Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Затворницька О.М., до ТОВ «АЗОВТЕНГРІ», в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗОВТЕНГРІ» на користь [PERSON] борг за договором купівлі-продажу від 07.02.2019 - 28 600,00 грн. з урахуванням індексу інфляції - 1 308,10 грн., 3% річних - 1 208,00 грн., на загальну суму 31 116,10 грн., а також судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.02.2019 між [PERSON] (продавець) та ТОВ «АЗОВТЕНГРІ» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу , який посвідчений нотаріусом за реєстровим № 183 та за умовами якого [PERSON] передала у власність ТОВ «АЗОВТЕНГРІ кіоск за номером [ADDRESS] , загальною площею 13,0 кв.м. (реєстраційний номер нерухомого майна 1634691714123). За умовами договору продавець передав необхідну технічну документацію на кіоск покупцю (п.1 Договору), а покупець мав сплатити продавцю до 01 березня 2019 року 28 600,00 гривень на рахунок, наданий продавцем, або розраховуватись готівкою з підтвердженням отримання оплати та наданням касового ордеру. Договір підписано сторонами та посвідчено приватним нотаріусом за реєстровим № 183. На виконання умов договору [PERSON] звільнила приміщення кіоску, передала технічну документацію на об`єкт, проте ТОВ «АЗОВТЕНГРІ» свої зобов`язання за договором не виконало, а саме: не здійснив передачу коштів, порушивши умови п.3 договору купівлі-продажу від 07.02.2019, тому [PERSON] просить стягнути з ТОВ «АЗОВТЕНГРІ» суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. Відповідач скориставшись своїм правом 01.06.2021 через представника подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що дійсно між [PERSON] та ТОВ «АЗОВТЕНГРІ» 07.02.2019 було укладено договір купівлі-продажу кіоску за номером [ADDRESS] . Продаж вчинено на суму 28 600 грн. Зазначені кошти виплачені [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 28.02.2019, дублікат якого виготовлено з програми бухгалтерського обліку 1-С. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.08.2020 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 25.11.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя, Донецької області закрите підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача до судового засідання не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності з урахуванням наданого відзиву. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «АЗОВТЕНГРІ» було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений нотаріусом за № 183 від 07.02.2019, за умовами якого [PERSON] зобов`язується передати у власність покупця, а ТОВ «АЗОВТЕНГРІ» у порядку й на умовах, передбачених даним договором, зобов`язується прийняти й оплатити товар, а саме: кіоск за номером [ADDRESS] , загальною площею 13,0 кв.м. Відповідно до пункту 3 договору продаж вчинено за 28600,00 грн., та зазначену суму покупець має сплатити продавцю до 01.03.2019. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.07.2020 № 218048937 кіоск по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 183 від 07.02.2019 на праві приватної власності належить ТОВ «Азовтенгрі». З наданої, представником відповідача копії видаткового касового ордеру від 25.02.2019 вбачається що [PERSON] нарахована до сплати сума 28 600 грн. на підставі договору купівлі-продажу № 183, при цьому підпис одержувача [PERSON] відсутній. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків сторін є укладення між ними договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 599 цього Кодексу зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом п. 27 «Положення про ведення касових операцій у нацвалюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ від 29.12.2017 р. № 148, касир вимагає пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаний на території України для укладення правочинів, у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам установи/підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок - цифрами). Одержувачі пред`являють паспорти чи документи, що їх замінюють, якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, та розписуються у відповідній графі документа. По даній справі позивач просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних від прореченої суми за 514 днів, починаючи з березня до липня 2020 року: 28600,00 (сума боргу) + 1 308,10 (інфляційне збільшення) + 1308,10 (3% річних) = 31 116,10 грн. Враховуючи умови договору та норми діючого законодавства, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних обґрунтованими та доведеними. При цьому суд зазначає, що у видатковому касовому ордері відсутній підпис [PERSON] про отримання грошових коштів в сумі 28600 грн., тому пересвідчитися в отриманні останньою зазначених грошових коштів відсутня можливість, крім того відповідач не надав інших доказів на підтвердження передачі цих грошових коштів позивачу. Враховуючи викладені обставини, оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором купівлі-продажу за № 183 від 07.02.2019 року становить 31 116,10 грн. Вирішуючи питання про судові витрати, суд приходить до наступного. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних в розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За правилами статті 141 ЦПК України при розподілі судових витрат судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840 грн. 40 коп., який відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивачем у передбаченому законом порядку не надано суду доказів на підтвердження понесених нею цих витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved