Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-23 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач [PERSON] до [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , це підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24099908, який сформовано28.01.2021 року державним реєстратором Радковсько Я.В. Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області, право власності на вказаний будинок належить [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності, номер 105, який виданий 26.10.1978 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори. У вищезазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час в будинку проживає позивач [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] та сплачує всі комунальні послуги. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не проживають в даному будинку з 2014 року, особисті речі відповідачів в ньому відсутні, окрім того вони не допомагають сплачувати комунальні послуги, які на них нараховуються. Також зазначив, що 17.06.2021 року Виконавчим комітете Миколаївської міської ради позивачу повідомлено про відмову у задоволенні його заяви щодо зняття з місця реєстрації проживання - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в У країн та Правил реєстрації місця проживання, затверджених ПКМУ від 02.03.2016 № 207. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] не з`явились. До суду надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили позив задовольнити. Відповідач [PERSON] , який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву, в якій начальник служби у справах дітей Олена Чуйкова просить суд провести слухання справи за відсутності представника третьої особи та надано суду висновок органу опіки та піклування відповідно якого вважають за доцільним визнати малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] . Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24099908, який сформовано 28.01.2021 року державним реєстратором Радковсько Я.В. Андріївської сільської ради Слов`янського району Донецької області, право власності на вказаний будинок належить [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності, номер 105, який виданий 26.10.1978 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним власником будинку. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що батьком [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка про склад сім`ї № 1111/0801/1245 від 17.06.2021 року Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Відповідно акту № 4301 від 23.06.2021 року, складеним депутатом Миколаївської міської ради 8 скликання 2 округу Коритіною Н.О. у присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] на теперішній час проживає [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] , 1954 року народження. Син [PERSON] , 1982 року народження та онука [PERSON] , 2010 року народження зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але з 2014 року не проживають за даною адресою. З Висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування про визнання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , як такою, що втратила право користування житловим приміщенням затвердженого Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21.09.2021 № 877, вбачається, що відповідно до Довіреності від 26.05.2021 86 АА № 2954385, зареєстрованої в реєстрі за № 86/55-Н/86-2021-2-670, посвідченої Каракуловою Валерією Анатоліївною , тимчасово виконуючої обов`язки нотаріуса Романової Маріки Анатоліївни нотаріального округу міста Лангепас Ханти-Мансійського автономного округу - Югри Тюменської області, [PERSON] та [PERSON] є громадянами Російської Федерації та мають місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Також між Службою, [PERSON] та її сином [PERSON] (у телефонному режимі) відбулася розмова, з якої стало відомо, що подружжя [PERSON] разом із донькою [PERSON] на цей час перебувають у Російській Федерації, мають там громадянство та повертатися на Україну вони не планують. Крім того, з 2018 по цей час їх постійне місце реєстрації, згідно із переданими документами (паспорт громадянина Російської Федерації [PERSON] та свідоцтво від 06.03.2018 № 54 про реєстрацію за місцем проживання [PERSON] ), які було надано до Служби [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, на виконання вимог частини 3 статті 29 Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІУ (зі змінами), відповідно до статті 160 Сімейпого Кодексу України від 10 січня 2002 року № 2947-Ш (зі змінами), Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ (зі змінами), Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (зі змінами), виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визнати малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , як такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Беручи до уваги той факт, що відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не проживає за адресою: [ADDRESS] тривалий час та як стало відомо, на теперішній час проживають у Російській Федерації, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання відповідачки такою, що втратила право користування вищезазначеним житлом. Відповідно до ч. ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже [PERSON] протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає в іншій країні, разом зі своїм батьком [PERSON] , в той час як наявність лише формальної реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] , у належній позивачу квартирі створює йому перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру. За наведених обставин суд погоджується з встановленою органом опіки та піклування доцільністю визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved