Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

До Кам'янобрідського районного суду м. Луганська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на частку домоволодіння. В обґрунтування якого зазначила, що вона з відповідачем знаходилася в шлюбі з 03.02.2007 року, який 11.09.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська було розірвано. Повідомила, що за час шлюбу, 02.12.2010 року, ними було придбано 25/100 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS], однак право власності було оформлено на відповідача. Вказала, що спірне майно було придбане за її кошти, які вона отримала в кредит від банку. Зазначила, що оскільки спірна частина будинку була придбана в період шлюбу і є спільною сумісною власністю, просила суд поділити сумісне майно та визнати за нею право власності на 1/8 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON], надала суду пояснення аналогічні, викладеним у її позові, просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог, які викладені в позові [PERSON], вважав їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Вирішуючи дану справу по суті, суд насамперед виходить з фактичних її обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходилася в шлюбі з 03.02.2007 року, який 11.09.2013 року рішенням Жовтневого районного суду м. Луганська було розірвано (а.с.3-4). Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1308, [PERSON] придбав 25/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Крім того, даний факт підтверджується оформленими на ім'я [PERSON] технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 03.11.2010 року та витягом з державного реєстру правочинів № 9328533 від 02.12.2010 року та витягом про державну реєстрацію прав № 28511850 від 27.12.2010 року. Приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] в своєму листі № 73/01-16 від 27.07.2012 року повідомила, що купівля 25/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вчинялася за заявою дружини покупця [PERSON] - [PERSON], про згоду своєму чоловіку на купівлю 25/100 частки житлового будинку за спільні гроші на умовах попередньо ними узгодженими (а.с.8). Суд не приймає до уваги ствердження [PERSON], що оспорюване майно було придбане за її особисті кошти, які вона позичала в банку і в подальшому сплачувала кредит самостійно, оскільки в долучених до матеріалів справи квитанцій про сплату кредитних коштів не вбачається, що ці кошти були витрачені саме на придбання 25/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності, яке виникає з підстав, не заборонених законом. Розглядаючи вимоги позову, суд виходить з положень ст. 60, 63, 79 СК України які передбачають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, що 25/100 часток будинку [ADDRESS] був придбаний [PERSON] та [PERSON] в період перебування їх шлюбі, суд вважає за необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину спірного житлового будинку. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved