Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовом до ПАТ «Теплоенергомонтаж» про стягнення заборгованості із заробітної плати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона 26.11.1993 року була зарахована до тресту «Теплоенергомонтаж» на посаду головного економіста-начальника відділу економічного розвитку треста, згідно наказу №201 від 26.11.1993 року. З часом трест «Теплоенергомонтаж» був реорганізований в Відкрите акціонерне товариство «Теплоенергомонтаж», наказ Міненерго №99 від 14.04.1994 року, яке в свою чергу перетворено в ПАТ «Теплоенергомонтаж», згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів від 30.08.2014 року, протокол №19. Позивач звільнилась за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, згідно наказу №42 від 23.03.2015 року. За період її роботи в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата не виплачувалась зовсім, внаслідок чого заборгованість із заробітної плати з період з 01.05.2014 року по 23.03.2015 року становить 32842,48 грн. (тридцять дві тисячі вісімсот сорок дві гривні 48 коп.), що підтверджується копією довідки №08-02 від 11.04.2016 року ПАТ «Теплоенергомонтаж». Також відповідно до п.1,2 ст. 117 КЗпП України за невиплачену заробітню плату нараховується компенсація за порушення строків виплати заробітної плати в розмірі 15410,70 грн. (п'ятнадцять тисяч чотириста десять грн. 70 коп.) В судове засідання позивач не зявилася, наддала суду заяву в якый просила слухати справу без її участі, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив. Суд розглядає справу у відсутність відповідача відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.1993 року [PERSON] було зараховано до тресту «Теплоенергомонтаж». Згідно наказу №42 від 23.03.2015 року позивач звільнилась за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. ПАТ «Теплоенергомонтаж» порушив обовязок роботодавця, щодо своєчасної виплати заробітної плати. Заробітна плата не виплачувалась в період з 01.05.2014 року по 23.03.2015 року, що підтверджується копією довідки №08-02 від 11.04.2016 року ПАТ «Теплоенергомонтаж», чим порушує права позивача. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений в цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями ст.. 117,237-1 цього Кодексу розяснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведения з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз даних норм дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належали йому від власника або уповноваженого ним органу - є триваючим правопорушенням, тому працівник сам має право визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку з ним. Суд приходить до висновку, що позивачем доведена вина відповідача у невиплаті заробітної плати у розмірі 32842,48 (тридцять дві тисячі вісімсот сорок дві гривні 48 коп.)грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто з 01.05.2014 р. по 23.03.2015 р., тобто 15\~410,70 (п'ятнадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. При прийнятті рішення суд виходить з того, що позивачем доведена вина в затриманні розрахунку, в невиплаті заробітної плати, що підлягає сплаті. На підставі викладеного,

Outcome: approved