Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

До Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на будівництво будинку та про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно уточнених позовних вимог позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сімє`ю без реєстрації шлюбу відповідача - [PERSON] та [PERSON] в період з грудня 2013 року по липень 2017 року, стягнути з відповідача - [PERSON] грошові кошти, у розмірі 174255,5 грн., які є її особистою приватною власністю та витрачені нею на придбання будівельних матеріалів, а також на проведення ремонтних робіт у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача - [PERSON] на її користь - [PERSON] , судові витрати. Свій позов позивач мотивує тим, вона [PERSON] , мешкала однією сім`єю з відповідачем, [PERSON] , в період з грудня 2013 року по липень 2017 року. У вказаний період вони побудували житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються актом від 05.04.2019 року, складеним за участі депутата Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Жулькової Катерини Олегівни, мешканців [ADDRESS] : [PERSON] , мешкаючого за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , мешкаючої за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між позивачем та відповідачем не укладався. Свої кошти, накопичені за час окремого проживання, вона витратила у придбання будівельних матеріалів та оплату послуг будівельних та ремонтних робіт будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки вважала, що їхні з відповідачем відносини будуть міцними та довгими. Позивач звернувся до відповідача з пропозицією відшкодувати витрачені нею грошові кошти на придбання будівельних матеріалів та оплату послуг будівельних та ремонтних робіт будинку, однак відповідач безпідставно їй відмовив, посилаючись на те, що це його особистий будинок і він нічого відшкодовувати не буде, після чого позивач вирішила звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення аналогічні до змісту позову . Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце його проведення. Представник відповідача в судове засідання не з`явися, надав заяву про розгляд справи без його участі. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлення факту спільного проживання однією сімє`ю без реєстрації шлюбу відповідача - [PERSON] та позивача - [PERSON] , в період з грудня 2013 року по липень 2017 року є належним чином підтверджено позивачкою матеріалами справи, в тому числі актом, складеним 25 квітня 2017 року за участі депутата Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Жулькової Катерини Олегівни, сусідів, мешканців вулиці Ентузіастів, с. Новопілля Криворізького району: [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось і представником відповідача. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Згідно ч. 3, ч. 2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. За час спільного проживання сторонами було придбано у приватну власність, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Тищенком О.І., реєстровий № 6455 земельну ділянку площею 0,1731 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-13 том 1). Як зазначає позивач у позовній заяві, свої кошти, накопичені за час окремого проживання, вона витратила у придбання будівельних матеріалів та оплату послуг з будівельних та ремонтних робіт будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Доказами, що підтверджують вищезазначений факт, є договори, квитанції та чеки про оплату будівельних матеріалів, що збереглись у неї (а.с. 16-45 том 1). Відповідно висновку будівельно-технічної експертизи №8-20 від 19 серпня 2020 року вартість фактично виконаних будівельних робіт з будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 2017 рік становить - 348 511,00 грн. (Триста сорок вісім тисяч п`ятсот одинадцять грн. 00 коп.) без ПДВ., в тому числі вартість використаних матеріалів становить - 230 999,31 грн. (Двісті тридцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять грн.. 31 коп) в т.ч. ПДВ. (експертом враховувались дані з матеріалів справи - накладні та рахунки на будівельні матеріали, а в разі відсутності - середньо ринкові вартості будівельних матеріалів на час будівництва -2017 рік) (а.с.115-156 том.1). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 № 55 (далі - Інструкція). Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України. У Постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16- ц, колегія суддів зазначила, що визнання права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані для самочинного будівництва, є неправильно обраним способом захисту цивільного права. З приводу поділу будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких складалися об`єкти незавершеного будівництва на території домоволодіння, суди підкреслили, що така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того , хто її спростовує. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком. Відповідачем не надано суду жодного доказу того, що грошові кошти, які витрачені лише ним на придбання будівельних матеріалів є лише його власністю, так само і не спростованого того факту, що позивач безпосередньо приймала участь у придбані будівельних матеріалів. Враховуючи усе вищенаведене, те, що будівельні матеріали згідно квитанцій та товарних накладних придбались у період спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідача, прийнявши до уваги, що відповідачем не спростовано того факту, що позивач несла нарівні з відповідачем тягар витрат на придбання будівельних матеріалів, суд вважає за можливе присудити з відповідача на користь позивача компенсацію цих витрат. Однак в судовому засіданні встановлено, що представником позивача не доведено та не підтверджено поданими доказами, що позивачем витрачались кошти на проведення будівельних робіт та ремонтних витрат по вказаному будинку. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин,

Outcome: partial