Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі заяви б/н від 24.12.2015 [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 20.05.2020 виникла заборгованість у розмірі 66332,30 грн., яка складається з 47805,63 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 15208,39 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 3181,88 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 136,40 грн. - нарахованої пені. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.Позовні вимоги позивач підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився. До початку розгляду справи по суті подав заяву про здійснення розгляду справи у його відсутність. У заяві вказав, що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідач 24.12.2015 підписав Анкету заявку про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заявка) в ПриватБанку, тобто фактично вчинив дії з метою укладення договору з позивачем. Проте у Анкеті-заявці не зазначено ані вид банківської картки, яку бажає отримати відповідач, ані розмір встановленого кредитного ліміту (а.с. 26). Так само відсутні дані про номер та строк дії кредитної картки. Вказана Анкета-заява містить підпис [PERSON] у підтвердження лише того, що він був ознайомлений з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. На підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 24), з якої вбачається, що відповідачу вперше була видана кредитна картка 24.12.2015. Проте відповідач не заперечує, що кредитну картку від позивач отримав та кредитними коштами фактично користувався. За таких обставин суд дійшов висновку, що договір між сторонами був укладений. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долученого до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 20.05.2020 позивач визначив заборгованість [PERSON] за кредитним договором у розмірі 66332,30 грн., яка складається з 47805,63 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 15208,39 грн. - заборгованості за простроченими відсотками; 3181,88 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України; 136,40 грн. - нарахованої пені. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Суд вважає, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими Банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача - не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.12.2015 шляхом підписання Анкети-заяви. Так, споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснювати свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Даний висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надає Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 27). Проте з тексту Анкети-заяви, підписаної відповідачем, не вбачається, що відповідач ознайомився з умовами надання кредитної картки «Універсальна», оскільки такі умови не підписані відповідачем, а тому відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між ними кредитного договору. Надані позивачем Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку не містять доказів, що відповідач ознайомився і погодився саме з ними. Також відсутні докази того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. З огляду на це суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з [PERSON] 15208,39 грн. - заборгованості за простроченими відсотками та нарахованої пені у сумі 136,40 грн. Разом з тим, позивач на підтвердження своїх вимог надає розрахунок заборгованості відповідача за договором від 24.12.2015 станом на 30.09.2019 (а.с. 9-16), а також розрахунок за період з 01.10.2019 до 20.05.2020 (а.с. 17). Відповідно до розрахунку станом на 30.09.2019 відповідачем погашено заборгованість по пені у сумі 563,60 грн. Відповідно до розрахунку станом на 20.05.2021 заборгованість за простроченим тілом кредиту складає 47805,63 грн. Також зазначено, що позивачем погашено заборгованість по простроченим відсоткам у сумі 2032,37 грн. Оскільки суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача пені та нарахування процентів є безпідставним, суд вважає, що позивачем безпідставно стягнуто з відповідача нараховані відсотки та пеню на загальну суму 2595,97 грн. (563,60 грн. + 2032,37 грн.). Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 3181,88 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте з матеріалів справи неможливо встановити дату, коли саме відповідач мав повернути отриманий кредит. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. З огляду на це відсутні підстави для висновку про те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. За таких обставин суд вважає безпідставними вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України у сумі 3181,88 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.12.2015, заборгованість відповідача за тілом кредиту становить 47805,63 грн. Наявність договірних відносин з позивачем та заборгованості за кредитом відповідач визнав. За таких обставин відповідач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів. У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2015 у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Проте, оскільки суд дійшов висновку, що позивачем було безпідставно стягнуто з відповідача нараховані відсотки та пеню на загальну суму 2595,97 грн., суд вважає за необхідне зменшити заборгованість за тілом кредиту на вказану суму. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 45209,66 грн. (47805,63 грн. - 2595,97 грн.). У зв`язку з наведеним, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.12.2015 на загальну суму 45209,66 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги на суму 66332,30 грн., з яких судом задоволено вимоги на загальну суму 45209,66 грн., що складає 68,16% від загальної суми позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1432,72 грн., що дорівнює 68,16 % від сплаченого судового збору. Ураховуючи, що позивач визнавав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд вбачає підстави для застосування ст. 141 ЦПК України щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, від суми, яка підлягає до відшкодування, тобто 716,36 грн. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: partial