Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач з позовною заявою, зазначаючи, що вона є власником житлового приміщення - мансарди, що знаходиться у житловому будинку №53 по вул. Єврейській в м. Одесі. Також позивач є власником квартири №3 в житловому будинку №53 по вул. Єврейській в м. Одесі на підставі договору дарування від 30 березня 2004 року. З метою зберігання дитячих речей (коляски та велосипеду), позивачка здійснила спробу скористатись з цією метою підвальним приміщенням будинку №53 по вул. Єврейській в м. Одесі. Проте, в користуванні підвальним приміщенням їй було заборонено відповідачем - [PERSON] , який зареєстрований та мешкає у [ADDRESS]. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причин неявки не повідомили. У звязку з неявкою відповідачів, зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового приміщення - мансарди, що знаходиться у житловому будинку №53 по вул. Єврейській в м. Одесі на підставі договору дарування від 30 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1549. Також позивач є власником квартири №3 в житловому будинку №53 по вул. Єврейській в м. Одесі на підставі договору дарування від 30 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1546. 02.04.2015 року позивач звернувся до дільничного інспектора Приморського РВ м. Одеси з приводу здійснення перешкод в користуванні підвальним приміщенням відповідачем - [PERSON], про що свідчить копія талону-повідомлення №001561 від 02.04.2015 року. На письмове звернення позивача вона отримала відповідь від 15.04.2015 року про те, що в ході опрацювання заяви було встановлено, що дільниця №4 КП «ЖКС Порто-Франківський» надала [PERSON] підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 53 з метою зберігання інвентарю та матеріалів при роботі пічником. У звязку з тим, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини з приводу підвального приміщення, їй було рекомендовано звернутись до суду для вирішення вищезазначеного питання. 16 січня 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було витребувано наступні докази у справі: з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради інформацію щодо можливої реєстрації підвального приміщення, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 53, з метою зясування його статусу та характеристик (загальна площа, тощо) та з КП ЖКС «Порто-Франківський» інформацію щодо можливої передачі підвального приміщення, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Єврейська, буд. 53 в оренду будь-яким фізичним або юридичним особам. З КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради була отримана відповідь, що жодне підвальне приміщення за вказаною адресою не зареєстроване. З КП ЖКС «Порто-Франківський» жодна письмова відповідь до суду не надходила. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав всіх субєктів права власності. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. В п. 1.1 рішення Конституційного суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 «У справі за конституційним зверненням [PERSON] та інших громадян про офіційне тлумачення положень п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»» та за конституційним поданням народних депутатів України про офіційне тлумачення положень ст. ст. 1, 10 цього Закону, надано таке тлумачення змісту чинного законодавства: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні та ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких додаткових дій. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Таким чином, стосовно усіх підсобних приміщень (приміщень горища), введених в експлуатацію разом з багатоквартирним будинком (або пізніше), у співвласників квартир цього будинку виникає право спільної сумісної власності, не розподіленої між цими особами. Стосовно цього майна співвласники квартир багатоквартирного будинку (у тому числі й відповідачі) можуть сперечатися з приводу порядку встановлення порядку користування спільним майном, а так само з приводу виділення в натурі частки зі спільного майна у вигляді окремих його частин. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial