Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

До Пологівського районного суду Запорізької області адвокатом Суліма С.Л., який діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі договору (угоди) про надання правової допомоги від 03 квітня 2019 року, надійшла позовна заява до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 20 січня 1996 року Пологівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №5. В обґрунтування вимог у позові зазначено, що з 20 січня 1996 року [PERSON] перебуває у шлюбі із [PERSON] . Від вказаного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний момент, на думку позивача, між ним та відповідачкою не існує сімейних стосунків, втрачено почуття поваги один до одного. Шлюбні стосунки фактично припинені з січня 2020 року на тій підставі, що між ними є різний рівень світогляду та різний підхід щодо виховання дитини. Будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. На даний час ведення спільного господарства здійснюється окремо. За таких обставин їхній шлюб став носити формальний характер. Позивач вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно і відновлена бути не може, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Питання про виплату аліментів на утримання сина, а також про розподіл спільно нажитого майна, на час подання позову, не виникло. Спір між батьками про місце проживання дитини відсутній, за обопільною домовленістю син буде проживати з матір`ю. Про місце, дату і час розгляду справи учасники справи повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] адвокат Суліма С.Л. подав до суду заяву про підтримання позову та про розгляд справи без його участі та участі позивача, просив розглянути вказану справу без засобів технічної фіксації . Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її часті, при цьому зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] » та одночасно повідомила, що станом на сьогоднішній день не є вагітною та дітей віком до 1 року немає, просила розглянути справу без застосування засобів технічної фіксації. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони з 20 січня 1996 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Пологівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблений актовий запис №5, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 20 січня 1996 року Пологівським райвідділом реєстрації актів громадянського стану. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Пологівського районного управління юстиції Запорізької області України. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову та визнання позову відповідачкою, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вбачається, що у сім`ї склалися напружені стосунки, сторони не розуміють одна одну по більшості питань сімейного життя, відсутня спільна мета у шлюбі, взаємоповага та любов, подружжя проживає окремо, шлюбні стосунки припинені, спільного господарства не ведуть та спільного бюджету не мають, тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя і їх неповнолітнього сина, що має істотне значення. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 СК. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом з`ясовано, що волевиявлення позивача, який наполягає на задоволенні позову, і відповідачки, яка позов визнала, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved