Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] (представник позивача [PERSON]В.) до Державного підприємства «Артемвугілля» (в інтересах СП «Шахта ім [PERSON]») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач багато років працював на СП «Шахта ім. К.А. Румянцева» робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Його праця була на шкідливих роботах, тривалий час була у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. Позивач був звільнений 02.02.2009 року за власним бажанням. Дані обставини підтверджуються записами на сторінках його трудової книжки, санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, окрім того, ці обставини визнаються та не заперечуються відповідачем. Під час роботи позивача під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоров'я, а саме: трудове каліцтво (травма хребта) за яким у жовтні 2007 року роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт по формі Н-1 (який знаходиться у відповідача) розслідування нещасного випадку, повязаного з виробництвом; професійне захворювання «пневмоконіоз», за яким 14 липня 2010 року роботодавцем було проведено розслідування та був складений, затверджений та виданий акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання. Вважає, що представники відповідача в судовому засіданні або в своїх усних, письмових запереченнях визнають та підтвердять своїми поясненнями і доказами вказані факти та обставини. Факт пошкодження здоровя позивача при виконанні своїх трудових обовязків підтверджується виписками і висновками медичних установ: медичним висновком від 25.06.2010 року Донецької обласної лікарні профзахворювань та виписками з історії хвороби № 3775, № 3849; довідкою МСЕК серії 10 ААА № 128068 від 15.08.2012 року; довідкою МСЕК серії 10 ААБ № 258767 від 15.08.2012 року. Після проходження позивачем стаціонарного та амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах, він був направлений для огляду на МСЕК. Вперше висновком МСЕК у 2007 році йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом у розмірі 25%. Вважає, що дана обставина також визнається і не заперечується відповідачем. Вперше висновком МСЕК у 2010 році позивачу була встановлена стійка втрата професійної працездатності у звязку з професійними захворюваннями у розмірі 30% та інвалідність 3 групи. Вважає, що дана обставина також визнається та не заперечується відповідачем, що є підставою для звільнення від доказування відповідно до ст. 61 ЦПК України. Висновками МСЕК позивачу були визначені потреби у додаткових видах допомоги та рекомендовані по відновленню працездатності та протипоказання щодо праці: протипоказана тяжка фізична праця, робота у підземних умовах та інше. Таким чином. Виконуючи свої трудові обовязки, позивач зазначив ушкодження здоровя та йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55 % та інвалідність 3 групи, яка зберігалась в нього до теперішнього часу. Наведені вище обставини свідчать про те, що ушкодження здоров'я позивача, пов'язані з виконанням ним трудових обов'язків, спричинили, спричиняють і спричинятимуть йому моральні та фізичні страждання, обмежують можливість позивача вести активний спосіб життя, що частково встановлено вищевказаним висновком МСЕК. Заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою працездатності та розмір моральної шкоди [PERSON] пов'язує з наступними обставинами. За час праці у відповідача на протязі багатьох років ним було отримано ушкодження здоров'я: професійне захворювання та трудові каліцтва, тому позивач постійно переносить особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом отримання даних ушкоджень. Через втрату професійної працездатності у розмірі 55 % по причині зазначених професійних захворювань позивач не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, позивач не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю. Регресну виплату він одержує невелику, у звязку з чим в його родині склалося незручне матеріальне становище, що негативно відбивається на його повсякденному сімейному житті, спричиняло, спричинятиме та буде спричиняти щоденно моральні страждання. Через втрату працездатності в розмірі 55 % протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими позивача людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що він внаслідок отриманого ушкодження здоровя був і зараз є частково обмежений у спілкуванні з ними. При цьому [PERSON] переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв'язку з втратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій внаслідок отриманого ушкодження здоров'я. Позивач позбавлений можливості в повному обсязі виконувати роботу по господарству, під час її виконання зазнає постійний фізичний біль в легенях, спині, через що не може нормально спати. Стерпні ним у звязку з цим фізичні і психічні болі та страждання жадають додаткових зусиль для організації повсякденного життя. Він змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно відображається на його повсякденному стані, заподіюючи йому моральну шкоду, порушує його нормальні життєві звязки з членами родини та друзями. Унаслідок встановлених висновками МСЕК обмежень він переносить постійні психічні та душевні страждання. Також, він переносив та продовжує переносити особливі фізичні та психічні страждання, тому, що вважає, що безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій організму у звязку з встановленою втратою професійної працездатності в розмірі 55%. Зазначені негативні явища та наслідки від даного ушкодження в сукупності вкрай негативно відбиваються на його душевному та психічному стані, заподіюючи щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду. Позивач вважає непорушним своє законне конституційне право на рівність, невідчужуваність та непорушність своїх прав поряд з іншими громадянами України на відшкодування моральної шкоди, що заподіяна йому ушкодженням здоров'я, а також вважає недопустимим звуження змісту та обсягу існуючого його права на відшкодування даної шкоди. Діючим законодавством, яке регулює зазначені правовідносини про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, розмір відшкодування моральної шкоди максимальним розміром обмежується і може бути визначений судом. Враховуючи те, що розмір заробітної плати по професії позивача набагато перевищує діючий на день подання позову розмір мінімальної заробітної плати, [PERSON] вважає, що ступінь та тривалість ушкодження його здоров'я відповідає розміру моральної шкоди, яку як позивач вважає, йому повинен відшкодувати відповідач, та становить не менше 55000,00 грн., з розрахунку по 1000,00 грн. за кожен відсоток стійкої втрати працездатності, встановленої висновком МСЕК. При цьому позивач враховує ступінь втрати його здоров'я та його характер, обсяг заподіяних йому страждань (фізичних, душевних та психічних), характер та тривалість, глибину заподіяної йому моральної шкоди, поганий стан його здоров'я, нерівність можливостей в порівнянні з іншими громадянами України по відновленню втрачених немайнових особистих прав. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач Державне підприємство «Артемвугілля», будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, у зв'язку з чим, суд відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач працював на підприємстві відповідача з 18.12.1984 року по 16.07.1998 року та з 06.09.1999 року по 02.02.2009 року, про що свідчать записи у трудовій книжки позивача. Як видно з санітарно-гігієнічної характеристики умов труда [PERSON], затвердженим головним санітарним лікарем м. Горлівка 05 вересня 2008 року, запиленість по концентрації вугільного пилу на робочому місці горного майстра до 132 мг/м3, час контакту з пилом до 60 % зміни за даними ВГСО за 2006-2008 рік на робочому місці ГРОЗ від 21,7 мг/м3 до 56,3 мг/м3 (ПДК-10) час контакту з пилом 70-80 % зміни. СІЗ органів диханні забезпечувався за нормою. За місцем роботи горного майстра ділянки ВТБ запиленість відсутня. Попередній діагноз - пневмоконіоз. Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14 липня 2010 року, затвердженого головним санітарним лікарем м. Горлівка 16 липня 2010 року на підприємстві ДП «Артемвугілля», структурний підрозділ «Шахта ім. К.А. Румянцева», було проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON]: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма (2/I t/t), емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню та [PERSON] був встановлений діагноз: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма (2/I t/t), емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню. Захворювання професійне, встановлено вперше. Дане захворювання виявлено під час медичного огляду. Професійне захворювання виникло за таких обставин: неефективність роботи систем вентиляції, кондиціювання повітря, засобів індивідуального захисту. Причиною професійного захворювання Актом визначено: довгий впродовж зміни вплив вугле-породного пилу на органи дихання робітника, несприятливі умови мікроклімату, недостатня ефективність засобів пилоподавлення. Висновком лікарсько-експертної комісії № 1266 від 25 червня 2010 року [PERSON] встановлений заключний діагноз: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма 2/I t/t, емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню. Захворювання професійне, установлено вперше. Також, відповідно до виписки з історії хворого КЛПУ «Обласна клінічна лікарня професійних захворювань» м. Донецьк , [PERSON] перебував на лікуванні в даній установі з 09.06.2010 року по 25.06.2010 року з діагнозом: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма (2/I t/t), ускладнення: емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню. Окрім того, [PERSON] перебував на лікуванні в КЛПУ «Обласна клінічна лікарня професійних захворювань» з 30.05.2012 року по 15.06.2012 року з діагнозом: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма (2/I t/t), ускладнення: емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню. Відповідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 128068, [PERSON] безстроково встановлена третя група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 55 %. Згідно з Довідкою до Акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 258767 [PERSON] встановлена третя група інвалідності безстроково, причина інвалідності професійне захворювання. Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, отримав професійне захворювання: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма (2/I t/t), ускладнення: емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню, що стало причиною для втрати 55% професійної працездатності та отримання третьої групи інвалідності. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. При вирішенні про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Статтею 158 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо. Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язана з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. (ст. 173 КЗпП України). Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого та тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. Беззаперечно, у позовній заяві, позивач зазначив, у чому полягає моральна (немайнова шкода), якими неправомірними діями її заподіяно, з яких міркувань він виходив, визначаючи її розмір, та надав докази, якими це підтверджується. Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, у позові зазначено, що позивач постійно переносить особливі моральні страждання у зв'язку з самим фактом отримання даних ушкоджень. Через втрату професійної працездатності у розмірі 55 % по причині зазначених професійних захворювань позивач не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, позивач не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю. Регресну виплату він одержує невелику, у звязку з чим в його родині склалося незручне матеріальне становище, що негативно відбивається на його повсякденному сімейному житті, спричиняло, спричинятиме та буде спричиняти щоденно моральні страждання. Через втрату працездатності в розмірі 55 % протягом тривалого часу частково порушені відносини з оточуючими позивача людьми, близькими, друзями та знайомими, тому що він внаслідок отриманого ушкодження здоровя був і зараз є частково обмежений у спілкуванні з ними. При цьому [PERSON] переносить моральні й психічні страждання, його не залишає почуття власної неповноцінності у зв'язку з втратою його організмом значної частини нормальних життєвих функцій внаслідок отриманого ушкодження здоров'я. Позивач позбавлений можливості в повному обсязі виконувати роботу по господарству, під час її виконання зазнає постійний фізичний біль в легенях, спині, через що не може нормально спати. Стерпні ним у звязку з цим фізичні і психічні болі та страждання жадають додаткових зусиль для організації повсякденного життя. Він змушений постійно лікуватися, що вкрай негативно відображається на його повсякденному стані, заподіюючи йому моральну шкоду, порушує його нормальні життєві звязки з членами родини та друзями. Унаслідок встановлених висновками МСЕК обмежень він переносить постійні психічні та душевні страждання. Також, він переносив та продовжує переносити особливі фізичні та психічні страждання, тому, що вважає, що безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій організму у звязку з встановленою втратою професійної працездатності в розмірі 55%. Зазначені негативні явища та наслідки від даного ушкодження в сукупності вкрай негативно відбиваються на його душевному та психічному стані, заподіюючи щодня моральні страждання, тобто моральну шкоду. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 55000,00 гривень. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: перебування позивача у трудових правовідносинах з відповідачем, отримання позивачем професійного захворювання: пневмоконіоз, антракосилікатоз, інтерстиціальна форма (2/I t/t), з ускладненням - емфізема легенів, легенева недостатність першого-другого ступеню, втрати позивачем 55% професійної працездатності та отримання третьої групи інвалідності, суд погоджується зі ствердженням позивача про те, що це викликає в нього моральні страждання, оскільки він не має можливості працювати на тих посадах, які дозволяють одержувати великий особистий заробіток, не має змоги і рівних прав з іншими громадянами України здійснювати, реалізовувати своє право на працю, позивач позбавлений можливості в повному обсязі виконувати роботу по господарству, оскільки під час її виконання зазнає постійний фізичний біль в легенях, спині, через що не може нормально спати, він вимушений постійно лікуватися, переносить фізичні та психічні страждання, тому, що вважає, що безповоротно загублена значна частина нормальних життєвих функцій організму у звязку з встановленою втратою професійної працездатності в розмірі 55%, що беззаперечно впливає на його психічний стан та викликає моральні страждання, тобто моральну шкоду. Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши обставини справи, зясувавши характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу її життя та необхідність докладання для організації додаткових зусиль, та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд встановлює суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000,00 гривень /двадцять тисяч гривень/. Тому вимога [PERSON] щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при подачі позовної заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову від 5 до 50 розмірів мінімальної заробітної плати сплачується судовий збір в розмірі 1 % від ціни позову. Тому, суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави в розмірі 150,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial