Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулася позивач. Позовні вимоги обґрунтували тими обставинами, що їй на праві власності належить будинок № [ADDRESS]. Даним будинком для проживання користувалися відповідачі. З 09 березня 2010 року відповідачі в будинку не проживають, проте залишаються зареєстрованими в ньому. Просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування будинком № [ADDRESS], який належить їй на праві приватної власності, у зв'язку з їх відсутністю за місцем реєстрації понад один рік. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В обґрунтування заявлених вимог послалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідачі у судове засідання не з'явились, клопотання про розгляд справи за їх відсутності не надали, про час та місце розгляду справи були повідомлені шляхом надсилання повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення у пресі у офіційному печатному органі газети «Урядовий кур'єр». Представник третьої особи органу опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області Семененко І.А. вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під № [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01 лютого 1992 року, виданого державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого у реєстрі за № 130. У вищевказаному будинку за ініціативи позивача з 09 березня 2010 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені довідкою Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області № 255 від 11 лютого 2016 року. Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 12 січня 2015 року, 09 лютого 2015 року, 11 березня 2015 року, 14 квітня 2015 року, 15 травня 2015 року, 08 червня 2015 року, 06 липня 2015 року, 12 серпня 2015 року, 08 вересня 2015 року, 09 жовтня 2015 року, 12 листопада 2015 року, 23 грудня 2015 року, 12 січня 2016 року вбачається, що [PERSON], [PERSON] у будинку під номером [ADDRESS] не проживають, їх особистих речей у будинку не виявлено. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Встановлено, що у березня 2010 року відповідачі залишили своє місце проживання та не з'являвся в будинку до даного часу, тобто строком понад рік. Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідачі [PERSON], [PERSON] з березня 2010 року в будинку під № [ADDRESS] не проживають. В складі комісії вони обстежували житлові умови позивача та під час обстеження виявили, що речей відповідачів в будинку не має. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Таким чином судом встановлено, що відповідачі понад рік (з 12.01.2015 по час розгляду справи 19.05.2016) відсутні без поважних причин за місцем своєї реєстрації в будинку № [ADDRESS]. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідачі, які без поважних причин були відсутні понад рік у житловому приміщенні за вказаною адресою втратили право на користування будинком, а тому у позивача, як власника будинку з 01 січня 2016 року виникло право звернення до суду про визнання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування будинком № [ADDRESS]. Цим правом позивач правомірно скористалася у спосіб, передбачений ст. 405 ЦК України, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 1102 гривні 40 копійок, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № 2 та № 117 від 04.02.2016 та 24.02.2016. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на її користь. На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved