Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла заява[PERSON], заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заяви, заявник посилається на те, що з червня 1984 року він переїхав на постійне проживання в Україну та працював у колгоспі «Заповіт Ілліча» Миргородського району Полтавської області. Потім заявник переїхав до Магдалинівського району. З 24 січня 1986 року по 03 січня 1989 року працював в колгоспі ім. Леніна в с. Січкарівка Магдалинівського району. З 03 січня 1989 року по 31.01.2007 року працював в колгоспі «Зоря» Магдалинівського району, який реорганізований в КДСП «Зоря», а потім в СК «Починне». 29.11.1978 року позивач одружився та має доньку - [PERSON], [INFO]. Донька навчалася в школі, у вищому навчальному закладі на території України, працює в Магдалинівській ЦРЛ. Не дивлячись на тривалість проживання, в Магдалинівському сервісному центрі 1247 Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заявнику пояснили, що для підтвердження українського громадянства доньки необхідно підтвердити факт проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року, тобто на момент прийняття Україною акту про незалежність. Враховуючи вищевикладене, заявник змушений звертатися до суду та прохає встановити факт проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. У судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги, посилаючись на викладені обставини. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні зазначив, що заявник та його донька є громадянами України, у зв'язку із чим відсутня необхідність у встановленні цього факту судом. Вислухавши заявника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає, у зв'язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.п.а) п.7 Глави II Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України... та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р. За положеннями п.8 Порядку, для встановлення факту належності особи до громадянства України, заявник повинен наряду з відповідною заявою надати ряд документів, одним із яких є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 р. З матеріалів справи вбачається, що заявник - [PERSON], [INFO] є громадянином України, має паспорт [NUMBER], виданий 09 грудня 1997 року Магдалинівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області (а. с. 3). Заявником до матеріалів справи додано копію паспорта громадянки України [PERSON], [INFO] (а. с. 13-14). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні заявником не підтверджено, що йому необхідно встановити факт проживання на території України, оскільки він є громадянином України, у зв'язку із чим відсутня необхідність у встановленні зазначеного факту судом.

Outcome: dismissed