Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна заява [PERSON] до Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, [PERSON] , про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на все майно що належало їй на день смерті, яке складається зокрема з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,0587 га, 4,0278 га, 0,4055 га, 0,4055 га, що розташовані в межах території Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. 26 вересня 2013 року спадкодавиця склала заповіт, яким заповіла своєму синові [PERSON] (батькові позивачки) земельні ділянки площею 4,0278 га та 0,4055 га. Дві інші земельні ділянки спадкодавиця заповіла своїй доньці [PERSON] , яка на них отримала свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] помер [INFO] . За життя [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері, але не переоформив її. Позивачка у встановленому законодавством порядку звернулась із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що належали [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв [PERSON] , проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивачки є звернення до суду, оскільки інша можливість отримати свідоцтво про право на спадщину відсутня, тому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка та її представниця в судове засіданні не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представниця позивачки надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Лисогірська сільська рада Первомайського району Миколаївської області про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, представник сільської ради в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. [PERSON] про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила, відзиву не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 вересня 2019 року Первомайським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, [PERSON] помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області, актовий запис №06. Відповідно до заповіту від 26 вересня 2013 року [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла належне їй майно, яке складається з земельних ділянок 4,03 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №903552, та 0,41 га, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №903343, що розташовані на території Лисогірської сільської ради, [PERSON] . Позивачка є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.05.1973 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 23.02.1991 року. Земельні ділянки, які [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] належали на праві власності останній на підставі держаних актів серії ЯЕ №903552 та ЯЕ №903343, що підтверджується копіями зазначених держаних актів, копією інформації відділу у Первомайському району Головного управління Дергеокадастру у Миколаївській області №244/118-20 від 16.06.2020 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4809736622020 від 12.06.2020 року. Земельна ділянка площею 4,0278 га має кадастровий номер 4825484600:02:000:0191, земельна ділянка 0,4055 га - кадастровий номер 4825484600:02:000:0940. Із копії спадкової справи №24/2019 заведеної Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) після смерті [PERSON] вбачається, що її син [PERSON] прийняв спадщину шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини. Крім того, у спадковій справі міститься інформація про отримання 10.09.2019 року копій свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 4,0587 га та 0,4055 га другою спадкоємицею за заповітом - [PERSON] . Позивачка звернулась до Другої Первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті якої прийняв [PERSON] , який помер [INFO] , але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2020 року їй було відмовлено у видачі зазначеного свідоцтва у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Інформації щодо інших спадкоємців, окрім позивачки, які бажають прийняти спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копія спадкової справи №308/2019, заведеної Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не місить. Норми права, які застосовував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1ст.316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.1ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ч. 1ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих у вказаній Постанові вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що спадкодавець за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємиця у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно. Ураховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved