Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 05.06.2015 року звернувся [PERSON] із позовною заявою до ПАТ «Імексбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що між ним та ПАТ «Імексбанк» в особі Начальника відділення №20 ФАТ «Імексбанк» м. Одеси, 14.10.2014 року було укладено договір №970010142 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, за умовами якого [PERSON] передав, а відповідач отримав 5000 доларів США, строком до 16.04.2015 року зі сплатою 10,50 % річних, що підтверджується квитанцією про внесення коштів на вище зазначений рахунок від 13.09.2013 року. Позивач зазначає, що 12.01.2015 року та 16.01.2015 року звертався до відповідача з письмовою вимогою, згідно якої просив повернути достроково йому вищезазначені кошти, але відповіді так і не отримав. Посилаючись на те, що ПАТ «Імексбанк» не виконує своїх зобов'язань в частині повернення вкладу, [PERSON] просить суд, стягнути на його користь з ПАТ «Імексбанк» вклад в розмірі 5000,00 доларів США, та відсотки у розмірі 10,50% річних починаючи з 01.01.2015 року по 31.05.2015 року у розмірі 218,75 доларів США. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, про що надав відповідну заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача ПАТ «Імексбанк» в судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. У звязку з неявкою представника відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести \~розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.09.2013 року між ПАТ «Імексбанк» від в особі Начальника Відділення № 20 ФАТ «Імексбанк» м. Одеси та [PERSON] було укладено Договір №970008938 банківського вкладу у доларах США «_Пклієнт _10%» відповідно до якого Банк прийняв кошти Вкладника у сумі 5000,00 (п'ять тисяч) доларів США, на депозитний рахунок №26356897581989//26354110020129 зі сплатою 10 % річних з датою повернення коштів 14.10.2014 року. Разом з вище зазначеним договором було укладено договір №970008937 банківського рахунку у доларах США від 13.09.2013 року. Внесення коштів на вище зазначений депозитний рахунок у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч доларів США) підтверджується квитанцією від 13.09.2013 року. Після закінчення строку дії договору від 13.09.2013 року №970008938 банківського вкладу у доларах США «_Пклієнт _10%», 14.10.2014 року між ПАТ «Імексбанк» в особі Начальника Відділення № 20 ФАТ «Імексбанк» м. Одеси та [PERSON] було укладено Договір №970010142 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року вклад «_Пклієнт_6мS» (вид вкладу «Постійний клієнт» 6 місяців»), відповідно до якого кошти Вкладника у сумі 5000,00 (п'ять тисяч) доларів США, залишилися на депозитному рахунку банку зі сплатою 10,50 % річних з датою повернення коштів 16.04.2015 року. 12.01.2015 року та 16.01.2015 року [PERSON], звертався до філії ПАТ «Імексбанк» у м. Одеса, з проханням повернути його вклад у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч) доларів США, однак банк жодних відповідей позивачу не надавав, а вклад так і не повернув. Відповідно до умов Договору №970010142 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року вклад «_Пклієнт_6мS» (вид вкладу «Постійний клієнт» 6 місяців») від 14.10.2014 року, «Імексбанк» зобов'язалось повернути вклад та сплатити проценти за його користування, однак банк умови зазначеного договору не виконав, а вклад не повернув. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно п. 22 ст. 1\~ Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Пунктом 7.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р., за поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої 1 Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р. встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. У свою чергу, п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно із ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи те, що позивач звертався до відповідача з приводу виплати коштів з належного йому рахунку, але відповідач такі дії не вчинив, суд вважає, що ПАТ «Імексбанк» порушує права позивача на отримання його власних коштів. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції про те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При цьому, відповідно до положень ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Таким чином, обмеження права позивача щодо отримання коштів, які є його власністю, є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству України, а також Конституції України. Позивач був позбавлений права на вищезазначені грошові кошти у встановленому законом порядку, а тому має право на їх повернення відповідачем без будь-яких обмежень. З системного аналізу положень ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому добровільно чи судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не національній валюті гривні. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Оскільки [PERSON] правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобовязання банку має бути також у валюті вкладу. Враховуючи вищезазначене, встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач зобовязаний повернути позивачу його кошти у розмірі його вкладу на поточному рахунку, а саме у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч) доларів США. Відповідно до ч. 1, 3, 5-6 ст. 1061 ЦПК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а не витребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Досліджуючи вимоги позивача в частині стягнення 10,5 % процентів річних за Договору №970010142 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року вклад «_Пклієнт_6мS» (вид вкладу «Постійний клієнт» 6 місяців») від 14.10.2014 року, суд вважає, що вони також підлягають задоволенню, та стягує на користь позивача нарахування по процентах у розмірі 218 (двісті вісімнадцять) доларів США 75 центів. Відповідно до п.17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позов задоволено на суму 5000,00 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день винесення рішення тобто на 09.07.2015 року становить 108501,91 гривень, тому розмір судового збору складає 3654 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved