Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) з позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 06.01.2021 просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № б/н від 15.03.2011 в сумі 58 359 грн. 70 коп., у тому числі 43247 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 112 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 15.03.2011, згідно з якою відповідачка отримала кредит у сумі 9000 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У позові вказано, що Банк виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме - надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбаченими договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Усупереч умов кредитного договору, ст. 509, 526, 629, 1054 Цивільного кодексу України відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за договором. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 17.12.2020 має заборгованість у сумі 58 359 грн. 70 коп., з яких: 43 247 грн. 34 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 112 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України. Ухвалою від 28.12.2018 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, 05.07.2019 відповідачка надала до суду відзив, в якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів. Також відповідачка у відзиві вказує, що не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку, працівники банку не ознайомлювали з ними відповідачку. Крім того, відповідачка у відзиві посилається на необґрунтованість наданого до позову розрахунку заборгованості за кредитним договором. 01.03.2019 представником Банку надано до суду відповідь на відзив, в якому представник позивача зазначає, що кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання позичальником Анкети-Заявки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ ПриватБанку б/н від 15.03.2011, згідно з якою відповідачка погодилась з тим, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилась та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді, що стверджується підписом відповідачки. Крім того, дані документи є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідачка користувалась грошима, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів. З розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів вбачається, що відповідачка частково сплачувала заборгованість за договором. 06.03.2019 відповідачкою надано до суду заперечення на відзив, в яких посилається на обставини тотожні тим, які зазначені відповідачкою у відзиві. 21.03.2019 представником позивача надано додаткові письмові пояснення щодо позову. Ухвалою суд від 08.04.2019 постановлено здійснювати розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку встановленому чинним законодавством. У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, а тому суд здійснює розгляд справи за відсутності останнього. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з`явився із невідомих для суду причин, жодного клопотання до суду не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, враховуючи, що матеріали справи дають можливість суду прийняти рішення за відсутності сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності останніх. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено, що 15.03.2011 відповідачка звернулась до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 15.03.2011, згідно з якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з наданим банком розрахунком, внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 30.09.2019 становить 58 359 грн 70 коп, з яких: 43 247 грн 34 коп - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 15 112 грн 36 коп - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Анкеті-заяві позичальника від 15.03.2011 процентна ставка не зазначена, відтак позивач не довів, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, на які послався банк як на підставу для задоволення позову, розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, а також те, що вказані документи взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.03.2011 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Вказане узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Щодо вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд зазначає про таке. Надаючи до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, Банк просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за простроченим тілом кредиту станом на 17.12.2020 в сумі 43 247 грн 34 коп. З наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів (3-тя колонка розрахунку) становлять 40 245 грн 81 коп. При цьому відповідачем на погашення кредитної заборгованості було внесено коштів на загальну суму 105 261 грн 92 коп (міститься під розрахунками банку), з яких: 11 520 грн 11 коп спрямовано банком на погашення заборгованості за поточним тілом кредиту станом на 30.09.2019, 5 195 грн 24 коп на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на 30.09.2019, 616 грн 90 коп на погашення заборгованості по пені станом на 30.09.2019, 87 929 грн 67 коп на погашення заборгованості по пені станом на 17.12.2020. Крім того, з розрахунків вбачається, що банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами. А також погашав відсотки за рахунок тіла кредиту на загальну суму 19 723 грн 88 коп (4-та колонка розрахунків). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків. Також з розрахунку заборгованості вбачається, що Банк кошти внесені відповідачкою в рахунок погашення заборгованості спрямовував на погашення відсотків та пені. За встановлених обставин, враховуючи, що витрати відповідачкою кредитних коштів складають 40 245 грн 81 коп, а внесено нею на погашення кредитної заборгованості коштів на загальну суму 105 261 грн 92 коп, тому фактично отримані та використані відповідачкою кошти, повернуті в повному обсязі, відтак відсутні підстави для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки як встановлено судом вище, відповідачкою фактично отримані та використані кошти повернуті в повному обсязі, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову і в цій частині. Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів позивача , тому у задоволенні позову належить відмовити повністю. Суд зауважує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, витрати позивача щодо сплати судового збору належить віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed