Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Даний будинок належав йому на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 22.02.1991 р. згідно рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради народних депутатів від 25.07.1989 р. за №207/6. Оскільки батько позивача - [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований із спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується записами будинкової книги та відмітками про місце проживання в паспорті, вступив в управління та володіння спадщиною та є спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину. Також позивач зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на вищевказаний будинок, спадкоємцями за законом є позивач та дружина покійного - [PERSON]. Крім того вказує, що у встановлений законом шестимісячний термін з часу відкриття спадщини разом з матір'ю не встигли звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.04.2012 р. був поновлений строк у два місяці на подачу такої заяви. [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], тому позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька. 25.04.2014 р. представник позивача звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, але державним нотаріусом Селецьким Ю.О. було прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із не оформленням [PERSON] своїх спадкових прав після померлого батька [PERSON] та не отриманням за життя спадкодавцем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. У зв'язку із вищенаведеним звернувся до суду та просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO] В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності. В зв'язку з відсутністю сторін на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось. Оглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, серія [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.16). На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 22.02.1991 р. виконкомом Бучанської селищної ради [PERSON] належить будинок [ADDRESS] (а.с. 17 спадкової справи). Відповідно до свідоцтва про народження батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 13). Також встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17). Власником будинку [ADDRESS] є [PERSON] відповідно до технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с. 18-22). Частиною 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А тому вищевказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно зі ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми Закону, оскільки [PERSON] на день смерті належав житловий будинок [ADDRESS], тому суд дійшов висновку, що існують правові підстави для визнання факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] Крім того, суд вважає, що в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на житловий будинок [ADDRESS] повинно перейти до [PERSON]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved