Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 05.07.2018 у сумі 1\~100 доларів США, та договором позики від 18.07.2018 у сумі 1\~100 доларів США. Також просить суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 05.07.2018 між сторонами було укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 2 800,00 доларів США (що станом на 05.07.2018 еквівалентно 73 920,00 грн.), про що було складено розписку у присутності двох свідків, а також акт приймання-передачі грошових коштів. У розписці зазначалося, що відповідач повинен повернути кошти 19.11.2018. Також, 18.07.2018 між відповідачем та позивачем було укладено договір позики, у відповідності до якого [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 1 100,00 доларів США (що станом на 18.07.2018 еквівалентно 29 040,00 грн.), про що також було складено відповідну розписку у присутності двох свідків. У вказаній розписці зазначалося, що відповідач повинен повернути кошти 05.09.2018. Проте, у визначений розписками, строки 05.09.2018 та 19.11.2018, відповідач свої зобов`язання не виконав і позичені гроші в сумі 1\~100 доларів США та 2\~800,00 доларів США [PERSON] не повернув, внаслідок чого він вимушений звернутися до суду за захистом свої прав. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2020 відкрито провадження та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін у судове засідання. Цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 19.03.2021 від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань, про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України\~в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05.07.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2\~800,00 доларів США, що є еквівалентом 73\~920,00 грн. за курсом НБУ станом на 05.07.2018, та зобов`язався їх повернути 19.11.2018 року, що підтверджується розпискою від 05.07.2018. Зазначена розписка була складена в присутності свідків: [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Також в присутності вищевказаних осіб був складений акт приймання-передачі грошових коштів від 05.07.2018. Також між відповідачем [PERSON] та [PERSON] 18.07.2018 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача, в якій зазначено, що [PERSON] взяв у [PERSON] грошові кошти у сумі 1\~100,00 доларів США, що є еквівалентом 29\~040,00 грн. за курсом НБУ станом на 18.07.2018, та зобов`язався їх повернути [PERSON] 05.09.2018. Вказана розписка також була складена у присутності свідків: [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Суд також встановив, що отримані у позику грошові кошти у сумі 2 8000,00 доларів США, та у сумі 1\~100,00 доларів США на теперішній час відповідачем позивачу не повернуті. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України\~(надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Статтею 1047\~ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав суду відповідні розписки від 05.07.2018 та від 18.07.2018, складені відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти. Відповідно до статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц , за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Однак відповідач грошові кошти не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність боргового документа (розписки) саме у кредитора. Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписок мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідні розписки, зазначене підтверджує факт укладення договорів позики між ними та їх умови. Знаходження розписок у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2\~800,00 доларів США за договором позики від 05.07.2018 та 1\~100,00 доларів США за договором позики від 18.07.2018 року. В Постанові Великої Палати Верхового суду від 16.01.2019 (справа № 464/3790/16-ц) зроблений наступний висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З цього приводу Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, яку викладено у постанові від 04.07.2018 в справі № 14-134цс18 вказавши, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Як вбачається із правової позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, за змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України\~позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. За правилами ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позичальник\~зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Суд не вбачає підстав відступати від вищевикладеної правової позиції. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення, до того ж відповідачем встановлених обставин не спростовано. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1\~095,12 грн. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved