Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 04 листопада 2014 року надійшла позовна заява виконувача обов'язків Коростенського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] (далі - [PERSON]) до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») про розірвання договорів, стягнення грошових коштів. Внаслідок скасування Верховним Судом України судових рішень, ухвалених у даній цивільній справі, та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, дану справу у відповідності до ст. 11-1 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) було розподілено для розгляду судді Ходаківському М.П. та передано йому 21 червня 2017 року. В обґрунтування позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилався на те, що до Коростенського міжрайонного прокурора звернулась [PERSON] із заявою про здійснення представництва її інтересів в суді щодо розірвання договорів банківського вкладу та стягнення грошових коштів. В ході розгляду зазначеного звернення було встановлено, що між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договори банківського вкладу: № SAMDN01000717297988 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 1 000,00 доларів США на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER], та № SAMDN01000717298179 (вклад «Стандарт» із щомісячною виплатою) на зберігання грошових коштів у сумі 500,00 євро на строк 6 місяців, тобто до 14 грудня 2011 року, для чого [PERSON] був відкритий рахунок № [NUMBER]. Дія вказаних договорів була пролонгована згідно з п. 6 договорів. 15 червня 2014 року закінчувався черговий термін дії депозитних договорів, який [PERSON] не мала наміру продовжувати, у зв'язку із чим вона звернулася на адресу банку із заявою від 09 червня 2014 року про повернення суми вкладів, яка була залишена без задоволення. 14 серпня 2014 року, а також у вересні 2014 року позивач знову зверталась на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» з аналогічними заявами, проте суми вкладів вкладнику так і не були повернуті. У зв'язку із зазначеним позивач просив з урахуванням уточнень розірвати договори банківських вкладів № SAMDN01000717297988 від 14 грудня 2011 року, № SAMDN01000717298179 від 14 грудня 2011 року; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти за договором № SAMDN01000717297988: суму вкладу у розмірі 26 050,00 грн., 6 642,75 грн. нарахованих відсотків, 322,00 грн. - 3% річних; за договором № SAMDN01000717298179: суму вкладу у розмірі 14 825,00 грн., 3 765,55 грн. нарахованих відсотків, 183,00 грн. - 3% річних. Прокурор відділу забезпечення представництва в суді прокуратури Дніпропетровської області Карпенко О.І. просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про дату. Час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача просила здійснити розгляд даної цивільної справи без її участі, про що надала відповідну заяву, до якої додала письмові пояснення про відсутність підстав для задоволення даного позову через його недоведеність, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження укладення між сторонами договорів банківського вкладу. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Під час розгляду справи судом встановлено, що 14 червня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Приватбанк» в особі Чорноморського відділення ПАТ «КБ «Приватбанк» в Автономній Республіці Крим строком на 6 місяців було укладено договір банківського вкладу № SAMDN01000717297988 на суму 1 000,00 доларів США та договір банківського вкладу № SAMDN01000717298179 на суму 500,00 євро. Умовами № SAMDN01000717297988 від 14 червня 2011 року передбачена процента ставка на суму вкладу у розмір 8 % річних, умовами № SAMDN01000717298179 від 14 червня 2011 року передбачена процента ставка на суму вкладу у розмір 7 % річних. На підтвердження своїх позовних вимог позивачем надано в копіях зазначені договори, а також квитанцій № 22 та № 23 про внесення 14 червня 2011 року [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 1 000,00 доларів США та 500,00 євро відповідно (а.с. 11, 12, 13, 14). На підставі п. 6 зазначених договорів, відповідно до якого після закінчення строку вкладу та не заявлення вкладником про намір забрати суму вкладу, він автоматично вважається продовженим, дію вкладів було пролонговано. 15 червня 2014 року закінчився черговий термін дії депозитних договорів. Не маючи наміру продовжувати їх дію, [PERSON] неодноразово зверталася до банку із заявами про повернення суми вкладів (а.с. 15-16, 17, 19-20, 22, 23), однак зазначені кошти їй повернуті не були. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Пунктом 5 постанови Національного Банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з пунктом 1.4. Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Вирішуючи спори у таких правовідносинах суд має зробити висновки щодо застосування норм матеріального права, а саме: ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, пп. 1.8, 1.10 Інструкції № 492, п. 8 гл. 2 «Приймання банком готівки» розд. ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13, від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1286цс16, від 06 квітня 2016 року у справі у справі № 6-352цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України. Суд відзначає, що в порядку указаних приписів законодавства позивач довела той факт, що на виконання указаних договорів передала банку 1 000,00 доларів США та 500,00 євро для розміщення на визначених рахунках із отриманням відсотків, що підтверджується квитанціями № 22 та № 23 від 14 червня 2011 року із зарахуванням отриманих коштів на № [NUMBER] та № [NUMBER]. Пунктом 6 договорів передбачено, що після закінчення строку вкладу та не заявлення вкладником про намір забрати суму вкладу, він автоматично вважається продовженим, при цьому проценти на період, на який продовжено мінімальний строк вкладу, начисляються за відсотковою ставкою для вкладників даного найменування та мінімального строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без заключення додаткових угод до договору. Так згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0./7-20140910/2104 від 10 вересня 2014 року в ПАТ КБ «Приватбанк» за договорами банківського вкладу діяли такі відсоткові ставки: за вкладом у валюті долар США - станом на 15 червня 2012 року - 8 %, у валюті євро - 8 %, станом 15 грудня 2012 року у доларах США та у євро діяла процентна ставка у розмірі 9 %, станом на 15 червня 2013 року у доларах США та у євро діяла процентна ставка у розмірі 8,5 %, станом на 15 грудня 2013 року у доларах США та у євро діяла процентна ставка у розмірі 9 %, станом на 15 червня 2014 року у доларах США та у євро діяла процентна ставка у розмірі 10 %. Таким чином ПАТ КБ «Приватбанк» має виконати свої зобов'язання перед [PERSON] за вказаними договорами з повернення суми вкладів та нарахованих за ними відсотків, у зв'язку із чим суд вважає необхідним в межах заявлених позовних вимог стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] розмір вкладу за договором № SAMDN01000717297988 від 14 червня 2011 року та нарахованих за ним відсотків у розмірі 26 050 грн. та 6 642,75 грн. відповідно, виходячи з того, що розмір вкладу становить 1 000,00 доларів США., відсотки за договором становлять 255,00 доларів США, а курс долара США по відношенню до гривні станом на 16 лютого 2015 року становить 2604,9893 грн. за 100 доларів США. За договором банківського вкладу № SAMDN01000717298179 від 14 червня 2011 року стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума вкладу та нараховані за ним відсотки в межах заявлених позовних вимог у розмірі 14 825,00 грн. 3 765,55 грн. відповідно із того розрахунку, що курс євро по відношенню до гривні на 16 лютого 2015 року становить 2964,7383 за 100 євро. Крім того, ураховуючи положення ч. 2 ст. 651 ЦК України, якою визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, та приймаючи до уваги, що відмова відповідача у поверненні позивачу сум вкладів на нарахованих за ними відсотків є істотним порушенням умов договорів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині розірвання договору банківського владу № SAMDN01000717297988 від 14 червня 2011 року та договору банківського вкладу № SAMDN01000717298179 від 14 червня 2011 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення сум трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, суд вважає за можливе їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № SAMDN01000717297988 від 14 червня 2011 року за період з 15 червня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, що становить 322,00 грн., а також три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором № SAMDN01000717298179 від 14 червня 2011 року за період з 15 червня 2014 року по 15 жовтня 2014 року, що становить 183,00 грн. Аналогічна правова позиція виловлена Верховним Судом України у постанові від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування для всіх судів України. Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивача станом на день звернення до суду із даним позовом звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved