Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

До Рівненського міського суду 05 листопада 2013 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням Рівненського міського суду від 03 вересня 2012 року та стягнутих на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], із твердої грошової суми в розмірі 500 грн. на кожну дитину до ? частки його заробітку, не менше мінімального розміру, щомісячно до повноліття дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що із вересня 2013 року він був прийнятий на роботу ТзОВ «УБ-Коменсе» водієм із встановленою заробітною платою 1102,00 грн. на місяць, в подальшому працював в ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] як найманий працівник. Він припинив здійснення підприємницької діяльності і на теперішній день не має іншого доходу крім заробітної плати. Уклав шлюб , має на утриманні дружину та її дитину. За адресою зареєстрованого постійного місця проживання в [ADDRESS] не проживає, оскільки рішення суду про вселення і усунення перешкод не виконується, вимушений винаймати квартиру в місті Рівне. Матеріальний його стан не дає можливості сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно та вважає наявними передбачені ст. 192 СК України підстави для зменшення розміру аліментів до часткового розміру ? частини всіх видів його заробітку. Згідно заперечень відповідача на позовну заяву, позовні вимоги вважаються безпідставними. Так. 21 серпня 2013 року Апеляційним судом Рівненської області відмовлено в задоволенні позову в справі №1715/19180/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на ? частину всіх видів доходу. Крім того, позивачем не вказані обставини , що під час шлюбу сторонами набуті у власність грошові кошти на суму 60 000 грн. та відсотки на суму 8 000 грн., які знаходяться на депозитному рахунку позивача у ПАТ «ОТП Банк», та транспортні засоби ЗІЛ 441510, 1991 року випуску, тип ТЗ М3107928, тягач-Е, реєстраційний номер [NUMBER], та ТЦ 10,1991 року випуску, тип ТЗ 372 н/причіп-цистерна-Е, реєстраційний номер [NUMBER], які позивач після розірвання шлюбу залишив в своєму розпорядженні і не розділив в досудовому порядку, чим погіршив майновий стан дітей. Позивач має можливість в порядку ст.190 СК укласти договір про припинення права на аліменти дітей, у зв'язку із передачею частини у праві власності на нерухоме майно або земельну ділянку, та не бажає так вчинити. Позивач вводить суд в оману щодо відсутності доходів окрім заробітної плати, оскільки, працюючи водієм маршрутного таксі Рівне-Київ, частину заробітної плати отримує на руки, він не сплачує аліменти на дітей добровільно в повному обсязі, навмисно затягуючи сплату аліментів, утворив станом на 28.02.2014 року заборгованість по аліментах на суму 21 880,00 грн. Крім того, позивач дітьми не цікавиться і не враховує, що діти хворіють, перебувають на диспансерному обліку, менша дочка має психічно-невротичний синдром, потребують лікування і догляду, їх необхідно забезпечувати повноцінним харчуванням, шкільно-письмовим приладдям, збільшуються витрати на одяг і взуття. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Додатково пояснила, що станом на теперішній час позивач працює, має стабільну заробітну плату, яка за жовтень-грудень 2013 року склала суму 3542,00 грн., за винятком аліментів, не має прибутків від підприємницької діяльності, не має прибутків від рухомого і нерухомого майна та знімає житло. Аліменти сплачує в розмірі 600 грн. на трьох дітей щомісячно протягом 2014 року. Інші додаткові прибутки позивача є припущенням відповідачки, відповідних доказів не надано. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги не визнала, підтримала заперечення до позову, додатково пояснила, що спільні транспортні засоби знаходяться в розпорядженні позивача до цього часу, вони постійно використовуються, в тому числі періодично використовувались без ліцензії, позивач офіційно вселений в спільне житло, має там кімнату, має ключі, проте знімає житло через неможливість вселення другої жінки із дитиною, на це має відповідні не малі кошти. Вважає не доведеним, що майновий стан чи стан здоров»я позивача погіршився, а майновий стан чи забезпеченість дітей стали кращими. Певне підвищення її заробітної плати пояснила перевиконанням норми виробів, роботою у вихідні і позаробочий час, що не покращило забезпечення дітей через збільшення потреби на їх утримання, так як діти дорослішають, двоє із них знаходяться у випускних класах. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, дослідивши заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно рішення Рівненського міського суду від 03 вересня 2012 року із працездатного позивача на користь відповідачки в справі на утримання трьох дітей, сина [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Згідно довідки ВДВС Рівненського МУЮ по розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28.02.2014 року заборгованість по аліментах становила 21 880 грн., а сплата аліментів проводилась в мізерних сумах, а останні півроку фактично проводиться позивачем в сумі 600 грн. щомісячно, тобто по 200 грн. на кожну дитину. Згідно дослідженої судом копій трудової книжки позивача, трудових угод, наказу та довідки про заробітну плату вбачається, що позивач із червня 2012 року офіційно працює по трудових угодах із щомісячною мінімальною заробітною платою +10 грн.в місяць, місце такої роботи чотири рази змінював. Останнє місце роботи позивача із 19.06.2013 року - ФОП [PERSON], на посаді водія, із мінімальною заробітною платою +10 грн. на місяць. Згідно повідомлення реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, 21.10.2013 року внесено запис про припинення підприємницької діяльності позивача. Згідно довідок ДПІ Рівненського району №507 від 16.08.2013 року №507 та від 16.08.2013 року №508, [PERSON], на підставі поданих податкових декларацій про майновий стан і доходи, за період із січня 2012 року по 30.06.2013 року будь-яких доходів від підприємницької діяльності не мав. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того , чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Таким чином, дослідженням наданих стороною позивача доказів, суд приходить до висновку про недоведеність достатніх для задоволення позову фактів щодо настання зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника аліментів, не підтвердження таких обставин належними допустимими доказами. Більше того, дослідженими доказами підтверджується незмінний майновий стан платника аліментів, який не мав прибутків, як приватний підприємець та працював, маючи мінімальну заробітну плату із червень-липень 2012 року та із 03.09.2012 року, тобто на час стягнення аліментів за рішенням суду мав таку ж заробітну плату, які суд не оцінив як наявність стабільних доходів платника аліментів. Доводи позовної заяви про наявність на утриманні позивача із грудня 2013 року дружини та її дитини, а також винаймання ним житла в місті Рівному не заслуговують на увагу в інтересах позивача, оскільки вказують на наявність додаткових прибутків позивача на відповідні статті витрат. Крім того, суд приймає до уваги заперечення відповідача, в частині зміни майнового стану трьох дітей внаслідок збільшення витрат на утримання кожної дитини, зокрема на харчування, навчання, лікування, внаслідок того, що діти стали старшими, більш дорослими, навчаються в школі, в тому числі син [PERSON] та донька [PERSON] навчаються у випускних класах, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, рецептами на лікування дітей. В додаткових витратах на навчання і лікування дітей позивач будь-якої участі не бере. Крім того, заслуговують на увагу доводи відповідача, які фактично визнані представником позивача, про наявність в розпорядженні позивача із часу розірвання шлюбу в серпні 2012 року рухомого майна, зокрема транспортних засобів та депозитних рахунків. Заперечення представника позивача про накладення судової заборони безпідставні, оскільки такі при наявності клопотання позивача та згодою відповідача могли бути звільнені з-під арешту та використані для сплати аліментів або погашення заборгованості по аліментах. Відповідно, суд приймає до уваги посилання і доводи заперечень відповідача в тій частині, що зміни майнового стану та підстави для задоволення позовних вимог не доведені. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказів зміни в сторону погіршення матеріального або сімейного стану, стану здоров'я платника аліментів або поліпшення матеріального, сімейного стану, стану здоров»я одержувача аліментів, в тому числі неповнолітніх дітей, які можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, стороною позивача не надано і таких обставин не доведено. Правових підстав для зменшення розміру аліментів на утримання дітей судом не встановлено. На підставі вищевикладеного ст.ст. 141, 180-184, 182, 191, 192 СК України,

Outcome: dismissed