Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 08.11.2018 року надійшла вказана позовна заява, в якій [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] - такими що втратили право користування домоволодінням [ADDRESS] . На обґрунтування вимог [PERSON] вказує, що є власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач є сином позивачки, а неповнолітні [PERSON] та [PERSON] її онуками. Останні зареєстровані у вищезазначеному житловому будинку, проте фактично за адресою реєстрації не проживають. Вказані особи фактично вибули за межі України в період з серпня 2014 року до теперішнього часу, що, зокрема, підтверджують сусіди. На теперішній час позивач позбавлена реалізувати свої права власника стосовно вищезазначеної квартири. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.12.2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, справу постановлено розглядати в порядку спрощеного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02.04.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 10.10.2019 року замінено третю особу Службу у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району на Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради. Представник позивача та позивач надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги підтримали, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Від представника третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в його відсутність та висновок щодо недоцільності визнання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2ст.247ЦПК України\~без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності їх у постійному місці проживанні понад шість місяців. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.1991 року № 2-6255, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Бородіною Л.П. та зареєстрованим у реєстрі речових прав, згідно із реєстраційним написом, [PERSON] належить Ѕ частка будинку з належними надвірними будівлями, за адресою [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.08.1991, виданого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Бородіною Л.П. та зареєстрованим у реєстрі речових прав, згідно із реєстраційним написом, [PERSON] належить інша Ѕ частка будинку з належними к цій частці надвірними будівлями, за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є сином позивачки, а неповнолітні [PERSON] та [PERSON] її онуками, згідно зі свідоцтвами про народження останніх серії [NUMBER] та 1-НО № 403512, що не заперечується сторонами. З домової книги на домоволодіння [ADDRESS] вбачається, що у вказаному домоволодінні на теперішній час зареєстрована його власниця [PERSON] , її син [PERSON] та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] . Аналогічні відомості містяться у довідці, виданою Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг № 049-13.07.01116 від 16.09.2019 року, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до акту № 238 КСН «Парковий» про фактичне місце проживання від 24.10.2018 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідно до відомостей домової книги. Вказані особи фактично вибули за межі України в період серпня 2014 року до теперішнього часу, що, зокрема, підтверджують сусіди, підписи яких містяться в акті. Фактичне постійне проживання відповідача [PERSON] та його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідкою про реєстрацію від 15.10.2018 року, виданої ТОВ «Сплав Т» м.Санкт-Петербургу вбачається, що [PERSON] , разом зі своїми дітьми - [PERSON] , [PERSON] зареєстровані з 17.09.2016 за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України (далі за текстом ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386\~ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 1 ст.\~156\~ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.\~Членами сім`ї\~власника\~може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з\~ним\~і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника\~( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно\~з\~положеннями\~статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно зі ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~76, ч.1,\~2\~ст.77, ч.1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний правовий висновок щодо визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням наведено в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року (справа №6-709цс16). \~ \~ \~ \~При цьому, суд критично оцінює висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради щодо недоцільності визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , враховуючи відсутність будь-якого обґрунтування такого рішення та формальний характер такого висновку. \~ \~ \~ \~Так, судом ретельно перевірено недопущення у даному випадку порушення прав та інтересів неповнолітній [PERSON] та [PERSON] при вирішенні питання про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за наведеною інше адресою та встановлено, що такі права та інтереси ніяким чином не порушуються, враховуючи наступні докази, надані позивачкою при розгляді судом даної цивільної справи. \~ \~ \~ \~Як вже було зазначено вище, в матеріалах справи містяться докази щодо фактичного постійного місця проживання та реєстрації неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] разом із батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В матеріалах справи також містяться копія паспорту [PERSON] , виданого ТП № 12 відділу УФМС Росії по Сакт-Петербургу 13.09.2018 року, згідно із яким остання є громадянкою РФ та копія паспорту [PERSON] , виданого 31.08.2016 року відповідно до якого остання також отримала громадянство РФ. Відповідно до довідки №833 від 26.08.2019 року [PERSON] є ученицею 9-Ж класу середньоосвітньої школи №471 Виборського району м.Санкт-Петербург. Згідно із довідкою №873 від 05.09.2019 року [PERSON] є студенткою 1 курсу очної форми освіти «Санк-Петербурзького державного університету Аерокосмічного приборобудівництва». Всі ці матеріали надавались Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради при вирішенні комісією питання щодо доцільності надання згоди на визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою [ADDRESS] та посилання на них містяться у зазначеному висновку. При цьому у висновку не міститься жодної аргументації у зв`язку із якою Органом не беруться до уваги такі докази та в чому саме полягає порушення прав та інтересів неповнолітніх дітей, які постійно мешкають разом із своїми батьками у іншій країні, отримали громадянство цієї країни, реалізують своє право на отримання освіти тощо. На переконання суду будь-яке рішення компетентного органу (суб`єкту владних повноважень тощо) повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування недоцільності визнання або не визнання певних обставин та не може носити формальний характер. Суд, проаналізувавши надані позивачкою докази у їх сукупності вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] та його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Суд вважає доведеними ті факти, що відповідач разом із дітьми постійно мешкають за межами України (зареєстровані і мають постійне місце мешкання в м.Санкт-Петербург); неповнолітні [PERSON] та [PERSON] відвідують навчальні заклади м.Санкт-Петербург що підтверджує відсутність у даному випадку порушення права та інтересів неповнолітніх осіб; крім того в матеріалах справи містяться достатньо доказів, які підтверджують що наведені особи не проживають у домоволодінням [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин, а тому, в силу ст. 71 ЖК України вважаються такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved