Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернулись [PERSON], [PERSON], [PERSON] та просить ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками вищезазначеної квартири. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який є чоловіком позивача [PERSON] Відповідач ніколи у спірну квартиру не засилявся, його особисті речі в квартирі відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою є формальною. Вищевикладені обставини вимусили позивачів звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.09.2018 року було задоволено клопотання позивачів про допит свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] заявлений позов підтримали, дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. У зв'язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Суд, вислухавши пояснення позивачів, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2007 року, реєстраційний № 6-07-263385 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. ( а.с. 8) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2017 року, після померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожній окремо, на праві власності належить по 1/12 частині квартири [ADDRESS]. ( а.с. 11, 13) Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. В судовому засіданні позивачі пояснили, що відповідач хоча і зареєстрований у спірній квартирі, однак в ній ніколи не проживав, нею не цікавився, комунальні послуги не сплачував. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Місце проживання відповідача не відоме. Дані ствердження позивачів об'єктивно підтверджуються актом, який складений у присутності трьох свідків, в якому зафіксовано, що [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживав і не проживає на сьогоднішній день, його особисті речі в квартирі відсутні. ( а.с. 15) За клопотанням позивачів, в судовому засіданні були опитані свідки [PERSON], [PERSON], які пояснили, що вони є сусідами позивачів. У спірній квартирі відповідач ніколи не проживав, до неї не з'являвся, з боку позивачів не утворювались будь-які перешкоди щодо його проживання. Аналогічні пояснення надала суду і свідок [PERSON], яка є подругою позивача [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та власниками квартири не має, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів відповідають вимогам закону, а тому підлягають безумовному задоволенню. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved