Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 24.12.2015 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус [PERSON], про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що його батько [PERSON] та матір [PERSON] за час шлюбу набули у спільну власність житловий будинок №66 по вул. Платановій, у м. Одесі. Так, у 1956 році [PERSON] було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку на підставі рішення Іллічівського виконкому м. Одеси від 26.03.1955 року за № 222, в якому було вказано, що в зв'язку з проведеними заходами та затвердженим планом у відношенні боротьби з туберкульозом та в зв'язку з захворюванням семилітнього сина [PERSON] туберкульозом, а також для поліпшення житлових умов неповнолітнього. Отримавши ділянку під будівництво площею 0.15 га, [PERSON] розпочав будівництво будинку. У 1963 році побудований будинок під № 66 по вул. Платановій в м. Одесі. був зданий в експлуатацію у 1963 році та оформлений на [PERSON] Євдокимовича.В 1988 році [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. [PERSON] 08.06.1996 року померла, після її смерті позивач [PERSON] прийняв спадщину, звернувшись до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Позивач посилається на те, що за життя [PERSON] мала право власності на 1/2 частину спірного будинку, яка після її смерті перейшла до нього внаслідок прийняття спадщини, відповідачі по справи до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися.Тому позивач просить суд визнати за ним [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку №66 по вул. Платановій, у м. Одесі. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення відповідні письмовим запереченням, в процесі розгляду справи подав заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог. Третя особа в судове засідання не заявилась належним чином повідомлялась. державний нотаріус [PERSON]В Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення відповідні письмовим запереченням. Суд, заслухавши сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено , що згідно Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 20 серпня 1956 року, [PERSON] у безстрокове користування було надано земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Платанова, ділянка № 32 (у теперішній час № 66), площею 600 кв.м. Вказана земельна ділянка була надана [PERSON] з метою будівництва житлового будинку. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ОМБТ1 та РОП» 27.07.2004. на підставі вказаного договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки [PERSON] був власником домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Платанова, 66 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2001 року також було встановлено, що власником домоволодіння № 66 по вул. Платановій в м. Одесі є [PERSON]. 29.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] було укладено договір дарування, за умовами якого [PERSON] подарував, а [PERSON], [PERSON] прийняла в дарунок в рівних частках кожна 83/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66. Ці 83/100 частини житлового будинку належали дарувальнику на праві приватної власності на підставі Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори 20.08.1956 року за реєстровим №3-5926, зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості у книзі №145-75, номер запису 827. Зазначений договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2-3543. Згідно інформаційних відомостей КП «ОМБТІ та РОН», вбачається, що 26.08.2004 року [PERSON], [PERSON] зареєстрували своє право власності на 83/200 частин домоволодіння №66 по вул. Платановій, у м. Одесі, кожна, на підставі вказаного договору дарування. Після дарування частини домоволодіння №66 по вул. Платановій, у м. Одесі, у власності [PERSON] залишилось 17/100 частин вказаного будинку. 15.01.2005 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 15.01.2005 року Першим відділом РАЦС Приморського РУЮ м. Одеси, актовий запис №497. Судом встановлено, що за життя [PERSON] підписав заповіт, складений та посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-65, згідно якого заповів все своє майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в м. Одесі, по вул. Платановій, 66, своїм донькам [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожній.\~ Згідно матеріалів спадкової справи Сьомої Одеської державної нотаріальної контори №270/05 до майна померлого 15.01.2005 року [PERSON] вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за заповітом звернулись [PERSON], [PERSON], а 06.07.2005 року також надійшла заява про прийняття спадщини за законом від [PERSON] В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №2-1034/07 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні власністю та вселення, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, усунення перешкод в користуванні власністю та вселення. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2007 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24.10.2007 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності було відмовлено. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] були задоволені. Визнано за [PERSON] право власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66. Зобовязано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в здійсненні нею права власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66. Було вселено [PERSON] в 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66. Визнано за [PERSON] право власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66. Зобовязано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в здійсненні нею права власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66. Зазначене рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2007 року набрало законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право власності на 50/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого у м. Одесі по вул. Платановій, №66, кожна, що підтверджується витягами про реєстрацію права власності КП «ОМБТІ та РОН» №17115130 та №17115272 від 19.12.2007 року. Як вбачається зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2007 року, предметом його розгляду були вимоги [PERSON] про визнання договору дарування, укладеного 29.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2-3543, - недійсним з підстав ч. 6 ст. 203 ЦК України. В процесі розгляду вказаної справи підстави, визначені ч. 6 ст. 203 ЦК України для визнання договору дарування недійсним, не знайшли свого підтвердження, судом було встановлено, що дарувальник [PERSON] на момент укладення правочину був єдиним власником спірного майна, та цей договір не порушував інтереси та права інших осіб, являв собою законне волевиявлення власника спірного будинку. Окрім того, в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №1519/2-4870/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання права власності було відмовлено. Як вбачається зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року, предметом його розгляду були вимоги [PERSON] про визнання договору дарування, укладеного 29.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2-3543, - недійсним з підстав на невідповідність волевиявлення [PERSON] його волі та відсутність волевиявлення при складанні договору дарування, чи вчинення правочину [PERSON] під впливом обману з боку відповідачів, а також на обставини незаконність укладення [PERSON] договору дарування від 29.07.2004 року через те, що останній не був одноосібним власником подарованого майна. В процесі розгляду вказаної справи, судом не встановлено наявності правових підстави передбачених Цивільним кодексом України для визнання недійсним спірного договору дарування від 29.07.2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Разом з тим, одноосібне право власності [PERSON] на час укладення оспорюваного правочину дарування, підтверджується також рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27.04.2001 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим приміщенням, де судом встановлено, що власником домоволодіння №66 по вул. Платановій, у м. Одесі, є [PERSON] Як вбачається зі змісту рішення, будь-які докази того, що за [PERSON] було зареєстровано якесь нерухоме майно чи частина домоволодіння №66, по вул. Платановій, у м. Одесі відсутні, у звязку із вищевикладеним, суд зазначив, що посилання позивача на незаконність укладення [PERSON] договору дарування від 29.07.2004 року через те, що останній не був одноосібним власником подарованого майна (нікчемний правочин) - є безпідставними.\~ Крім того, судом встановлено, що [PERSON] за життя підписала заповіт, складений та посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №1-2695 від 29.07.1987 року, згідно якого заповіла все належне їй майно [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожній.\~ Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 15.09.2015 року, Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2015 року, залишено без змін. Відповідно до ст..61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Жодних належних та допустимих доказів в підтвердження нявності у [PERSON] на час смерті спадкового нерухомого майно, а саме частини домоволодіння №66, по вул. Платановій у м. Одесі,, позивачем суду не надано, такі обставини не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи. \~\~ У звязку із вищевикладеним, суд вважає, що посилання позивача на прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON] у вигляді частини домоволодіння №66, по вул. Платановій, у м. Одесі.\~ - є безпідставними.\~ Суд наголошує, що вищезгаданими судовими рішеннями встановлена відсутність будь-яких доказів того, що за [PERSON] була зареєстрована частина домоволодіння №66 по вул.. Платановій в м. Одесі. Відсутність права [PERSON] на частину зазначеного домоволодіння має преюдиціальний характер. Відсутність права [PERSON] на частину зазначеного домоволодіння виключає правові підстави для визнання за позивачем, [PERSON], права власності на частину житлового будинку №66 по вул.. Платановій в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України. Суд враховує, що [PERSON] померла 08.06.1996 року, із даним позовом [PERSON] звернувся лише 24.12.2015 року, на підставі чого вбачається, що позивачем було пропущено строк позовної давності. З метою встановлення дійсних обставин справи, судом дослідженні подані докази, та встановлено, що не знайшло свого підтвердження заявлене позивачем [PERSON] порушення його особистих прав та інтересів, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по суті. Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14: встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Outcome: dismissed