Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася позивач з позовом [PERSON], [PERSON], 3-ті особи: [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно, витребування майна від добросовісного набувача, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення іпотеки, в подальшому уточнила свої позовні вимоги та обґрунтувала їх наступним. 04.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером №3508. Відповідно до п. 1 зазначеного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, б. 24-6, кв. 88. Однак при неодноразовому зверненні позивача до КП «Харківське міське БТІ» їй не вдалось зареєструвати право власності на зазначену квартиру у зв*язку з тим, що з 01.01.2013 року повноваження по здійсненню державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна будуть передані до новоствореного органу - Державної реєстраційної служби, а КП «Харківське міське БТІ» буде приймати документи лише до 28.12.2012 року. 18.06.2015р. Позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, однак 24.06.2015року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №22336031 та зазначено, що станом на момент звернення за державною реєстрацією права власності [PERSON], право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за особою, відмінною від заявника на підставі іншого правочину. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відчуження квартири проведено [PERSON], право власності якої було зареєстровано на підставі дубліката договору купівлі-продажу, серія та номер: 1205, виданий 12.12.2011 року, видавник: приватний нотаріус ХМНО [PERSON], дублікат видано 20.03.2014 року №25». За таких обставин, відповідач [PERSON] фактично двічі продала одну і ту ж квартиру - 04.12.2012 року позивачу [PERSON], а 10.04.2014 року відповідачу [PERSON] При цьому, відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу їй дублікатів правовстановлюючих документів у звязку із втратою оригіналів та не повідомила нотаріуса [PERSON], що нею вже було проведено відчуження належної їй квартири, а документи на квартиру вона не втрачала, а передала нотаріусу [PERSON] при посвідченні договору купівлі-продажу із Позивачем. Після одержання дублікатів правовстановлюючих документів на спірну квартиру 20.03.2014 року, відповідач [PERSON] звернулася до Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора [PERSON] за №12064462 від 01.04.2014 року право власності [PERSON] на спірну квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 27.03.2014 року, номер запису про право власності - 5179035. 10.04.2014р. відповідач [PERSON] у того ж самого нотаріуса [PERSON] уклала із відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений в реєстрі за №50. В цей же день приватним нотаріусом [PERSON] як державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №12338620, яким право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON], якого позивач вважає добросовісним набувачем та у якого вона має право витребувати належне їй майно, яке вибуло з її володіння без її волі. 30.04.2014 року між [PERSON] (як іпотекодавцем) та [PERSON] (як іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки №402, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] з метою проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 04.12.2012 року позивач вважає, що необхідно припинити іпотеку, що виникла на підставі Договору іпотеки №402, укладеного 30.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі не визнала, в їх задоволенні заперечувала у повному обсязі та зазначила щодо вимоги про визнання права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], то така вимога може ставитися позивачем у тому разі, якщо право власності особи позивача оспорюється, не визнається чи порушується будь-якими особами. Особа, що звернулася до суді з відповідним позовом , виходячи з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна не є власником майна, а отже її права не є порушеними, невизнаними чи оспорюваними, а отже на такій підставі її вимога про визнання за нею права власності не підлягає задоволенню. Вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме від добросовісного набувача [PERSON] на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки така позовна вимога може бути поставлена виключно власником майна, право власності якого зареєстроване у встановлено вище зазначеним порядком. Будь-яка інша особа, що не є власником майна у встановленому законом порядку не може звертатися до суду з таким способом захисту як витребування майна із чужого незаконного володіння. Крім того, позивач у своїй позовній заяві самостійно визнає той факт, що [PERSON] є добросовісним набувачем майна - квартири [ADDRESS]. Позивачем не наведеного жодного факту, на підставі якого, з урахуванням ст. 388 Цивільного кодексу України від [PERSON] може бути витребуване майно як від добросовісного набувача, а отже така позовна вимога не підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача про припинення іпотеки, представник відповідача [PERSON] зазначила, що позивачем у своїй позовній заяві не було зазначеного жодного пункту з Закону України «Про іпотеку» на підставі якого укладений договір про іпотеку повинен бути визнаний припиненим, в свою чергу, Законом України «Про іпотеку» чітко визначені підстави умови за яких іпотека вважається припиненою. Відповідач [PERSON], 3-ті особи в судове засідання не з*явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надавали. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 04.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Г авриловою [PERSON] за реєстровим номером №3508. Відповідно до п. 1 зазначеного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]., жодних дій щодо реєстрації даного договору з боку позивача не проводилось. 10.04.2014р. відповідач [PERSON] уклала із відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений в реєстрі за №50 та у подальшому на підставі договору іпотеки від 30.04.2014 року між [PERSON] (як іпотекодавцем) та [PERSON] (як іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки №402, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] . Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає обов*язковій державній реєстрації й виникає виключно з моменту проведення такої реєстрації. Аналогічне положення містить у собі абзац другий п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав», де зазначено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до абзацу першого п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав». Відповідно до\~статті 387 ЦК\~та\~частини третьої статті 10 ЦПК\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Відповідно до абзацу першого п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав»\~Відповідно до положень\~частини першої статті 388 ЦК\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. В свою чергу ст. 388 ЦК України зазначає, що якщомайно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про щонабувач не знав і не міг знати (добросовіснийнабувач), власникмає право витребуватицемайновіднабувачалише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. 2. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. 3. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до положень ст.ст.210 та 640 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом та є вчиненим з моменту його державної реєстрації . Положеннями ст.657 ЦК України передбачено обов*язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено , що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності на майно та витребування його від добросовісного набувача, оскільки остання не набула права власності на таке в установленому законом порядку відповідно право вимоги у останньої суд вважає відсутнім. Вищезазначений правочин,укладений між сторонами є нікчемним, відповідно до останнього можуть бути застосовані наслідки його недійсності, передбачені діючим законодавством. Вимоги позивача про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та реєстрацію обтяжень є похідними від первісних вимог та відповідно не підлягають задоволенню . На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed