Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивач в позові посилається на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 6,320 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 026446. За життя батько позивача залишив заповіт від 12 вересня 2003 року, в якому вказав її як єдину спадкоємицю всього свого майна. 05 лютого 2018 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Постановою нотаріуса мені відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропустила строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що нотаріусом не враховано ту обставину, що на день смерті разом із померлим [PERSON] проживала позивач. Оскільки позивач не відмовлялася від прийняття спадщини протягом шестимісячного строку, у зв`язку із чим вважаюся такою, що прийняла спадщину без обмеження строком. На підставі наведеного, позивач звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка належала її померлому батьку в порядку спадкування за законом. Позивач в судове засідання не з`явився, представником позивача надано до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву, в якій прохає розглянути справу без його участі. Дослідивши докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. В заповіті від 12 вересня 2003 року, посвідченому секретарем виконкому Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, [PERSON] вказав позивача, як спадкоємиця всього свого майна (а. с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Земельна ділянка площею 6,320 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 026446, належала [PERSON] (а. с. 5). У відповідності до п. 211 розділу 22 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України , спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, позивачем нотаріусу додано довідку № 607 від 13.12.2017 року, видану Шеченківською сільською радою, в якій зазначено, що на день смерті разом із померлим [PERSON] проживала його донька - [PERSON] (а. с. 35). Статтями 1296, 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. 05 лютого 2018 року із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] звернулася позивач (а. с. 25). Постановою нотаріуса від 15 лютого 2018 року, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини (а. с. 44). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, надавши докази постійного проживання разом зі спадкодавцем. Однак нотаріусом необґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивач вважається такою, що прийняла спадщинубез обмеження строком. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач має право на спадкування за заповітом після смерті батька, прийняла спадщину, тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] .

Outcome: approved