Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідно до укладеного 15 січня 2013 року договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5 000 грн. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є «Умови та Правила надання банківських послуг та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана нею заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті\~www.privatbank.ua,\~складає договір про надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У свою чергу відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 30 вересня 2019 року має заборгованість у загальному розмірі 518 167, 64 грн., з яких: 5\~283, 20 грн. заборгованість за кредитом, 506\~225 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6\~659, 44 грн. заборгованість за пенею та комісією. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2018 року, яка склала 117\~000 грн., різниця становить 401\~167, 64 грн. Звертають увагу суду, що законодавством не передбачено вимагати від боржника поверхня лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Просить стягнути з відповідача на свою користь 113\~438, 93 заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31.03.2019 року по 30.09.2019 року. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи в його відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено,\~що на\~підставі анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~ПриватБанку від 15 січня 2013 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з невиконання позичальником умов договору утворилась заборгованість, яка станом на 30 вересня 2019 року складала\~\~518 167, 64 грн., з яких: 5\~283, 20 грн. заборгованість за кредитом, 506\~225 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 6\~659, 44 грн. заборгованість за пенею та комісією. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року вже стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 117\~000 (сто сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.,\~ котра складається з: 5283,20 грн. заборгованості за кредитом; 111 716,80 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Відповідно до\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Повторне стягнення нарахованих відсотків за період з 31.03.2019 року по 30.09.2019 року всупереч положень\~статті 61 Конституції України\~призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після березня 2016 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки, узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі\~\~№ 14-10цс18. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. За таких обставин, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати проценти після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених\~статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

Outcome: dismissed