Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся [PERSON] , в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що він є власником вказаного житлового приміщення. Відповідачі були вселені в житлове приміщення як члени його сім`ї, проте покинули житлове приміщення та не проживають в ньому без поважних причин понад 1 року - з листопада 2014 року, комунальні послуги не сплачують, через що позивач несе додаткові комунальні витрати та не може розпорядитися належним йому майном. Орган опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області надав висновок щодо розв`язання вказаного спору, в якому зазначив про те, що визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, не буде порушувати права дитини, оскільки малолітня дитина проживає з матір`ю в іншому місті, де має постійне місце проживання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які діють в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце його проведення повідомлялись належним чином, про причини неявки не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відзиви на позов не надали. Представник органу опіки та піклування в особі Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області Богданова Я.М. в судовому засіданні не заперечувала проти визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на обставини, викладені у відповідному висновку. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 30.08.2021 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 17 квітня 1998 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П., реєстр. № 3-1051, актом від 24.05.2021 року, складеним Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області. Відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , малолітній [PERSON] , [INFO] , мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями, наданими Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області за вих. 325/01-41/1, вих. 326/01-41/1, вих. 327/01-41/1 від 24 червня 2021 року, актом від 24.05.2021 року, складеним Іллінівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали показання про те, що вони є сусідами позивача та майже кожного дня з ним бачаться. Відповідачі проживали у спірному будинку до 2014 року, проте виїхали з нього та з того часу свідки відповідачів жодного разу не бачили. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (актовий запис № 15, складений 04 серпня 2008 року виконкомом Іллічівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області). Відповідно до свідоцтва № 733 про реєстрацію за місцем проживання [PERSON] від 09 вересня 2017 року, виданим Міграційним пунктом УФМС Росії по Тамбовській області в Никифоровському районі та паспорту громадянина РФ [PERSON] малолітній [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтво № 671 про реєстрацію за місцем проживання від 13 травня 2021 року, видане відділом з питань міграції ОП № 1 «Залізничний» УМВС Росії по м. Сімферополь, суд до уваги не бере як недопустимий доказ, оскільки згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем було доведено факт відсутності в спірному житловому приміщенні вказаних відповідачів без поважних причин понад один рік. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Оскільки судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за іншою адресою зареєстрованого місця їх проживання, та батьки дитини разом з дитиною покинули спірне житлове приміщення більше як шість років тому, суд дійшов висновку про те, що таке втручання у право власності [PERSON] є непропорційним необхідності збереження за малолітнім [PERSON] права користуватися цим житлом. А отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 99.2 статті 99 Податкового Кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, зважаючи на те, що батьки несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань малолітньою дитиною, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору, а саме по 1362 гривень 00 копійок з кожного.

Outcome: approved