Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

До Лубенського міськрайонного суду Полтавської області звернувся [PERSON] із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року по справі № 539/2985/15-ц за його позовом [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали. Подану заяву обґрунтовує тим, що вищевказаним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року було відмовлено в задоволенні його позову. Підставою для відмови було те, що суду було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому ? частина спірних будівель належить йому. Суд вважав, що в зв'язку з реєстрацією ним права власності сараю-гаражу з погребом та добудови до будинку були усунуті перешкоди, які стали підставою для відмови йому в задоволенні вищевказаного позову. В подальшому він звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом про розподіл майна в натурі з урахуванням порядку користування земельною ділянкою та новоствореного майна. Однак, 30 вересня 2016 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області провадження по даній справі було закрито. Підставою для закриття стало те, що в ході розгляду справи було встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лубенської міської ради № 29547158 від 10.05.2016 року внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто скасовано реєстрацію права власності на ? частину сараю-гаражу з погребом та добудову до будинку. Інших документів, які б підтверджували введення в експлуатацію новостворених споруд, розташованих у спірній садибі суду надано не було. Тобто право власності на них у встановленому порядку на час розгляду справи сторони не набули, тож вони залишаються самочинними. [PERSON] стверджує, що оскільки він не знав і не міг знати на час розгляду справи, що Державна реєстраційна служба Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області надала помилково витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме ? частину сараю-гаражу з погребом та добудову до будинку, прохає суд переглянути прийняте 16 листопада 2015 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області у справі № 539/2985/15-ц рішення за його позовом до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали та ухвалити рішення, яким визнати, що йому та відповідачу [PERSON] належить на правах власності по ? частині будівельних матеріалів, використаних для будівництва сараю-гаражу з погребом та добудову до будинку. Всі судові витрати розділити в рівних долях. В судовому засіданні позивач вимоги своєї заяви підтримав, прохає їх задовольнити. При цьому пояснив, що до 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, під час якого ними за спільні кошти було придбано домоволодіння за адресою [ADDRESS] та приватизована земельна ділянка площею 0,0577 га. за тією ж адресою. На підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №112 від 24.05.2006 року ними також за спільні кошти за вищевказаною адресою також було побудовано сарай-гараж з погребом та добудову до будинку, але вони не здані в експлуатацію. На даний час, зважаючи на його напружені стосунки з відповідачем, здати в експлуатацію новостворене майно неможливо, а тому право власності на нього можна визнати лише як на будівельні матеріали. Інше спільно нажите майно, а саме вищевказане домоволодіння та земельна ділянка рішеннями апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року та 05.02.2014 року були визнані спільним сумісним майном подружжя та визнано право власності на ? частину вказаного майна за кожним з них. Відповідач [PERSON] проти задоволення заяви заперечує, вважає, що [PERSON] порушив встановлені законом строки звернені до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Крім того, на момент їхнього розлучення оцінки незавершеного будівництва по кількісному та якісному складу проведено не було. Не було визначено скільки будівельних матеріалів було придбано для часткового зведення спірних побудов. Не було встановлено їх відсоткову готовність, та не було встановлено суму коштів, затрачених на будівництво, адже після розлучення, вона в основному за допомогою своїх батьків та за їх кошти продовжувала добудовувати сарай-гараж з погребом та добудову до будинку. ЇЇ батьки купували будівельні матеріали та оплачували працю будівельників. Деякі речі були придбані за час окремого проживання і припинення шлюбних відносин. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали. Підставою для відмови було те, що суду було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому ? частина спірних будівель належить позивачу. Суд вважав, що в зв'язку з реєстрацією ним права власності сараю-гаражу з погребом та добудови до будинку були усунуті перешкоди, які стали підставою для відмови йому в задоволенні вищевказаного позову. В подальшому позивач звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовом про розподіл майна в натурі з урахуванням порядку користування земельною ділянкою та новоствореного майна. Однак, 30 вересня 2016 року ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області провадження по даній справі було закрито. Підставою для закриття стало те, що в ході розгляду справи було встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лубенської міської ради № 29547158 від 10.05.2016 року внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто скасовано реєстрацію права власності на ? частину сараю-гаражу з погребом та добудову до будинку. Інших документів, які б підтверджували введення в експлуатацію новостворених споруд, розташованих у спірній садибі суду надано не було. Тобто право власності на них у встановленому порядку на час розгляду справи сторони не набули, тож вони залишаються самочинними. Відповідно до ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. У п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30 березня 2012 року № 4 судам роз'яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України). Для визначених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 361 ЦПК України нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лубенської міської ради № 29547158 від 10.05.2016 року внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто скасовано реєстрацію права власності на ? частину спірних побудов, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для перегляду рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року в зв'язку з нововиявленими обставинами та скасування цього рішення в повному обсязі з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали. Задовольняючи позов судом встановлено, що сторони з 7.07.1999 року по 04.11.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час проживання в шлюбі ними за спільні кошти було придбано житловий будинок [ADDRESS], а також приватизована земельна ділянка, площею 0,0577. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року спірна садиба визнана спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , за кожним визнано право власності на ? частину спірної садиби. (а.с. 4-5). Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 року земельна ділянка, на якій розташована спірна садиба визнана спільним сумісним майном сторін [PERSON] та [PERSON], за кожним визнано право власності на ? частину. (а.с. 6-7). Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 25 березня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] про поділ в натурі спірної садиби і земельної ділянки, на якій вона розташована. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою. (а.с. 31-34). На підставі рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради №112 від 24 травня 2006 року в садибі за адресою [ADDRESS], як вбачається із технічного паспорту виготовленого 30.07.2014 року, споруджено прибудову а1, сарай (літню кухню) - гараж «Б», погріб під «Б». Відповідно до звіту про інструментальне технічне обстеження будівельних конструкцій добудови до житлового будинку садибного типу та господарські будівлі по [ADDRESS] на побудову сарай (літньої кухні) - гаражу «Б», погребу піж «Б», добудови до будинку «а1», за адресою [ADDRESS], було використано наступні будівельні матеріали а саме : по прибудові «а1» : азбестоцементні хвилясті листи 22 шт.; цегла керамічна М100 16,45 м. куб; спецнапил (дерево) 1,9 м. куб.; бетон В7,5 4,56 м. куб.; цементний розчин М75 5,8 м. куб.; по літній кухні - гаражу «Б» : азбестоцементні хвилясті листи 61 шт.; цегла керамічна М100 28,3 м. куб.; спецнапил (дерево) 4,6 м. куб.; цементний розчин М75 6,8 м. куб.; по погребу під «Б» : залізобетонні ребристі плити 2 шт.; цегла керамічна М100 11,57 м. куб.; цементний розчин М75 2,77 м. куб.; бетон В7,5 2,11 м. куб. Як вбачається із вищезазначеного рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08 липня 2015 року та ухвали апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року підставою для відмови в позові [PERSON] стало те, що у спірній садибі в [ADDRESS] розташовані новостворені споруди (прибудови), які не введені в експлуатацію, право власності на них, а саме на сарай (літню кухню) - гараж «Б», погреб під «Б», добудову до будинку «а1» сторони у встановленому порядку не набули. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками або ж один із співвласників має право на виділ його частки в натурі. За змістом наведених норм закону поділу в натурі підлягає лише майно, набуте особами у встановленому законом порядку. Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), після введення його в експлуатацію. Судовими рішеннями зроблений висновок, що оскільки вказані об'єкти є приналежністю головної речі - будинку, то без вирішення питання про введення їх в експлуатацію (набуття права власності на них) є неможливим вирішити питання щодо реального поділу садиби і земельної ділянки. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно п. 15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Таким чином, після внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто скасування реєстрації права власності на ? частину сараю-гаражу з погребом та добудови до будинку вказане майно є об'єктом незавершеного будівництва, а тому право власності на нього може бути визнано лише як на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як установлено у судовому засіданні, об»єкт вищевказаного незавершеного будівництва, а саме сараю - гаражу «Б» з погребом під «Б» та добудови до будинку «а1» був створений за час сумісного проживання за рахунок спільних коштів, що також фактично було встановлено попереднім судовим рішенням, що набрало законної сили (а.с.4-5), тож за умови неможливості здачи їх в експлуатацію, суд приходить до висновку що право власності на це майно слід встановити як на будівельні матеріали використані для його будівництва. На підставі встановлених і наведених обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved