Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що на початку листопада 2009 року між нею та [PERSON] в усному вигляді було укладено договір позики, на підтвердження чого останнім була написана розписка від 17.11.2009 року відповідно до якої [PERSON] позичив у неї 100\~000 гривень до 17 квітня 2010 року зі щомісячною виплатою процентів. Незадовго до закінчення даного терміну [PERSON] попросив продовжити строк дії договору позики у звязку з неможливістю повернення грошей на той момент та з 16 серпня 2011 року він почав уникати контакту та відмовився у поверненні боргу через відсутність грошей. На підставі чого позивачка була змушена звернутися до суду про повернення боргу у судовому порядку. 30 травня 2013 року Корольовським районним судом м. Житомира по справі № 296/1044/13-ц стягнуто з [PERSON] на її користь 100\~000 гривень боргу та 1052,28 грн. судових витрат. Після чого вона звернулася до виконавчої служби про стягнення даних грошових коштів у примусовому порядку . Однак [PERSON] повернув їй кошти лише 03 березня 2015 року. Просила стягнути з [PERSON] на її користь грошову суму: пеню 23608, 22 грн.; 3% річних 14630 грн.; інфляційні 45200 грн.; проценти 30381,50 грн., а всього 113819,72 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та розглядати справу без її участі та участі її представника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позовні вимоги не обґрунтовані. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 17 листопада 2009 року [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у сумі 100 000 грн. строком до 17 квітня 2010 року, що підтверджується письмовою розпискою. Згідно розписки, відповідач зобов'язався повернути вказану вище суму грошових коштів до 17 квітня 2010 року (а.с. 6). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2013 року по цивільній справі №296/1044/13-ц з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 100\~000 грн. та 1052,28 грн. судових витрат. В решті позову відмовлено, а саме в стягненні процентів в розмірі 3% щомісяця від позиченої суми, рішення набрало законної сили. Відповідно до постанови про звільнення з-під арешту майна боржника і зняття заборони на його відчуження головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 26.02.2015 року [PERSON] перерахував суму боргу в повному обсязі, згідно платіжного доручення від 26.02.2015 року № 236676. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження головного державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ від 30.03.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу №296/1044/13-ц закінчено, у звязку із фактичним виконанням рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому з відповідача слід стягнути 3% річних в сумі 14630 грн., інфляційні в сумі 44821,44 грн., а всього 59451,44 грн. за період з 18.04.2010 по 26.02.2015 року. Вимога позивача щодо стягнення пені в розмірі 23608, 22 грн. та процентів в розмірі 30381,50 грн. не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми,є нікчемним. Частино 1 статті 549 ЦК України, передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі. Позивачем не було надано письмового договору позики, яким було передбачено сплату процентів та пені, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 3% річних в сумі 14630 грн., інфляційні в сумі 44821,44 грн., а всього 59451,44 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial