Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 17 червня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області (далі - орган опіки та піклування, Орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради), про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 20.03.2010 вона з відповідачем уклала шлюб, під час якого [INFO] у них народилася дитина [PERSON] . Шлюб між сторонами було розірвано 06.03.2013 і з того часу дитина проживає разом з позивачем, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, а саме: не піклується про виховання та розвиток дитини, не бере участі у фізичному та духовному розвитку, не спілкується з нею, не проявляє інтересу відносно його внутрішнього світу, стану здоров`я, не приймає участі у навчанні, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі. Всі наміри позивача відносно врегулювання ситуації щодо належної участі відповідача в усіх сферах життя дитини не надали відповідного результату, що свідчить про навмисний намір відповідача в ухиленні від виконання своїх обов`язків. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої дитини. Позивач [PERSON] у судове засіданні не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, орган опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради в інтересах неповнолітньої вважає доцільним остаточне рішення по справі залишити на розсуд суду, про що складено відповідний висновок, прийнятий на засіданні комісії 22 вересня 2020 року. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце його проведення повідомлений належним чином відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надано. За відсутності підстав, встановлених ч.2 ст.223 ЦПК для відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу по суті за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи з доказів наданих позивачем встановлено, що 20 березня 2010 року було укладено шлюб між сторонами, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 березня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 11). [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 16 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сніжнянського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 12). Відповідно до рішення Сніжнянського міського суду Донецької області від 06.03.2013 по справі №244/68/13-ц, провадження №2/244/223/2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 19.03.2013 (а.с. 13). За змістом рішення суду сторони шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно з копіями паспортів сторони мають різні адреси зареєстрованого місця проживання. [PERSON] разом із дочкою [PERSON] з 20 листопада 2017 року змінили місце проживання з м.Сніжне Донецької області на м.Маріуполь Донецької області, де стали на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується копіями довідок від 20.11.2017 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданих Управлінням соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області (а.с. 8, 9). Згідно з довідкою Комунального закладу «Маріупольський міський навчально-виховний комплекс «Гімназія-школа» №27 Маріупольської міської ради Донецької області» (НВК №27) №4 від 27.01.2020 [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в комунальному закладі «Маріупольський міський навчально-виховний комплекс «Гімназія-школа» №27 м. Маріуполя. Батько [PERSON] батьківські збори у 2019 році не відвідував, успішністю дитини у вчителів не цікавився (а.с. 14). Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполь» від 23.01.2020 [PERSON] , [INFO] , обліковується в дитячій поліклініці №2 (ЦПМСД №2) м. Маріуполя з 12.12.2014, перебуває на «Д» обліку у окуліста з діагнозом «амбліопія, астигматизм». Поліклініку дитина відвідує з матір`ю, під час викликів лікаря додому дитина перебуває з матір`ю (а.с. 15). 26 жовтня 2020 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 01 жовтня 2020 року, і до повноліття дитини (а.с. 85). Відповідно до доказів, які витребувані судом за клопотанням позивача встановлено наступне: Згідно з інформацією Міністерства соціальної політики України від 25.06.2020 відсутні відомості про [PERSON] , як особу, яка перемістилася з тимчасово окупованої території (а.с. 23). За інформацією Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 27.07.2020 №33/7-4448 станом на 24.07.2020 згідно з даними електронного Реєстру дозволів для переміщення осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей (діє з липня 2015 року) громадянину [PERSON] дозвіл на перетинання лінії зіткнення не надавався (а.с. 45). Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 02.11.2020 №0.184-28184/0/15-20-Вих відомостей про перетинання державного кордону України у період з 30.10.2015 по 30.10.2020 громадянином України [PERSON] , [INFO] , в базі даних не виявлено (а.с. 83). Згідно із висновком органу опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради було вивчено матеріали цивільної справи №319/489/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . За висновком після розірвання шлюбу [PERSON] не приїздив до дитини, не цікавився її життям та здоров`ям, ніякої допомоги доньці не надавав. Згідно з довідкою Комунального закладу «Маріупольський міський навчально-виховний комплекс «Гімназія-школа» №27 Маріупольської міської ради Донецької області» (НВК №27) №4 від 27.01.2020 [PERSON] , [INFO] , навчається в комунальному закладі у третьому класі, дитина проживає разом з матір`ю, яка займається вихованням дочки, відвідує батьківські збори, батько [PERSON] батьківські збори не відвідує, успішністю дитини у вчителів не цікавиться. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполь» від 23.01.2020 [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку з 12.12.2014, дитина відвідує лікаря з матір`ю, всі рекомендації лікарів виконуються, батько дитини до лікарів не приходить, здоров`ям дитини не цікавиться. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Маріупольської міської ради була присутня [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, навчання та утримання дочки, не цікавиться її життям та здоров`ям, з днем народження не вітає, ніяких перешкод у спілкуванні батькові з дочкою позивач ніколи не чинила, вихованням та утриманням дочки вона займається зі своїм чоловіком, який в теперішній час має бажання вдочерити доньку, оскільки свого біологічного батька вона не пам`ятає. Тому Органом опіки та піклування виконкому Маріупольської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 22.09.2020, встановлено факт, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, навчання та утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та вирішено остаточне рішення по справі залишити на розсуд суду (а.с. 72-73). Позивач просить задовольнити позов на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Отже, статтею 164 СК України визначений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вказаної норми належних та допустимих доказів навмисного ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини позивачем суду надано не було. Суд не приймає до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, оскільки він складений без всебічного та повного дослідження обставин справи. Комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, приймаючи рішення від 22.09.2020, на якому ґрунтується зазначений висновок, діяла односторонньо та прийняла до уваги лише доводи і пояснення позивача щодо обставин виконання відповідачем батьківських обов`язків. Разом з тим, висновок містить посилання на докази (довідки зі школи і лікарні), зміст яких суперечить дійсному змісту доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема довідка Комунального закладу «Маріупольський міський навчально-виховний комплекс «Гімназія-школа» №27 Маріупольської міської ради Донецької області» (НВК №27) №4 від 27.01.2020 не містить відомостей про матір дитини, однак у висновку наведене власне тлумачення її змісту про те, що дитина проживає разом із матір`ю, яка займається вихованням дитини, відвідує батьківські збори. Разом з тим, довідка Комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполь» від 23.01.2020не містить відомостей про батька, однак у висновку, зазначено, що за відомостями лікарні батько дитини до лікарів не приходить, здоров`ям дитини не цікавиться. Джерело походження зазначених відомостей висновок не містить, відповідні документи до висновку органом опіки не долучені. Зазначений документ є неповним і не містить висновку органу опіки та піклування за місцем мешкання батька щодо доцільності позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини, оскільки останній не надав необхідних документів і не висловив думку по відношенню до позовних вимог, про що зазначено в самому документі. Суд також позбавлений можливості з`ясувати позицію відповідача у справі, встановити дійсні обставини у справі, чи мав відповідач об`єктивну можливість виконувати свої обов`язки щодо виховання дитини, оскільки останній за наданими позивачем даними проживає в м.Сніжне Донецької області на тимчасово окупованої території. Позивачем у позові не зазначені жодні засоби зв`язку відповідача. Вжитими судом заходами не вдалося встановити фактичне місце проживання відповідача. Місто Сніжне Донецької області відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція і на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р, розпорядження КМУ від 02.12.2014 року №1275-р). Також позивачем не доведена винна поведінка відповідача щодо ухилення від виховання дитини як після розірвання шлюбу в період проживання в м. Сніжне Донецької області (2013 рік) так і після переїзду позивача з дитиною в м.Маріуполь (2017 рік), отже невідомо чи взагалі знає відповідач про місцезнаходження дитини, чи відомі йому засоби зв`язку дитини, чи свідомо він ухиляється від спілкування з дитиною. Та обставина, що відповідач не отримував дозволу на переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей з липня 2015 року і у період з 30.10.2015 по 30.10.2020 не здійснював перетинання державного кордону України безперечно не свідчить про його винну поведінку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки проживання батька на великій відстані від дитини і проведення антитерористичної операції за місцем проживання відповідача об`єктивно вказує на наявність перешкод у спілкуванні батька з дитиною. З висновку органу опіки випливає, що метою позбавлення батьківських прав відповідача є бажання нового чоловіка позивача всиновити дитину. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявилися безрезультатними. Статтею 3 Конвенцію про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин навмисного ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Перебування на тимчасово окупованій території на переконання суду у даному випадку не може слугувати підставою для роз`єднання батька з дочкою, а всиновлення дитини іншою особою безповоротно призведе до втрати родинного зв`язку між ними. За таких обставин суд не знаходить підстав для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки такий захід порушуватиме права батька і суперечитиме інтересам дитини. Згідно зі статтею 141 ЦПК витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed