Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

До Миронівського районного суду із вказаним позовом звернулася позивач та просила суд: ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою № 10-5347/15-14-сг від 12 вересня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою 10-5334/15-14-сг від 12 вересня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою 10-5333/15-14-сг від 12 вересня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про надання дозволу на розроблення документації з землеустрою № 10-4157/15-14-сг від 08 серпня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про затвердження документації з землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки № 10-6572/15-14-сг від 08 жовтня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про затвердження документації з землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки № 10-6570/15-14-сг від 08 жовтня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про затвердження документації з землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки № 10-6571/15-14-сг від 08 жовтня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про затвердження документації з землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки № 10-6575/15-14-сг від 08 жовтня 2014 року; ●визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства в Київській області про затвердження документації з землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки № 10-8104/15-14-сг від 21 жовтня 2014 року; ●визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 39,3027 гектар, кадастровий номер: [NUMBER], укладений між Головним управлінням Держземагенства в Київській області та [PERSON] від 13 листопада 2014 року; ●визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 20,2472 гектар, кадастровий номер: [NUMBER], укладений між Головним управлінням Держземагенства в Київській області та [PERSON] від 13 листопада 2014 року; ●визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,6566 гектар, кадастровий номер: [NUMBER], укладений між Головним управлінням Держземагенства в Київській області та [PERSON] від 13 листопада 2014 року; ●визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 21,5100 гектар, кадастровий номер: [NUMBER], укладений між Головним управлінням Держземагенства в Київській області та [PERSON] від 13 листопада 2014 року; ●визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 11,9655 гектар, кадастровий номер: [NUMBER], укладений між Головним управлінням Держземагенства в Київській області та [PERSON] від 18 листопада 2014 року; ●зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 39,3027 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]; ●зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 20,2472 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]; ●зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 5,6566 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]; ●зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 21,5100 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]; ●зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку площею 11,9655 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]; ●скасувати рішення Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди індексний номер 17212809 від 14 листопада 2014 року (стосовно земельної ділянки площею 39,3027 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]); ●скасувати рішення Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди індексний номер 17214637 від 14 листопада 2014 року (стосовно земельної ділянки площею 20,2472 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]); ●скасувати рішення Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди індексний номер 17214637 від 14 листопада 2014 року (стосовно земельної ділянки площею 5,6566 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]); ●скасувати рішення Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди індексний номер 17204930 від 14 листопада 2014 року (стосовно земельної ділянки площею 21,5100 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]); ●скасувати рішення Реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди індексний номер 17362809 від 20 листопада 2014 року (стосовно земельної ділянки площею 11,9655 гектар, кадастровий номер: [NUMBER]). Свої вимоги обґрунтовувала тими обставинами, що вказані земельні ділянки не являються державною власністю, вони є колективною власністю Акціонерного товариства «Україна» села Козин, згідно державного акту на право колективної власності на землю, членом якого вона являлась, а тому Головне управління Держземагенства в Київській області, надаючи дозвіл на розроблення документації з землеустрою, затверджуючи документацію з землеустрою та передаючи в оренду зазначені земельні ділянки, діяло поза межами своїх повноважень, передбачених ст. ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України, як наслідок державна реєстрація права оренди цих земельних ділянок [PERSON] підлягає скасуванню, а земельні ділянки поверненню. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, свої заперечення мотивував тим, що Головне управління Держземагенства в Київській області діяло в межах повноважень, наданих ст. ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України, а тому його дії та спірні договори є законними. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Київській області проти задоволення позову заперечив, свої заперечення мотивував тим що Головне управління Держземагенства в Київській області діяло в межах повноважень, наданих ст. ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України, а тому їх дії та спірні договори є законними. Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Миронівської районної державної адміністрації на судове засідання не з'явився, своєї позиції по суті позову не висловив, у надісланих клопотаннях просив проводити розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. Відповідач [PERSON] 05 червня 2014 року та 01 вересня 2014 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення чотирьох земельних ділянок, які розташовані на території Козинської сільської ради Миронівського району (а.с. 81-84). 08 серпня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-4157/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 100,0000 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства (а.с. 41). 12 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-5347/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 39,3027 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства (а.с. 38). 12 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-5334/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 20,2472 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства (а.с. 39). 12 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-5333/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,6566 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду [PERSON] для ведення фермерського господарства (а.с. 40). Товариством з обмеженою відповідальністю «Земприватцентр», за замовленням відповідача [PERSON] розроблено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду (а.с. 142-160), які згідно пункту 1.1. цих проектів перебувають у державній власності. Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6570/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало [PERSON] в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 20,2472 гектар, що має кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 42). 13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 20,2472 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], строком на 21 рік (а.с. 47-50). Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6571/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало [PERSON] в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 5,6566 гектар, що має кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 43). 13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 5,6566 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], строком на 21 рік (а.с. 55-58). Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6575/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало [PERSON] в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 21,5100 гектар, що має кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 44). 13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 21,5100 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], строком на 21 рік (а.с. 51-54). Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6572/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало [PERSON] в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 39,3027 гектар, що має кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 45). 13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 39,3027 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], строком на 21 рік (а.с. 59-62). Наказом від 21 жовтня 2014 року за № 10-8104/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало [PERSON] в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 11,9655 гектар, що має кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 46). 18 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та [PERSON] (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 11,9655 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER], строком на 21 рік (а.с. 63-66). Таким чином, між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та [PERSON] існують цивільні відносини щодо оренди землі сільськогосподарського призначення. Відповідно до оскаржуваних наказів, орендовані земельні ділянки є державною власністю. Відповідно до п. 2 спірних договорів оренди землі, земельні ділянки знаходиться в державній власності. Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Статтею 15-1 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин належить, зокрема ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, проведення державної експертизи землевпорядної документації, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, наділені повноваженням передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у користування для всіх потреб. Частиною 3 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Відповідно до положень вказаних норм Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передає у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 ст. 123 цього Кодексу). Відповідний орган виконавчої влади в межах його повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України (ч. 4 ст. 123 цього Кодексу). Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України). Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання (ч. 10 ст. 123 Земельного кодексу України). Під час розгляду справи судом встановлено, що Головне управління Держземагентства у Київській області, відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164, є органом державної влади, який здійснював владну управлінську функцію з приводу надання громадянину [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та прийняття рішення про передачу земельних ділянок цьому громадянину у користування на умовах оренди. Суб'єктами вказаних відносини є Головне управління Держземагентства у Київській області і [PERSON] Позивач не є власником чи володільцем спірних земельних ділянок, він не є учасником правовідносин з приводу прийняття територіальним органом Держземагентства актів індивідуальної дії щодо надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження цього проекту землеустрою та передачу земельних ділянок, таким чином його права оскаржуваними наказами не порушуються, а скасування цих наказів не призведе до змін у правовому становищі позивача (визнання за позивачем певного права або наділення його таким правом). Крім того, оспорювані накази територіального органу Держземагентства є виконаними, тобто такими, що вичерпали свою дію, адже на їх виконання між Головним управлінням Держземагентства у Київській області і [PERSON] укладено договори оренди земельних ділянок, які позивач вимагає визнати недійсними. Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що Головне управління Держземагентства у Київській області, видаючи оскаржувані накази та укладаючи спірні договори, діяло на підставі ст. ст. 15-1 та ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, в межах повноважень, наданих п. 4.32 Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164, у спосіб, що передбачений ст. 123 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаною нормою закону проголошується презумпція правомірності правочину, відповідно до якої усі треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов'язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов'язків. Під час розгляду справи, судом не встановлено порушення відповідачами вимог частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України при укладені оскаржуваних правочинів, недодержання яких відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договорів судом недійсними. Статтями 10 та 60 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, відповідно до якого, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто позивач, стверджуючи про незаконність дій відповідачів при укладенні оспорюваних договорів, повинен довести це належними та допустимими доказами. Ці докази по одинці чи в сукупності повинні беззаперечно свідчити про порушення відповідачами конкретних норм законодавства України, які в свою чергу порушують його права, свободи чи законні інтереси, та тягнуть відповідно до законодавства наслідки, у вигляді визнання судом договорів недійсними. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які по одинці чи в сукупності беззаперечно свідчать про незаконність дій відповідачів при укладенні оспорюваних договорів та тягнуть, відповідно до законодавства, наслідки у вигляді визнання судом договорів недійсними. В матеріалах справи відсутні прямі та безсумнівні докази того, що земельні ділянки передані [PERSON] в оренду згідно оспорюваних договорів не є державною власністю. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий № [NUMBER], вбачається, що вона є державною власністю (а.с. 170). Із витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки кадастрові [NUMBER] (а.с. 67), [NUMBER] (а.с. 68), [NUMBER] (а.с. 69) та № [NUMBER] (а.с.70) не вбачається, що ці земельні ділянки перебувають у приватній чи комунальній власності. Згідно з ст. 13 Конституції України земля, яка знаходиться в межах території України є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Пунктом 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються правовий режим власності. Частиною 3 ст. 78 Земельного кодексу України встановлено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Ні конституція України, ні інші закони України не містять такого поняття як колективна власність на землю, а тому з огляду на те, що спірні земельні ділянки знаходяться на території України, відсутні докази, які прямо та однозначно свідчать, що вони є приватною чи комунальною власністю, суд приходить до висновку, що вони перебувають у державній власності. При прийнятті рішення суд не бере до уваги копію державного акту на право колективної власності серії КВ від 05 січня 1996 року, виданого Акціонерному товариства «Україна», копію плану зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність (а.с. 11-13), а також інші копії планів та карт (а.с. 29, 34-37), оскільки в них відсутні ідентифікуючі ознаки, які прямо вказують, що спірні земельні ділянки входили до земель, які були передані вказаному товариству та на момент укладення оскаржуваних договорів перебували у комунальній чи приватній власності. Крім того, суд не бере до уваги листи Держсільгосінспекції в Київської області від 29 січня 2015 року № 04-11/5 (а.с. 89-94), Держсільгосінспекції України від 11 лютого 2015 року № 542/6-1/2-15 (а.с. 95-97) та від 05 травня 2015 року, № 2321/6-1/2-15 (а.с. 98-99), оскільки в їх змісті відсутні ідентифікуючі ознаки, які дають змогу суду чітко ідентифікувати земельні ділянки, передані [PERSON] в оренду, згідно оспорюваних договорів, як земельні ділянки приватної чи комунальної власності (коли та кому виділялися). Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 3 ЦПК України). Суд повинен установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Оскільки земельні ділянки, що були надані [PERSON] є державною власністю, суд приходить до висновку, що оспорюваними договорами оренди землі, укладеним між відповідачами не було порушено, прав, свобод чи інтересів позивача, а тому позов задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, на підставі п. 4.32 Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164, ст. ст. 15, 33 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 203, 204, 215 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 15-1, 116, 122, 123, 124, 134 Земельного кодексу України,ст. ст. 13, 19 Конституції України,

Outcome: dismissed