Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання права на земельну ділянку (пай) до відповідача [PERSON] сільської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ у Верхньодніпровському районі Управління держгеокадастру у Дніпропетровської області , згідно якого просить визнати за ним право на земельну ділянку (пай) для сільськогосподарського використання, розташованої на території [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області згідно Державного Акту на право колективної власності на землю від 03.04.1995 року , реєстровий номер ВД 008 В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 03.10.1995 року померла його мати [PERSON], яка в минулому працювала в КСП ім. Шевченка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (колишній колгосп ім. Сталіна). За період роботи в колгоспі вона була включена до списку працездатних пайовиків підприємства, яким згідно рішення [PERSON] сільської ради від 28.03.1995 року № 17 передано у колективну власність 4964.5 га землі сільськогосподарського використання, про що 03.04 1995 року видано державний акт про право колективної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів державних актів як ВД № 0008. За життя мати ніколи не говорила про те, що вона була включена в список до Державного акту на право колективної власності на землю, так як цю тему вони ніколи не обговорювали. Але на початку 2017 року від знайомого він дізнався, що колишні члени КСП «Шевченко» звертаються до суду для підтвердження свого права на землю. Він звернувся з запитом до відділу у Верхньодніпровському районі Управління держгеокадастру у Дніпропетровської області та отримав відповідь про те, що його мати дійсна була включена у список до державного акту на право колективної власності на землю. Також він отримав відповідь від [PERSON] сільської ради, що у випадку задоволення його вимог про визнання права на земельну ділянку, існує можливість виділити йому земельну ділянку (пай). Сертифікат на землю його мати не отримувала, так як сертифікати оформлялись в 1997 році, коли його мати вже померла. Вважає, що він як спадкоємець після смерті матері має право на отримання земельної ділянки (паю), що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач, представник [PERSON] сільської ради, в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність проти задоволення позовних вимог не заперечує Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, представник відділу у верхньодніпровському районі управління держгеокадастру у Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи. свідка, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 03.10.1995 року померла мати позивача [PERSON], яка в минулому працювала в КСП ім. Шевченка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (колишній колгосп ім.. Сталіна), що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про народження. За період роботи в колгоспі [PERSON]М була включена до списку працездатних пайовиків підприємства, яким згідно рішення [PERSON] сільської ради від 28.03.1995 року № 17 передано у колективну власність 4964.5 га землі сільськогосподарського використання, про що 03.04 1995 року видано Державний акт про право колективної власності на землю, зареєстрований в Книзі записів Державних актів як ВД № 0008, що підтверджується, даними трудової книжки колгоспника [PERSON], свідоцтво про участь у всесоюзній сільськогосподарській виставці, копією списку працездатних пайовиків КСП «Шевченко» до Державного акту про право колективної власності на землю та повідомленням відділ у Верхньодніпровському районі Управління держгеокадастру у Дніпропетровської області. Так , у додатку до Державного Акту\~ про право колективної власності на землю у списку громадян\~членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Шевченка мати позивача [PERSON]М значиться під № 73, як така, що має право на отримання земельної ділянки (паю). \~\~\~Відповідно до ст.3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), особи, власники сертифікатів на право на земельну частку /пай/, які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай0 в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Підставами для виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону України основним документом, що посвідчує право на земельну частку /пай/ є сертифікат на право на земельну частку /пай/виданий районною /міською/ державною адміністрацією. \~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.2 вищевказаного Закону України, документами, що посвідчують право на земельну частку /пай/, також є рішення суду про визнання права на земельну частку /пай/. Оцінюючи наведені вище докази судом встановлено, що мати позивача за життя мала право на отримання земельної ділянки (паю), так як працювала та була членом КСП, раніше колгоспу, а на час розпаювання земель сільськогосподарського призначення даного господарства була пенсіонеркою із числа членів даного господарства. Також мати позивача була включена до списків осіб, що мають право на отримання земельної ділянки (паю). На час видачі КСП ім. Шевченко Державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 03.04.1995 року мати позивача була живою, але сертифікат на земельну ділянку не отримала, так як на час їх видачі вже померла. З пояснень свідка [PERSON], в судовому засіданні встановлено, що в 2017 році в поминальні дні вона з чоловіком їздила на кладовище в село Перше Травня, де похована мати чоловіка. Там вони від людей дізнались, що колгоспники, які не отримали земельні паї можуть їх отримати в даний час. Після цього вони поїхали до сільської ради для з'ясування даного питання. Працівники сільської ради перевіривши списки осіб, що мали право на отримання земельних ділянок паїв встановили, що мати чоловіка була включена до цього акту та мала право на отримання земельної ділянки. В період розпаювання земель КСП ім. Шевченко вони цим питанням не займались, так як мати чоловіка на той час вже дуже хворіла і весь час в них витрачався на догляд за нею. З наведеного вище судом встановлено, що позивач лише в 2017 році дізнався про те, що його мати мала право на отримання земельної ділянки (паю). А той факт, що мати позивача померла в жовтні 1995 року узгоджується із показаннями свідка. Крім того, позивач реалізуючи своє право на отримання земельної ділянки звернувся до приватного нотаріуса з метою отримання спадщини, що залишилась після смерті матері, а саме на земельну ділянку (пай). Проте, постановою нотаріуса від 02.06.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, так як представником позивача не наданий правоустановлюючий документ на земельну ділянку (пай). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обв»язків ( спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України позивач є сином померлої [PERSON]М,. та спадкоємцем першої черги \~\~ Суд зазначає, що до позивача, як спадкоємця після смерті матері переходить право на отримання земельної частки (паю), так як дане право належало померлій [PERSON]М,. на час смерті. Отримавши право на земельну частку (пай) в судовому порядку, позивач, відповідно зі ст.ст. 1,3 Закону України ,,Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), від 05.06.2003 року має намір виділити її в натурі /на місцевості/ для ведення товарного сільгоспвиробництва. \~ Згідно\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Враховуючи позицію відповідача \~\~ яким позовні вимоги визнаються в повному обсязі та згідно з ч.4\~ст.174 ЦПК України, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що визнання позову відповідачем є безумовним і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду\~\~України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ № 7 від 16.04.2004 року визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). \~\~\~ Судом встановлено наявність права у матері позивача на земельну частку /пай/ без визначення меж цієї частки в натурі / на місцевості/ у землі, яка перебуває у колективній власності реформованого КСП ім. Шевченка. дане право існувало у матері позивача на час смерті та переходить до позивача як до спадкоємця першої черги. В зв'язку з чим суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також суд вважає, що витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.. повинні бути покладені на позивача, так як суд не вбачає вини відповідача у виникненні даного спору. \~\~\~\~ Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved