Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог мотивує тим, що 10.05.2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4038/81/33829, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 81 638 доларів США зі сплатою 12% річних за користування кредитом. Відповідно до даного кредитного договору строк користування кредитом встановлюється протягом 240 місяців з 10.05.2006 р. по 10.05.2026 р. Відповідно до п. 6.5 кредитного договору банк має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. За порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, визначених в цьому договорі. 24.11.2006 р. між позичальником та банком було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 10.5.06 №014/4038/81/33829, відповідно до умов якої суму кредиту збільшено до 210 000,00 доларів США, процентна ставка за користування кредитними коштами збільшена до 12,85% річних. 27.03.2009 р. між банком та позичальником з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України кредитор та позичальник досягли згоди про зміну умов погашення кредиту шляхом укладення додаткової угоди №4 до кредитного договору від 10.05.06 №014/4038/81/33829, визначених кредитними договором, сторони домовилися тимчасово, на період з 28.04.2009 р. до 28.03.2010 р. зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру фактичного нарахованих процентів. За умовами п.2 додаткової угоди №4 було збільшено розмір кредиту шляхом видачі додаткового траншу за кредитом в розмірі та в наступні строки: 27.03.2009 р. - 12 632,91 доларів США. Вказує, що задля забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором 10.05.2006 р. між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до п.1.1 якого цей договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає із кредитного договору від 10.05.06 № 104/4038/81/33829, за умовами якого іпотекодавець зобов'язаний до 10.05.2026 р. повернути іпотекодержателю кредит у розмірі 81 638 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого згідно умов передбачених цим договором. Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка №2В, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3210945300:01:079:0087, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 011859, реєстрація актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3067. Заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 637 184,00 грн. Зазначає, що станом на 08.04.2014 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 10.05.06 № 014/4038/81/33829 становить 9 580 520,74 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 183 931,72 доларів США, заборгованості по відсоткам - 101 914,23 долари США, а також пені за прострочення кредиту та відсотків в сумі 6 250 138,44 грн. Враховуючи вищенаведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 10.05.06 № 014/4038/81/33829 в сумі 9 580 520,74 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту - 183 931,72 доларів США, заборгованості по відсоткам - 101 914,23 долари США, а також пені за прострочення кредиту та відсотків в сумі 6 250 138,44 грн.; У рахунок погашення зазначеної звернути стягнення на нерухоме майно шляхом проведення прилюдних торгів, а саме: земельну ділянку №2В, площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3210945300:01:079:0087, цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №011859, реєстрація актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 3067. Відповідач [PERSON], в свою чергу, звернулась до суду із зустрічним позовом, який мотивує тим, що 10.05.2006 р. між нею та Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» був укладений кредитний договір №014/4038/81/33829 з додатковими угодами. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк відкрив їй невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 81 638 доларів США, процентною ставкою за кредитом в розмірі 12,85 % річних, терміном до 26.05.2026 р. Згідно п.9.1 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, зазначених в цьому договорі (або 182,5% річних), що вказує на неспіврозмірність штрафних санкцій по відношенню до суми кредиту та заборгованості по відсотках, а це є порушенням Закону України «Про захист прав споживачів». Тому вважає, що наведений вище пункт 9.1 Кредитного договору не відповідає вимогами законодавства і його потрібно визнати недійсним на підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Просить суд визнати недійсним п. 9.1 Кредитного договору від 10.05.06 №014/4038/81/33829. В судовому засіданні представник позивача підтримала первісний позов, підтвердила обставини, наведені в позовній заяві , просила задовольнити позовні вимоги. Зустрічний позов не визнала, заперечувала проти визнання пункту кредитного договору недійсним, просила застосувати строк позовної давності до таких вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, її представники та відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Первісний позов не визнали, вважали, що позивачем не надано доказів реальної заборгованості за кредитним договором, заборгованість розраховано невірно, а вимоги заявлено з порушенням строків позовної давності. Вказували, що, оскільки існує мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки за валютними кредитними договорами, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, тому слід відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши доводи та заперечення сторін, пояснення спеціаліста, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 10.05.2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/4038/81/33829 (т. 1 а.с. 41-42), відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 81 638 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12% річних. Згідно даного кредитного договору строк користування кредитом встановлюється протягом 240 місяців з 10.05.2006 р. по 10.05.2026 р. 24.11.2006 р. між позичальником та банком було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої встановлено розмір кредитної лінії 100 000,00 доларів США. (т. 1 а.с. 36). 26.04.2007 р. між позичальником та банком укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору (т. 1 а.с. 42-44), згідно якої суму кредиту збільшено до 210 000,00 доларів США, а процентну ставку за користування кредитними коштами встановлено в розмірі 12,85% річних. 27.03.2009 р. банком з [PERSON] укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору (т. 1 а.с. 45-51), в якій сторони домовилися тимчасово, на період з 28.04.2009 р. до 28.03.2010 р. зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру фактичного нарахованих процентів. Факт надання банком та отримання позичальником кредитних коштів підтверджується заявами на видачу готівки (т. 1 а.с. 24-35) та виписками по рахункам [PERSON] (т. 2 а.с. 179-239). Згідно п. 5.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язалась здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу банку щомісячно до 28 числа кожного місяця часткове погашення кредиту та відсотки за користування кредитними коштами. Однак взяті на себе зобов?язання належним чином не виконала, тому станом на 08.04.2014 року заборгованість [PERSON] перед банком за кредитним договором від 10.05.06 № 014/4038/81/33829 згідно розрахунку заборгованості (т. 2 а.с. 12-18) та виписок по рахункам (т. 2 а.с. 179-239) становить 3 330 382,30 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 183 931,72 доларів США (що еквівалентно 2 142 982,77 грн.), заборгованості по відсоткам - 101 914,23 долари США (що еквівалентно 1 187 399,53 грн.). Судом також встановлено, що задля забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки від 10.05.2006 р. зі змінами та доповненнями (т. 1 а.с. 52-57), відповідно до п. 1.1. якого цей договір забезпечує вимогу банку, що випливає із кредитного договору від 10.05.06 № 104/4038/81/33829, за умовами якого позичальник зобов'язаний до 10.05.2026 р. повернути кредит у розмірі 222 632,91 доларів США, сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку. У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого згідно умов передбачених цим договором. Відповідачам банком були направлені вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитними договором (т. 1 а.с. 58-59, 62-64), однак такі вимоги залишились без виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно п. 9.1 кредитного договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, починаючи з першого дня закінчення строку виконання зобов'язань, визначених в цьому договорі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. З огляду на встановлені судом обставини, пунктом 9.1 кредитного договору від 10.05.06 №014/4038/81/33829 встановлено обов?язок позичальника у зв'язку із неналежним виконанням умов договору сплатити пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення, що становить 182,5% річних і що вказує на неспіврозмірність штрафних санкцій по відношенню до суми кредиту та заборгованості по відсотках. Суд вважає таку умову договору несправедливою, а тому є підстави для визнання п. 9.1 кредитного договору недійсним. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивачу про зміст п. 9.1 кредитного договору було відомо в день укладення договору - 10.05.2006 р., перебіг строку позовної давності щодо вимог визнати договір в частині даного пункту недійсним розпочався саме із цієї дати, а трирічний строк закінчився 10.05.2009 р. Отже, із зустрічним позовом [PERSON] звернулась до суду з порушення строку позовної давності (в квітні 2014 р.), підстав для поновлення такого строку суду не надано. Враховуючи, що на застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності наполягала представник позивача, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову [PERSON] Суд, виходячи із встановлених обставин та наведеного вище обґрунтування, дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк «Аваль» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 3 330 382,30 грн. підлягає задоволенню. При цьому, суд не приймає до уваги висновок експертного дослідження фінансово-кредитних операцій від 26.05.14 № 4-Е (т. 2 а.с. 93-108) та заперечення відповідачів, щодо неможливості визначити розмір заборгованості, оскільки вони спростовуються виписками по рахункам [PERSON] (т. 2 а.с. 179-239), розрахунком заборгованості (т. 2 а.с. 12-18), обліком основної суми боргу і відсотків по кредиту (т. 2 а.с. 19-71) і наданими в судовому засіданні поясненнями спеціаліста банку [PERSON], яка роз'яснила які кошти, сплачені [PERSON] поступили на які рахунки та порядок зміни номерів рахунків для обліку заборгованості. Квитанції, надані відповідачами (т. 2 а.с. 123-136), всі враховані у зазначених вище документах. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення з [PERSON] пені за несвоєчасне повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, але суд вважає, що розмір пені, визначений банком значно перевищує розмір його збитків і є несправедливою умовою договору, тому суд,

Outcome: partial