Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що згідно Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2011 р. було визнано, що незакінчений будівництвом будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Зазначає, що згідно висновку №СЕ-1-1-277/14 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2015 року оціночна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] станом на 24.03.2015 року складає 1 735 204 грн., а ? його частини - 867 602 грн. В зв'язку з викладеним просив в порядку розподілу спільного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] виділити [PERSON] незакінчений будівництвом будинок [ADDRESS]; в порядку розподілу спільного майна подружжя між [PERSON] та [PERSON] стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частини незакінченого будівництвом будинку [ADDRESS] у сумі 867 602 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 1 965,74 грн. та витрати пов'язані з розглядом справи в розмірі 4 000 грн. Представник позивача в судове засідання з'явилася, позовну заяву підтримала, просила її задоволити. Представники Відповідача та третьої особи [PERSON] в судове засідання з'явилися, позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, повідомлялися, про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.07.2011 р., залишеного в силі Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27.10.2011 р. та Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.01.2012 р., було визнано, що незакінчений будівництвом будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-18, Том 1). Також, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а спірний незакінчений будівництвом будинок [ADDRESS] знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві власності [PERSON], що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.04.2014 року (а.с.19-20, Том 2). Також судом встановлено, що згідно висновку №СЕ-1-1-277/14 судової будівельно-технічної експертизи від 26.03.2015 року оціночна вартість незавершеного будівництвом житлового будинку [ADDRESS] станом на 24.03.2015 року складає 1 735 204 грн., а ? його частини - 867 602 грн. (а.с.99-126, Том 2). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року зазначено, що при неможливості поділу будинку в натурі та за відсутності згоди подружжя щодо способів поділу спільного майна суд, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей та одного з подружжя, забезпеченості житлом в іншому місці другого з подружжя, може залишити будинок у власності одного з подружжя, зобов'язавши його компенсувати чоловікові або дружині право на частину будинку за рахунок іншого спільного майна або грішми. Виходячи з викладеного, враховуючи відсутність іншого способу поділити спірний незакінчений будівництвом будинок [ADDRESS], який є спільною сумісною власністю подружжя, згоди подружжя щодо способів поділу спільного майна, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. На підставі вище викладеного, на підставі ст. ст. 317, 355, 368, 369, 372 ЦК України, ст. 71 СК України,

Outcome: approved