Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 25 лютого 1987 року вона уклала шлюб з відповідачем. Діти від шлюбу вже повнолітні. Спільне життя з відповідачем не склалося, несумісність характерів та особистих якостей стало однією з причин неможливості спільного проживання з відповідачем. Її намагання зберегти сім`ю ні до чого не привели. Фактично їх шлюб розпався. Питання щодо майна, набутого в шлюбі відсутнє. Спільне господарство з відповідачем не ведуть. Наміру зберегти шлюб вона також не має. Таким чином спільне їх життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача судовий збір. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає та заперечень до справи не має. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 1987 року відділом РАЦС м. Комунарськ, Ворошиловоградської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №188 від 25 лютого 1987 року, сторони зареєстрували шлюб 25 лютого 1987 року. У судовому засіданні встановлено, що від шлюбу діти вже повнолітні. Загальна декларація з прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можна зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають наміру зберігати шлюб, шлюбні відносини не підтримуються тривалий час, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе. Приймаючи до уваги зазначене позивачем по справі, суд вважає, що причини, що спонукають її на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як вбачається з позову, сторони фактично шлюбні відносини не підтримують, тобто сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved