Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 14.08.2015 року звернулось ПАТ «Ощадбанк» із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 21.09.2007 року був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 60000 дол. США, а [PERSON] зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 21.09.2017 року. В якості забезпечення зобовязання по кредитному договору, між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ВАТ «Ощадбанк» 24.09.2007 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №183, за умовами якого [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк України» нерухоме майно будинок за адресою: м.Одеса, вул. Горизонтальна, буд. 3. Позивач стверджує, що через неналежне виконання [PERSON] умов кредитного договору №1966-Н, у нього станом на 01.08.2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 167\~833,26 дол. США та 9 712,52 гривень. Посилаючись на вищевикладені обставини та уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги позивач просить суд: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Ощадбанк» за кредитним договором №1966-Н від 21.09.2007 року у розмірі 167\~833,26 дол. США та 9 712,52 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно будинок №3 по вулиці Горизонтальній в м.Одесі загальна площа якого складає 59,5 кв. м., житлова 39, 6 кв.м., що належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Державний ощадний банк України» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; покласти на відповідачів обовязок відшкодувати позивачу сплачений при зверненні до суду судовий збір; відстрочити виконання рішення суду, окрім стягнення судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення та просив розглянути справу за відсутності представника банку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, поштові повідомлення №№ ,про причину неявки суд не сповістили. Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору про надання кредиту №1966-Н від 21.09.2007 року, укладеному між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], останній отримав кредит в розмірі 60000 дол. США та зобовязався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту строком до 21.09.2017 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредиту №1966-Н від 21.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №183. Пунктом 1.1 договору іпотеки сторони обумовили, що іпотекою забезпечується вимога іпотекодержателя, що випливає з кредитного договору №1966-Н від 21.09.2007 року, та іпотекодержатель має право у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна іпотекодавців. Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку ВАТ «Державний ощадний банк України» нерухоме майно будинок, що знаходиться в м.Одесі, по вул. Горизонтальній, №3, який складається в цілому з одного житлового будинку, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., позначеного у плані під літ. «А» та надвірних споруд: «Б» - літньої кухні, «Г», «Д» - сараїв, «Е» - убиральні, №1-2 - огорожі, І мостіння, ІІ - колодязя. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 21.03.2003 року за реєстровим №1994. Згідно п. 3.1.4 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцями зобовязань за цим договором або боржником за кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 4 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків Судом встановлено, що згідно Змін до Статуту Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №502 від 06.04.2011 року, ВАТ «Державний ощадний банк України» змінило найменування на ПАТ «Державний ощадний банк України». Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач [PERSON] порушив умови договору про надання кредиту №1966-Н від 21.09.2007 року та взяті на себе зобовязання в частині повернення кредиту щомісячними платежами, в результаті чого станом на 01.08.2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі у розмірі 167833 (сто шістдесят сім тисяч вісімсот тридцять три) дол. США 26 центів та 9712 (дев'ять тисяч сімсот дванадцять) гривень 52 коп., з яких: прострочений основний борг по кредиту 57500 ( пятдесят сім тисяч пятсот) дол. США; прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.10.2007 року по 31.07.2015 року 53968 (пятдесят три тисячі девятсот шістдесят вісім) дол. США 06 центів.; прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.07.2008 року по 01.08.2015 року 6800 (шість тисяч вісімсот) гривень; пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.08.2012 рік по 01.08.2015 рік 29600 (двадцять дев'ять тисяч шістсот)дол. США 79 центів; пеня за прострочені проценти користування кредитом за період з 01.08.2012 рік по 01.08.2015 рік 22753 (двадцять дві тисячі сімсот пятдесят три) дол. США; пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01.07.2008 року по 01.08.2015 рік 2912 (дві тисячі девятсот дванадцять) гривень 52 коп.; 3% річних за несвоєчасно погашення кредиту за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 рік 4011 (чотири тисячі одинадцять) дол. США 31 цент. Відповідно до п. 4.1 іпотечного договору у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцям та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не більш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Про наявність простроченої заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання відповідачів, на виконання вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», було повідомлено письмовими вимогами від 29.05.2015 року. Письмові вимоги банку виконані відповідачами не були. У зв'язку із невиконанням [PERSON] умов кредитного договору та наявністю заборгованості, позивач звернувся до суду обравши способом захисту своїх порушених прав звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: будинок, що знаходиться в м.Одесі на вулиці Горизонтальній, за №3, загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність на підставі Договору іпотеки №183 від 24.09.2007 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов п.4.1 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим Договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко-держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. В п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Пленум Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в зазначеній Постанові №5 від 30.03.2012 року зауважив, що у звязку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. За п. 4.4 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4.5 цього договору). Пунктом 4.5 іпотечного договору сторонами були обумовлені способи задоволення іпотекодержателя, а саме: у випадку невиконання іпотекодавцями та/або боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень зобовязань за цим та/або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Цей договір згідно з вимогами ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, та за вибором іпотекодержателя, є, зокрема, правовстановлюючим документом на предмет іпотеки і правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки і рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Оскільки в договорі іпотеки міститься застереження про можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, банк набув право на застосування в судовому порядку саме обраного ним способу звернення стягнення на іпотечне майно за договором іпотеки від 24.09.2007 року, укладеним для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання кредиту за №1966-н від 21.09.2007 року. У звязку із вищевикладеним, та враховуючи те, що позивачем належним чином виконано всі вимоги, передбачені законом, заборгованість за кредитним договором залишається не сплаченою, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем підлягають є обгрунтовними. Водночас, суд не погоджується із розміром заборгованості за кредитним договором №1966-Н від 21.09.2007 року, в рахунок погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, в частині включення в суму боргу 3% річних за несвоєчасно погашення кредиту за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 рік у розмірі 4011 дол. США 31 цента, з наступних підстав. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищезазначені положення, закон повязує можливість стягнення кредитором з боржника трьох процентів річних від простроченої суми лише у випадку, коли інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як кредитним договором №1966-Н від 21.09.2007 року, укладеним між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], передбачений розмір процентів за користування кредитом та розмір пені за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальником, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних від прострочених сум заборгованості за кредитом є безпідставними. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором №1966-Н від 21.09.2007 року, в рахунок погашення якого підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки, з вирахуванням суми 3% річних за несвоєчасно погашення кредиту за період з 01.08.2012 року по 01.08.2015 рік, становить 163821 (сто шістдесят три тисячі вісімсот двадцять один) дол. США 95 центів та 9712 (дев'ять тисяч сімсот дванадцять) гривень 52коп. Відповідно до змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Разом із цим, судом встановлена сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Ощадбанк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання. Судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3654 грн., документально підтверджені позивачем підлягають присудженню на його користь в порядку до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved