Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з позовною вимогою до [PERSON], за участю третьої особи реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свій позов наступним. На підставі договору купівлі - продажу від 21.09.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній купив нежитлове приміщення підвалу № 502 , площею 50,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2012 року визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення загальною площею 80,5 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В зазначену площу приміщень увійшли 50,5 кв.м., які набуті за договором купівлі - продажу від 21.09.2012 року. Як вбачається з вищезазначеного заочного рішення та технічного паспорту від 22.09.2011 року [PERSON] самочинно приєднав ще 30 кв.м., на які правовстановлюючих документів в останнього не було. Таким чином, на час звернення до суду з позовом у приватній власності [PERSON] перебувало лише 50,5 кв.м. нежитлових приміщень підвалу [ADDRESS], на іншу частину нежитлових приміщень правовстановлюючі документи у [PERSON] були відсутні, а проведена реконструкція з приєднанням приміщень підвалу, які не належали [PERSON], фактично є незаконною. Збільшення площі спірного об'єкту нерухомості відбулося за рахунок приєднання нежитлових приміщень підвалу будинку, який перебуває на балансі Одеської міської ради, тобто площа самовільно захопленого майна склала 30 кв.м. Зазначене стало підставою для внесення прокуратурою району 19.02.2013 року на заочне рішення суду від 29.10.2012 заяви про перегляд зазначеного рішення, яка ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2013 задоволена, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2009 року скасоване. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2013 року позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду. Таким чином, на даний час виникло питання повернення самовільно захопленого майна з незаконного володіння. У зв'язку з викладеним, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник Одеської міської ради в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання була сповіщена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Зі згоди представника позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В ході судового засідання було встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 21.09.2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній купив нежитлове приміщення підвалу № 502 , площею 50,5 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2012 року визнано за [PERSON] право власності на нежитлові приміщення загальною площею 80,5 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS]. В зазначену площу приміщень увійшли 50,5 кв.м., які набуті за договором купівлі - продажу від 21.09.2012 року. Як вбачається з вищезазначеного заочного рішення та технічного паспорту від 22.09.2011 року [PERSON] самочинно приєднав ще 30 кв.м., на які правовстановлюючих документів в останнього не було. Таким чином, на час звернення до суду з позовом у приватній власності [PERSON] перебувало лише 50,5 кв.м. нежитлових приміщень підвалу [ADDRESS], на іншу частину нежитлових приміщень правовстановлюючі документи у [PERSON] були відсутні, а проведена реконструкція з приєднанням приміщень підвалу, які ніколи не належали [PERSON], фактично є незаконною. Збільшення площі спірного об'єкту нерухомості відбулося за рахунок приєднання нежитлових приміщень підвалу будинку, який перебуває на балансі Одеської міської ради, тобто площа самовільно захопленого майна склала 30 кв.м. Зазначене стало підставою для внесення прокуратурою району 19.02.2013 на заочне рішення суду від 29.10.2012 заяви про перегляд зазначеного рішення, яка ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.05.2013 задоволена, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2009 року скасоване. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2013 року позовну заяву [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду. У відповідності до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Згідно ст. 346 ч. 1 п. 3 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до листа КП ЖКС «Порто- Франківський» № 731/11 від 11.03.2013 року будинок [ADDRESS], в якому знаходиться спірне приміщення підвалу площею 30 кв.м., перебуває на балансі КП ЖКС «Порто- Франківський» та є комунальною власністю. Виходячи з вищезазначеного власником майна є Одеська міська рада. Таким чином, спірне майно вибуло з власності Одеської міської ради поза його волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується відсутністю будь-яких погоджень з боку позивача. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права, у випадку його порушення або оспорювання. За правилами частини 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3-рп/99 «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод інтересів держави. Інтереси територіальної громади є складовою частиною державних інтересів. Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в господарському суді. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл. селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на житловий фонд, нежитлові приміщення, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Приймаючи до уваги, що нежилі приміщення площею 30 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS], є комунальною власністю, що належить територіальній громаді міста в особі Одеської міської ради, прокуратура Приморського району м. Одеси правомірно представляє інтереси держави в суді. Крім того, рішення суду про задоволення позову про витребування майна, є підставою для здійснення державної реєстрації за власником, в даному випадку за Одеською міською радою, а також скасування попередньої реєстрації (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). У зв'язку з чим, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимоги про витребування майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved