Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 січня 2020 року він надав у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 37000,00 грн. Зазначену грошову суму відповідач повинен був повернути 20 березня 2020 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується борговою розпискою, яка була написана відповідачем власноруч. Розписка підтверджує боргове зобов`язання та містить умови отримання відповідачем в борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернути в строк. Після спливу кінцевого терміну повернення грошових коштів позивач вжив заходи досудового врегулювання даного спору, шляхом направлення претензії на адресу відповідача про добровільне погашення заборгованості, однак поштове відправлення відповідачем не отримано і повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання поштового відправлення. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, чим порушує умови позики та майнові права позивача. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за розпискою від 12.01.2020 року в сумі 37000 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1400 грн. 00 коп. Позивач до судового засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до розписки від 12.01.2020 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] 37000 (тридцять сім тисяч) гривень. Зобов`язався повернути 20.03.2020р. (а.с.7). Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються параграфом 1 «Позика» глави 71 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на наведене розписка визнається судом борговим документом, що підтверджує укладання договору позики і засвідчує факт отримання грошей позичальником. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, у визначений розпискою кінцевий строк 20.03.2020 року, та на теперішній час сума боргу відповідачем не повернута. Наявність оригіналу боргового документа у кредитора підтверджує факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики від 12.01.2020 року. Зобов`язання, як зазначено в ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 525 ЦК України встановлює , що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на зазначене, суд вважає, що уклавши договір позики, у відповідача виникли зобов`язання по поверненню позики. А тому, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, вона повинен повернути борг, як того і вимагає позивач. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 840,80 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 400,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved