Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби, за участю третіх осіб Міністерства фінансів України, секретаріату Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення, стягнення моральної шкоди. Дана позовна заява обґрунтована тим, що 09.11.2018 року позивач звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури Донецької області [PERSON] з заявою повідомленням про вчинення кримінального правопорушення про притягнення до кримінальної відповідальності директора ТОВ «Партнер М» [PERSON] Однак, керівник Словянської місцевої прокуратури [PERSON] протягом 24 годин не вніс відповідні відомості до ЄРДР, до судове розслідування не розпочав, чим порушив присягу прокурора. Зазначає, що таким чином Держава Україна за представництвом Прокуратури Донецької області в особі керівника Краматорської місцевої прокуратури [PERSON] порушила його право, гарантоване ст. 40 [PERSON] України на належний розгляд його звернення та надання обґрунтованої відповіді у встановлений статтею 214 КПК України трок. Також, Держава Україна порушила його право, гарантоване ст. 3 [PERSON] України, ст. 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на ефективний засіб юридичного, правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Як на правове обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на норми ст. 3 [PERSON] України, відповідно до якої людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і небезпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави. Також, статтею 8 [PERSON] України передбачено, що в Україні визнається та дії принцип верховенства права. [PERSON] України має найвищу юридичну силу. Закони України та інші нормативно правові акти приймаються на основі [PERSON] України і повинні відповідати. [PERSON] є нормами прямої дії. Відповідно до ст. 40 [PERSON] України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових та службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Статтею 56 [PERSON] врегульовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Крім того, як на правове обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на вимоги КПК України, зокрема ст. 2, яка визначає завдання кримінального провадження захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження. Статтею 214 КПК України чітко забороняється відмова в прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто інформація про правопорушення має без будь яких застережень вноситися до ЄРДР. Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Пунктом 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «[PERSON] проти України» розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобовязана гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи визначені у Конвенції, також опосередковано вимагає наявності будь якої форми ефективного розслідування. Стаття 13 Конвенції гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Законом України «Про прокуратуру» визначені правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, а ст. 36 цього Закону передбачено, що особа, призначена на посаду прокурора, набуває повноважень прокурора після складання присяги прокурора. Посилаючись на вищенаведені нормативно правові акти, просить суд: * визнати протиправно, незаконною, неправомірною бездіяльність прокуратури Донецької області, яка полягає у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури прокурором Хорсом К.Б. його службових обовязків внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви повідомлення від 09.11.2018 року за вхідним номером 688; * встановити факт порушення керівником Краматорської місцевої прокуратури прокуратури Донецької області прокурором Хорсом К.Б. присяги прокурора, викладеної в ст. 36 Закону України «Про прокуратуру»; * встановити факт порушення його права на розгляд звернення та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до ст. 40 [PERSON] країни та ст. 214 КПК України; * встановити факт порушення його права на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до ст. 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; * стягнути з Держави України за представництвом Прокуратури Донецької області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, спричинену протиправними діяннями, що порушили права позивача, розмір якої оцінює в сумі 134028,00 грн.; Також позивач просить визначити порядок виконання рішення суду та вжити заходи для його виконання; постановити окрему ухвалу про виявлені порушення законодавства та недоліки в діяльності прокуратури Донецької області. Представником третьої особи Міністерства юстиції України по справі надані письмові пояснення по справі, в яких позов третьою особою не визнається, виходячи з наступного. Позивач невірно визначив третьою особою Урядового Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, секретаріат Урядового Уповноваженого у справах Європейського Суду з прав людини, Міністерство юстиції України. Пунктом 1 Положення про уповноважену особу у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого Постановою КМУ 31.05.2006 року № 784 визначено, що уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою Міністерства юстиції. Пунктом 7 Положення встановлено, що діяльність Уповноваженого забезпечує Секретаріат. У разі відсутності Уповноваженої особи її обовязки виконує керівник Секретаріату. Тобто, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини є структурним підрозділом Міністерства юстиції України, який забезпечує діяльність Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини. Статтями 46, 47 ЦПК України визначено, що здатність мати та здійснювати цивільні процесуальні права та обовязки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільну процесуальну правоздатність) мають всі фізичні і юридичні особи. Однак, уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України не є фізичними чи юридичними особами, та, відповідно, не можуть бути учасниками цивільного судочинства. Крім того, позивачем невірно визначено третьою особою Міністерство юстиції України, оскільки воно не є розпорядником бюджетних коштів, не є учасником спірних відносин, які виникли між позивачем та Прокуратурою Донецької області. Міністерство юстиції не вчиняло будь яких дій протиправних дії відносно позивача, не отримувалась заява повідомлення від 09.11.2018 року про вчинення кримінального правопорушення, скоєного директором ТОВ «Партнер М» [PERSON] У звязку з наведеним просить виключити Міністерство України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з числа третіх осіб без самостійних вимог в даній цивільній справі. Від відповідача Краматорської місцевої прокуратури до суду надійшло письмове заперечення на позов, обґрунтоване тим, що Краматорська місцева прокуратура не є юридичною особою та, відповідно, не може бути відповідачем за позовом. В задоволенні позову просять відмовити. Відповідачем Прокуратурою Донецької області наданий відзив на позов, обґрунтований наступним. Позивач [PERSON] 09.11.2018 року звернувся до Краматорської місцевої прокуратури з заявою повідомленням про притягнення до кримінальної відповідальності директора ТОВ «Партнер М» за ч. 2 ст. 397 КК України. Вказану заяву прокуратурою 13.11.2018 року було спрямовано до Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області для перевірки доводів заявника. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 15.11.2018 року уповноважену особу Краматорської місцевої прокуратури зобовязано внести відомості до ЄРДР за даною заявою [PERSON] На виконання даної Ухвали 29.11.2018 року до ЄРДПР внесено відомості за заявою [PERSON] від 09.11.2018 року та розпочато кримінальне провадження № 420180513900000189. Наразі досудове розслідування вказаного кримінального провадження триває. Виходячи з вимог ст. 2, 303 КПК України, п. 1-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», факт протиправних дій у кримінальному провадженні підлягає встановленню у кримінально процесуальному порядку відповідним рішенням (обвинувальним вироком, ухвалами слідчих суддів, постановами прокурора вищого рівня). На теперішній час такого рішення прийнято не було. Зокрема, рішення, дії чи бездіяльність прокуратури протиправними не визнавалися. При цьому, у межах цивільного судочинства суд не може перевіряти законність кримінально процесуальних дій слідчого чи прокурора, оскільки це суперечитиме вимогам щодо юрисдикції судів та виступатиме втручанням у кримінальне провадження. Ухвала слідчого судді є формою судового контролю на стадії досудового розслідування та не свідчить про протиправність дій відповідача. Крім того, даною ухвалою дії чи бездіяльність прокурора протиправними не визнавались, а лише було зобовязано вчинити певні дії. Сам по собі факт задоволення скарги на невнесення до ЄРДР відомостей не створює підстав для відшкодування. Так, звертаючись зі скаргою в порядку КПК України особа лише реалізувала своє процесуальне право на оскарження. Таке право є відображенням принципу змагальності, передбаченому ст. 22 КПК України та принципу оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності (ст. 24 КПК України). Крім того, сам факт задоволення скарги та зобовязання внести відомості до ЄРДР вже є достатньою справедливою сатисфакцією та не вимагає додаткової грошової компенсації, на що вказав Європейський суд з прав людини у справах «Надточій проти України», «Гурепка проти України». Також Верховний Суд в п. п. 44-47 Постанови від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17 зазначив, що сам факт зобовязання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Щодо відшкодування моральної шкоди зазначають, що згідно з вимогами ч. 6 ст. 1176, ч. 1, ст. 1167 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому доказуванню позивачем підлягають: протиправне діяння відповідачів, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправним діянням і шкодою, вина відповідачів. Однак позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, не наведено конкретних негативних явищ, які з ним сталися внаслідок дій відповідачів. Щодо визнання бездіяльності незаконною зазначають, що позивач просить визнати незаконною бездіяльність прокурора, тобто кримінально процесуального субєкта, яка мала місце у кримінальному провадження щодо не розгляду кримінально процесуальної заяви у звязку з недодержанням вимог КПК України. Однак відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінально процесуальним законодавством України, порядок оскарження бездіяльності прокурора передбачений КПК України, зокрема ст. 303. Відповідач зазначає, що дане ствердження узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях № 3-рп/2003 від 30.01.2003 року та № 19-рп/200 від 14.12.2011 року, в яких Конституційний Суд України вказав, що законність рішень, дій або бездіяльності субєктів владних повноважень щодо розслідування злочинів підлягає розгляду та вирішенню у кримінальному судочинстві. Оскільки у кримінальному проваджені, в межах якого скаржився позивача, наразі триває досудове розслідування, допущення заявлених позовних вимог до розгляду у цивільному судочинстві має наслідком втручання у кримінальне провадження субєкта, який не є його стороною та підміну компетенції кримінального суду (слідчого судді), який єдиний, відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», має повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи захисту цивільних прав визначені у ч. 2 ст. 16 ЦПК України, якими можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної немайнової шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Проте, заявлені позивачем вимоги не підпадають під вказані способи захисту. Позивачем також не наведено закон або договір, який би дозволяв застосувати інші способи захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Оскільки ані законом ані договором непередбачено такого способу захисту як встановлення факту порушення, заявлені [PERSON] вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, у всіх вимогах про встановлення фактів порушень з боку [PERSON] не вказує, з боку кого допущено таке порушення, у звязку з цим, такі вимоги є неконкретними та підлягають відхиленню. Неналежне виконання прокурором службових обовязків, а також порушення присяги є дисциплінарними проступками відповідно до ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», факт вчинення такого проступку підлягає встановленню Кваліфікаційно дисциплінарною комісією прокурорів. Встановлення факту порушення ст. 214 КПК України має здійснюватися у порядку кримінального судочинства шляхом подання відповідної скарги слідчому судді згідно ст. 303 КПК України. У межах цивільної справи такі вимоги розглядатися не можуть. Щодо встановлення порушення права [PERSON] на ефективний правовий засіб захисту прав людини відповідно до ст. ст. 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, то позивачем також не визначено, у чому відбулося порушення того прав. Більш того, ст. 1 Конвенції передбачає захист прав, визначених у розділі І цієї Конвенції. Стаття 13 також передбачає право на ефективний захист прав, визнаних у цій Конвенції. Однак позивачем не наведено жодного з передбачених Конвенцією прав, які на його думку були б порушені. В задоволенні позовних вимог просять відмовити Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України. Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року провадження у справі в частині вимог про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність Прокуратури Донецької області, яка полягає у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури [PERSON] його службових обовязків внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви повідомлення [PERSON] від 09.11.2018 року, закрито. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, пояснив, що 09.11.2018 року 09.11.2018 року він звернувся до прокурора Краматорської місцевої прокуратури з заявою про внесення відомостей до ЄРДР, однак всупереч вимогам КПК України його заява до ЄРДР внесена не була, досудове розслідування не розпочато, у звязку з чим він вимушений був звернутися до слідчого судді для оскарження бездіяльності прокурора. Ухвалою слідчого судді від 15.11.2018 року прокурора було зобовязано внести відомості до ЄРДР, що було виконано 28.11.2018 року. В своїй заяві він виклав відомості про вчинене кримінальне правопорушення директором ТОВ «Партнер М» [PERSON], яке полягає у відмові розглянути його адвокатський запит. Зазначає, що така бездіяльність прокурора призвела до його душевних страждань, оскільки він дуже емоційно реагує на протизаконні дії. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 92 ЦПК України [PERSON] підтвердив вказані обставини та факт спричинення йому моральної шкоди внаслідок порушення прокурором вимог КПК України. Представник відповідача прокуратури Донецької області [PERSON], що діє на підставі довіреності № 05/2-424 вих -18 в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню письмового відзиву на позов. Представник відповідача - Краматорської місцевої прокуратури в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач Державна казначейська служба України, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, причини його неявки не повідомив. Представник третьої особи - Міністерства юстиції України [PERSON], що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні заперечував в задоволенні позову з підстав, наведених в письмових поясненнях по справі. В судове засідання 12.04.2019 року не зявився, причини неявки не повідомив. Треті особи без самостійних вимог Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної ради України з прав людини, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направили, про причини його неявки не повідомили. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі не зявившихся осіб, що не суперечить вимогам ст. 223 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що визначений позивачем відповідач Краматорська місцева прокуратура не є юридичною особою, та, відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 ЦПК України, не може бути відповідачем у справі. Однак виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, змістом якого є вільне розпорядження учасниками справи своїми правами, статті 51 ЦПК України, яка чітко визначає можливість заміни відповідача, залучення співвідповідача лише за клопотанням позивача та взагалі не передбачає можливість виключення осіб, визначених позивачем з числа відповідачів, суд позбавлений права самостійно вирішувати питання щодо кола відповідачів, зокрема шляхом їх виключення. З цих же підстав судом не приймається до уваги ствердження представника третьої особи Міністерства юстиції України щодо виключення Міністерства юстиції України, Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини з числа третіх осіб без самостійних вимог в даній цивільній справі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що з позивачем [PERSON] знайомий з 2000 року, йому відомо, що починаючи з 2014 року [PERSON] постійно звертається до слідчих суддів за скаргами, оскільки прокурор не вносить відомості за його заявою до ЄРДР. При цьому несправедливість [PERSON] дуже переживає, завжди сприймає емоційно. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що позивач [PERSON] їй відомий, як чоловік, який часто звертається до суду, здебільш оскаржує дії прокуратури Донецької області у звязку з невиконанням співробітниками прокуратури своїх обовязків. Зазначає, що [PERSON] всі несправедливі рішення сприймає дуже емоційно, у звязку з необхідністю оскарження неправомірних дій прокурора йому доводиться багато працювати. Підтверджує, що в період з 09.11.2018 року по 28.11.2018 року [PERSON]В перебував в стані душевного хвилювання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання, що він працює керівником Краматорської місцевої прокуратури, заяву [PERSON] відносно [PERSON] розглядав та поставив резолюцію виконавцю [PERSON], оскільки в даному випадку необхідна була перевірка. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, судом встановлено наступне. 09.11.2018 року позивач [PERSON] звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури [PERSON] з заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій просив притягнути до кримінальної відповідальності директора ТОТВ «Партнер М» [PERSON] за ч. 2 ст. 397 КК України за порушення встановлених законом гарантій діяльності адвоката, вчинення службовою особою з використанням службового становища, яке полягало у відмові розглянути адвокатський запит. Згідно з листом Краматорської місцевої прокуратури № 01-52/10408 вих-18 від 13.11.2018 року вказана заява [PERSON] надіслана Краматорською місцевою прокуратурою до слідчого відділу Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області. Ухвалою слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 15 листопада 2018 року задоволена скарга [PERSON], зобовязано відповідну посадову особу Краматорської місцевої прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви [PERSON] від 09.11.2018 року 29.11.2018 року Краматорським відділом поліції Головного управління поліції в Донецькій області до ЄРДР внесені відомості за номером 42018051390000189 на підставі ухвали слідчого судді Краматорського міського суду від 15.11.2018 року про зобовязання відповідної особи Краматорської місцевої прокуратури внести до ЄРД відомості на підставі заяви [PERSON] від 09.11.2018 року. Отже [PERSON] реалізував своє право на оскарження бездіяльності прокурора в порядку, передбаченому ст. ст. 303-308 КПК України. Вирішуючи питання щодо задоволення позовної вимоги позивача [PERSON] щодо встановлення факту порушення керівником Краматорської місцевої прокуратури Донецької області [PERSON] присяги прокурора, викладеної в ст. 36 Закону України «Про прокуратуру» при розгляді заяви повідомлення [PERSON] від 09.11.2018 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальної діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державно влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. На підставі ч. 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, повязаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень,

Outcome: dismissed