Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернулось ПАТ КБ «Правекс-Банк» (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач-1) та [PERSON] (далі відповідача-2), в якому зазначено, що позивач та відповідач-1 23 травня 2008 року уклали кредитний договір №5409-022/08Р, відповідно до якого останній отримав кредиту сумі 49787,00 гривень зі сплатою 15,49 відсотків річних. Відповідач-1 зобов'язався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення оплат рівними частинами до 10 числа наступного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач-1 не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, тобто не виконав зобов'язання належним чином. У зв'язку з цим, відповідач-1 станом на 17.11.2016 має заборгованість в сумі 5493 грн. 99 коп. з повернення кредиту та 822 грн. 90 коп. заборгованості по сплаті процентів. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем-1 до сплати також нараховано 3888 грн. 03 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 566 грн. 98 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів. Відповідач-1 заборгованість за договором не сплачує, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Правекс-Банк». В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між позивачем та відповідачем-2 укладений договір поруки від 23.05.2008 №5409-022/08Р. Проте відповідач-2, як поручитель за зобов'язаннями відповідача-1, з кредитором також не розрахувався. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 10771 грн. 90 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву від 03.02.2017, якою просить суд розглянути справу за відсутності представника банку, вказуючи, що позивач підтримує заявлені вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача. Відповідачі в судове засідання також не з'явились, про час і місце його проведення повідомлялись належним чином згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України, що підтверджується копією газети «Урядовий кур'єр» від 28.01.2017 №17. Про причини своєї неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без їх участі не заявили, заперечень проти позову не надали, тому на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України, за письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Між позивачем та відповідачем-1 23.05.2008 укладений кредитний договір №5409-022/08Р (далі за текстом Договір), відповідно до якого, з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купується, а також з метою оплати страхових платежів, позивач зобов'язався надати кредит у сумі 49787 грн. на строк з 23.05.2008 до 23.05.2015, а відповідач-1 повернути отриману суму коштів до 23.05.2015 зі сплатою 15,49 відсотків річних. Пунктом 4.4 Договору передбачено обов'язок відповідача погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 593 грн. щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відповідно до пункту 4.5 Договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, вказаного у п. 1.2. даного Договору. Відповідач-1 зобов'язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконав, а тому згідно розрахунку заборгованості за договором станом на 17.11.2016 року має заборгованість з повернення кредиту у сумі 5493 грн. 99 коп., заборгованість по сплаті процентамів - 822 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач уклав кредитний договір з позивачем, чим взяв на себе грошове зобов'язання, яке належним чином не виконав та прострочив зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом. Враховуючи наведені обставини, умови договору та норми чинного законодавства позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 заборгованості з повернення кредиту в сумі 5493 грн. 99 коп. та заборгованості по сплаті процентів у сумі 822 грн. 90 коп. підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. В пункті 10.1. Договору сторони встановили, що за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами Позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної у п. 1.2. даного Договору що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення. На підставі вказаних норм чинного законодавства, умов договору та у зв'язку з порушенням відповідачем-1 зобов'язань за Договором, позивач за період з 11.10.2008 по 17.11.2016 нарахував відповідачу до сплати 3888 грн. 03 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 566 грн. 98 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів. Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення пені суд виходить з таких обставин. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані у [ADDRESS], що підтверджується копіями їх паспортів. Згідно з Розпоряджень КМУ від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р та від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Сніжне Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, аналізуючи викладені обставини справи та беручи до уваги вимоги ст.ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів, яка нарахована банком до сплати за прострочення виконання зобов'язань у період після 14.04.2014, стягненню не підлягає, в зазначеній частині позову слід відмовити. До стягнення з відповідача-1 підлягає сума пені, що нарахована за період прострочення з 11.10.2008 до 14.04.2014 та з урахуванням часткової її сплати відповідачем-1, у сумі 98 грн. 59 коп. - за несвоєчасне повернення кредиту та 10 грн. 54 коп. - за несвоєчасну сплату процентів. Також в забезпечення виконання відповідачем-1 умов Кредитного договору між позивачем, та відповідачем-2 укладений Договір поруки №5409-022/08Р від 23 травня 2008 року, відповідно до умов якого Поручитель (відповідач-2) у порядку та на умовах, передбачених даним Договором зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність перед Кредитором (позивачем) за виконання в повному обсязі зобов'язань відповідача-1 за Кредитним Договором №5409-022/08Р від 23 травня 2008 року, можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), своєчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом до 23.05.2015 у розмірі 49787 грн. та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного Договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості (п. 1.1. Договору поруки). За положеннями ч. 1 ст. 553 ЦК України та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідач-2, уклавши Договір поруки з позивачем, взяв на себе зобов'язання перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за Договором. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на дату укладення договору і до 19.10.2016) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 23 травня 2015 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 23 травня 2015 року і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Судом встановлено, що боржник зобов'язався повернути кредит у строк до 23 травня 2015 року, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом 31 грудня 2016 року, що підтверджується конвертом у якому позов надійшов до суду, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Такий висновок щодо застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України викладено у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 №6-1451цс16, який у відповідності до вимог ст. 3607 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин позовні вимоги заявлені до відповідача-2 як солідарного боржника за договором поруки задоволенню не підлягають. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по сплаті судового збору мають бути відшкодовані за рахунок відповідача-1 пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial