Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] яка дії в інтересах неповнолітньої дитини: [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Слов`янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, який 21.12.1992 року посвідчений державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Соловар В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2-6150. У вказаному будинку зареєстрований онук позивачки [PERSON] , [INFO] . На даний час у будинку проживає тільки позивачка зі своєю неповнолітньою донькою - [PERSON] та сплачує всі комунальні послуги. [PERSON] , [INFO] не проживає в даному будинку з 2009 року, особисті речі відповідача в ньому відсутні, крім того не сплачує комунальні послуги, які на нього нараховуються. Зазначила, що у зв`язку з тим, що в будинку зареєстрований [PERSON] у неї виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів квартплати за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні нерухомого майна. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась. До суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] яка дії в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Слов`янська міська рада Служба у справах дітей в судове засідання не з`явився, до суду надано заяву, в якій заступник начальника ССД Калашнікова Т.Л. просить суд провести слухання справи за відсутності представника третьої особи та надано суду висновок органу опіки та піклування відповідно якого заперечують проти визнання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно договору дарування квартири, який 21.12.1992 року посвідчений державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Соловар В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2-6150 власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є єдиним власником будинку. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що матір`ю [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , зареєстрован за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка № 139732 від 08.07.2021 року виданої Центром надання адміністративних послуг м. Слов`янська. Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрован за адресою: [ADDRESS] не проживає за цією адресою з 2009 року, що підтверджується актом № 85 від 20.07.2021 року, складеним керівником комітету мікрорайону «Славкурорт» Ушкало Л.Б. у присутності свідків-сусідів: [PERSON] та [PERSON] . З Висновку Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради № 29/03-1808 від 27.08.2021 року, вбачається, що Орган опіки та піклування вважає, що недоцільно визнати таким що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] , оскільки неповнолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому вважають, що факт його не проживання у будинку не є підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Беручи до уваги той факт, що відповідач [PERSON] , [INFO] тривалий час, а саме з 2009 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житлом. Відповідно до ч. ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже [PERSON] протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, в той час як наявність лише формальної реєстрації місця його проживання, у належній позивачу квартирі створює їй перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру. За наведених обставин суд не погоджується з встановленою органом опіки та піклування недоцільністю визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved