Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розподіл майна. Відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» №1632-VІІ від 12.08.2014 року та Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №19/о/38-15 від 27.03.2015 року справа підсудна Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області. В позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те. що з 02.06.2007 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] До шлюбу з 2006 року вони проживали разом та мали спільні видатки. 17.03.2007 року за кошти її матері 15000 грн., вони придбали квартиру №21 в будинку №47 в м. Дебальцеве Донецької області. вважає, що кожний з них має право на половину цієї квартири. З нею залишаються двоє дітей, іншого житла вони не мають, тому просить визнати зазначену квартиру її спільною з відповідачем власністю, розділити це майно, виділивши квартиру повністю їй, та стягнути з неї на користь відповідача половину вартості квартири в сумі 1700 грн. Позивач [PERSON] не зявилася в судове засідання, незважаючи на те, що її явка була визнана обовязковою відповідно до ухвали суду від 02.06.2015 року, електронною поштою (з адреси: medwedewa.luba@yandex.ru) надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, , незважаючи на те, що його явка була визнана обовязковою відповідно до ухвали суду від 02.06.2015 року, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом друкування оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 07.08.2015 року №143 (5517). Електронною поштою (з адреси: medwedewa.luba@yandex.ru) до суду надійшла заява від відповідача [PERSON], в якій він зазначає, що повністю визнає позовні вимоги, не заперечує проти розподілу майна, просить розглянути справу без його участі. Судом відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки це суперечить закону. Таке своє рішення суд мотивував тим, що позивачем не була проведена оцінка спірної квартири, відсутні відомості про згоду відповідача з вартістю квартири, визначеною позивачем самостійно, а також на отримання компенсації за половину квартири у визначеному позивачем розмірі. Оскільки позивачем не надано згоду на заочний розгляд справи і суд позбавлений можливості зясувати позицію позивача щодо цього питання в судовому засіданні через її відсутність, суд вважає за необхідне розглядати справу в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.06.2007 року (актовий запис №40 від 02.06.2007 року у ВРАЦС Дебальцевського МУЮ Донецької області). На підставі договору купівлі-продажу від 17.03.2007 року, посвідченого Дебальцевською ДНК за р/№681 та зареєстрованого в Електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 04.04.2007 року, відповідач [PERSON] є власником квартири №21 в будинку №47 по вул. радянській в м. Дебальцеве Донецької області. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, відповідач [PERSON] набув право власності на спірну квартиру до реєстрації шлюбу з позивачем [PERSON], тому до спірних правовідносин неможливо застосувати положення ст. 60 СК України. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач в позовних вимогах зазначає, що на день укладання відповідачем договору купівлі-продажу спірної квартири вони вже проживали спільно і вели спільне господарство, тобто проживали однією сімєю, але в позовних вимогах нею не заявлено вимогу про встановлення факту проживання її та відповідача однією сімєю, і суд позбавлений можливості самостійно вирішувати це питання, тому суд вважає, що факт їй спільного проживання до реєстрації шлюбу з відповідачем на теперішній час не встановлено, а тому відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положення ст. 74 СК України. Таким чином, враховуючи викладене, судом не встановлено законних підстав для визнання квартири [ADDRESS] спільної власністю позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] та її розподілу, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed