Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, встановлення факту належності правовстановлюючого документу та просить суд визнати укладений між [PERSON] , (російською мовою) як покупцем, та [PERSON] (російською мовою), який діяв від імені та інтересах [PERSON] (російською мовою), на підставі довіреності, зареєстрованої приватним нотаріусом м. Волгоград, Соколовой Е.Д., (російською мовою) як продавцем, договір купівлі-продажу № 20604 квартири [ADDRESS] , та зареєстрований 11.06.1997 року на Одеській товарній біржі - дійсним; встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що договір купівлі-продажу № 20604 квартири [ADDRESS] , зареєстрований 11.06.1997 року на Одеській товарній біржі на ім`я [PERSON] (російською мовою) дійсно належить - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 11.06.1997 року, між нею, як покупцем, та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , на підставі довіреності, зареєстрованої приватним нотаріусом м. Волгоград, Соколової Е.Д. , як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу № 20604 квартири [ADDRESS] , на Одеській товарній біржі. Сторони виконали усі умови договору. На момент укладення вищезазначеного договору в нотаріальному порядку його не було зареєстровано, оскільки на той час така умова була необов`язкова. Крім того, у вказаному договорі виявлено описку в написанні її по батькові, а саме: замість [PERSON] російською мовою (як вказано в паспорті) у договорі записано російською мовою [PERSON] . За даних обставин позивач змушена звернутися до суду за даним позовом, оскільки даний договір підлягає нотаріальному посвідченню та в його тексті було виявлено технічну описку, а тому у неї є перешкоди в розпоряджанні своїм майном на власний розсуд. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся заздалегідь належним чином, про причини неявки не повідомив з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, що [INFO] , між [PERSON] , (російською мовою) як покупцем, та [PERSON] (російською мовою), який діяв від імені та інтересах [PERSON] (російською мовою) на підставі довіреності, зареєстрованої приватним нотаріусом м. Волгоград, Соколовой Е.Д., (російською мовою) як продавцем, був укладений договір купівлі-продажу № 20604 квартири [ADDRESS] . Даний договір був укладений на Одеській товарній біржі. (а.с. 12-13) Договір купівлі-продажу за № 20604 від 11.06.1997 року вищезазначеної квартири зареєстрований за [PERSON] в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 3095 стр. 144 кн. 107 доп., 11.06.1997 року, де засвідчується її право власності на квартиру. (а.с. 13 на звороті) Однак даний договір нотаріально не посвідчувався, оскільки на час укладення договору такого обов`язку не було. Як вбачається з паспорту громадянина України [PERSON] на сторінці 2-3 на російській мові її прізвище ім`я та по-батькові зазначено як « [PERSON] ». (а.с. 9) Проте в договорі купівлі-продажу за № 20604 від 11.06.1997 року її прізвище ім`я та по-батькові, як покупця зазначено наступним чином « [PERSON] ». За даних обставин вбачається описка, яка допущенна в написанні паспортних даних покупця. Згідно п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. На підставі викладеного, суд вважає, що розбіжність у написанні паспортних даних покупця в договорі купівлі-продажу за № 20604 від 11.06.1997 р., тобто позивача у справі, виникла в результаті описки (технічної помилки) під час складання тексту відповідного договору. Окрім іншого, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: продавець отримав кошти, а покупцям було передано нерухоме майно і до них перейшло право власності на спірну квартиру, яке в установленому порядку було зареєстровано. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України ЦК УРСР (в ред. 1963 року), яка діяла на час укладення договору, передбачено: якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі-продажу № 20604 від 11.06.1997р. ніким не спростовані та свідчать про те, що позивач є добросовісним набувачем вказаної квартири, оскільки придбала її відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши відповідачу вартість квартири, зареєструвавши її в Одеському міському бюро технічної інвентаризації, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли позивач передала гроші за куплену квартиру, а відповідач передав у відповідь квартиру та правовстановлюючі документи, а позивач відповідно їх прийняла, та розпочала користуватися вказаною квартирою, то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред.1963р.), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на куплене нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Outcome: approved