Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Гадяцької районної державної адміністрації, Лисівської сільської ради про визнання Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого на імя [PERSON] ( співвласник [PERSON]) таким, що втратив чинність та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 3, 6674 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], вартість земельної ділянки 86306,36 грн., що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO]. В своїй позовній заяві позивач вказує, що він та його мати [PERSON] 02.06.2004 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадковим майном, на яке видано свідоцтво, в рівних частках кожному, складалось з частини права на земельну частку (пай) розміром 3,25 умовних кадастрових га з земель, які перебували у колективній власності ВАТ « Лисівське» с. Лисівка, Гадяцького району. 23.07.2004 року Гадяцькою райдержадміністрацією було видано на імя позивача та його матері [PERSON] два Державних акти на право власності на земельну ділянку площею 3,67 га, що розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із зазначенням часток у спільній власності на землю по ? частці. [PERSON] отримала Державний акт [NUMBER], який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 133, а позивач отримав Державний акт [NUMBER], який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 134. [PERSON] 02.08.2012 року склала заповіт, яким вона заповіла належну їй вищевказану земельну ділянку [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з ? частини вищезазначеної земельної ділянки. Позивач своєчасно звернувся до другої Миргородської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де йому було відмовлено у звязку з тим, що в Державному акті на право власності на земельну ділянку зазначений кадастровий номер [NUMBER], а у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено інший кадастровий номер [NUMBER], в звязку з чим він вимушений був звернутися до суду з даною позовною заявою. Позивач [PERSON] надав суду заяву, в якій просив його позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без його участі. Представник відповідача Гадяцької районної державної адміністрації надав суду заяву в якій вказує, що Гадяцька районна державна адміністрація визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним права власності на вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON] та не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача в частині втрати чинності Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого на імя [PERSON] ( співвласник [PERSON]), просив справу розглянути без участі представника Гадяцької районної державної адміністрації. Представник відповідача Лисівської сільської ради Гадяцького району до суду не зявився, але надали заяву в якій вказують, що Лисівська сільська рада позовні вимоги [PERSON] визнає, проти їх задоволення не заперечує і просять справу розглянути без участі їх представника. Відповідно до ч.1 п.3 ст.169 ЦПК України, суд може розглянути справу без позивача за наявності від нього заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 1261 ч. 1 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який пережив спадкодавця, діти спадкодавця та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] був сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого повторно Великобайрацькою сільською радою Миргородського району Полтавської області . [PERSON] на підставі розпорядження голови Гадяцької райдержадміністрації від 18.06.2004 року № 313 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,67 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, співвласником ? частки даної земельної ділянки являється [PERSON],кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 133 від 23.07.2004 року. [PERSON] на підставі розпорядження голови Гадяцької райдержадміністрації від 18.06.2004 року № 313 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 3,67 га, розташовану на території Лисівської сільської ради Гадяцького району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, співвласником ? частки даної земельної ділянки являється [PERSON], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER], який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 134 від 23.07.2004 року. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. 02.08.2012 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області і зареєстрованого в реєстрі за № 71, яким на випадок своєї смерті заповіла належну їй земельну ділянку площею 3,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району [PERSON], а належну їй земельну ділянку площею 3,71 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району заповіла [PERSON]. Статтею 346 ч.1 п.11 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого 17.08.2012 року виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з ? частини вищевказаної земельної ділянки. Згідно спадкової справи № 396 другої Миргородської державної нотаріальної контори відкритої після смерті [PERSON], спадщину за законом після її смерті прийняла та оформила [PERSON], спадщину за заповітом прийняв [PERSON]. [PERSON] відмовився від спадщини по заповіту посвідченого секретарем Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області і зареєстрованого в реєстрі за № 71. Відповідно до\~\~ ч.1ст. 1225 ЦК України,\~\~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ч.1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті матері [PERSON] ? частини вищевказаної земельної ділянки. Державним нотаріусом другої Миргородської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану частину земельної ділянки , в звязку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку зазначено кадастровий номер [NUMBER], тоді як у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку зазначено кадастровий номер [NUMBER] . В Постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року № 6-33 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція: «Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Відповідно до ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», який набув чинності 01.01.2013 року, у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використані зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Пунктом 1 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. П. 9 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначає, що при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Пунктом 60 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Позивачем була виготовлена технічна документація на земельну ділянку, що залишилась після смерті його матері [PERSON] , яка розташована на території Лисівської сільської ради Гадяцького району , загальною площею 3,6674 га та якій був присвоєний кадастровий номер [NUMBER] . В звязку з цим [PERSON] вважає, що Державний акт на право власності на земельну ділянку від 23.07.2004 року [NUMBER] виданий на його імя ( співвласник [PERSON].) з кадастровим номером земельної ділянки [NUMBER] необхідно визнати таким, що втратив чинність, оскільки відмінності в кадастрових номерах однієї земельної ділянки перешкоджають в оформленні спадщини на земельну ділянку, що залишилась після смерті його матері. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону «Про державний земельний кадастр», до державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельну ділянку: кадастровий номер, місце розташування, опис меж, площа, міри ліній по периметру, координати про прив'язку поворотних точок меж до пунктів геодезичної мережі та ін. відомості. У зв'язку з тим, що на вищезазначену земельну ділянку виготовлена технічна документація із землеустрою і вона має відмінності лише у кадастровому номері і внести зміни до Державного земельного кадастру в позасудовому порядку не вбачається можливим, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved