Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулось ПАТ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказано, що 30/08/2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання послуг кредитних карт, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 15129,79 гривень у виді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості. Підписанням вказаного договору відповідач підтвердив свою згоду на приєднання на підставі ст. 634 ЦК України до Умов, правил, тарифів позивача щодо надання позик. Позивач вказав, що відповідач не виконав свої обов`язки за договором щодо повернення позики та сплати процентів за її користування, а тому просив суд стягнути з нього заборгованість в примусовому порядку. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримав. В судовому засіданні відповідач позов хоча і заперечив, але надав суду пояснення про те, що він користувався банківською карткою, виданою йому позивачем, шляхом зняття з неї кредитних коштів. Протягом тривалого часу в такий спосіб отримував від позивача позикові грошові кошти та повертав їх. Однак після звільнення з роботи в закладі громадського харчування відповідач перестав повертати отримані від позивача позики. В серпні 2012 року ним було укладено договір про реструктуризацію його заборгованості перед позивачем за договором позики. Після укладення договору про реструктуризацію заборгованості в серпні 2012 року відповідач сплатив на користь позивача біля 2000 гривень для погашення заборгованості за договором позики та зобов`язався сплачувати позивачеві по 800 гривень щомісячно до повного погашення заборгованості за договором позики. Однак позивач не бажає сплачувати заборгованість перед позивачем, оскільки копію Умов та правил надання послуг позивачем, до яких він приєднався на підставі ст. 634 ЦК України та надіслані йому разом з позовом складені російською мовою. А також тому, що він вважає, що на нього здійснювався тиск представниками банку, які наполягали на виконанні ним договірних обов`язків та сплати заборгованості по договору позики. Також відповідач надав суду пояснення про те, що з 2012 року і до цього часу він не звертався до правоохоронних органів з приводу тиску на нього, оскільки його задовольняла відсутність вимогу від банку щодо виплати заборгованості. Судом встановлено, що 30/08/2012 р. відповідач подав позивачу заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 30/08/2012 р. між позивачем та відповідачем було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику на строк 24 місяці користування в сумі 15129,79 гривень до 31/08/2014 р. під 1,5 % в місяць. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача відповідач повинен сплатити йому 22067,05 гривень, з яких 14899,17 гривень - заборгованість за кредитом, 3744,99 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 3422,89 гривень штрафів. Після роз`яснення відповідачу його обов`язку за ст.ст. 10, 60 ЦПК України про надання суду доказів щодо спростування позову він не надав суду жодного такого доказу. При цьому відповідач надав суду пояснення про те, що 30/08/2012 р. він підписував договір і має заборгованість перед позивачем, однак не бажає її сплачувати з підстав викладення його російською мовою та вимог колекторів про оплату заборгованості. Відповідно до п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В п. 1 ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позовна давність за вимогами позивача не завершилась. Відповідач вчинив дії, спрямовані на визнання заборгованості та її погашення. Позов обґрунтовано належними правовими підставами, відповідач не подав суду жодного доказу на спростування позову, а тому він підлягає до задоволення. Заперечення відповідача проти позову нічим не обґрунтовані. Також відповідач не подав суду доказу того, що на момент отримання позики і укладення договору від 30/08/2012 р. та реструктуризації його заборгованості у нього були заперечення проти викладення договору та правил надання позивачем банківських послуг російською мовою. Пояснення відповідача спрямовані на уникнення своїх договірних зобов`язань, спрямовані на зловживання своїми правами, що заборонено в ст.ст. 13, 167 ЦК України. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до зазначеного та на підставі ст. 13, 16, 1054, 1049 ЦК України суд, -

Outcome: approved