Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

ДоЛисичанського міського суду Луганської області звернувся Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні [PERSON] із заявою про продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 2009 року з діагнозом «шизофренія, безперервно - прогредієнтна, параноїдна, параноїдний синдром, виражена аутизація особи з емоційним збідненням». Психічні порушення вбачаються у хворого з 9-річного віку після перенесеної травматичної ампутації руки. З 2001 року перебуває на обліку у дитячого психіатра з приводу розладу адаптації. Нетривалий час отримував лікування. У підлітковому віці вживав марихуану. Виражені психічні порушення появилися у 2008 році, коли відмічалися страхи, заявляв, що за ним слідкують, переслідують. З'явилась агресія на любі зауваження, бив дома посуд, крайнє негативно відноситься до матері, оскорбляв її, бив її, вимагав на колінах просити прощення, загрожував розправою. Неодноразово лікувався стаціонарно в ЛОПЛ. Раніше відмовлявся від лікування, ухилявся від відвідування лікаря. З 2010 року до листопаду 2013 року отримував амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку. В 2013 році скоїв правопорушення (зберігання наркотиків та зброї), проходив СПЕ, визнаний особою, яка не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, був направлений на примусове лікування до СОПЛ з звичайним наглядом, де знаходився з 04.12.2013 року по 30.10.2014 року. Примусове лікування змінено на АППП, згідно рішенням Сватівського районного суду від 28.10.2014 року. Хворий потребує регулярний прийом підтримуючого лікування, яке приймає у період загострення нерегулярно, на прийом звертається нерегулярно. Стаціонарне лікування проходив у Сватівській ОПЛ (примусове лікування) з 04.12.2013 року по 30.10.2014 року. Знаходився на лікуванні на денному стаціонарі ЛОПЛ з 01.11.2016р. по 04.01.2017 р. Хворий оглянутий лікувально-консультаційною комісією у складі: зав. диспансерним відділом [PERSON] дільничих психіатрів [PERSON], [PERSON], які, враховуючі хронічний характер хвороби, агресивні дії по відношенню до навколишніх, схильність до відмови від лікування, схильність хворого до правопорушень, асоціальної поведінки, прийшли до висновку, що хворий потребує в наданні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Представник заявника лікар-психіатр прибув у судове засідання, заяву просив задовольнити з підстав зазначених у ній. Прокурор прибув у судове засідання та підтримав заяву медичного закладу, яку просив задовольнити та продовжити амбулаторну психіатричну допомоги в примусовому порядку хворому з підстав, що викладені у заяві про продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку . Законний представник прибув у судове засідання, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує, вважає доцільним продовжити хворому амбулаторну психіатричну допомоги в примусовому порядку . Хворий прибув у судове засідання не заперечував проти продовження йому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку . Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 14.07.2016 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було дозволено продовження надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомогу у примусовому порядку строком на шість місяців. З висновку лікарів-психіатрів стосовно особи з тяжким психічним розладом, яка потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку від 25.01.2017 року, вбачається, що [PERSON], [INFO], інвалід ІІІ групи. З 2009 року перебуває на обліку з приводу шизофренії, безперервно - прогредієнтної, параноїдної, параноїдного синдрому, вираженої аутизації особи з емоційним збідненням. Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах 9 разів, остання госпіталізація в СОПЛ з 04.12.2013 р. по 30.10.2014 р., в останнє знаходився на лікуванні на денному стаціонарі ЛОПБ з 01.11.2016р. по 04.01.2017 р. Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом [PERSON] потребує призначення амбулаторної психіатричної допомоги без його усвідомленої згоди, так як виявляє тяжкий розлад у формі шизофренії, в силу якого він може заподіяти значної шкоди своєму здоров'ю, у зв'язку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання йому психіатричної допомоги. Дослідивши вказаний висновок, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, як і зібрані по справі докази. Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України ''Про психіатричну допомогу'', який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Статтею 2 Закона України ''Про психіатричну допомогу'' унормовано, що законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров'я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року продовження застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі й надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку можливе на строк, який не перевищує 6-ти місяців. Частиною 5 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' передбачено, що у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою лікаря-психіатра, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами які вказують на необхідність продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про продовження надання хворому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved