Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 18 липня 2015 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 18 липня 2015 року померла [PERSON], мати позивача. Померлій на праві власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS], яку вона отримала у спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 22 листопада 2006 року, та не зареєструвала це право у встановленому законом порядку. Спадкоємцем за законом є тільки позивач, який постійно проживає у спірній квартирі та є власником іншої частини квартири. У встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено, тому що були відсутні правовстановлюючі документи, так як мати позивача не зареєструвала своє право власності на спірну частину квартири. За викладених обставин позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач надав до суджу заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Представник Одеської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких обставин. В судовому засіданні встановлено, що 09 лютого 1968 року народився [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЯК №394777 від 26 березня 1968 року, запис №426, де батьками зазначені: мати [PERSON], батько [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 грудня 1997 року, яке видано згідно з розпорядженням (наказом) від 22 грудня 1997 року за №579, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № Ж-463, квартира [ADDRESS] на праві приватної, спільної часткової власності [PERSON] та членам її сімї: [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 грудня 2007 року, зареєстровано в реєстрі за №3-6324, спадкова справа №515/07, вбачається, що [PERSON] отримала спадкове майно, що складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON], померлого 22 листопада 2006 року, у тому числі з урахуванням ? частини майна, від якого відмовився [PERSON]. 18 липня 2015 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 416988 від 18 липня 2015 року, запис № 7585, у звязку із чим відкрилась спадщина. Відповідно до довідки № 1673/07 квітня 2016 року (з місця проживання про склад сімї та реєстрації) у квартирі [ADDRESS], зареєстровані та проживають: [PERSON] (основний), [PERSON] (син). Згідно із технічного паспорту на квартиру 1997 року, квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат площею 29,6 кв. м., загальною площею квартира 42,40 кв. м. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], на підставі ст. 1261 ЦК України, є тільки її син [PERSON], позивач по справі. Позивач звернувся до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену частину майна він не отримав, у звязку з тим, що відсутня державна реєстрація на частину квартири, про що свідчить постанова про відмову у вчинені нотаріальної дії Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 19 квітня 2016 року. Таким чином, у звязку зі смертю [PERSON], відкрилась спадщина, враховуючи, що позивач заявив у судовому засіданні про прийняття спадщини, за правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступив у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняв цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за ним право власності в порядку спадкування за законом. На сьогоднішній момент позивач позбавлений можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки [PERSON] за час свого життя не зареєструвала в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на частину квартири, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку, яке належало їй. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). В п. 6 цього ж Пленуму зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна». При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved