Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна», третя особа: [PERSON], про захист прав споживачів, визнання недійсним договору лізингу. Позов обґрунтовано наступним чином. 28 січня 2014 року між сторонами був укладений договір про фінансовий лізинг №00009474 та Додатки: Загальні комерційні умови внутрішнього лізингу та Графік покриття витрат. Виходячи з якого позивач, як лізингоодержувач отримує у користування автомобіль «Ауді А6» (2,8FSI), а після виконання зобовязань за договором набуває право власності на цей автомобіль. На думку позивача укладений договір лізингу містить несправедливі умови: 1)Надання відповідачу права в односторонньому порядку змінювати платежі на власний розсуд (п.6.14); 2)У разі збільшення вартості предмету лізингу до моменту його доставки після зміни лізингоодержувачем первинної конфігурації або після зміни цін, ТОВ «Порше Лізинг Україна» може на власний розсуд включити всю суму, на яку була збільшена купівельна ціна обєкту лізингу понад первинну ціну, погоджену сторонами, в перший чи другий лізинговий платіж (п.5.2); 3)За змістом пункту 6 договору розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, що впливає на вартість предмету лізингу, проте формули перерахунку не передбачено; 4)У п.6.3 договору передбачається, що лізингові платежі та інші платежі відображають справедливу вартість обєкту лізингу та забезпечують отримання ТОВ «Порше Лізинг Україна» очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долару США, встановленого НБУ або українським комерційним банком; 5)Лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів п.6.4.3, п.6.4.2; 6)Згідно з п.12.5 дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців з моменту перебігу строку лізингу, а за дострокову сплату лізингових платежів передбачено оплата непогашеної вартості контракту та одноразової комісії за дострокове закінчення строку лізингу в розмірі 4% від непогашеної вартості обєкту лізингу. Позивач просив визнати недійсним договір про фінансовий лізинг. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що укладений договір відповідає вимогам чинного законодавства. Лізинговий платіж був визначений сторонами та був незмінний протягом всього терміну дії договору еквівалент 1189,24 доларів США, що був визначений ст. 524 ЦК України. Питання щодо розміру лізингових платежів та порядку розрахунків Сторони врегулювали в розділі 6 Договору. Положення чинного законодавства хоча і передбачають обовязковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобовязань в іноземній валюті. Твердження позивача про введення його в оману є безпідставним, не підтвердженим жодними належними та допустимими доказами, а також спростовується наявними матеріалами справи, зокрема підписаним сторонами договором, а також прийняттям умов зазначеного договору шляхом його виконання. В положеннях договору зазначено та погоджено сторонами тип процентної ставки, що застосовується при розрахунку лізингових платежів, а також розмір процентів, що підлягають сплаті. Окрім того, окремі пункти договору були предметом розгляду судом в цивільної справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання частково недійсними положень Договору та зобовязання внести зміни до положень Договору. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015 р. в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю. Просив відмовити в задоволені позовних вимог. Третя особа в судове засідання не зявився. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного. Судом установлено, що 28.01.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «Порше Лізинг Україна» договір про фінансовий лізинг №0009474, згідно з умовами якого отримала у користування автомобіль «Ауді А6» ( 2,8 FSI). Лізингоодержувач своїм підписом у договорі підтвердила, що вона ознайомилася та зрозуміла всі умови цього Договору про фінансовий лізинг, Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, рахунків для лізингових платежів / Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також погодилася, що всі зазначені документи є невідємними частинами Договору та мають обовязкову силу по відношенню до неї. Відповідно до акту прийому-передачі від 5 лютого 2014 року позивач отримала обєкт лізингу. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лiзинг» та ч. 2 ст. 806 ЦК України відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лiзингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лiзинг, найм (оренду), купiвлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму цієї статті, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Відповідно до п.5.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу спірного договору якщо купівельна ціна обєкту лізингу буде змінена до моменту його доставки після зміни Лізингоодержувачем первинної конфігурації або після зміни цін, встановлених виробником, постачальником чи дилером, розрахунок лізингових платежів буде відповідним чином змінений. У цьому випадку ТОВ «Порше Лізинг Україна»має право на свій власний розсуд включити всю суму на яку було збільшено купівельну ціна обєкту лізингу понад первинну купівельну ціну, погоджену Сторонами, в перший чи другий лізинговий платіж. Вказані умови, на думку суду не є несправедливими, оскільки відповідач не єпостачальником, виробником чи дилером, і оговорюється можливість зміни (збільшення) лізингового платежу в звязку із зміною купівельної ціни обєкту лізингу. Вказана зміна (збільшення) платежу є правом відповідача, але не може перевищувати суму, на яку було збільшено купівельну ціну, і повязана з обставиною яка не залежить від відповідача. Пунктами 6.2, 6.3, 6.4.2, 6.4.3, 6.14 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу спірного договору передбачені умови, якими визначені односторонні права лізингодавця щодо зміни лізингових платежів, що на думку позивача, є порушенням його прав. Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2015 р. в цивільної справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання частково недійсними положень Договору та зобовязання внести зміни до положень Договору судом було встановлено, що пункти 6.3, 6.4.2, 6.4.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу відповідають вимогам цивільного законодавства та не є несправедливими. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, обставини, встановлені Ленінським районним судом м. Запоріжжя в рішенні від 12.10.2015 р., апеляційним судом Запорізької області в Ухвалі від 09.12.2015 р., Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.03.2016 року щодо відповідності Закону України «Про захист прав споживачів» та нормам чинного законодавства України, доказування не підлягають. Відповідно до п. 6.14 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу вказаний контракт не підлягає жодним змінам окрім випадків, коли інше погоджено Сторонами відповідно до процедури, передбаченої п.20.1. Проте ТОВ «Порше Лізинг Україна» на свій власний розсуд збільшувати або зменшувавти Лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті Лізингоодержувачем, якщо наявність такого права чітко передбачена контрактом або випливає зі змісту його положень. Суд звертає увагу, що відповідно до вказаного пункту зміни до вказаного договору можливі за погодженням сторін. Щодо зміни умов договору в односторонньому порядку, то вказаний пункт посилається на необхідність наявності такої можливості в контракті. Згідно з п.12.5 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців з моменту перебігу строку лізингу, а за дострокову сплату лізингових платежів передбачено оплата непогашеної вартості контракту та одноразової комісії за дострокове закінчення строку лізингу в розмірі 4% від непогашеної вартості обєкту лізингу. Вказаний пункт Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу договору лізингу не містить будь-яких несправедливих умов по відношенню до позивача, оскільки передбачає лише відповідальність лізингоодержувача, яка не переходить межі справедливості у разі невиконання ним договірних умов. Відповідно до вимог п. 21.1 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, підписуючи контракт, лізингоодержувач отримав вичерпну інформацію щодо реквізитів органу, що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, тому доводи позивача про неповідомлення такої інформації і порушення у такий спосіб його прав споживача суд відхиляє як безпідставні. Суд погоджується з тим, що загальне враження від спірного договору лізингу на перший погляд виглядає таким чином, що договірні умови відповідальності за договором більш жорсткіше виписані по відношенню до лізингоодерждувача. Проте суд вважає за необхідне зазначити, що, оскільки лізингодавець виконує більший функціональний обєм і несе більші ризики, що залежить від своєчасного та повного внесення позивачем лізингових платежів, тому, логічно, що договірні норми повинні в більшій мірі стимулювати саме лізингоодержувача щодо виконання договірних умов. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Щодо посилання позивача на порушення відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів» шляхом встановлення в договорі дисбалансу прав та обов'язків сторін, суд враховує, що істотний дисбаланс прав та обов'язків споживача та продавця (виконавця) повинен мати комплексний вираз та не може проявлятися в окремому пункті (окремих пунктах) договору. Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Незважаючи на те, що більшість договірних умов, на які послався позивач, не підлягають визнанню несправедливими і такими, що порушують дисбаланс прав і обовязків сторін на користь відповідача, в той же час, суд вважає, що у спірному договорі фінансового лізингу мають місце несправедливі умови по відношенню до лізингоодержувача Відповідно до п.6.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу ТОВ «Порше Лізинг Україна» як власник обєкту лізингу сплачує всі податки, гонорари та інші збори в державний бюджет України, повязані з правом власності на обєкт лізингу. Лізингові платежі були розраховані, виходячи з припущення, зо ставки податків, зборів, обовязкових платежів у звязку із придбанням, митним оформленням правом власності та експлуатації, а також обовязковим та добровільним страхуванням обєкта лізингу залишатимуться в Україні на одному рівні протягом всього строку дії договору. Якщо ставки цих податків, зборів, обовязкових платежів в Україні, тарифи на страхування будуть змінені після підписання контракту, або якщо інші податки, збори, обовязкові платежі набудуть чинності, ТОВ «Порше Лізинг Україна» має право відповідним чином відкоригувати розмір Лізингових платежів. Суд вважає, що пунктом 6.2 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу закріплені несправедливі по відношенню до позивача умови, які створюють дисбаланс прав та обовязків сторін на користь відповідача, на підставі яких лізингодавець одноособово отримує право встановлювати нові розрахунки лізингових платежів без належного для цього підстав та обґрунтувань, і, фактично, примушувати лізингоодержувача, підписувати додатки до договору лізингу. Враховуючи, що указаним пунктом\~спірного Договору передбачається збільшення лізингової плати в залежності від зміни законодавства, суд звертає увагу на те, що лізингодавцем не передбачено у договорі і не погоджено з лізингоодержувачем формули перерахунку зміни лізингових платежів, що свідчить про неконкретність цих договірних умов і можливість у лізингодавача цим зловживати. Між тим, відповідно до ч.ч. 5, 6, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Отже, із аналізу указаних норм ч.ч. 5, 6, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» слідує, що у разі, коли окремі положення договору є несправедливими і мають місце підстави для визнання їх недійсними, визнання договору недійсним у цілому можливе лише у випадку, коли ці окремі положення договору зумовлюють зміну інших положень договору, на вимогу споживача. Враховуючи, що пункт 6.2 спірного договору лізингу не зумовлює зміну інших положень договору, тому позовні вимоги в частині визнання недійсним договору в цілому, задоволенню не підлягають Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За вказаних обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed