Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Слов`янської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 жовтня 2011 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, який було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03.10.2018 року. Рішення набрало законної сили 05.11.2018 року. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Починаючи з березня 2017 року відповідач проживає окремо за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував та не відвідує її вдома та у школі, участі у вихованні дитини не бере. Аліменти на утримання дочки не сплачує. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки, проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичному розвитку, як складову виховання, не спілкується з дитиною, що необхідно для нормального самоусвідомлення; не надає доньці доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для її утримання, так як це встановлено ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства». Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, на думку позивачки можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Все вищезазначене свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Постановою № 3 Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення батьківських прав, та відновлення батьківських прав» п. 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місто, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, його освіту, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно, впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному розмірі, необхідному для його нормального самопізнання; не надають дитині доступ до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню дитиною загальних норм моралі; не проявляють інтересу до внутрішнього світу дитини; не створюють умов для отримання дітьми освіти. Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвитку, той з батьків, хто мешкає окремо від дитини зобов`язаний приймати участь у вихованні та утриманні дитини. У випадку ухилення батька від виконання його батьківських обов`язків по вихованню дитини, його можна позбавити батьківських прав у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позивачка вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Виходячи з вищезазначеного позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 02 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволені позовних вимог наполягає, заперечень проти ухвалення судом заочного рішення не надала. Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи телефонограмою та шляхом розміщення інформації про судові засідання для відповідача, місцем проживання якого є тимчасово непідконтрольна територія (Донецька область, м.Донецьк), на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет. Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області до судового засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні судом рішення по справі просив врахувати висновок органу опіки та піклування Словьянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої - [PERSON] , [INFO] . Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2011 року, який розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 жовтня 2018 року. Рішення набрало законної сили 05.10.2018 року (а.с.10). [PERSON] народилась [INFO] у місті Донецьк Донецької області (а.с.8). У свідоцтві про народження батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . [PERSON] , зареєстроване місце проживання якої: [ADDRESS] , як внутрішньо переміщена особа фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно довідки про склад сім`ї №38, виданої 23.02.2021 року Комітетом мікрорайону ЖЕУ №3 м. Слов`янська, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] разом з донькою [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Актом №37 від 23.02.2021 року комітету мікрорайону ЖЕУ №3 підтверджено, що [PERSON] фактично мешкає зі своєю дитиною [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Батько [PERSON] у вихованні доньки участі не приймає, разом з родиною не мешкає (а.с.12). Згідно акту №39 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 23.02.2021 року, керівником комітету мікрорайону «ЖЕУ №3» проведено обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що житлове приміщення складається з 2-х кімнат загальною площею 43,0кв.м, яке розташовано в 5-ти поверховому будинку. В квартирі наявний централізований водопровід, каналізація, централізоване опалення, газопостачання. За результатами проведення обстеження комісія прийшла до висновку, що [PERSON] разом зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] , мешкають в квартирі, в якій є всі необхідні меблі та речі, у дитини є своя кімната. Батько [PERSON] з родиною не мешкає, у вихованні дитини участі не приймає (а.с.13). [PERSON] працює у Краматорській філії ТОВ «ДНІПРО-ВЕНДОР» продавцем продовольчих товарів з 01 липня 2020 року. За період роботи зарекомендувала себе, як цілеспрямований і відповідальний співробітник, легко навчається і швидко сприймає нову інформацію. Отримує стабільну заробітну плату. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.16,18). Згідно громадської характеристики №51 від 17.03.2021 року за підписом керівника комітету мікрорайону «ЖЕУ №3» [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] зі своєю донькою [PERSON] , [INFO] . Мати виховує дитину одна, батько участі у вихованні дитини не приймає, з родиною разом не мешкає. За час проживання за вищевказаною адресою [PERSON] зарекомендувала себе з позитивного боку, ввічлива, з повагою відноситься до сусідів (а.с.17). [PERSON] навчається у Слов`янській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №10 з 1 класу. Дитина характеризується з позитивною сторони. Мати дівчини відповідально ставиться до виховання доньки, відвідує батьківські збори, допомагає у господарській діяльності класу, намагається організувати дистанційне навчання дитини (а.с.19). Державним виконавцем Краматорського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Я.А. Горошенко надано розрахунок заборгованості по аліментам у [PERSON] на користь [PERSON] , згідно виконавчого листа Слов`янського міськрайонного суду Донецької області №234/10949/17; 2-н/243/731/2017 від 02.08.2017 року, розмір якої станом на 25.02.2021 року складає 95586,08грн (а.с.14-15). Виконавчим комітетом (органом опіки та піклування) Слов`янської міської ради Донецької області підготовлено висновок від 20.05.2021 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даного висновку, розглянувши позовну заяву [PERSON] , в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , надані нею документи про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , встановлено наступне. Малолітня - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням, захищає права та інтереси дитини. Батько малолітньої - [PERSON] , [INFO] , самоусунувся, від виконання батьківських обов`язків, у вихованні дитини участі не приймає, не турбується про стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток. Батько не сплачує аліменти на утримання дитини, не надає дозволу на тимчасові виїзди за кордон, з метою оздоровлення, відпочинку, спілкування з бабусею та дідусем. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини до увага приймалися факти самоухилення від виконання батьківських обов`язків громадянином [PERSON] , [INFO] , щодо виховання та утримання малолітньої - [PERSON] , [INFO] . Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи вищевикладене, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини від 12.05.2021 року, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що [PERSON] , [INFO] , доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до частини 1 статті 151 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Частиною 4 цієї статті передбачено, що під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, що знайшло повне відображення в поведінці відповідача. Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та інше, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) у параграфі 100 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року). Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року). Суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, а саме не забезпечив належного догляду, харчування, санітарно-гігієнічними умовами тощо. Відповідно до п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що аргументи наведені на переконання щодо позбавлення батьківських прав є достатніми для виправдання застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню, оскільки це є в інтересах малолітньої дитини. Проте як, відмова у задоволенні позову, може привести до тяжких наслідків. Дитина у віці до 14 років, відповідно до ст.6 СК України, вважається малолітньою. Суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Статтею 169 СК України передбачено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Частина 4 цієї статті передбачає, що суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Таким чином, відповідач не позбавлен ий права поновити батьківські права. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved