Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 19.03.2014 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення авансу, сплаченого за попереднім договором. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 14.01.2014 року він та відповідач [PERSON] домовились про купівлю двохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Сторони підписали попередній договір, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] суму грошей - аванс у розмірі 16400 гривень, в рахунок майбутнього платежу за договором купівлі-продажу, який вони повинні були укласти до 25.01.2014 року. Позивач зазначає, що 15.01.2014 року, після проведених ним розрахунків він зрозумів, що не може придбати квартиру у найближчий період часу, про що він одразу повідомив [PERSON] Однак, [PERSON] відмовився повернути авансову суму платежу. Посилаючись на те, що між ним та [PERSON] не було у встановленому законом порядку укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], а існувала лише домовленість укласти такий договір, [PERSON] вважає, що сплачені ним кошти у рахунок виконання договору у сумі 16400 грн. є авансом та підлягають поверненню. У зв'язку із вищевикладеним позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача [PERSON] грошові кошти, передані йому у якості авансу у сумі 16400 грн., та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримала, про що надала відповідну заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, в порядку ст. 74 ЦПК України за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не сповістив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було підписано «Попередній договір», згідно якого [PERSON], як продавець, зобов'язався продати, а [PERSON], як покупець, зобов'язався придбати квартиру за адресою: [ADDRESS], та укласти в майбутньому в строк до 25.01.2014 року договір купівлі-продажу (Основний договір) зазначеного об'єкту нерухомості. Згідно п. 5 договору в рахунок оплати об'єкта нерухомості [PERSON] передав, а [PERSON] отримав грошову суму (аванс) в розмірі 16400 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США. До встановленого в попередньому договорі терміну сторони не оформили договір купівлі-продажу. Позивач вказує, що 15.01.2014 року він провів розрахунки та зрозумів, що не може придбати в найближчий час зазначену квартиру, про що одразу ж повідомив в усній формі [PERSON] 17.01.2014 року позивач направив відповідачу претензію, в якій повідомив про непередбачувані обставини, які перешкоджають укладенню договору, та просив повернути отримані грошові кошти (аванс), однак відповіді на претензію відповідач не надав, суму авансу за попереднім договором не повернув. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК Кодексу договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Судом встановлено, що попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна від 14.01.2014 року не був нотаріально посвідчений, як передбачено ст. 635, 657 ЦК України, а основний договір купівлі-продажу квартири не було укладено. Так, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частиною 1 ст. 571 ЦК України встановлено, що якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Враховуючи вищевикладене, правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, застосовується тоді, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини когось зі сторін договору. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але належно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договору купівлі-продажу нерухомості, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 16400 гривень, що еквівалентно 2000 доларів США, є авансом. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України. Враховуючи норми ч. 2 ст. 570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. Оскільки грошові кошти, сплачені позивачем в якості забезпечення правочину по відчуженню квартири є авансом, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів, переданих йому у якості авансу у сумі 16400 грн. підлягають задоволенню. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 243 гривні 60 коп., що підтверджується квитанцією від 19.03.2014 року, наявною в матеріалах справи, тому такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved