Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

До суду звернувся позивач громадська організація «Мисливсько - спортивний клуб «Байбак» з позовною заявою у якій просить зобов'язати відповідача [PERSON] припинити розповсюдження у будь-який спосіб, у тому числі й шляхом направлення заяв або звернень у державні та правоохоронні органи й установи, недостовірної негативної інформації про неіснуючі порушення законодавства громадською організацією «Мисливсько-спортивний клуб «Байбак», які принижують ділову репутацію клубу. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь громадської організації «Мисливсько-спортивний клуб «Байбак» в якості відшкодування немайнової моральної шкоди, завданої приниженням ділової репутації клубу, грошові кошти в сумі 5000 гривень. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь громадської організації «Мисливсько-спортивний клуб «Байбак» витрати понесені по сплаті судового збору при подачі позовної заяви у сумі 4878гривень20 копійок. Стягнути з відповідача [PERSON] на користь громадської організації «Мисливсько-спортивний клуб «Байбак» витрати понесені при оплаті правової допомоги представника та здійснення представництва інтересів клубу у судовій справі у сумі 1000 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що громадська організація « Мисливсько - спортивний клуб «Байбак» є незалежна, недержавна, неприбуткова громадська організація, що здійснює свою діяльність на підставі свого статуту відповідно до Конституції й законодавства України. Клуб створений громадянами, що цікавляться полюванням і рибалкою, питаннями екології, охорони й відтворення фауни, мисливського собаківництва й туризму, що об'єдналися для спільної діяльності в сфері мисливського господарства й проведення дозвілля. Клуб значиться у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій і фізичних осіб-підприємців з 14 липня 2010 року 1 387 102 0000001127. З того часу набув статусу юридичної особи, має відособлене майно, символіку, емблему, печатку й штамп, бланки зі своїм найменуванням. Клуб має право у межах чинного законодавства користуватися закріпленими мисливськими й рибними угіддями для ведення мисливського й рибного господарств, організовувати в закріплених угіддях полювання й рибну ловлю, надавати інші супутні послуги, організовувати у встановленому законом порядку вилов звірів і птахів та розселяти їх по мисливських господарствах, займатися іхтіологією й розведенням дичини, займатися штучним розведенням об'єктів тваринного світу, без мети отримання прибутку організовувати приймання, надавати відповідні послуги вітчизняним і іноземним мисливцям,рибалкам на умовах, передбачених чинним законодавством. Мисливські угіддя для ведення мисливського господарства їм було надано у користування рішенням Луганської обласної ради №19/47 від 21 серпня 2013 року терміном на 15 років на землях які за даними державного земельного кадастру враховуються у Морозівській та Микільській сільських радах Міловського району Луганської області загальною площею 16524.30 га з урахуванням погодження власників та користувачів земельних ділянок відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні, «Про мисливське господарство та полювання», «Тваринний світ» подання Державного агентства лісових ресурсів України від 17 липня 2013 року №03-01/3665-13, розпорядження голови Луганської обласної державної адміністрації від 20 червня 2013 року № 793 «Про погодження надання у користування мисливських угід» Укладено відповідний договір «Про умови ведення мисливського господарства» від 16 вересня 2013 року між Луганським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та громадською організацією «Мисливсько-спортивний клуб «Байбак» відповідно до ст.21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Однак мешканець с. Морозівка Міловського району відповідач [PERSON], який сам є мисливцем, знайомий з багатьма членами клубу і його керівництвом, знаючи про законність утворення і діяльності клубу, з якихось своїх особистих неприязнених причин протягом 2014-2015 років з явною метою приниження і підриву ділової репутації клубу постійно направляє необґрунтовані і безпідставні скарги у різні державні інстанції з обвинуваченням клубу в різноманітних порушеннях а саме: 28 березня 2014 року відповідач [PERSON] подав письмову заяву до Генеральної прокуратури України про те, що начебто на території Морозівської та Микільської сільських рад Міловського району Луганської області здійснено самозахват земель, на яких здійснюється розведення диких кабанів, що погрожує благополуччю та здоров'ю мешканців 10-ти сіл району, у той же день відповідач [PERSON] другий екземпляр цієї письмової заяви направив в СБУ України, третій екземпляр направив в прокуратуру Луганської області. 29 квітня 2014 року ним подана заява у прокуратуру Міловського району Луганської області про те, що керівництвом клубу начебто забороняється полювання мисливцям Морозівського та Микільського первинних мисливських колективів. Аналогічну скаргу ним було направлено також на ім'я голови Міловської районної державної адміністрації Луганської області. У 2014 році ним була інспірована колективна заява від мешканців сіл Морозівка і Микільськ Міловського району Луганської області, від яких він особисто відібрав підписи під нею і спрямована ним до Генеральної прокуратури України в якій він достеменно знаючи про наявну й закону мисловсько-спортивну діяльність клубу в Міловському районі прямо звинувачує громадську організацію в створенні загрози для благополуччя і здоров'я мешканцям 10-ти сіл району, при цьому ще й образливо називаючи засновків та членів клубу «залетные варяги». В поточному році відповідач [PERSON] маючи на руках відповіді по результатам минулих скарг з констатацією результатів проведених посадовими особами ретельних перевірок з виїздом на місце на території наданих у користування мисливських угідь в Міловському районі 7 жовтня 2015 року знову вже просто скопіювавши на ксероксі свою минулорічну «колективну» заяву в генеральну прокуратуру України, направив її тепер вже на ім'я голови Луганської обласної державної адміністрації-керівника Луганської обласної військово-цивільної адміністрації [PERSON]. Представники позивача громадської організації «Мисливсько-спортивний клуб «байбак» [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали посилаючись на вище означені обставини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він як мисливець який має мисливській квіток при полюванні зіткнувся з забороною полювання на що вказували оголошення на стовпах у лісосмугах де було вказано про мисливські угіддя які належать громадської організації «Мисливсько-спортивний клуб «Байбак» і він не може полювати на цих угіддях. Ця заборона спонукала його звернутися у всі органи влади про роз'яснення цього положення і він не бачить в цьому заборони від будь кого Ділову репутацію клубу він не принижував. Отримана інформація його не задовольняла оскільки йому не було зрозуміла діяльність клубу та повноваження а спілкування з членами клубу та керівництвом носили негативних характер. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у повному обсязі суд приходить до думки про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог, оскільки: Представники позивача довели, що відповідно статуту громадської організації «Мисливсько-спортивного клубу «Байбак» вона є незалежна, недержавна, неприбуткова громадська організація, що здійснює свою діяльність на підставі цього статуту відповідно конституції й законодавства України. Клуб створюється громадянами, що цікавляться полюванням і риболовлею, питаннями екології, охорони й відтворення фауни, мисливського собаківництва й туризму, що об'єдналися для спільної діяльності в сфері мисливського господарства й проведення дозвілля. Клуб у своєї діяльності керується Конституцією України, Законом України «Про об'єднання громадян», іншими законодавчими й підконтрольними актами України, а також цим статутом. (а.с.15-24) З рішення Луганської обласної ради шостого скликання дев'ятнадцятої сесії від 21 серпня 2013 року було вирішено надати громадської організації «Мисливсько-спортивного клубу «Байбак» у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства терміном на 15 років на землях які за даними державного земельного кадастру, враховуються у Морозівській та Микільській сільських радах Міловського району Луганської області загальною площею 16524.30 га згідно з наданою картою-схемою мисливських угідь. (а.с.25-26) Відповідно умов ведення мисливського господарства від 16 вересня 2013 року слід, що державне агентство лісових ресурсів України в особі Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства з одного боку та громадська організація «Мисливсько-спортивного клубу «Байбак» уклали договір про користування мисливськими угіддями для ведення мисливського господарства терміном на 15 років на землях які за даними державного земельного кадастру, враховуються у Морозівській та Микільській сільських радах Міловського району Луганської області загальною площею 16524.30 га згідно з наданою картою-схемою мисливських угідь. (а.с.27-29) Згідно розпорядження від 24 вересня 2015 року №441 голови обласної державної адміністрації-керівника обласної військово-цивільної адміністрації Луганської області [PERSON] було погоджено проект організації та розвитку мисливського господарства з одного боку та громадська організація «Мисливсько-спортивного клубу «Байбак».(а.с.30) Як вбачається з наданих заяв відповідачу [PERSON] були направлені на підставі Закону України «Про звернення громадян» відповіді на них від державного підприємства «Біловодське лісомисливське господарство», Міловської районної державної адміністрації Луганської області, Луганського обласного управління лісового та мисливського господарства.(а.с.33-47) З відповідей слід, що відповідачу доводилось до відома інтересуючи його питання відносно створення клубу та його діяльності. Сам відповідач [PERSON] не заперечує тому, що він дійсно звертався до органів влади відносно діяльності позивача та можливих неправомірних дії які були з його точки зорі не законі Згідно ст. 34 Конституції України «Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.» Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як слід з ч.1 , п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України. «Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи». Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року за п.15. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. 16. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації». Позивачем не було доведено які наслідки перевірок потягли за собою погіршення морального стану клубу у чому вони полягали. Згідно Закону України « Про звернення громадян» від 2 10.1996 року, що до ст.1 «Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення., що до ст.8 «Письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.» що до ст. 9 «Заборона переслідування громадян за подання звернення і неприпустимість примушування їх до його подання. Забороняється переслідування громадян і членів їх сімей за подання звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, посадових осіб за критику у зверненні їх діяльності та рішень. Ніхто не може бути примушений до подання власного чи підписання колективного звернення або участі в акціях на підтримку звернень інших осіб чи організацій». З таких підстав слід вважати дії відповідача [PERSON] були правомірними оскільки він отримував відповіді на свій розсуд знову звертався до органів державної влади, оскільки йому не було зрозумілі інші питання які виникали під час мисливського права на полювання. Вираз як «залетные варяги», який вважає представник позивача як образа також не доведений відносно кого він застосовувався з керівництва клубу і відноситься він до образи згідно толкового словника Ожегова С.І. «Варяги в древней Руси это выходцы из Скандинавии объединившийся в вооруженные отряды для торговли и разбоя нередко оседавшие на Руси и служившие в княжеских дружинах» відносно терміну «Варяг» згідно цього ж толкового словника «член спортивной команды, приглашенный из другой команды или спортивного общества, подставной, чужак». Як слід з наведеного ці вирази ні яким чином не є нецензурною лайкою чи образою і немає підстави задовольнити позовні вимоги. На підставі викладено,

Outcome: dismissed