Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Одеської товарної біржі, про визнання угоди дійсною, за яким просить суд: визнати договір купівлі-продажу за № 25157 від 20.04.1999 року, укладений на Одеській товарній біржі між [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , [PERSON] , з іншої сторони, про купівлю-продаж квартири [ADDRESS] , дійсним, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 20.04.1999 року між сторонами по справі, відповідачами [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з одного боку, та позивачами [PERSON] та [PERSON] , з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Даний договір було зареєстровано під № 25157 та посвідчений Одеською товарною біржею. Відповідно до вказаного договору покупці передали продавця обумовлену суму грошових коштів, а продавці передали покупцям ключі від квартири, забрали свої особисті речі та виїхали з помешкання. Право власності на квартиру було зареєстровано за позивачами 21.04.1999 року у КП «ОМБТІ та РОН» за № 316пр - стор. 172, р. № 149. Позивачі вказують, що підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцям екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереження на біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - спірної квартири, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН», квартира продавцями передана покупцям, таким чином, на думку позивачів, до покупців перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачам, тому згідно ст.\~225\~ЦК УРСР відповідачі, як власники майна, вправі були здійснювати її відчуження. У зв`язку з тим, що відповідачі від нотаріального посвідчення угоди ухиляються, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивачі вимушені звернутися з означеним позовом до суду. Представник позивачів надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю його та позивачів, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені, у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила та відзиву не надали. Суд у зв`язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилася, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. [PERSON] , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , [PERSON] , з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна за № 25157- квартири [ADDRESS] , що укладений 20 квітня 1999 року на Одеській товарній біржі. Вищевказана квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 38,4 кв. м., загальною площею 62,8 кв. м., належала [PERSON] , її неповнолітній доньці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 31 березня 1999 року, виданого УЖКХ виконкому Одеської міської ради народних депутатів зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 02 квітня 1999 року за №149, стор. 95, кн. 22 пр. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу № 25157 від 20 квітня 1999 року, укладений на Одеській товарній біржі без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Факт передачі покупної ціни продавцями від покупців, підтверджується пунктом 6 умов зазначеного договору № 25157, зареєстрованого на Одеській товарній біржі, відповідно до якого продавцями отримана сума за відчужувану квартиру. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцям екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереження на біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - спірної квартири, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» і наданий суду, квартира продавцями передана покупцям, суд вважає, що до покупців перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачам, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідачі, як власники майна, вправі були здійснювати її відчуження. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з\~тим,\~згідно ст.\~15\~Закону України\~«Про товарні\~біржі» №\~1957\~XII\~від 10\~грудня 1991\~року в\~редакції,\~яка діяла\~на час\~укладання договору\~купівлі-продажу\~в 1999\~році,\~угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не підлягали\~нотаріальному посвідченню.\~Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved