Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

До суду 21 травня 2014 року з позовною заявою звернулась [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані вона, [PERSON], відповідач [PERSON], [PERSON] і [PERSON], зазначена квартира не приватизована. Відповідач у справі [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі з 02.04.2002 року, проте фактично у спірному приміщенні ніколи не проживав і не проживає, з 2002 року відповідач фактично проживає в квартирі [ADDRESS], яка з 28.09.2007 року належить йому на праві власності на підставі договору дарування. З 02.04.2002 року відповідач не з'являється у квартирі [ADDRESS], за комунальні послуги, що нараховуються з урахуванням його особи, не сплачує, особисті його речі у зазначеній квартирі відсутні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.20), позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що відповідач у спірному жилому приміщенні не проживає більше 10 років та ніколи не проживав, не сплачує за комунальні послуги, у спірному жилому приміщенні відсутні його особисті речі, відповідач не намагався заселитися у спірну квартиру навіть за рішенням суду від 2006 року про його вселення, оскільки фактично відповідач забезпечений житлом та проживає у належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS], іншого житла не потребує та ніколи не намагався заселитися. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що відповідач у спірній квартирі не проживав і не проживає, приходив додому, але не ночував, за комунальні послуги не сплачує, кидається у бійку, б'є батька. Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що спірна квартира була отримана на сім'ю з урахуванням його особи, його матір, позивачка у справі, вигнала його з дому, та не пускає у спірну квартиру, в зв'язку з чим він змушений був поселитися у квартирі батька, яку батько згодом йому подарував, з приводу перешкоди проживання його у спірній квартирі він звертався до дільничного та до житлово-експлуатаційної дільниці, позивачка має намір приватизувати спірне житло і не бажає, щоб він приймав участь у приватизації, за комунальні послуги у розмірі 17 грн. щомісяця він сплачував близько року, потім перестав, оскільки не проживає у спірній квартирі. В судовому засіданні [PERSON] як свідок показала, що спірна квартира складається з двох кімнат, одна з якої є прохідною, її мати, позивачка у справі, проживає у прохідній кімнаті, а вона разом з чоловіком і донькою - у другій кімнаті, її брат, відповідач у справі, не проживає і ніколи не проживав у спірній квартирі, він проживає в окремій кімнаті, яку йому подарував батько, сам батько проживає за іншою адресою у співмешканці, у відповідача з батьком погані стосунки, він неодноразово бив батька, у спірній квартирі відсутні речі відповідача, її мати, позивачка у справі, не перешкоджала відповідачу проживати, навіть після рішення суду про його вселення відповідач не намагався вселитися, за комунальні послуги сплачує позивачка. [PERSON] в суді як свідок показала, що давно знайома з позивачкою та її родиною, проживає по сусідству, відповідача знає близько 10 років, він ніколи у спірній квартирі не жив, речей його у квартирі вона не бачила, він ніколи у спірну квартиру не заходить, а проживає у квартирі [ADDRESS], окремо. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами по справі, які є між собою матір'ю і сином, виник спір з приводу права користування двохкімнатною квартирою [ADDRESS], яка перебуває у комунальній власності. Спірна квартира [ADDRESS] гостинного типу є неприватизованою, складається з двох кімнат, у зазначеній квартирі зареєстровані чотири особи: [PERSON], її син [PERSON], донька [PERSON] та онука [PERSON], що підтверджується довідкою з місця мешкання про склад сім'ї та реєстрацію (а.с.5). Як зазначила позивачка та показали свідки, позивачка [PERSON] займає прохідну кімнату, а її донька [PERSON] разом з онукою [PERSON], які також зареєстровані у спірній квартирі, а також чоловіком доньки, займають іншу кімнату. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 2002 року (а.с.9), що також визнали сторони у справі та підтверджується показами свідків. Згідно наданих відповідачем для огляду квитанцій про сплату за житло, вбачається, що відповідачем було сплачено квартплату по квартирі [ADDRESS] по 17 грн.: 17.02.2009 р., 19.03.2009 р., 14.08.2009 р., 08.07.2009 р., 08.09.2008 р., 26.01.2009 р., 11.11.2009 р., 25.11.2009 р., 11.12.2008 р., 13.08.2008 р., 11.07.2008 р., 09.06.2008 р., 21.04.2009 р., 07.10.2008 р., 21.09.2009 р., 06.05.2009 р., 23.06.2009 р., тобто з грудня 2009 року відповідач квартплату та за комунальні послуги, що надаються за адресою: [ADDRESS], не сплачує. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. У п. 11 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на невизначений строк, тощо). 17.01.2006 р. Московським районним судом м. Харкова у справі № 2-89/06 було ухвалене рішення про вселення [PERSON] в житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не надав суду доказів на підтвердження створення йому перешкод у проживанні в спірній квартирі після набрання рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.01.2006 року про його вселення у квартиру [ADDRESS], законної сили, зазначене рішення суду не звернув для примусового виконання, не намагався вселитися у спірну квартиру. [PERSON] забезпечений іншим житлом, крім спірної квартири, добровільно вибув на постійне місце проживання у квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві власності на підставі договору дарування квартири від 28.09.2007 року, яку йому подарував його батько [PERSON] (а.с.7,8), іншого житла не потребує. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає без поважних причин у квартирі [ADDRESS] більше шести місяців, тому втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ст. 7,11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову. При зверненні до суду позивачка понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивачки суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved