Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

До суду звернувся Департамент комунальної власності Одеської міської ради з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Одеська міська рада, в якому просить суд визнати недійсним договір дарування від 03.03.2009р. нежитлового приміщення підвалу загальною площею 22,7 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; витребувати від [PERSON] нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 22,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8 та передати зазначене приміщення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, рахунок № 37326027001909 МФО 828011 в ГУДКУ в Одеській області, код ЗКПО 26302595); усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення [PERSON] з нежитлового приміщення підвалу, загальною площею 22,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8 та передати зазначене приміщення Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, рахунок № 37326027001909 МФО 828011 в ГУДКУ в Одеській області, код ЗКПО 26302595). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутністю та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі та представник третьої особи у судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому згідно з ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 226-ХХІ «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області», у комунальну власність територіальної громади м. Одеси був переданий весь нежилий фонд місцевих рад, розташований у рамках територіальних границь міста, у тому числі нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 23,1 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8. 25.10.2006р. між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 924/ф/2, загальною площею 23,1 кв. м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8, строком дії до 25.08.2007р. Додатковим погодженням від 29.01.2007р. було змінено назву орендодавця з Приморської районної адміністрації Одеської міської ради на Представництво по управлінню комунальної власності Одеської міської ради відповідно до рішення Одеської міської ради від 27.06.2006р. № 56-V «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежилих приміщень, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси» та номер з 924/ф/2 на 9/54. 30 липня 2007 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №2-5240/07 було задоволено позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 23,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.05.2008 р. по справі № 2-5240/07 вищезазначене заочне рішення було скасоване та справу призначено до нового розгляду в загальному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2008 р. по справі № 2-6962/08 позов [PERSON] про визнання права власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 23, 1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8, було залишено без розгляду. Зазначена ухвала суду набрала чинності 02.09.2008 року. Однак, не зважаючи на те, що заочне рішення, на підставі якого за [PERSON] було визнано право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 23,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8, було скасоване, [PERSON] уклав договір дарування від 03.03.2009р. з [PERSON], відповідно до якого дарувальник [PERSON] подарував, а обдарований - [PERSON] прийняла в дар допоміжне нежиле приміщення -підвалу, загальною площею 22,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8. Зазначений договір 03.03.2009 року посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №324. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, право власності на нежитлове приміщення підвалу за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Отрадна, будинок, 8, станом на теперішній час зареєстроване за [PERSON], підстава виникнення права власності договір дарування, р.№324,03.03.2009, [PERSON], приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу. Суд враховує, що зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, що з нього випливають, тому зі скасованого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2007 року не можуть випливати правові наслідки того, що у [PERSON] виникло право власності на нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 23,1 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отрадна, 8. Тому [PERSON] не мав права на відчудження цього приміщення [PERSON] Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, тому що вони встановлюють спеціальні правила для захисту такого права. Це випливає з того, що оскільки добросовісне набуття відповідно до ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави. Слід зазначити, що вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-95цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Зважаючи на те, що спірне нерухоме майно було набуте за договором у особи, яка не мала право його відчужувати, власник майна, у даному випадку територіальна громада м. Одеси в особі Департаменту має право, на підставі ст. 388 ЦК України, заявити вимогу про витребування майна у добросовісного набувача, а не вимагати визнання недійсним договору дарування. Таким чином, беручи до уваги, що у даному випадку належним способом захисту порушеного права власника майна в особі Департаменту є саме витребування майна у добросовісного набувача, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору дарування. За змістом ст. 388 ч.3 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. [PERSON] набула право власності на спірне майно безвідплатно - за договором дарування, у зв'зку з чим позивач має право витребувати це майно у всіх випадках. Зважаючи на обставини, встановлені судом під час розгляду справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог позивача про витребування майна і зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном. Проте, суд враховує, що чинним законодавством не передбачено право виселення осіб з нежитлового приміщення. Порядок виселення осіб з житлових приміщень передбачений ЖК України. Матеріали справи не містять доказів переведення підвалу з нежитлового приміщення в житлове, а тому підстави для усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відсутні. За таких підстав, з урахуванням того, що права позивача на користування нежитловим приміщенням були порушені, суд вважає, що вони підлягають захисту шляхом звільнення [PERSON] спірного нежитлового підвального приміщення. На підставі ст.ст.\~3,\~4,\~5,\~6,\~10,\~11,\~57,\~59,\~60,\~88,\~169,\~208-209,\~212-215, 224 - 226 ЦПК України, суд -

Outcome: partial