Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

До Коростишівського районного суду звернувся позивач з даним позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.11.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, підписанням якого він також надав згоду на встановлення (зміну) кредитного ліміту за рішенням банку. Відповідач зобовязувався щомісячно сплачувати грошові кошти на погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. Проте, всупереч умовам договору, відповідач щомісячно відповідні платежі не проводить, а тому утворилась заборгованість, яка станом на 30.09.2017 становить 13659 грн. 72 коп., яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, на адресу суду направив заяву, просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином неодноразово рекомендованими листами повідомлявся, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомив, з будь-якими заявами та клопотаннями до суду не звертався. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача. Враховуючи незаперечення представника позивача, суд ухвалив проводити по справі заочний розгляд. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. Так, 05.11.2013 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 5200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вказані обставини підтверджуються копією анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, із змісту якої вбачається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, підписанням якого він також надав згоду на встановлення (зміну) кредитного ліміту за рішенням банку. Згідно умов даного договору відповідач зобовязався щомісячно надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, а також іншими, встановленими договором, платежів. На виконання умов договору банком було надано відповідачу [PERSON] обумовлені кредитні кошти. Проте, відповідачем порушено взяті на себе зобовязання по кредитному договору. Станом на 30.09.2017 відповідно до наданого розрахунку, відповідач має заборгованість, яка становить 13659 грн. 72 коп., та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3934,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6998,99 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1600 грн., а також штрафів: фіксованої частини 500 грн., відсоткової складової 626,65 грн. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на обставини справи, з врахуванням вищевказаних вимог закону, судом встановлено, що відповідач належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором, не виконує, а отже суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом. Разом з тим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення одночасно з відповідача, як пені, так і штрафу за невиконання умов договору, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). Ст.61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником обовязків по погашенню кредиту (несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків). У той самий час, кредитним договором передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності також за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1126 грн. 65 коп., що складається з фіксованої складової 500 грн., та відсоткової складової 626,65 грн. Разом з тим, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, що складається: з заборгованості за кредитом у розмірі 3934,08 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6998,99 грн., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 1600 грн. З відповідача підлягають стягненню судові витрати: на користь позивача судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп., згідно положень ст.141 ЦПК України. На підставі ст.61 Конституції України, ст.ст.526, 549, 610, 612, 1054 ЦК України, з врахуванням правових позицій ВСУ,

Outcome: partial