Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та в обґрунтування зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина, яка складалася з грошових коштів на депозитному рахунку, автомобіля та будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя батько неодноразово в присутності свідків казав, що усе належне йому майно після його смерті відійде позивачці, оскільки інших спадкоємців у нього не має. 24.01.2018 року вона звернувся до нотаріуса та дізналася, що її батько залишив заповіт на ім`я [PERSON] , який був засвідчений приватним нотаріусом Соловйовою С.С. Вважає, що на момент складення заповіту її батько не усвідомлював своїх дій, а його волевиявлення не було вільним, оскільки в той час у зв`язку з важкою хворобою він знаходився під дією обезболюючих та наркотичних препаратів. Просила визнати недійсним оскаржуваний заповіт. Відповідно до наданого відзиву відповідачка [PERSON] позов не визнала та в обґрунтування зазначила, що зі [PERSON] мешкала з осені 1996 року по день його смерті [INFO] однією родиною в будинку [ADDRESS] . При складенні заповіту [PERSON] повністю розумів, що він діє та під дією будь-яких наркотичних чи обезболюючих препаратів не знаходився, на стаціонарному лікуванні не перебував. Третя особа: приватний нотаріус Соловйова С.С. листом від 23.04.2021 року\~№651/01-16 повідомила суд, що 27.08.2018 року до неї звернувся [PERSON] для посвідчення заповіту. Вимоги закону щодо визначення його обсягу цивільної дієздатності, а також встановлення дійсних намірів нею було дотримано. Підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії, посвідчення заповіту, не було. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 23.04.2019 року було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.07.2019 року за клопотанням позивача було витребувано докази, призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, провадження у справі зупинено. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 20.07.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 31.08.2020 року за клопотанням позивача витребувано документи, призначена посмертна судово-почеркознавча експертиза, провадження у справі зупинено. Ухвалою Краматорського міського суду від 06.10.2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Краматорського міського суду від 09.10.2020 року задоволено клопотання експерта, витребувані додаткові матеріали для проведення експертизи, провадження у справі зупинено. Ухвалою Краматорського міського суду від 23.11.2020 року провадження у справі поновлено. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити. У судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити. У судове засідання третя особа не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, просила слухати справу за її відсутності. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] тяжко хворів та з початку серпня 2018 року останній поводив себе неадекватно та не розумів значення своїх дій. Допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суду пояснили, що при спілкуванні [PERSON] поводив себе адекватно та повідомляв ним, що склав заповіт на [PERSON] . Вислухавши доводи сторін, пояснення свідка, дослідивши надані докази, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.10.2018 Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Відповідно до витягу від 24.10.2018 за вищевказаним фактом зареєстрована спадкова справа №63194106. З довідки\~\~\~щодо реєстрації місця проживання на день смерті вбачається, що [PERSON] , який\~\~помер [INFO] \~на день смерті був\~\~зареєстрований\~в [ADDRESS] . На день\~його\~смерті\~за вказаною адресою була\~зареєстрована [PERSON] . Відповідно до заповіту зареєстрованого в реєстрі за №3549 від 27.08.2018 [PERSON] заповів усе його майно [PERSON] . Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 №7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідно обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент його укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Висновок про недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року №\~6-1531цс16\~та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 462/3286/16-ц (провадження № 61-5896св18). Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи №91 від 02.07.2020 року під час складання заповіту 27.08.2018 року [PERSON] за своїм психічним станом міг розуміти значення своїх дій та міг керувати ними. Висновком експерта №2/22-121 від 18.11.2020 встановлено, що всі записи від імені [PERSON] на заповіті від 27.08.20218, зареєстрованого в реєстрі за №3549, виконані [PERSON] . Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Судом прийнято до уваги пояснення свідків, однак суд зауважує, що жоден з них не є спеціалістом в галузі психіатрії та не може достовірно визначити психічний стан заповідача на момент укладення правочину. Суд відноситься критично до пояснень позивачки в тій частині, що на момент посвідчення заповіту [PERSON] приймав наркотичні засоби, у зв`язку з чим не розумів свої дії, оскільки відповідно до досліджених експертом медичних документів [PERSON] почав приймати наркотичні анальгетики після складення заповіту з 13.09.2018, що також підтверджено наданою самою позивачкою заявою на отримання наркотичних засобів від 13.09.2018. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на момент складання заповіту [PERSON] мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, його волевиявлення було вільним, відповідало його внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті, який складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог діючого законодавства і порушень при його посвідченні не встановлено. Позивачем не надано жодних доказів, які б вказували на те, що оспорюваний нею правочин є недійсними, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed