Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON] в якому просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є матір'ю неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а відповідач є батьком дітей. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 24 квітня 2014 року. З моменту припинення шлюбу відповідач дітьми не цікавиться, аліменти не сплачує. З часу окремого проживання від відповідача, останній повністю припинив спілкування з дітьми. Орган опіки та піклування в особі Костянтинівської міської ради надав висновок від 09 жовтня 2018 року щодо розв'язання спору, в якому зазначив, що дослідивши умови життя позивача та дітей вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], оскільки органом опіки та піклування було встановлено, що [PERSON] повністю самоусунувся від виховання своїх дітей, не цікавиться їх долею, життям, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, будь-якої матеріальної допомоги не надає, аліменти на утримання дітей не сплачує, не піклується про здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей, з дочками не спілкується навіть у телефонному режимі. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в судовому засіданні, яке відбулось 11.12.2018 року судом були роз`ясненні наслідки заочного розгляду справи, позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Також відповідач не з'явився у судове засідання, яке відбулось 11.12.2018 року, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином в зв'язку з чим розгляд справи був відкладений. Представник Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. в судовому засіданні підтримав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, посилаючись на обставини викладені в ньому.. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 22.12.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Костянтинівським міським відділом РАЦС Донецької області (актовий запис №111 від 15.03.2005 року); свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Відділом ДРАЦС по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (актовий запис №54 від 02.02.2011 року). 24 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується наявним в матеріалах справи рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 06 травня 2014 року. На підставі рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 24 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 06 травня 2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17 березня 2014 року і до повноліття дітей. Постановами старшого державного виконавця ВДВС Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку про закінчення виконавчого провадження від 02.12.2013 р. (ВП № 32192545; ВП № 32192545) закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів № 2-1286, виданих 27.05.2011 р. на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно з розрахунком заборгованості, здійсненого старшим державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області, станом на квітень 2018 р. [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання вказаних дітей в розмірі 55907,43 грн. Неповнолітня [PERSON], [INFO], навчається у 7 класі, малолітня [PERSON], [INFO], навчається у 1 класі НВК «Гімназія із загальноосвітньою школою І ступеня». Батько [PERSON], зв'язок з гімназією не підтримує, батьківські збори не відвідує. Згідно з довідкою КП «СЄЗ № 3» від 21.05.2018 року за № 1194 позивач [PERSON], 1979 р.н. разом із дочками [PERSON] 2005 р.н. та [PERSON], 2011 р.н. проживаються за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] народився [INFO] у м. Костянтинівка Донецької області, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями наданими Відділом реєстрації Костянтинівської міської ради від 10 липня 2018 року за № 2356/09. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали показання про те, що вони є батьками позивача. Вони регулярно відвідують дочку із онуками. Відповідач з дітьми не спілкується, зустрічі з дітьми не шукає, їх життям не цікавиться. В судовому засіданні була з'ясована думка дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які повідомили про те, що з батьком не спілкуються, він їх життям не цікавиться, не виявляє бажання з ними спілкуватися. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти, та не утримує їх. А отже, інтересам дітей відповідатиме позбавлення [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав щодо них. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позву з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved