Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області в інтересах позивач [PERSON] звернулась її представник адвокат Пономаренко Н.М. з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що згідно з договором купівлі - продажу житлового будинку від 24 травня 2000 року [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] сьомого скликання від 12.11.2015 була перейменована без зміни поштових номерів житлових будинків, установ та споруд). В належному їй будинку зареєстровані, але фактично не проживають її чоловік [PERSON] , син [PERSON] , не родичка [PERSON] . Речей відповідачів у належному позивачеві будинку немає, вони не сплачують комунальні платежі та не беруть участь у ремонті будинку та його утриманні. Врегулювати питання щодо зняття з реєстрації відповідачів позивач не має можливості, оскільки відповідачі з 2018 року не проживають в даному будинку, місце знаходження їх в Російській Федерації. У зв`язку з високою вартістю комунальних послуг позивачка опинилась у скрутному матеріальному становищі. При зверненні до управління соціального захисту Сватівської районної державної адміністрації щодо призначення житлової субсидії, позивачу було роз`яснено, що відповідно до п. 14 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції постанови КМУ від 14 серпня 2019 року № 807), субсидія не призначається, якщо у складі домогосподарства або сім`ї члена домогосподарства є особи, що досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, і в цьому періоді, за інформацією ДФС, Пенсійного фонду України, у них відсутні доходи, які враховуються під час призначення житлової субсидії, вони отримували середньомісячний сукупний дохід менший за розмір мінімальної заробітної плати, встановленої станом на початок періоду, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії, вони не сплатили єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі не меншому ніж мінімальний, сумарно протягом трьох місяців у періоді, за який враховуються доходи для призначення житлової субсидії. Таким чином, позивач позбавлена права на отримання соціальних послуг від держави через реєстрацію у належному їй будинку відповідачів, що призводить до порушення прав позивача. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, на адресу суду надійшла заява, в якій остання зазначає, що просить справу розглянути без її участі, просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача адвокат Пономаренко Н.М. позовну заяву підтримала з підстав, зазначених у ній та просила її задовольнити. Доповнила, що позивач на сьогоднішній день проживає на території Російської федерації та має намір продати будинок, але наявність у будинку зареєстрованих осіб унеможливлює вільно розпорядитись належним їй будинком. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла його заява, в якій зазначено, що з позовними вимогами він згоден повністю та просить справу розглянути без його участі. В судовому засіданні присутнім бути не може, в зв`язку з проживання в іншій країні, виїхати не має намір в зв`язку з фінансовими труднощами. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час місце розгляду справи були повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, о він є сином позивачки, відповідач [PERSON] - є його братом, а [PERSON] - вітчимом. Відповідач [PERSON] йому не знайома. [PERSON] та [PERSON] приблизно в 2015 році виїхали на територію Російської Федерації, спочатку збирались повернутись через деякий час, але потім вирішили там залишитись. Його матір [PERSON] також виїхала до РФ. Відповідачі не допомагають в догляді за будинком, не сплачують комунальних послуг Будинок доглядає він (свідок) на прохання його матері [PERSON] . [PERSON] взагалі не є родичем їхньої родини, її в будинку зареєструвала матір, однак пізніше [PERSON] виїхала в невідомому напрямку, де вона наразі проживає йому не відомо. Зі своєю родиною він спілкується за допомогою телефонного зв`язку, вони повертатись до місця реєстрації наміру не мають та не заперечують щодо зняття їх з реєстрації. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає по сусідству з позивачем. Він підтверджує той факт, що [PERSON] та [PERSON] виїхали з будинку ще в 2015 році. В будинку залишалась [PERSON] . Пізніше виїхала і [PERSON] в невідомому напрямку, тобто всі відповідачі відсутні за місцем проживання вже більше двох років. Наразі будинок пустий, у ньому ніхто не проживає та доглядає за будинком син позивачки [PERSON] - син позивачки на її прохання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає навпроти будинку позивача, знає їхню родину. Вони виїхали з будинку до Російської Федерації в 2015 році, після того не повертались. [PERSON] не є родичкою родини [PERSON] , деякий час проживала в будинку, однак приблизно в 2017 році також виїхала в невідомому напрямку, де вона зараз проживає - ї й невідомо. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Як вбачається з матеріалів справи, згідно копії договору купівлі - продажу від 24 травня 2000 року [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Також згідно копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду власником будинку за адресою [ADDRESS] зазначена [PERSON] (а.с.8-10). Відповідно до довідки Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області № 1385 від 13.09.2021 назва [ADDRESS] , згідно рішення № 2/1 Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області сьомого скликання від 12.11.2015 була перейменована на [ADDRESS] без зміни поштових номерів житлових будинків, установ та споруд (а.с.11). Також відповідно до довідки Нижньодуванської селищної ради Сватівського району Луганської області № 1384 від 13.09.2021 громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім`ї: чоловік [PERSON] , син [PERSON] , не родичка [PERSON] (а.с.11). З акту про не проживання, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2018 року, виїхали за межі міста. Речей їхніх немає, догляд за будинком здійснює син власниці [PERSON] (а.с.14). Відповідно до копій квитанцій про сплату комунальних платежів, обов`язки по утриманню будинку та сплаті комунальних платежів несе позивач [PERSON] (а.с.15-18). З листа Сватівського РВП ГУНП в Луганській області від 27.10.2021 р. вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стовно захисту своїх прав чи інтересів про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням не звертались (а.с.44). Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї позивача [PERSON] , а саме її чоловіком та сином. В житловому будинку за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2015 року, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку не несуть, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власнику - позивачу [PERSON] у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У правовій позиції ВСУ у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Враховуючи те, що позивач є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , суд приходить висновку, що право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження спірним житловим приміщенням підлягає захисту в силу ст. 41 Конституції України і ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved