Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

До Подільського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] , [PERSON] (надалі за текстом співвідповідачі), про визнання права власності на обов`язкову частку спадкового майна та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що [INFO] помер її та відповідачів батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, а саме 1/2 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями згідно із заповітом є співвідповідачі. Водночас, позивач зазначає, що вона як малолітня дитина спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, має право на обов`язкову частину в спадщині - а саме, на половину частки, яка б їй належала у разі спадкування за законом, тобто на 1/12 частки квартири. Позивач звернулася до Одинадцятої київською державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено, оскільки у неї був відсутній оригінал правовстановлюючого документа на нерухоме майно, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та встановлено строк для надання відзиву. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04.11.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Співвідповідачі відзив у встановлений строк не подали, у судові засідання явку свого представника не забезпечили, про час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від них не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.04.2007 року № [NUMBER] (а.с. 15). Позивач є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 06.03.2001 року № [NUMBER] (а.с. 13). Відповідно до довідки комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.10.2018 року № КВ-2018 № 36368 [PERSON] належало 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла Подільської районної державної адміністрації від 12.01.1994 року (а.с. 11). 03.12.2018 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О. винесено постанову № 8064/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зокрема, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неподанням правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с. 32). Судом встановлено, що в матеріалах копії спадкової справи № 443/2006 міститься свідоцтво про право власності на житло від 12.01.1994 року, відповідно до якого 1/2 частка квартири за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Також в матеріалах спадкової справи міститься заповіт [PERSON] від 02.08.2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Піщенко Т.Г., відповідно до умов якого усе своє майно [PERSON] заповідав [PERSON] та [PERSON] у рівних долях кожному. Стаття 1223 ЦК України встановлює, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Стаття 1241 ЦК України передбачає, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивачу на момент смерті спадкодавця виповнилося п`ять років, тобто, вона була малолітньою дитиною спадкодавця, а відтак, має право на обов`язкову частку у спадщині. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Тобто у випадку відсутності заповіту кожен із спадкоємців (позивач та двоє співвідповідачів) повинні були б успадкувати по 1/6 частини квартири кожен, отже, обов`язкова частка у спадщині позивача становить 1/12 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позовні вимоги позивача обгрунтовуються тим, що відсутність правовстановлюючих документів на квартиру перешкоджає видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, на основі повно і всебічно з`ясованих доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3 435,52 грн підлягає стягненню зі співвідповідачів на користь позивача в рівних частках. З огляду на викладене,

Outcome: approved