Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулися [PERSON], [PERSON] з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про захист прав споживачів, в якому вказували, що у них з відповідачем довгий час існують спірні правовідносини з відповідачем, як з виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за адресою: [ADDRESS], однак жодних питань у судовому порядку відповідач не вирішував. Починаючи з 2014р. позивачі отримують якісь довідки про нібито-то існуючу заборгованість за послуги водопостачання, які не містять розгорнутої інформації та не підтверджені жодним документом. Крім того, одночасно з неправомірними діями відповідача, невідомі особи почали дії, що мають ознаки здирництва, а саме постійні телефонні дзвінки, погрози вилучення та продажу майна, навмисне вручення сусідам фейкових повідомлень про позивачів, постійні погрози відрізання від мереж водопостачання. Разом з тим, відповідач відмовляється брати на облік лічильники води, нараховуючи платню за нормами споживання, намагаючись отримати кошти за ненадані обсяги води. Позивачі зазначають, що дії відповідача порушують права позивачів як споживачів послуг та просили встановити фактичний розмір спірної заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства та зобов»язати відповідача взяти на облік лічильник за адресою: [ADDRESS]. В подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги та просили з урахування строку позовної давності встановити розмір заборгованість позивачів перед відповідачем за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у розмірі 7233грн. 99коп., визнати договір між [PERSON] та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» м.Одеса укладеним на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року щодо типового договору та стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON], його представник та представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти позову посилаючись на те, що позивачами не правильно обраний спосіб захисту своїх прав і крім того, вказувала на те, що позивачі жодного разу не зверталися до відповідача з будь-якими пропозиціями чи проханнями. Просила в задоволенні позовних вимог відмовити. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно довідки про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб ОСББ «Соломєя» №74 від 25.04.2017р. за адресою: [ADDRESS] до складу сім»ї (зареєстрованих) входять [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., які не проживають за даною адресою з 01.01.2017р. (а.с.69). Згідно до п.5 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об»єктів усіх форм власності є суб»єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Відносини між суб»єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з постачання холодної води і водовідведення, порядок обліку і оплати цих послуг регулюються «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого зазначеною постановою. В якості обгрунтування своїх позовних вимог позивачами надано копію претензії -повідомлення департаменту роботи з абонентами філії «Інфоксводоканал» від 05.12.2014р., в якому повідомляється про наявність у [PERSON] боргу за надані послуги водопостачання та водовідведення у сумі 7217,75грн. станом на 05.12.2014р., який необхідно сплатити в 10-ти денний строк. Також роз»яснено, що по питанням врегулювання суми заборгованості запропоновано звернутися до районного абонентського відділу.(а.с.5) Крім того, позивачами надано копію повторного попередження, в якому зазначена сума заборгованості, яка станом на 01.07.2017р. складає 8678грн.10коп., копію заяви ТОВ «Інфоксводоканал» служби водозбуту від 08.04.2014р. про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з січня 2008р. по квітень 2014р. у розмірі 5991,51грн., виписки по особовому рахунку (а.с.6-8, 22-23,51,58). Суд зазначає, що вказані докази не є належними та допустимими, оскільки позовних вимог щодо стягнення суми заборгованості а також вимог про видачу судового наказу про стягнення виниклої заборгованості до суду не пред»являлося, що не заперечується позивачами. Як вказував позивач [PERSON] та його представник, вони зверталися до відповідача із заявами про зменшення платні після довгострокової відсутності за місцем проживання а також із заявами щодо встановлення та взяття на абонентський облік лічильника холодної води, однак їм було відмовлено у категоричній формі. Суд зазначає, що на підтвердження вищезазначеного ні позивачами, ні їх представниками не надано жодного доказу їх звернення до ТОВ «Інфоксводоканал» і особі філії «Інфоксводоканал» а також відмови у перерахунку та встановлення та взяття на облік лічильника холодної води. Згідно п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов»язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Типовий договір на водопостачання є додатком до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. Представник позивача вказував на те, що умови типового договору, який пропонувався укласти його довірителю, відповідачем навмисно спотворені, не відповідають формі типового договору, який передбачений «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р., а саме зобов»язання, які повинні бути покладені на відповідача, відповідач перекладає на споживача, що є неприпустимим. Доказів який саме типовий договір відповідачем пропонувався укласти позивачам не надано, крім того, представник відповідача неодноразово зазначала, що позивачі з приводу укладання договору на послуги водопостачання та водовідведення до відповідача не зверталися. Згідно ст.638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх суттєвих умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як суттєві або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, відносно яких по заяві хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.21 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами. Що стосується заяви позивачів щодо застосування строку позовної давності до виниклої суми заборгованості, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У разі якщо відповідач звернеться до суду з вимогами про стягнення заборгованості з позивачів, останні матимуть право надати суду заяву про застосування строку позовної давності, яку суд буде розглядати в позовному провадженні. Крім того, суд зазначає, що строк позовної давності у відповідності до вимог ст.264 Цивільного кодексу України може перериватися, тому в даному випадку визначати суму заборгованості позивачів перед відповідачем недоречно. Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об»єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням способу захисту. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій або бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки такого способу захисту як встановлення розміру заборгованості позивачів перед відповідачем не передбачено діючим законодавством а також ці вимоги є такими, що заявлені передчасно, тому суд відмовляє в їх задоволенні. Що стосується вимог щодо визнання договору між [PERSON] та ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» м.Одеса укладеним на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року щодо типового договору суд вважає їх необгрунтованими, оскільки позивачами не надано доказів звернення до відповідача із заявами про укладення договору, умови договору між сторонами не обговорювалися та стосовно них не було досягнуто згоди, а відтак суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Outcome: dismissed