Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація ЗМР по Дніпровському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні. Позов поданий адвокатом Тивоненко Д.Р. в інтересах позивачки [PERSON] та обґрунтований наступним чином. Між [PERSON] (далі - Позивачка) та [PERSON] (далі - Відповідач) 18.06.2015 р., який на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2018 року у справі № 331/7743/17 був розірваний. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , актовий запис Дніпровського районного у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області № 898 від 01.10.2015 р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2019 року у справі № 331/4290/18 визначено місце проживання дитини разом з позивачкою, стягнуто з позивача аліменти та кошти на утримання позивачки, у задоволенні зустрічного позову відповідача відмовлено; Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.03.2020 року у справі № 331/4290/18 рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2019 року скасовано, у задоволені первісного позову відмовлено, зустрічний позов відповідача задоволено, визначено місце проживання дитини разом з батьком; ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 04.06.2020 року у справі № 331/4290/18 відкрито провадження за касаційною скаргою позивачки, справу витребувано із суду першої інстанції, спір по суті ще не вирішено. Після розірвання шлюбу син проживав разом із позивачкою, відповідачу розпорядженням № 562р від 06.12.2018 року голови районної адміністрації по Комунарському району ЗМР було встановлено графік побачень з сином: - кожні понеділок, середу та п`ятницю з 16 до 17 год. (з поверненням дитини за адресою проживання матері), а також щонеділі з 09-00 год. до 18-00 год. (зустрічі проводити без присутності матері та з поверненням дитини за адресою проживання матері), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. 08.02.2019 року, відповідач, порушивши графік зустрічей, забрав сина із садочка і не повернув позивачці, з цієї дати дитина знаходиться за адресою проживання відповідача, який утримує його у себе. У зв`язку з цим, позивачка звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із позовом про відібрання дитини, який своїм рішенням від 30.01.2020 року у справі №334/1278/19 її позов задовольнив, відібрав сина у відповідача та повернув його позивачці. Виконати це рішенням не було змоги, оскільки постановою Запорізького апеляційного суду від 22.04.2020 року у справі № 334/1278/19 його було скасовано у зв`язку із визначенням місця проживання дитини із батьком (у справі № 331/4290/18). Підтвердженням порушення відповідачем графіку зустрічей із сином також є вирок Комунарського районного суду від 17.04.2020 року у справі № 333/96/19, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 150 годин громадських робіт. Згідно з цим вироком, відповідач, порушуючи графік зустрічей, прийшов до садочку, де перебував син, зустрів позивачку, з якою у нього виник словесний конфлікт. Під час конфлікту відповідач дістав з внутрішньої кишені куртки споряджений балончик з невстановленою речовиною, яку в подальшому розпилив в очі останній, спричинивши позивачці тілесні ушкодження у вигляді хімічного опіку кон`юктивних обох очей, які згідно висновку експерта кваліфікується, як умисне легке тілесне ушкодження. 31.05.2019 року, коли вже син проживав з відповідачем, позивачка розпорядженням № 291 р голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району встановила собі такий порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: -кожен вівторок та четвер з 17-00 до 19-00, з можливістю вільного пересування по місту, без присутності батька, за умови, що мати повертає дитину за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] ; -кожну першу та третю суботу з 11-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання матері за адресою: [ADDRESS] , з можливістю вільного пересування по місту, без присутності батька, за умови, що мати повертає дитину за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] . Не зважаючи на цей графік та визначення місця проживання дитини з відповідачем, відповідач продовжує чинити перешкоди позивачці у спілкуванні та побаченнях з сином, що підтверджується чотирма повідомленнями (від 13.05.20, від 18.05.20, від 27.05.20, від 12.06.20) про невиконання розпорядження № 291 р від 31.05.2019 року голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району. Проте, районна адміністрація ЗМР по Дніпровському району своєю відповіддю від 02.06.2020 року зазначила, що відсутні підстави для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. З цією відповіддю позивачка не згодна і вважає її необґрунтованою. Отже, станом на дату складання цього позову відповідач чинить перешкоди позивачці у побаченнях зі спільним сином, позивачка не згода із встановленим розпорядженням №291р від 31.05.2019 року голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району, вважає його таким, що порушує її рівні з відповідачем права щодо дитини. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2020 року у справі № 334/2276/20 з позивачки стягуються аліменти на утримання спільного сина. Станом на дату складання цього позову судовий наказ у примусовому порядку ще не виконується, проте позивачка вже сплатила аліменти за два місяці на загальну суму 2233,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 10.07.2020 року. Фактично з самого моменту розлучення, між сторонами почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дитини, її відвідування, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача стосовно неможливості його нормального спілкування із дитиною. Усі намагання позивачки з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до непорозумінь та конфліктів, оскільки відповідач перешкоджає їй, не бажає її присутності та штучно створює такі обставини, через які позивачка не може нормально зустрічатися з сином. Увесь цей час позивачка намагається налагодити нормальний зв`язок із дитиною, приймати участь у їх вихованні, утриманні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Її права як матері сьогодні є порушеними. Позивачка просить зобов`язати [PERSON] , [INFO] не перешкоджати [PERSON] , [INFO] , брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своїм сином [PERSON] , [INFO] . Встановити [PERSON] наступний режим особистого спілкування зі своїм сином [PERSON] , [INFO] : - кожний четвер та п`ятницю з 16-00 год. до 20-00 год. з можливістю вільного пересування по місту Запоріжжя без присутності батька, за умови, що мати повертає дитину за місцем проживання батька за адресою: [ADDRESS] ; - за місцем реєстрації та постійного проживання матері ( [ADDRESS] ) кожні перші та треті суботи та неділі місяця з 10-00 год. суботи до 18-00 год. неділі без присутності відповідача з обов`язком матері забрати сина від батька не пізніше 10 год. суботи відповідного місяця за адресою реєстрації відповідача ( [ADDRESS] ) та повернути його батьку за цією ж адресою не пізніше 18 год. неділі відповідного місяця; - спільний відпочинок матері з сином влітку на тиждень кожного місяця (червень, липень, серпень) кожного року,- - спільний відпочинок матері протягом тижня з сином під час щорічної відпустки позивачки, до досягнення сином 18 років, якщо між батьками не досягнуто іншої домовленості. Зобов`язати [PERSON] , [INFO] за два дні до дня зустрічі позивачки з сином, за допомогою телефонного, поштового, електронного (viber, telegram, whatsapp) зв`язку надати позивачці інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування сина, а у разі настання таких змін, повідомити за допомогою вищеперелічених засобів зв`язку про це особисто позивачку на наступний день з дня настання таких обставин; не обмежувати позивачці спілкування з сином, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного, відеозв`язку (у т.ч. Skype, Viber, Telegram, Whatsapp, FaceTime тощо) та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між мамою та сином (щоденно з 09.00 год. до 21.00 год.) не обмежувати позивачці спілкуватися зі своїм сином у навчальних закладах (шкільних та дошкільних) та закладах охорони здоров`я. В судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, навівши пояснення аналогічні викладеним у позові. Батько дитини дозволяє зустрічатися з дитиною лише в їх присутності. Дитина весь час дивиться на батька та бабусю. Відповідач в судовому засіданні заперечував можливість задоволення позовних вимог. Надав письмовий відзив на позов. Вказав на те, що на цей час дитина проживає разом із ним відповідно до рішення суду. Порядок участі у вихованні дитини [PERSON] встановлений розпорядженням районної адміністрації. При цьому у розпорядженні зазначено про необхідність врахування бажання дитини, режиму її дня та стану здоров`я. У зв`язку із тривалою відсутністю спілкування матері з дитиною, остання від неї відвикла та на момент зустрічі дитина просить бути присутнім батька. Відповідно до рішень судів встановлено, що дитина має ознаки пережитого домашнього насильства з боку матері, що викликає небажання залишатися з матір`ю віч-на-віч. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за позовом підлягають частковому задоволенню. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. .89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] . Батько - [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2020 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.04.2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Розпорядженням районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району від 6.12.2018 року №562р встановлено [PERSON] порядку побачень з сином [PERSON] . Розпорядженням районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району від 31.05.2019 року №291р встановлено [PERSON] порядок участі у вихованні сина [PERSON] . Відповідно до довідок [PERSON] на обліку в психіатра та нарколога не перебуває. Згідно з актом обстеження умов проживання від 13.01.2020 року [PERSON] має всі умови для проживання дитини. [PERSON] за місце роботи характеризується позитивно. Відповідно до довідки вих.№26/01-07 від 18.02.2019 року [PERSON] є вихованцем ДНЗ№188 з 28.08.2018 року. Дитина із задоволенням спілкується з матір`ю, яка приводить та забирає дитину з садочку. [PERSON] продовж травня - червня 2020 року чотири рази зверталася до Начальника відділу по Дніпровському району служби у справах дітей Запорізької обласної ради із повідомленням про обмеження [PERSON] у її спілкуванні зі спільною дитиною. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2019 року у справі № 331/4290/18 визначено місце проживання дитини разом з позивачкою, стягнуто з позивача аліменти та кошти на утримання позивачки, у задоволенні зустрічного позову відповідача відмовлено; Постановою Запорізького апеляційного суду від 17.03.2020 року у справі № 331/4290/18 рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2019 року скасовано, у задоволені первісного позову відмовлено, зустрічний позов відповідача задоволено, визначено місце проживання дитини разом з батьком. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/1278/19 від 30.01.2020 року за позовом [PERSON] до [PERSON] задоволено позов та вирішено відібрати дитину [PERSON] від батька [PERSON] , та повернути матері [PERSON] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 22.04.2020 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2020 року скасовано, в задоволені позовної заяви відмовлено. Відповідно до висновку спеціаліста-психолога від 24.01.2019 року [PERSON] емоційно прив`язаний та любить своїх батьків, але психоемоційний зв`язок у дитини [PERSON] ближче з батьком. Згідно з висновком спеціаліста вих. №106 від 25.03.2019 року психологічний та інтелектуальний розвиток [PERSON] 14.09.2015 року відповідає віковій нормі, мати для дитини - джерело високої тривоги, яку він намагається уникати. Дитина задоволена місце проживання і має сформований тип прив`язаності до батька [PERSON] . Відповідно до висновку №17.02/01-27/149 від 22.02.2021 року запропоновано свій порядок участі у вихованні дитини [PERSON] , враховуючи бажання дитини, режим її дня та стан здоров`я. Запропоновано встановлення адаптивного періоду протягом якого обов`язкова участь батька дитини при спілкуванні з матір`ю. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що у 2018 році працювала у центрі психологічної та соціальної допомоги. Позивачка та відповідач зверталися за допомогою, оскільки виникли проблеми у родині. Проблема була саме визначення ступеню участю кожного з батьків у вихованні дитини. У подальшому у 2020 році відповідачка зверталася до неї як до фахівця - психолога. Одна з тем спілкування з позивачкою була дитина, оскільки [PERSON] обмежена у спілкуванні з дитиною. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] біля двох років. Йому відомо, що [PERSON] не дає спілкуватися з дитиною [PERSON] . Він їздить з позивачкою до відповідача, проте до квартири не заходить. Щодо фактів насильства з боку [PERSON] по відношенню до дитини йому невідомо. Допитана в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] приходиться їй племінницею. Дитина племінниці - [PERSON] проживає на цей час з відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач обмежує у спілкуванні з дитиною [PERSON] . Згідно ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст.ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001р. №2402-111, сім`я є природним середовищем для фізичного духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 1,2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, погодженням відповідача з необхідністю спілкування матері з дитиною, суд приходить до висновку щодо доцільності часткового задоволення позовних вимог та визначення способу участі [PERSON] у спілкуванні й вихованні з її сином [PERSON] . При цьому, враховуючи обставини справи, за необхідне встановити строк адаптації тривалістю один рік після набрання чинності вказаним судовим рішенням, продовж якого зустрічі дитини з матір`ю мають відбуватися за участю батька, а за закінченням вказаного строку без участі батька. При цьому також має бути врахована бажання дитини, її стан здоров`я та режим дня. Суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачці інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування сина, не обмежувати позивачці спілкуватися зі своїм сином у навчальних закладах (шкільних та дошкільних) та закладах охорони здоров`я, не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не доведено, що відповідачем вчиняються дії щодо обмеження позивачки у отриманні вказаної інформації чи спілкуванні. Вимоги в частині зобов`язання відповідача не обмежувати позивачці спілкування з сином, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного, відеозв`язку, не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні не підтверджена обставина, що дитина на цей час здатна самостійно користуватися вказаними засобами зв`язку без допомоги сторонніх осіб та чи можливість забезпечити такий зв`язок. Відповідно до ст. 141ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стороною позивача надано договір, укладений між позивачкою та Адвокатським бюро «Данило Тивоненко «Пріоритет» про надання правової допомоги від 4.07.2020 року. В акті наданих послуг №1 за договором про надання правової допомоги укладеного 4.07.2020 р. між [PERSON] та адвокатом АБ «Данило Тивоненко «Пріоритет», зазначені та розписані види правової послуги, що надавалася позивачці, загальна вартість послуги у розмірі 11500 грн.; акті №2 за договором про надання правової допомоги укладеного 4.07.2020 р. між [PERSON] та адвокатом АБ «Данило Тивоненко «Пріоритет», зазначені та розписані види правової послуги, що надавалася позивачці, загальна вартість послуги у розмірі 4000 грн. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах F 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу, суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника в судових засіданнях, та приходить до висновку щодо часткового стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Таким чином, розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача, відповідає ступеню складності справи, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги та обсягу наданих послуг. В іншій частині вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial