Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 9 241,73 грн. та витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПрАТ «МТС Україна», що з 23.05.2017 року змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та [PERSON] було укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку №3635641/[NUMBER] від 17.06.2007 року, номер телефону - [NUMBER] . Згідно з п.3.1 Договору кожному Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонента номерами телефонів. Отже, з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку Боржнику було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . У зв`язку з проведенням перейменувань була проведена модернізація білінгової системи для контрактних абонентів, в зв`язку з чим змінилися номери особових рахунків (контрактів) та присвоєно [NUMBER]. «ВФ Україна» здійснила фактичні дії щодо виконання договору в повному обсязі. Відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах, визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Позивачем на адресу боржника було надіслано рахунок №1974380558 від 31.03.2017 року за послуги, що були надані за період з 01.03.2017 року по 31.03.2017 року. Згідно з рахунками відповідачу було нараховано 9 241,73 грн., з урахуванням оподаткування ПДВ та збором в Пенсійний фонд (використання мобільного інтернету 21.03.2017 року (Росія)). 24.08.2017 року відповідачу було направлено претензію [NUMBER]/08 з пропозицією погасити заборгованість, однак ні відповіді ні коштів на рахунок від відповідача не надійшло. Позивачем подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, однак ухвалою суду від 21.06.2019 року судовий наказ по справі №639/7363/18 від 07.02.2019 року скасовано. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. Призначено судове засідання. В судове засідання 29.11.2019 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Належним чином повідомлений, згідно вимог ст. 128 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи відповідач, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 5 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.11.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між ПрАТ «МТС Україна», що з 23.05.2017 року змінило свою назву на Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та[PERSON] укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку №3635641/[NUMBER] від 17.06.2007 року, номер телефону - [NUMBER] (а.с.8). Згідно з п.3.1 договору кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у абонента номерами телефонів. Вбачається, що своїм підписом відповідач [PERSON] підтвердив отримання тарифів та «Правил користування мережами мобільного зв`язку», ознайомлений з цінами і тарифами, умовами договору, умовами користування і зобов`язується їх виконувати. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги на умовах визначених договором, а також сплачувати авансові внески до моменту фактичного використання попереднього внеску. Позивачем зі свого боку виконані взяті на себе зобов`язання за договором у повному обсязі, що підтверджується інформацією про надані послуги (а.с.13-15).. Згідно з п. 3.3 Договору, за наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу. З матеріалів справи вбачається, що 24.08.2017 року позивачем надіслана претензія № С [NUMBER]/08 з проханням терміново сплатити суму заборгованості в розмірі 9 241,73 грн., яка відповідачем не виконана (а.с.12). Проте, відповідач не сплатив згідно рахунку отримані ним послуги зв`язку. Позивачем було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, однак ухвалою суду від 21.06.2019 року судовий наказ по справі №639/7363/18 від 07.02.2019 року скасовано (а.с.16). За змістом ч. 2 ст. 166 ЦПК України заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку. Отже, позивач звернувся з вимогами про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за надані телекомунікаційні послугив порядку позовного провадження. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, сума заборгованості відповідача [PERSON] становить 9 241,73 грн. (а.с.11). Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про телекомунікації» цим Законом регулюються відносини суб`єктів ринку телекомунікацій щодо надання та отримання телекомунікаційних послуг і використання телекомунікаційних мереж загального користування. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», телекомунікаційні послуги надаються за умови укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації. Згідно зі ст. 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 6, ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Правила надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року №720 (у редакції, чинній на час активації послуги міжнародного роумінгу), визначають порядок надання та отримання телекомунікаційних послуг, регулюють відносини між операторами, провайдерами телекомунікацій і споживачами телекомунікаційних послуг. Згідно п. 31 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року №720, споживач під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг має право на: отримання відомостей щодо можливості та порядку відмови від замовленої телекомунікаційної послуги та від оплати телекомунікаційної послуги, яка не замовлялася. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачем не надано доказів на спростування встановлених судом обставин. Виходячи з викладеного, даючи оцінку вищезазначеним доказам, враховуючи не надання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями, суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» підлягає стягненню заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 9 241, 73 грн. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у загальному розмірі 1 921 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved