Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що відповідач по справі її рідна сестра. [INFO] померла їх мати [PERSON]. Після смерті матері залишився спадок, який складається з будинку [ADDRESS], земельної ділянки за цією ж адресою та грошових вкладів. За життя мати склала заповіт від 08.12.1994 р., яким вона все майно заповідала їй. Вказує, що вона та сестра належним чином прийняли спадщину після смерті матері. Не зважаючи на те, що сестра не вказана в заповіті, вона має право на обов'язкову частку в спадщині, тому що є інвалідом. Доля сестри в спадщині складає 1/4 частку, а її - 3/4 частки. Після смерті матері в 2010 році їй стало відомо, що мати 27.10.2006 р. подарувала сестрі будинок [ADDRESS], тому відразу ж звернулась до суду про визнання вказаного договору недійсним. У вересні 2011 року по справі була постановлена ухвала про залишення її заяви без розгляду і вона змушена повторно звернутись до суду з вказаною заявою. Крім того, 12.09.2012 р. від нотаріуса їй стало відомо про договір дарування земельної ділянки [ADDRESS], укладений між матір'ю та відповідачкою. Вказує також, що за життя мати страждала на тяжкі захворювання - цукровий діабет 11 типу, рак лівої молочної залози, ішемічну хворобу серця, церебральний атеросклероз, гіпертонію, а в серпні 2006 року перенесла гостре порушення мозкового кровообігу з правостороннім геміпарезом, вказані захворювання позбавляли матір можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. З наведених підстав вважає, що договори дарування будинку та земельної ділянки є недійсними. Просить суд визнати недійсними договори дарування будинку [ADDRESS] та земельної ділянки [ADDRESS], укладені між [PERSON] та [PERSON]; поновити їй строк позовної давності по позовним вимогам відносно визнання недійсним договору дарування будинку; Визнати за нею право власності на 3/4 частини будинку [ADDRESS], на 3/4 частини земельної ділянки [ADDRESS] Київської області та на 3/4 частин грошового вкладу в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов, підтвердили обставини, наведені в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні зняла клопотання про поновлення строку позовної давності щодо вимог про визнання недійсним договору дарування будинку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, вказувала, що мати на час укладання договорів дарування не хворіла на психічну хворобу і розуміла значення своїх дій. Представник третьої особи, Ірпінської міської державної нотаріальної контори, в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 27.10.2006 р. (а.с. 71) і договору дарування земельної ділянки від 27.10.2006 р. (а.с. 72) [PERSON] подарувала [PERSON] будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с. 67). Позивачка та відповідачка є доньками [PERSON] і належним чином прийняли спадщину після її смерті, що сторони визнали в судовому засіданні, тому такі обставини не підлягають доведенню в суді. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивачем всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів того, що [PERSON] на час укладання договорів дарування будинку та земельної ділянки від 27.10.2006 р. не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Навпаки, Актом судово-психіатричної експертизи від 14.01.2014 р. (а.с. 110-120) встановлено, що вона під час укладення вказаних договорів усвідомлювала значення своїх дій та керувала ними. Отже, відсутні підстави для визнання недійсними договорів дарування будинку та земельної ділянки від 27.10.2006 р., укладених між [PERSON] та [PERSON], з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на 3/4 частин будинку, земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та грошового вкладу, оскільки позивачем не надано доказів того, що таке майно перебувало у власності [PERSON] на час її смерті. Натомість, в матеріалах справи містяться договори дарування будинку і земельної ділянки (а.с. 71, 72), а також довідка КП КОР «Ірпінське БТІ» від 03.02.10 № 92 (а.с. 13), з яких вбачається, що будинок та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] на час смерті матері належали відповідачці [PERSON] При ухваленні рішення суд не приймає до уваги заповіт від 08.12.1994 р. (а.с. 7), на який посилається позивачка, оскільки з витягу з реєстрів заповітів/спадкових договорів від 22.12.2009 р. (а.с. 65) вбачається, що [PERSON] 17.02.1999 р. було складено інший заповіт, отже заповіт, на який посилається позивач, вважається скасованим.

Outcome: dismissed