Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] (надалі - Позивач) з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що він є власником автомобіля марки ГАЗ 31105, 2005 року випуску. Постановою державного виконавця на все майно позивача було накладено арешт та заборону відчуження. На звернення [PERSON] до Металургійного відділу ДВС м. Кривий Ріг з проханням зняти арешт з автомобілю, останнім було повідомлено, що у виконавчому провадженні В8-541 про примусове виконання виконавчого напису від 12.01.2008р. №266 виданого приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь стягувана ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 23677,30 грн., державним виконавцем 24.12.2008р. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві та направлено стягувачеві до виконання. Згідно акту про вилучення виконавчого провадження від 13.02.2012р. виконавче провадження було знищено та станом на 11.12.2018 року підстав для зняття арешту з майна боржника не має. А тому запропоновано звернутися до суду для вирішення питання зняття арешту з майна згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. З матеріалів справи вбачається, що позивач 20 травня 2011 року змінив прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» про що видано свідоцтво про зімну імені Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.6). Судом також встановлено, що Між [PERSON] (на той час прізвище - [PERSON]) та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/3251/23488/73 від 04.07.2005р. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між [PERSON] та кредитодавцем 04.07.2005р. було укладено договір застави №014/08/04-02/064/05 за яким позивач передав в заставу автомобіль марки ГАЗ 31105, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] (а.с.9) У зв'язку з тим, що за кредитним договором з утворилась заборгованість в розмірі 23677,30 грн., кредитор - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до [PERSON] приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу, який вчинив виконавчий напис №266 від 12.01.2008р. На підставі звернення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про примусове виконання зазначеного виконавчого напису до Металургійного відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області, останнім було відкрито виконавче провадження В8-541 (а.с.12). Постановою державного виконавця було накладено арешт на належний [PERSON] автомобіль марки ГАЗ 31105, 2005 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] та заборонено здійснювати його відчуження. В лютому 2008 року [PERSON] виконав всі зобов'язання за кредитним договором, про що свідчить довідка банку від 21.02.2008р. №298 (9,10). Однак незважаючи на виконання зобов'язань за кредитним договором арешт автомобіля, який був накладений 22.01.2008р. до теперішнього часу не було знято. На звернення [PERSON] до Металургійного відділу ДВС м. Кривий Ріг від 28.11.2018р. з проханням зняти арешт з автомобілю, останнім було повідомлено, що у виконавчому провадженні В8-541 про примусове виконання виконавчого напису від 12.01.2008р. №266 виданого приватним нотаріусом [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь стягувана ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 23677,30 грн., державним виконавцем 24.12.2008р. було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві та направлено стягувачеві до виконання. Згідно акту про вилучення виконавчого провадження від 13.02.2012р. виконавче провадження було знищено та станом на 11.12.2018 року підстав для зняття арешту з майна боржника не має. А тому запропоновано звернутися до суду для вирішення питання зняття арешту з майна згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (12). Отже, відповідно до ст.38 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.) в редакції від 07.10.2008р., у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Стаття 41 Конституції України наголошує - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 316-321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 р. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи встановлено, що на момент закінчення виконавчого провадження 24.12.2008 року, на вказану дату всупереч положенням ч. 2,3 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.) в редакції від 07.10.2008р. державним виконавцем не знято арешт, що був накладений у виконавчому провадженні за № В8-541 на все належне майно [PERSON] (а.с.7). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України N 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки. Як визначено п.9.10 вказаного Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Орган, який наклав арешт, позбавлений можливості скасувати накладений арешт, оскільки виконавче провадження було знищено (а.с.12). На теперішній час позивач має намір розпоряджатися належним йому майном, проте через наявність арешту, позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право позивача на відчуження належного йому автомобіля. З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом повно та всебічно з'ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved