Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Згідно уточненого позову від 10.11.2017 р. (а.с. 30-33) позивач просить стягнути [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 6978,01 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 04.07.2015 р. між нею та [PERSON] укладено договір позики, згідно з яким вона передала відповідачу грошові кошти у сумі 6500,00 грн., зі строком повернення 12.07.2017 р. Грошові кошти у розмірі 6500,00 грн. були передані позивачем відповідачеві 04.07.2017 р. за адресою фактичного мешкання [PERSON] у момент підписання розписки. Станом на 09.11.2017 р. сума позики відповідачем не повернута. Кількість днів прострочення виконання відповідачем зобовязання з повернення позики складає 120 днів. Заборгованість зі встановленого індексу інфляції від суми боргу за час неповерення позики з 13.07.2017 р. по вересень 2017 року складає 136,62 грн., три проценти річних за 120 днів заборгованості дорівнюють 64,11 грн., а сума відсотків за цей же період, розрахована на рівні облікової ставки Національного банку України, складає 277,28\~грн. Таким чином загальна сума боргу складає 6978,01 грн. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справі позивач [PERSON] до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила. У судові засідання 02.11.2017 р., 30.11.2017 р. зявився представник позивача [PERSON], який позов підтримав. У подальшому участі у розгляді справи не брав. До суду надійшла заява представника позивача від 15.01.2018 р. у якій він просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справі відповідач [PERSON] до суду не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, заперечень на позов не подала. У звязку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 04 липня 2017 року між [PERSON] як позикодавцем, і [PERSON] як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки (а.с. 5). Згідно з вимогами вказаного договору, [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 6500,00 грн. на строк до 12.07.2017 р. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики. Щодо стягнення відсотків, інфляційних та трьох процентів річних суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Оскільки умовами договору не визначено розмір відсотків, позивач обґрунтовано їх розрахував на рівні облікової ставки Національного банку України. Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість. Так, розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних є вірним. Інфляційні втрати з 13.07.2017 р. по вересень 2017 року включно складають 136,62\~грн., три проценти річних за 120 днів заборгованості (за період з 13.07.2017 р. до 09.11.2017 р.) дорівнюють 64,11 грн. Розрахунок відсотків є помилковим за період з 14.09.2017 р. до 27.10.2017 р., оскільки облікова станка НБУ у цей період складала 12,5 %, а не 13,5 % як зазначено у розрахунку позивача. В іншій частині розрахунок відсотків є вірним. Сума відсотків, яка підлягає стягнення складає 269,62 грн., а не 277,28\~грн. як зазначено у позові (розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]). Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 13.07.201726.10.20171066500,0012,512,5235,96 27.10.201709.11.2017146500,0013,513,533,66 Всього: 269,62 Таким чином сума, яка підлягає стягненню дорівнює: 6500,00 грн. (сума позики) + 136,62 грн. (інфляційні втрати) + 64,11 грн. (три проценти річних) + 269,62 грн. (відсотки за позикою) = 6970,35 грн. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial