Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернулася позивач з позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила, що 18 червня 2015 року помер її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС № 328284. Після його смерті відкрилася спадщина на будинок № 67 по вул. Кедровій у м. Запоріжжі. Спадкодавець за життя не складав заповіту, тому спадкування після його смерті повинно проводитись за законом. Позивач прийняла спадщину у визначений строк шляхом подання заяви до нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, але, постановою нотаріуса від 17 листопада 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, так як відповідно до домової книги у будинку була зареєстрована відповідач, яка, на думку нотаріуса, також прийняла спадщину, тобто, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку позивач не може, що й стало підставою звернення до суду. На підставі вищевказаного позивач просить визнати за нею право власності на будинок №67 по вул. Кедровій у м. Запоріжжя у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 18.06.2015 р. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала відносно їх задоволення. Відповідно до ч.3\~ст.10 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі\~ст.57 Цивільного процесуального кодексу України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно\~ст.60 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 328284, 18 червня 2015 року помер [PERSON] Згідно спадкової справи № 129/2016, заведеної Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою, що відкрилася після смерті [PERSON] , який помер 18 червня 2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулася тільки позивач, інші заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у спадковій справі відсутні. Свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Постановою нотаріуса від 17 листопада 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все спадкове майно, так як відповідно до домової книги у будинку була зареєстрована відповідач, яка також прийняла спадщину. Як вбачається з домової книги на спірний будинок, на день смерті [PERSON]за адресою його проживання були також зареєстровані [PERSON] (дружина)та [PERSON](дочка). Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у Державному реєстрі речових прав відсутні відомості щодо право власності, інших речових прав, іпотеки, обтяження на вищевказаний спірний будинок. На підставі\~ст.1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту\~ст.1223 Цивільного кодексу України\~вбачається, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкоємці за законом. Згідно зі\~ст.1261 Цивільного кодексу України\~до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч.1\~ст.1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. На підставі ч.3\~ст.1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1\~ст.1273 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що діюче законодавство України не передбачає норми права, яка б надавала спадкоємцю право на відмову від спадщини після закінчення строку, визначеного у\~ст.1270 Цивільного кодексу України. Також відсутня регламентація питання усунення від права на спадкування особи, яка не вчинила жодних дій щодо оформлення спадщини за небажання її приймати, встановлено лише право на відкликання заяви про прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до\~ст.9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом. З рішення Європейського Суду з прав людини по справі «[PERSON] проти України» вбачається, що порушенням Конвенції в аспекті гарантування права на справедливий суд є незабезпечення доступу до суду та відсутність ефективного юридичного захисту порушеного права. Аналізуючи зібрані у справі докази, виходячи зі змісту спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що спір повинен бути вирішений за аналогією закону, враховуючи при цьому загальні принципи регулювання цивільних правовідносин. За ч.1\~ст.8 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). За змістом ч.1\~ст.9 Цивільного кодексу України\~положення\~Цивільного кодексу України\~застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Цивільні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності (ст.3 Цивільного кодексу України). Аналіз норм\~Цивільного кодексу України\~дає підстави суду зробити висновок, що найбільш подібними за змістом до відносин, які склалися з приводу прийняття спадщини після смерті [PERSON] при умові фактичного ухилення спадкоємця першої черги від оформлення спадщини і фактичного не бажання її прийняття, є відносини з приводу прийняття спадщини за законом, регламентовані ст.1258\~і ч.1 ст.1273 Цивільного кодексу України. На підставі цього, суд вважає за можливе застосувати за аналогією закону до спірних відносин положення ст.1258\~і ч.1 ст.1273 Цивільного кодексу України\~і, враховуючи те, що відповідач ухиляється від оформлення спадщини, що вносить дисбаланс в суспільні відносини з приводу права власності на спірне майно, чим чинить перешкоди іншим користувачам майна, не має бажання оформлювати свої спадкові права, і не має змоги у передбачений законом порядок відмовитися від прийняття спадщини на цей час, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, інші особи не подали заяви про прийняття спадщини та визнати за позивачем право на спадкування за законом після смерті [PERSON] Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення\~ст.11 Цивільного процесуального кодексу України\~щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. У позовній заяві позивач не просила суд стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved