Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовною заявою про втрату права на проживання, в якій зазначає, що згідно копії свідоцтва прро право на спадщину за заповітом від 01 вересня 2012 року та копії Витягу про державну реестрацію прав від 12 вересня 2012 року, він являється власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . В позові вказує, що в даному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , але з 2012 року і по теперішній час не проживає за вищевказаною адресою. В зв`язку з тим, що відповідачка [PERSON] добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом і просить визнати її такою, що втратила право на проживання за адресою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує повністю і просить його задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Судові витрати просить стягнути з відповідачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про день час та місце розгляду справи була повідомлена заздалегідь та належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, відповідно до копії Свідоцтва на право на спадщину за заповітом (а.с.5) та копії Витягу про державну реестрацію прав (а.с.6) [PERSON] є власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за №604 від 30.07.2020 р. (а.с.7) [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не проживає за вище вказаною адресою з 2012 року і по теперішній час. Відповідно до довідки Дашковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за №605 від 30.07.2020 р. (а.с.8) [PERSON] , [INFO] дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] разом із сім`єю чоловіком [PERSON] , [INFO] , дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за вищевказаною адресою. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач [PERSON] є законним власником житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] , а реєстрація відповідача [PERSON] позбавляє можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеною квартирою, чим обмежуються його права як власника згаданого об`єкта нерухомості. Враховуючи ту обставину, що відповідач без поважних причин понад рік відсутня за зареєстрованим місцем проживання, доказів існування домовленостей між сторонами суду не надано, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Outcome: approved