Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , визнання права власності на Ѕ частки в спільному майні подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він проживав з позивачкою у незареєстрованому шлюбі з 2016 року, та в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2016 року по 13.05.2020 року. Під час спільного проживання з відповідачкою [PERSON] 09.02.2017 року був придбаний гараж з а [ADDRESS] за 1700 доларів США. Частину грошових коштів надав позивач з продажу гаражу, який належав йому, другу частину надав вітчим відповідачки [PERSON] , якому позивач та відповідачка повернули гроші, перебуваючи у шлюбі. Зазначений гараж купувався для потреб сім`ї, у зв`язку з відчуженням особистого гаража позивача для зберігання його автомобіля ВАЗ-2107. Надалі зазначений автомобіль було продано та придбано інший автомобіль ВАЗ-2109, державний номер [NUMBER] . Також у 2018 році для потреб сім`ї було придбано м`який куточок вартістю 12000,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просив, з урахуванням уточненої позовної заяви, встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачкою з 2016 року по 09.06.2017 року без реєстрації шлюбу та визнати за ним право власності на Ѕ частку у спільному майні, яке складається із зазначених вище гаражу, м`якого куточка. 22.02.2021 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, у якій вона просила визнати транспортний засіб ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] , спільним сумісним майном подружжя, у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на зазначений автомобіль, стягнувши з відповідача у рахунок відшкодування вартості Ѕ частини автомобіля компенсацію в сумі 24116,40 грн. На обґрунтування зазначила, що 09.06.2017 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , рішенням від 13.05.2020 року шлюб між ними розірвано. У період шлюбу було придбано автомобіль ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , середня ринкова вартість якого становить 1732,5 доларів США, що еквівалентно 48232,80 грн. З моменту розірвання шлюбу виключно відповідач користується зазначеним транспортним засобом реальний його розподіл неможливий, тому позивачка за зустрічним позовом просила задовольнити позов у повному обсязі. Не погоджуючись із заявленим позовом, відповідачка надала суду відзив, у якому просила задовольнити позов у частині визнання права спільної власності на автомобіль ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , у решті вимог - відмовити. На обґрунтування зазначила, що факт проживання однією сім`єю з 2016 року не відповідає дійсності, оскільки до середини 2016 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, до укладення шлюбу з [PERSON] разом вони не проживали. Щодо вимог про поділ гаражу, то відповідачка зазначила, що вона разом з позивачем не купувала будь-яких гаражів у період шлюбу, крім того, позивачем не надано доказів володіння гаражем, договорів купівлі-продажу, що унеможливлює задоволення вимог у цій частині. Щодо вимог позивача про поділ м`якого куточка зазначила, що останній не було придбано в період шлюбу, та позивачем не надано жодних доказів зворотного. Частково визнаючи позовні вимоги про поділ спільного автомобіля, відповідачка вказує, що у період шлюбу нею та позивачем було придбано автомобіль ВАЗ 2109, державний номерний знак [NUMBER] , середня ринкова вартість якого становить 1732,5 доларів США, що еквівалентно 48232,80 грн. З моменту розірвання шлюбу виключно відповідач користується зазначеним транспортним засобом, його місцезнаходження позивачці не відомо, правовстановлюючі документи позивач викрав, тому реальний його розподіл неможливий. Враховуючи викладене, просила визнати за нею Ѕ частку спірного автомобіля та стягнути з позивача відшкодування Ѕ частини його вартості. 27.04.2021 року на адресу суду від представника [PERSON] , адвоката Царьової О.С., надійшли додаткові пояснення, у яких вона зазначила, що відповідачка за первісним позовом дійсно була членом АСК «Авіатор» у лютому 2017 року та їй в користування надано гараж. У березні 2020 року позивачка вийшла із членів кооперативу, тобто у період шлюбу з позивачем, користувачем гаража № [NUMBER] наразі є [PERSON] . Також повторно наголосила, що у її власності немає гаражу та ніколи не було. Ухвалою суду від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 03.03.2021 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] . Ухвалою суду від 26.04.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката Царьової О.С., про витребування доказів. Ухвалою від 14.06.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, на позовних вимогах наполягав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зустрічний позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 09 червня 2017 року зареєстрували шлюб, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 09.06.2017 року, актовий запис №412. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Центрального районного у місті Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 14.09.2017 року, актовий запис №1351. 04.03.2016 року [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Орджонікідзевського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 27.02.2021 року, актовий запис №17. Як вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.01.2021 року, в порядку поділу майна подружжя припинено право власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] , в цілому, та визнано право власності [PERSON] на Ѕ частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] . У матеріалах справи мається ксерокопія адресної книги власників гаражів, у якій під номером 334 зроблено запис 07.02.2017 року - [PERSON] . Також позивачем долучено ордер №172 на металевий гараж № [NUMBER] на ім`я [PERSON] від 28.03.2020 року та ордер №14 на металевий гараж № [NUMBER] на ім`я [PERSON] від 09.02.2017 року. Також до матеріалів справи долучено фотознімки невстановленого м`якого куточка та роздруківку з фото кухонного куточка від виробника вартістю 10692,00 грн. З акту обстеження голови правління ОСББ «Будівельників 140» Мисової І.П. від 24 вересня 2020 року вбачається, що [PERSON] дійсно проживав з [PERSON] з 2016 року по 2019 рік за адресою: [ADDRESS] . Одночасно, відповідачкою долучено довідку голови ОСББ «Будівельників 140» Мисової І.П. від 22.02.2021 року, завірену печаткою, про те, що акт обстеження від 24.09.2020 року щодо фактичного проживання [PERSON] , слід вважати недійсним, оскільки сусіди [PERSON] та [PERSON] вказаний акт не підписували, до них ніхто не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. До матеріалів справи не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без укладення шлюбу, натомість мається свідоцтва про розірвання шлюбу, яке свідчить про перебування позивача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі до 04.03.2016 року з іншою жінкою. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині встановлення факту проживання однією сім`єю належить відмовити. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Щодо позовних вимог у частині поділу м`якого куточка, суд зазначає, що позивачем не надано доказів придбання зазначеного куточка, що унеможливлює встановлення періоду його придбання та вартості, тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Також суду не надано правовстановлюючих документів на спірний гараж № [NUMBER] в кооперативі « Авіатор », тому в частині позовних вимог щодо його поділу також належить відмовити. До того ж, судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.01.2021 року, в порядку поділу майна подружжя припинено право власності [PERSON] на автомобіль ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] , в цілому, та визнано право власності [PERSON] на Ѕ частину автомобіля ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] , тобто поділ спірного автомобіля вже здійснено судом. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, як за первісним позовом, так і за зустрічним позовами. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести за рахунок позивача [PERSON] та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] . На підставі викладеного, ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60-63, 65, 68-71 СК України, ст. ст. 11, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 223, 259, 263, 265 ЦПК України,

Outcome: dismissed