Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що від зареєстрованого у встановленому порядку шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано у судовому порядку. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини, чим неналежно виконує покладені на нього батьківські обов`язки, при цьому є фізично здоровим та має змогу сплачувати аліменти на утримання дитини. З огляду на викладене позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ј частки від усіх видів заробітку, (доходу) відповідача, але не менше 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, проте відповідно до змісту позовної заяви просить дану справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла заява, у якій він просить дану справу розглядати без його участі, позовні вимоги про стягнення аліментів визнає у повному обсязі. Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність сторін. На підставі ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 06.02.2018 № 00019523744 [PERSON] та [PERSON] з 11.06.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 07.10.2013 по справі № 699/1019/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Зі свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого повторно 16.06.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, серія [NUMBER] , актовий запис № 07, вбачається, що батьком дитини є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] , виданого 16.04.2021 Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Позивач проживає разом з дочкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 19.08.2021 № 183, виданої виконавчим комітетом Селищенської сільської ради (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За правилами ст. 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач позовні вимоги визнав. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при подачі позову. Ураховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, ураховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь державного бюджету 50% судового збору, що складає 454,00 грн. В іншій частині судовий збір віднести за рахунок держави. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Outcome: approved