Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом звернувся представник позивача та просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 251416 cred у розмірі 54 762 гривні 45 копійок. Позов обґрунтовував тими обставинами, що 19 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000 гривень на термін до 15 березня 2010 року. 19 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] з метою правового забезпечення повернення кредиту укладено договір поруки № 251416 cred П, відповідно до умов якого останній відповідає перед позивачем за невиконання [PERSON] обов'язків по кредитному договору № 251416 cred від 19 вересня 2008 року. Станом на 25 квітня 2016 року, у зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх обов'язків по кредитному договору, вона має заборгованість в розмірі 54 762 гривні 45 копійок. Вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1378 грн. просив стягнути солідарно з відповідачів в судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду 14 листопада 2016 року заяві представник позивача за довіреністю Денисова О.Ю. просила розгляд справи проводити у відсутності представника банку, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав письмове заперечення проти задоволення позову. Заперечення обґрунтував існуванням рішення Миронівського районного суду Київської області від 10 червня 2010 року, що набрало законної сили 21 червня 2010 року, яким суд вирішив спір між позивачем та відповідачами щодо стягнення заборгованості за невиконання зобов'язань по кредитному договору № 251416 cred за період часу з 19 вересня 2008 року по 16 грудня 2009 року, у зв'язку з чим, просив закрити провадження по справі в цій частині. Щодо іншої частини позову відповідач просив відмовити у його задоволенні у зв'язку із спливом строку позовної давності, передбаченого в п. 5.6 кредитного договору. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилася, 04 жовтня 2016 року її представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 3 вказаної статті встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 251416 cred, згідно з яким кредитор зобов'язався надати, а позичальник отримати терміновий кредит на споживчі цілі. Відповідно п.п. 1.1., 1.3., 1.4 кредитного договору позивач зобов'язаний надати відповідачу [PERSON] кредит в розмір 15000 гривень, а остання зобов'язана повністю повернути кредит до 15 березня 2010 року включно. Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2.1. кредитного договору банк зобов'язався відкрити відповідачу для надання кредиту картковий рахунок. 19 вересня 2008 року з метою правового забезпечення повернення кредиту між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки № 251416 cred П, відповідно до умов якого останній відповідає перед позивачем за невиконання [PERSON] обов'язків по кредитному договору № 251416 cred від 19 вересня 2008 року. Така відповідальність є солідарною ( п. 4 договору поруки). Відповідно до обставин, встановлених рішенням Миронівського районного суду Київської області від 10 червня 2010 року по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 вересня 2008 року № 251416 cred, позивач виконав свої зобов'язання перед [PERSON], надавши кредит в розмірі 15000 гривень, а остання в строк, вставлений п. 1.4 кредитного договору, не виконала свій обов'язок щодо його погашення. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. 15 листопада 2016 року Миронівським районним судом винесено ухвалу, якою провадження по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 251416 cred від 19 вересня 2008 року в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період часу з 19 вересня 2008 року по 16 грудня 2009 року закрито, у зв'язку із існуванням рішення суду, що набрало законної сили, прийняте за позовом між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, суд розглядає позов лише в частині позовних вимог про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості по кредитному договору № 251416 cred від 19 вересня 2008 року, яка згідно розрахунку позивача (а.с. 11) виникла у період часу з 17 грудня 2009 року по 25 квітня 2016 року. У письмовому запереченні проти задоволення позову відповідач [PERSON], у зв'язку із спливом строку позовної давності, передбаченого п. 5.6 кредитного договору, просив застосувати до позову наслідки, передбачені ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України). Частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.6 кредитного договору № 251416 cred від 19 вересня 2008 року строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредиту, винагороди, неустойки-пені, штрафів, становить п'ять років. Тобто, позивач та відповідач [PERSON] домовились про збільшення строку позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредиту, винагороди, неустойки-пені, штрафів до п'яти років. Підписавши договір поруки, відповідач [PERSON] погодився із цією домовленістю. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Додатком 1 до кредитного договору № 251416 cred від 19 вересня 2008 року є графік погашення кредиту та процентів, згідно якого останній платіж по кредитному договору мав бути здійснений боржником 15 березня 2010 року. Аналогічна дата зафіксована і в п. 1.4 кредитного договору. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що строк позовної давності звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору № 251416 cred від 19 вересня 2008 року сплинув 16 березня 2015 року. Таким чином, під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідачів заборгованості за кредитним договором № 251416 cred від 19 вересня 2008 року поза межами п'ятирічного строку позовної давності, встановленого п. 5.6 цього кредитного договору. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просили суд застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, передбачені ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 251416 cred від 19 вересня 2008 року за період часу з 17 грудня 2009 року по 25 квітня 2016 року слід відмовити. На підставі ст. ст. 256, 257, 259, 267, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed