Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 24.02.2016 року звернулась [PERSON] з позовними вимогами про проведення реального розподілу житлового будинку, який розташований за адресою: м. Одеса, пров. Приморський,4 з виділенням позивачки та відповідачам приміщень, згідно додатку №28 по висновку №ЕД-2-1-94/15 від 25.12.2015 року комплексного будівельно-технічного та земельно-технічного експертного дослідження, проведеного Одеською філією ТОВ « Судова незалежна експертиза України», та визначити порядок користування земельною ділянкою при зазначеному житловому будинку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON], та представники відповідача [PERSON] [PERSON], та відповідача [PERSON] [PERSON], заперечували проти задоволення позову, вважаючи його не обґрунтованим та недоведеним, та взагалі незрозумілим в частині правової підстави його задоволення. Суд, проаналізувавши пояснення учасників процесу у судовому засіданні, та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Як встановлене у судовому засіданні на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] знаходиться домоволодіння, яке в цілому складається з двох житлових будинків лит. «А» і лит. « Б» , з з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані на земельної ділянці площею 2554 кв.м., за адресою6 м. Одеса, провулок Приморський, 4. Зазначені обставини визнаються сторонами і не підлягають додатковому доказування у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України. Правовідносини, яки регулюють питання повязані з розподілом нерухомого майна сумісних співвласників регламентовані Цивільним кодексом України. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. . Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обовязковою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. В даному випадку на думку суду, позивач не вірно обрав спосіб захисту своїх прав як співвласника спільної часткової власності шляхом реального поділу всього домоволодіння без наявності на це згоди інших співвласників. Питання, які стосуються можливості виділення частки в натурі можуть розглядатись судом, якщо буде подана відповідна позовна заява на підставі наданих доказів стосовно наявності такої технічної можливості виділення частки в натурі. Приймаючи до уваги що визначення порядку користування земельної ділянки є похідною від розподілу домоволодіння з визначенням часток кожного, або з виділенням частко одного з співвласників суд вважає, що у даному випадку неможливо вирішити питання про визначення порядку користування земельної ділянки до вирішення питання з домоволодінням. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed