 11.10.2017 по 31.07.2019 склав 110630,00 грн. (а.с.41). Відповідно до заяви [PERSON] від 14.11.2019, яка складена на ім`я директора «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС», позивач просить утримувати у нього із заробітної плати кошти для сплати аліментів у розмірі 2000 грн. (а.с.39). Поряд з цим, відповідно до заяви [PERSON] від 14.11.2019, яка складена на ім`я директора «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС», позивач просить утримувати у нього із заробітної плати кошти для сплати аліментів у розмірі 2200 грн. (а.с.40). Разом з цим, згідно довідки №314 від 06 грудня 2019 року, [PERSON] перебуваючи на посаді слюсаря з ремонту автотранспортних засобів у ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС» за період з червня 2019 року по грудень 2019 року отримав заробітної плати у розмірі 32420,43, з яких утримано аліментів у розмірі 13567, 99 грн (а.с.44-45). Із довідки №137 від 17 червня 2020 року, вбачається, що [PERSON] перебуваючи на посаді слюсаря з ремонту автотранспортних засобів у ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС» за період з жовтня 2017 року по травень 2020 року отримав заробітної плати у розмірі 153778,24, з яких утримано аліментів за період з червня 2019 року по травень 2020 року у розмірі 22567,99 грн. (а.с.85-86). Згідно постанови старшого державного виконавця від 31.01.2020 ВП №49042247, виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання за її заявою. Борг зі сплати аліментів станом на 01.01.2020 року складає 57272, 25 грн.; скасовано арешт майна та інші заходи примусового виконання рішення (а.с.100). В судовому засіданні позивач та його представник просили звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Дружківським міським судом Донецької області, від 14.03.2019 №229/4488/13-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка виникла за період з 01.01.2014 по 01.07.2017 в сумі 45275,74 грн; Розстрочити йому, сплату заборгованості за аліментами, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Дружківським міським судом Донецької області від 14.03.2019 №229/4488/13-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка виникла за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 включно в розмірі 16484, 50 грн. на 60 місяців зі сплатою 275 грн. щомісячно. Частиною 1 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батькі. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. При цьому, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами або йому може бути розстрочена сума заборгованості, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення. Як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивач та його представник стверджували, що позивач та відповідачка, разом з їх спільними дітьми мешкали однією сім`єю в період з січня 2014 року і по липень 2017 року, що є підставою на їх думку для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам за вказаний період сумісного мешкання. На підтвердження чого позивач до матеріалів справи долучив, акт фактичного проживання від 06.01.2020, який складений головою територіального комітету мікрорайону №7 «Южний» [PERSON] ; акт фактичного проживання від 11.12.2019, який складений головою територіального комітету мікрорайону №6. Так, згідно акту фактичного проживання від 06.01.2020, який складений головою територіального комітету мікрорайону №7 «Южний» [PERSON] , позивач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи), фактично мешкав за адресою: [ADDRESS] в період з 2012 року по 2017 рік. (а.с.37). Відповідно до акту фактичного проживання від 11.12.2019, який складений головою територіального комітету мікрорайону №6, позивач [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактичного мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.38). Між тим, відповідно до довідки виконавчого комітету № 686/160,1242/1-20 від 05.02.2020, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.01.2019 (а.с.50). Згідно довідки від 03 серпня 2017 року №0000288185 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою з 03 серпня 2017 року з смт.Оленівка, Волноваський район, Донецької області (а.с.13). В свою чергу, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.11.2004, що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] (а.с.11-12). Крім того, акт фактичного проживання від 06.01.2020, який складений головою територіального комітету мікрорайону №7 «Южний» [PERSON] , не містить осіб з ким проживав позивач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 2012 року по 2017 рік. А також не вказано по який саме місяць 2017 року мешкав позивач за вищевказаною адресою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України). Таким чином, на думку суду, вищезазначені акти фактичного проживання, лише підтверджують факт проживання позивача за адресою: [ADDRESS] в період з 2012 року по 2017 рік та за адресою: [ADDRESS] з серпня 2017 року. А тому, надані позивачем докази на підтвердження факту сумісного проживання з відповідачкою та спільними дітьми в період з січня 2014 року по липень 2017 року, а саме: акт фактичного проживання від 06.01.2020, який складений головою територіального комітету мікрорайону №7 «Южний» [PERSON] ; акт фактичного проживання від 11.12.2019, який складений головою територіального комітету мікрорайону №6 не можуть бути належними, достовірними та достатніми доказами. Оскільки, вказані акти не містять в собі інформації за допомогою, якої можливо встановити обставини справи та у своїй сукупності не дають підстави дійти висновку про наявність предмету доказування. При цьому, разом з іншими доказами: довідкою виконавчого комітету (а.с.50), довідкою внутрішньо переміщеної особи (а.с.13); копією паспорту позивача (а.с.11-12) викликають у суду сумніви та є суперечними між собою. Поряд з цим, суд зауважує, що навіть факт сумісного проживання батьків не позбавляє їх обов`язку приймати активну участь у належному матеріальному забезпеченні своїх дітей, а також не може бути обставиною, що має істотне значення для скасування заборгованості по аліментам за період з січня 2014 року по липень 2017 року. Так, в судовому засіданні представник позивача стверджувала, що за період спільного мешкання позивача та відповідачки з січня 2014 року по липень 2017 року, позивач неодноразово виїжджав на заробітки до Російської Федерації, звідки пересилав кошти на утримання дітей, про свідчать банківські квитанції та банківські підтвердження здійснення грошових переказів. Проте, аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що позивач в період з січня 2014 року по липень 2017 року перебував на заробітках у Російський Федерації (копія трудового договору, копія трудової книжки тощо) та надсилання грошових коштів відповідачу на утримання дітей (квитанції, банківські перекази тощо). Між тим, твердження позивача проте, що відповідачка звернулася в листопаді 2019 року до Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про притягнення його до кримінальної відповідальності щодо злісного ухилення від сплати аліментів, є хибним. Оскільки, факт звернення позивач із заявою до Дружківського ВП про надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по справі за заявою [PERSON] та не отримання інформації за результатами розгляду його заяви, не дає підстави для висновку про наявність відкритого кримінального провадження відносно нього. Крім того, в судовому засіданні представник позивача стверджував, що відповідачка на протязі шести років безпідставно не пред`являла виконавчий лист по справі № 229/4488/13-ц до примусового виконання, у зв`язку з чим, за позивачем [PERSON] штучно утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Проте, суд не може погодитись із таким твердженням представника позивача, оскільки вони спростовуються наступними доказами. Так, відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 14 березня 2019 року, судом, який розглядав справу за заявою [PERSON] про видачу дублікату виконавчого листа, було встановлено, що оригінал виконавчого листа, заявником був втрачений при пересиланні його до Дружківського міського відділу державної виконавчої служби для примусового виконання (а.с.35-36). 11 травня 2019 року старшим державним виконавцем Дружківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Мордовцевою І.М. було відкрито виконавче провадження №59042247 на підставі виконавчого листа (дублікат) по справі №2/229/1112/2013, виданий 14 березня 2019 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом на кожну дитину, до досягнення повноліття найстаршою дитиною, починаючи з 25 жовтня 2013р., був виданий Дружківським міським судом Донецької області, 14 березня 2019 року (а.с.16). Водночас, відповідно до п.3 ч.4 розділу XVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень» затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, передбачено, що стягнення аліментів виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Також, в судовому засіданні позивача та його представника стверджували, що відносно позивача державним виконавцем в ході проведення виконавчого провадження були встановлені обмеження у правах, які продовжують діяти і по теперішній час. Однак, дані твердження не відповідають дійсним обставинам справи, виходячи з наступного. Так, згідно інформаційної довідки про виконавче провадження, по виконавчому провадженню №59042247 старшим державним виконавцем були здійсненні наступні виконавчі дій, зокрема: винесено постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; тимчасово обмежено у праві полювання; тимчасово обмежено у праві користування зброєю; тимчасово обмежено у прав керування транспортними засобами (а.с.25-28). Відповідно до постанови старшого державного виконавця від 31.01.2020 ВП №49042247, виконавчий лист був повернутий стягувачу без виконання за її заявою та скасовано арешт майна та інші заходи примусового виконання рішення (а.с.100). Однак, в судовому засіданні старший державний виконавець Мордовцева І.М. підтвердила те, що виконавчий лист був повернутий за заявою стягувача та обмеження у правах, встановленні в ході здійснення провадження у виконавчому провадженні, а саме: тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; тимчасове обмеження у праві полювання; тимчасове обмеження у праві користування зброєю; тимчасове обмеження у прав керування транспортними засобами, були скасовані та наразі не діють. Що стосується вимоги позивача про розстрочення йому, сплати заборгованості по аліментах, що стягуються на підставі виконавчого листа, виданого Дружківським міським судом Донецької області від 14.03.2019 №229/4488/13-ц на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , яка виникла за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 включно, в розмірі 16484, 50 грн. на 60 місяців зі сплатою 275 грн. щомісячно, суд зазначає настуне. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу №156 від 10 жовтня 2017 року (а.с.43), працює у ТОВ «Транспортна компанія «ДАВ ТРАНС» з 11 жовтня 2017 року на посаді слюсаря з ремонту автотранспортних засобів, і на даний час отримує стабільну заробітну сплату, що підтверджується відповідними довідками про його доходи (а.с.41, 85-86). Таким чином, судом не встановлено підстав для розстрочення заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.07.2017 по 01.06.2019 включно в розмірі 16484, 50 грн. на 60 місяців зі сплатою 275 грн. щомісячно, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, визначених ст.197 СК України, які зумовили б неможливість виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів належним чином. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та розстрочення сплати забргованості по аліментам, позивачем суду не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та розстрочення сплати забргованості по аліментам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed