Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS], 1/3 частка вказаної квартири належить на праві власності її дочці, [PERSON] В даній квартирі на даний час зареєстрований її чоловік, [PERSON], який фактично не проживає в спірній квартирі з серпня 2014 року. Знятися з реєстраційного обліку в спірній квартирі в добровільному порядку відповідач не бажає, його місце перебування позивачеві невідоме. Рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідне для зняття відповідача з реєстрації. У звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №31 по вул. Світлодарській, 1, м. Словянська Донецької області. У судове засідання позивач, [PERSON], не зявилася, однак до суду надала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, [PERSON], надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.12.2017 року право власності на 2/3 частки квартири №31 в житловому будинку №1 по вулиці Світлодарській м. Словянська Донецької області належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.06.2007 року, виданого Першою Словянською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-1456, та свідоцтва про право власності №б/н від 14.04.1994 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Словянська; право власності на 1/3 частку вказаної квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності №б/н від 14.04.1994 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів м. Словянська. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки КП «ЖЕК №7» №1961 від 28.12.2017 року, в спірній квартирі зареєстрований відповідач, [PERSON] Відповідно до акту, складеного комітетом мікрорайону Центр-2 м. Словянська від 26.12.2017 року, [PERSON] фактично не проживає в спірній квартирі з серпня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], тому має право вільно розпоряджатися належною їй власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі, співвласником якої є [PERSON], зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично він за цією адресою не проживає. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 640,00 грн., про що в матеріалах справи знаходиться квитанція про сплату судового збору.

Outcome: approved