Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просить суд поділити майно, яке було придбано сторонами в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з відповідачем перебував у шлюбі з 25 лютого 2012 року до 27 жовтня 2014 року. За період шлюбу з відповідачем вони придбали наступне майно на загальну суму 73284,00 грн, а саме: електропіч «Gorenje» - 5261 грн.; холодильник «LG» - 5000 грн.; пральну машину «LG»- 5070 грн; мікрохвильову піч «LG» - 1000 грн.; мультиварку «ORION» - 698,00 грн, хлібопічку «VISBORG» - 492 грн.; пилосос «VIТЕК» - 1215,00 грн., телевізор «SAMSUNG» - 5263 грн.; праску «TEFAL» - 700 грн.; телевізор «ВВК» - 3200 грн.; кухонний комбайн «SATURN» - 480 грн.; кондиціонер «KAISER» - 3500 грн.; диван - крісло «Венеция» - 6960 грн.; зальний гарнітур - 4000 грн.; спальний гарнітур «Виола» - 7500 грн.; матрац - 1500 грн.; ноутбук «acer» - 4000 грн.; планшет «Lenovo»- 3999 грн.; двері міжкімнатні - 1000 грн.; двері вхідні - 1490 грн.; млинниця «Saturn» - 256 грн.; вікно у спальні - 2500 грн.; стіл «Книжка» - 1100 грн., тумба під телевізор - 600 грн.; люстра для залу - 700 грн.; люстра для спальні - 300 грн.; штори - гардини - 1000 грн.; ремонт залу - 2500,00 грн ремонт спальні - 2000,00 грн. У зв»язку з неможливістю добровільно вирішити питання щодо поділу вищевказаного майна позивач просить суд поділити дане майно наступним шляхом, а саме виділити йому в натурі майно на загальну суму 34351,00 грн., а саме: електропіч «Gorenje» - 5261 грн.; холодильник «LG» - 5000 грн.; пральна машина «LG»- 5070 грн; мікрохвильова піч «LG» - 1000 грн.; телевізор «SAMSUNG» - 5263 грн.; праска «TEFAL» - 700 грн.; диван - крісло «Венеция» - 6960 грн.; ноутбук «acer» - 4000 грн.; стіл «Книжка» - 1100 грн., а відповідачу залишити в натурі майно на загальну суму 38933,00 грн., а саме: мультиварку «ORION» - 698 грн.; хлібопічку «VISBORG» - 492 грн.; телевізор «ВВК» - 3200 грн.; пилосос «VIТЕК» - 1215,00 грн., кухонний комбайн «SATURN» - 480 грн.; кондиціонер «KAISER» - 3500 грн.; зальний гарнітур - 4000 грн.; спальний гарнітур «Виола» - 7500 грн.; матрац - 1500 грн.; планшет «Lenovo»- 3999 грн.; двері міжкімнатні - 1000 грн.; двері вхідні - 1490 грн.; млинниця «Saturn» - 256 грн.; вікно у спальні - 2500 грн.; тумбу під телевізор - 600 грн.; люстру для залу - 700 грн.; люстру для спальні - 300 грн.; штори - гардини - 1000 грн.; ремонт залу - 2500,00 грн.; ремонт спальні - 2000,00 грн. Судові витрати просить поділити між сторонами порівну. В судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити, поділивши між ним і відповідачем спільне майно відповідно до пропонованого їм варіанту. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково і суду пояснила, що вона дійсно перебувала у шлюбі з позивачем і за час шлюбу вони придбали певне майно, а саме: електропіч «Gorenje», холодильник «LG», пральну машину «LG», мікрохвильову піч «LG», мультиварку «ORION», хлібопіч «VISBORG», пилосос «VIТЕК», телевізор «SAMSUNG», праску «TEFAL», кухонний комбайн «SATURN», диван - крісло «Венеція», спальний гарнітур «Виола», матрац, ноутбук «acer», планшет «Lenovo», млинниця «Saturn», стіл «Книжка». Вартість вищевказаного майна, яка зазначена в позові позивача не оспорює. З приводу іншого майна зазначила, що кондиціонер «KAISER», телевізор «ВВК», зальний гарнітур, тумба під телевізор, люстра для залу, люстра для спальні, штори-гардини не є спільно нажитим майном, так як вказане майно є власністю її бабусі [PERSON], яка є власником квартири, в якій вона з позивачем мешкала до розлучення. Двері міжкімнатні, двері вхідні, вікно у спальні також не є спільним майном подружжя, бо це майно [PERSON]. З приводу ремонту зальної та спальної кімнат зазначила, що вона не заперечує факту проведення ремонту в цих кімнатах, але з розміром потрачених на ремонт грошових коштів не погоджується, бо він є завищеним позивачем. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що ремонт в зальній та в спальній кімнаті взагалі не можна вважати спільним майном, бо квартира, де сторони робили ремонт не є їх власністю. Крім того зазначив, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували витрати та ціни на затрачений ремонт. Враховуючи наведене просив поділити майно, яке визнається відповідачкою наступним чином. Позивачу залишити майно на загальну вартість 26970,00 грн., а саме: холодильник, пральну машину, мікрохвильову піч, мультиварку, хлібопічку, пилосос, праску, кухонний комбайн, планшет, млиницю, стіл книжку, диван-крісло. Відповідачу просив залишити майно на загальну вартість 23524,00 грн., а саме: електропіч, телевізор, спальний гарнітур, матрац, ноутбук, який необхідний їй для роботи. Різницю у вартості поділеного майна у сумі 3 446,00 грн. просив врахувати при стягненні судового збору з відповідача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є бабусею відповідачки, яка разом з позивачем, перебуваючи у шлюбі мешкали в її квартирі, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. У вказаній квартирі, знаходились її особисті речі, якими користувалися сторони, а саме невеликий телевізор, тумба під телевізор, зальний гарнітур. Зазначила, що відповідачка та позивач за час спільного мешкання в її квартирі робили ремонт у зальній та спальній кімнаті. Двері міжкімнатні та вхідні у вказаній квартирі купувала та ставила саме вона за свої кошти. Також пояснила, що кондиціонер у вказаній квартирі є її особистою власністю, який вона придбала в 2013 році. Крім того пояснила, що коли вона дала згоду на мешкання сторін в її квартирі, то в ній вже були змінені вікна у всіх кімнатах крім зальної кімнати. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є знайомим сторін у справі, був у них в гостях за час їх шлюбу, в квартирі за адресою [ADDRESS]. Зазначив, що зі слів позивача йому було відомо, що вони у вказаній квартирі робили ремонт, міняли вікна на пластикові, купили зальний гарнітур з рук. Також, в 2014 році зі слів позивача йому стало відомо, що останній з дружиною придбали кондиціонер. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони є його знайомими. Вони сім»єю мешкали в квартирі по [ADDRESS] Він бував в цій квартирі до проведення сторонами ремонту і після того, як вони зробили ремонт. Зі слів як позивача, так і відповідача йому було відомо, що вони придбали кондиціонер. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач є його двоюрідним братом. Позивач та відповідачка перебували у шлюбі і мешкали в квартирі по [ADDRESS]. Він неодноразово бував у них в гостях. Йому відомо, що за час шлюбу сторони спільно придбали кондиціонер, зальний гарнітур, який він допомагав заносити у квартиру і який сторони купували не в магазині, а з рук. Також зазначив, що йому відомо, що сторони у вказаній квартирі робили ремонт, міняли вікна, двері. Вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги сторін підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та такими, що стосуються сімейних відносин, у зв'язку з чим урегульовані положеннями Цивільного кодексу України та положеннями Сімейного кодексу України. Судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2012 року по 07 листопада 2014 року (а.с.8). Від шлюбу сумісних дітей не мають. За період спільного життя у шлюбі придбали певне майно, яке було предметом дослідження у судовому засіданні. Відповідно до ст..60 СК України, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік, відповідно до ст..69 СК України, мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст..68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до ст..61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно роз»яснень Пленуму ВСУ в постанові від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Встановлюючи обсяг спільно нажитого майна подружжям [PERSON], наявного на час припинення спільного ведення господарства, а також наявного на час розгляду справи у суді та його вартості суд прийшов до наступного. В судовому засіданні судом достовірно встановлено, що в період шлюбу сторони придбали наступне майно на загальну суму 50494,00 грн., а саме: електропіч «Gorenje», вартістю 5261,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 29.06.2012 року (а.с.14,19) холодильник «LG», вартістю 5000,00 грн., пральну машину «LG», вартістю 5070,00 грн, мікрохвильову піч «LG», вартістю 1000,00 грн, мультиварку «ORION», вартістю 698,00 грн, хлібопіч «VISBORG», вартістю 492,00 грн, пилосос «VIТЕК», вартістю 1215,00 грн., телевізор «SAMSUNG», вартістю 5263,00 грн., що підтверджується банківськими документами (а.с.15-16,40) праску «TEFAL», вартістю 700 грн, кухонний комбайн «SATURN», вартістю 480 грн., диван - крісло «Венеція», вартістю 6960,00 грн, спальний гарнітур «Виола», вартістю 7500,00 грн, матрац, вартістю 1500,00 грн, ноутбук «acer», вартістю 4000,00 грн, планшет «Lenovo», вартістю 3999,00 грн, млинниця «Saturn», вартістю 256,00 грн, що підтверджується товарним чеком від 18.05.2014 року (а.с.14 зворотній бік) стіл «Книжка», вартістю 1100,00 грн Придбання вказаного майна в період шлюбу, його вартість та наявність на день розгляду справи у суді, в судовому засіданні відповідачкою [PERSON] не оспорювалось. Що стосується кондиціонера «KAISER», то суд вважає, що вказаний кондиціонер підлягає включенню в обсяг майна, що було придбано сторонами в період шлюбу виходячи з наступного. Позивач в судовому засіданні наполягав на тому, що в період шлюбу з відповідачкою ними був придбаний кондиціонер «KAISER». В якості доказів своїх доводів позивачем було надано суду товарний чек (а.с.38), з якого вбачається, що 06.06.2013 року в торговому будинку «Престиж» позивачем - [PERSON] був придбаний кондиціонер «KAISER» за ціною 2620,00 грн. Відповідачка в судовому засіданні не оспорювала факт того, що в квартирі, де вони мешкали з позивачем в період шлюбу, дійсно був встановлений кондиціонер саме фірми «KAISER», але наполягала на тому, що вказаний кондиціонер є власністю її бабусі [PERSON]. Вищевказані доводи відповідачки суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні з пояснень свідка [PERSON] було встановлено, що кондиціонер «KAISER» є її особистою власністю, який вона придбала в 2013 році і встановила в квартирі, де мешкала її онука з колишнім чоловіком. Але, суд звертає увагу на те, що будь-яких належних доказів, які б достовірно підтверджували придбання [PERSON] в 2013 році кондиціонера, ні останньою, ні відповідачем - [PERSON] суду надано не було. Суд зазначає, що надана в судовому засіданні, [PERSON], інструкція з обслуговування і експлуатації кондиціонера «KAISER», не може бути належним доказом придбання останньою вказаного кондиціонера. До доводів [PERSON] проте, що у вказаній інструкції мається гарантійний талон, який нею підписаний, суд відноситься критично, так як даний гарантійний талон взагалі не містить ні печатки, ні штампа організації, що його продала. Крім того суд звертає увагу на те, що [PERSON] є бабусею відповідачки і є по суті заінтересованою особою у справі на боці відповідача. В той же час суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні з пояснень свідка [PERSON] судом встановлено, що останньому було відомо, що подружжя [PERSON], в період шлюбу, придбали кондиціонер і про даний факт він дізнався зі слів як позивача по справі, так і зі слів відповідачки. Вказані пояснення свідка [PERSON] відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не оспорювала. Враховуючи наведене, суд вважає, що кондиціонер «KAISER», вартістю 2620,00 грн є спільно нажитим майном подружжя [PERSON] і тому підлягає включенню в обсяг майна, що підлягає розподілу. Таким чином поділу підлягає вищевказане майно на загальну вартість 53114,00 гривень. Що стосується телевізора «ВВК», тумби під телевізор, люстри для зали, люстри для спальні, штор-гардин, то суд зазначає, що дане майно не підлягає поділу, оскільки в судовому засіданні позивачем не було надано належних доказів, які б підтверджували факт придбання вказаного майна в період шлюбу та його вартості. Крім цього суд зазначає, що відповідачка в судовому засіданні категорично заперечувала придбання вищевказаного майна в період шлюбу. Що стосується зальної стінки, то суд вважає, що дане майно не підлягає включенню в обсяг спільного майна подружжя виходячи з наступного. Відповідачка заперечувала придбання зального гарнітуру в період шлюбу і наполягала, що вказане майно є власністю її бабусі - [PERSON]. Позивач же наполягав, що вказана зальна стінка була куплена в період шлюбу у приватної особи з рук. Свідок [PERSON], який приходиться позивачу двоюрідним братом, в судовому засіданні поясняв, що він допомагав своєму братові перевозити, придбану останнім, зальну стінку, яку вони перевозили з квартири продавця, тобто вказане майно було куплено [PERSON] у фізичної особи з рук. В той же час позивач, в якості доказу придбання вказаного гарнітуру, надав суду товарний чек. Наданий позивачем товарний чек № 149 від 12.11.2013 року (а.с.37), який з пояснень останнього ніби то свідчить про придбання в період шлюбу зального гарнітуру «Багіра», суд не приймає до уваги і вважає, що даний чек не є належним доказом, так як встановити з даного документу кому він був виписаний не можливо. Будь-яких клопотань з вищевказаного приводу від позивача в ході судового засідання до суду не надходило. Враховуючи наведене, суд вважає, що доказів, які б достовірно підтверджували придбання позивачем зального гарнітуру в період шлюбу з відповідачкою, в судовому засіданні надано не було. Що стосується вимог позивача щодо поділу вартості ремонтних робіт в зальній та спальній кімнатах та вартості куплених та встановлених в квартирі вхідних та міжкімнатних дверей, то з цього приводу суд зазначає наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони у справі, в період шлюбу мешкали в квартирі за адресою [ADDRESS]. Вказана квартира на праві власності належить [PERSON], що не оспорювалось сторонами та підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 30.12.1994 року (а.с.26), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.01.2007 року (а.с.27) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майне (а.с.29). Вищевказані обставини сторонами не оспорювались. Позивач зазначав, що у вказаній квартирі за час їх шлюбу, сумісно з відповідачкою ними були проведені ремонтні роботи зальної та спальної кімнат, а саме поклеєні нові шпалери, замінені плінтуси, покрита підлога ковроліном, на який вони витратили суму спільних коштів, а саме на ремонт залу - 2500,00 грн. та на ремонт спальні - 2000,00 грн. Також в квартирі, за їх спільні кошти, були замінені вхідні та міжкімнатні двері, вартість яких становить відповідно 1490,00 грн та 1000 грн. та замінено вікно у спальні, вартість якого становила 2500,00 грн. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала факту проведення ремонтних робіт в зальній та спальній кімнатах в 2012 та в 2013 роках, але заперечувала проти суми затрачених коштів на ремонтні роботи. Щодо встановлення вхідних та міжкімнатних дверей та заміни вікна у спальні в квартирі за адресою [ADDRESS], позивачка категорично заперечувала і наполягала на тому, що двері і вікна встановлювала її бабуся - [PERSON], якій і належить вказана квартира. При вирішенні спору у суді, кожна сторона, відповідно до ст..60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд зазначає, що будь-яких належних доказів, які б підтверджували найменування будівельних матеріалів, які були куплені для ремонту зальної та спальної кімнат, їх кількість та вартість позивачем суду надано не було. Будь-яких документів, які б підтверджували покупку міжкімнатних дверей, вікон також позивачем суду не надано. З приводу наданого позивачем товарного чеку № 10А від 08.02.2013 року, яким підтверджується факт продажу двері вхідної вартістю 1490,00 грн., суд вважає, що вказаний документ не може бути належним доказом придбання позивачем вказаної двері, так як з вказаного товарного чеку взагалі не можливо встановити кому він був виписаний та хто ж саме є покупцем за вказаним чеком. Крім того суд зазначає, що не підлягають поділу речі, які є невіддільні від основної речі. Враховуючи, що ремонтні роботи, двері, вікна, є невід»ємними частинами споруди - житлової квартири за адресою [ADDRESS], суд вважає, що дані предмети не можуть бути предметами поділу в межах заявлених позовних вимог, так як їх вартість невід»ємна від вартості квартири. Питання про їх поділ сторони могли б ставити, якщо б ці предмети не були б ще використані, тобто знаходились в якості будівельних матеріалів. Крім того суд зазначає, що позовні вимоги про стягнення вартості ремонтних робіт позивачу слід було б пред»являти до власника квартири, а саме до [PERSON], а не до відповідачки [PERSON], яка не є власницею вказаної квартири. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача щодо поділу дверей, вікон та вартості ремонтних робіт є необґрунтованими та пред»явлені до неналежного відповідача і тому задоволенню не підлягають. За правилами ст..70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст..71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З врахуванням вищенаведеного, вимог сторін,

Outcome: partial