Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась [PERSON] з позовом в якому (з урахуванням уточнень) просить ухвалити рішення, яким розірвати Договір довічного утримання (догляду), укладений 23 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., зареєстрований в реєстрі за №59 (а.с.2-5, 33). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після укладення спірного договору відповідач неналежним чином виконує свої зобов`язання, передбачені умовами договору, зокрема, не сплачує грошове утримання, не сплачує комунальні послуги, не забезпечує харчуванням, одягом, ліками, тощо, що призводить до важких наслідків для здоров`я позивача. Зазначені умови є істотними, а тому їх невиконання є підставою для розірвання договору довічного утримання, у зв`язку з чим позивач і звернулась до суду з вказаним позовом. Представник позивача надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, розгляд справи просила провести без її участі. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги заяви сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (а.с.7-10), посвідчений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Бурлаченко І.К., зареєстрований в реєстрі за №59. Згідно пункту 1 Договору позивач передає у власність відповідачу квартиру [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується забезпечувати позивача утриманням та доглядом довічно на умовах цього Договору. Відповідно до п.п.5, 6 Договору, за згодою сторін Набувач зобов`язаний забезпечити Відчужувача житлом шляхом збереження права на довічне проживання у відчужуваній квартирі, харчуванням, одягом та взуттям, необхідними ліками, доглядом та необхідною допомогою. Вищезазначене матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись Відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 1700,00 гривень на місяць. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом. Також умовами Договору визначено, що Набувач зобов`язується здійснювати оплату комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням Відчужувача в зазначеній квартирі. Відповідно до пункту 13 Оскаржуваного договору, він може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу Набувача. Тобто, Договором передбачено як майнові (матеріальне забезпечення, оплата комунальних послуг) так і немайнові (догляд та опікування) обов`язки набувача перед відчужувачем (позивачем), які мають виконуватись набувачем (відповідачем) у повному обсязі. Згідно довідки (а.с.11), позивач перебуває на обліку в Чорноморському об`єднаному управлінні ПФУ в Одеській області, отримує допомогу, яка за період грудень 2019 - травень 2020 складає 18277,48 грн. Жодних письмових доказів на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку щодо щомісячного грошового утримання в розмірі 1700,00 гривень, проведення передбаченої індексації таких платежів, оплати комунальних послуг, виконання інших умов договору стороною відповідача надано не було. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Припис ст.629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. А згідно ч.2 цієї ж статті, якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Відповідно до ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України). Частиною 4 статті 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Отже, враховуючи встановлені судом факти неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачем згідно умов договору, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що договір довічного утримання, який був укладений між сторонами по справі підлягає розірванню.

Outcome: approved