Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

До суду 02.11.2017 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини у звязку з непрацездатністю у розмірі 2000 грн. щомісяця на строк, встановлений судом. В обґрунтування позову зазначила, що 24.12.1995 року між нею, [PERSON], та відповідачем, [PERSON], було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №1193. Посилалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки, а тому спільне господарство не ведеться. На теперішній час позивачка не працює та отримує пенсію, яка є єдиним джерелом доходів, однак недостатньою для забезпечення належного рівня її життя. Відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, здійснює трудову діяльність, а тому, на думку позивачки, має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Точні суми доходів відповідача їй невідомо, приблизну суму місячного доходу відповідача визначає у розмірі 5000 грн., та з урахуванням положень ст. 75, ч.2 ст. 77, ч.1 ст. 80 СК України звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 14.02.2018 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено на 13.03.2018 року у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засіданні сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи у порядку, встановленому ст. 128, 130 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило, у звязку з чим суд був позбавлений можливості вислухати пояснення сторін по справі. Поштова кореспонденція (ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з позовної заявою) направлялась відповідачу за адресою його реєстрації, проте була повернута до суду з відміткою пошти «за закінченням строків зберігання». Крім того, ухвалу суду від 14.02.2018 року про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення. Станом на 30.03.2018 року від відповідача письмового відзиву на позов [PERSON] до суду не надходив, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши\~та проаналізувавши\~матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що\~позивач, [PERSON], та відповідач, [PERSON], з 24 грудня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження №038906, виданого 24.12.1995 року відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів (а.с.5). На теперішній час позивачка є непрацездатною особою, згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №306853 від 24.07.2017 року [PERSON], [INFO], є інвалідом другої групи безстроково. Згідно позову, позивачка не працює та єдиним джерелом її доходів є пенсія. У відповідності до ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно положень ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ст. 79 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка народилась 20.10.1960 року, тобто на момент звернення до суду з позовом її вік становить 57 роки, остання є інвалідом другої групи та згідно позову не працює. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становив з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становив з 1 січня 2018 року - 1373 гривні. Суд вважає, що відповідач є працездатною особою та за станом здоровя спроможний сплачувати аліменти на утримання непрацездатної дружини, оскільки на спростування цього відповідачем жодних відомостей не надано. Відповідачем не надано суду доказів, відомостей щодо знаходження на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних утриманців, сплати стягнень по виконавчим документам, та про інші обов'язкові додаткові витрати. З матеріалів справи та позову не вбачається про наявність дітей, тому суд не може врахувати цю обставину при вирішенні спору. Відомостей щодо офіційного працевлаштування відповідача та розміру його доходу суду не надано, отже, виходячи з викладених обставин, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, суд вважає за можливе частково задовольнити позов [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання непрацездатної дружини з часу подання позову до суду, тобто з 02.11.2017 року, у розмірі 1\~373 (одна тисяча триста сімдесят три) гривень щомісячно, безстроково (протягом строку інвалідності). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави Україна судовий збір у розмірі 704, 80 гривень. Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 75, 77, 79, 80, 182 СК України, та,

Outcome: partial