Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за позикою від 05 червня 2019 року у сумі 65000,00 доларів США, що складає еквівалент 1614901,00 грн., а також судові витрати на розгляд справи. 05 червня 2019 року відповідач отримав від позивача позику у розмірі 65000,00 (шістдесят п`ять тисяч) доларів США, термін повернення позики - не пізніше 01 жовтня 2019 року. Укладення правочину із зазначеними умовами підтверджується наданою відповідачем розпискою від 05 червня 2019 року. Станом на 23 жовтня 2019 року позика відповідачем не повернена. На неодноразові усні нагадування щодо необхідності її повернення відповідач повідомляє про свою неможливість це зробити через фінансові складнощі. Відповідно до інформації, отриманої з офіційного сайту Національного Банку України станом на 23 жовтня 2019 року курс гривні до долару США становить 2484,4629 гривень за 100,00 доларів США. З урахуванням цього, сума позики, що має бути повернена позивачу відповідачем, станом на 23 жовтня 2019 року складає еквівалент у гривні 65000,00 доларів США х 24,844629 грн/дол = 6114901,00 грн. Грошові кошти у розмірі 65000 (шістдесят п`ять тисяч) доларів США 00 центів у якості позики були передані позивачем відповідачу 05 червня 2019 року. Таким чином, внаслідок укладеного між позивачем і відповідачем правочину - договору позики від 05 червня 2019 року у відповідача виник обов`язок повернути позивачеві суму позики не пізніше 01 жовтня 2019 року. Мирним шляхом цей спір вирішити не вдалося, тому позивач вимушений звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. В подальшому позивачем було надано заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку із частковим погашенням відповідачем заборгованості у гривневому еквіваленті, що дорівнює 25000,0 доларів США. Тому, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 28 січня 2020 року у розмірі 40000,0 доларів США, що на день НБУ складає 983936,0 гривень, а також судові витрати. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 05 червня 2019 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 65000,00 (шістдесят п`ять тисяч) доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов`язання повернути готівкою у розмірі 65000,00 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики - не пізніше 01 жовтня 2019 року. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов`язок повернути їх підтверджується розпискою від 05 червня 2019 року, без відмітки про повернення суми боргу. У вказаний строк позики термін відповідач не повернув позивачу грошову суму позики. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідав йому відмовою. [PERSON] було частково погашено [PERSON] заборгованість у гривневому еквіваленті, що дорівнює 25000,0 доларів США. Тому, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 28 січня 2020 року у розмірі 40000,0 доларів США, що на день НБУ складає 983936,0 гривень. Таким чином, відповідач суми боргу не повернув, що підтверджується фактом пред`явлення суду позивачем оригіналу розписки від 05 червня 2019 року без відмітки про повернення повної суми боргу. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов`язання свідчить про невиконання останнього. Згідно із ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Верховний Суд у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. При визначенні зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 05.06.2019 року в сумі 40000,0 дол. США (сорок тисяч доларів США), що за курсом НБУ складає 983936,00 грн. На підставі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Згідно ч. ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів та показанням свідків. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин суд має покласти витрати по сплаті судового збору в сумі 9605,00 грн. на відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved