Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

До Івано-Франківського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном. В позові вказано, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 23/01/2013 р. було визнано мирову угоду між сторонами, відповідно до якої за позивачем визнано право на земельну ділянку. На вказаній ділянці розміщені споруди гаражів, які однак продовжує використовувати відповідачка і цим перешкоджає в користуванні позивачу, захаращує гаражі та земельну ділянку металобрухтом. Позивач є власником спірних об`єктів та просив суд усунути перешкоди в користуванні приналежними до земельної ділянки речами-гаражами. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити його з підстав, вказаних в позові. В судовому засіданні відповідачка заперечила позов з тих підстав, що незважаючи на мирову угоду сторін час від часу у неї виникає потреба у користуванні спірними гаражами, оскільки вона звела огорожу між будинком і проїжджою, оскільки один із гаражів має металічний каркас, а другий не прийнятий в експлуатацію, то вона використовує гаражі, які перебувають на земельній ділянці позивача. Разом з цим відповідачка не визнала належність земельної ділянки позивачу, оскільки вважає, що мировою угодою не було вирішено спору в частині земельних ділянок. Судом встановлено наступні обставини. 23/01/2013 р. ухвалою Івано-Франківського міського суду було визнано мирову угоду між сторонами, відповідно до якої [PERSON] виділено земельну ділянку [NUMBER] площею 368,5 кв.м. Відповідно до схеми розподілу земельних ділянок ділянка [NUMBER] площею 368,5 кв.м., на якій знаходяться спірні гаражі передана у власність позивача. Відповідно до п. 1 ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Наслідком її укладення є закриття провадження у зв`язку із вирішенням спору і визначенням змісту правомочностей сторін спору щодо спірного майна. Відповідно до умов мирової угоди було визнано право власності сторін на об`єкти поділу і встановлені грошові компенсації різниці вартості. Отже у зв`язку із поділом спірного домоволодіння із часткової власності об`єкти права власності перейшли у особисту приватну власність сторін. Відповідно до п. 3 ст. 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до п. 1 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. В п. 2 ст. 186 ЦК України вказано, що приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В п. 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В п. 1 ст. 319 ЦК України вказано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані:дотримуватися правил добросусідства. В п. 1 ст. 103 ЗК України вказано, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Таким чином позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved