Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Донбаський міжрегіональний центр професійної реабілітації інвалідів Міністерства соціальної політики України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Згідно позову, відповідач [PERSON] у період часу з 03.05.2007 року по 15.06.2012 року займав посаду заступника директора в ДМЦПРІ. Згідно п.4.1.3 Посадової інструкції заст.. директора відповідач [PERSON] несе відповідальність за матеріальну шкоду, завдану з його вини. Відповідно до Акту перевірки питання штатної дисципліни, оплати праці та нарахування на заробітну плату працівників ДМЦПРІ м.Краматорська, проведеної у травні 2012 року управлінням внутрішнього аудиту Мінсоцполітики України, встановлено порушення п.2.6 Положення про порядок преміювання робітників Центру на загальну суму 3500 грн.;зайво нараховано та сплачено премії до свят: наказ №23 від 20.04.2011 року до дня Пасхи - на суму 1750 грн.; наказ № 25 від 05.05.2011 року до 1,2,9 травня на суму 1192,41 грн. Таким чином, через порушення відповідачем [PERSON] Положення про преміювання працівників ДМЦПРІ, перелічені свята не входять до списку українських та професійних свят, де можливо нарахування премій, було завдано матеріальну шкоду в розмірі 3500 грн., яку останній повинен відшкодувати згідно ст.133 КЗпП України. Оскільки останній добровільно відшкодувати завдану матеріальну шкоду не бажає, позивач просить суд стягнути вказану шкоду з відповідача, а також відшкодувати за його рахунок витрати по оплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила вимоги задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що перелічені свята визнані державою, відповідач не порушував трудове законодавство та положення про преміювання; позивач у відповідності із ст.136 КЗпП України не мав право на звернення до суду та просив застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази: - копію посадової інструкції (а.с.6-8), - копію Акту перевірки питання штатної дисципліни, оплати праці та нарахування заробітної плати працівників ДМЦПРІ м.Краматорська, від 30.05.2013 року, проведеною головним спеціалістом відділу аудиту ефективності Управління внутрішнього аудиту мінсоцполітики України, проведеної у період з 15.05.2012 року по 22.05.2012 року (а.с.19-26), - копію наказу №23 від 31.07.2009 року про призначення [PERSON] відповідальним щодо виконання всіх етапів бюджетного процесу (а.с.12), - копію наказу №23 від 30.04.2011 року про приміювання з нагоди святкування Пасхи (Великодня) (а.с.13), - копію наказу №25 від 05.05.2011 року про приміювання з нагоди святкування 1,2 Травня та 9 Травня (а.с.14), - копії листів на адресу працівників Центру з вимогою про добровільне повернення зайво виплачених коштів (а.с.30-35), - копію Акту Костянтинівської об'єднаної державної фінансової інспекції №24-02-05/12 від 30.05.2013 року ревізії фінансово-господарської діяльності ДМЦПРІ за період з 01.03.2011 року по 30.04.2013 року (а.с.19-26), - копію вимоги Костянтинівської об'єднаної державної фінансової інспекції від 13.06.2013 року на адресу директора ДМЦПРІ про усунення виявлених ревізією недоліків (а.с.73-74) та копію попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства (а.с.75), копію наказу про оголошення директору ДМЦПРІ [PERSON] догани за відсутність контролю за діяльністю працівників Центру, халатне відношення до своїх посадових обов'язків (а.с.27-29), - копії наказів про преміювання робітників ДМЦПРІ, встановлення надбавок (а.с.76,78-81), - копію Колективного договору; Положення про оплату праці працівників Центру; Положення про порядок преміювання, тощо, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Випадки повної матеріальної відповідальності передбачені ст.134 КЗпП Україн, зокрема при наявності між працівником та підприємством укладеного письмового договору про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну матеріальну відповідальність затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по трубу та соціальним питанням, Секретаріату ВЦСПС від 28.12.1977 року №447/24 затверджений Перелік посад та робіт, які заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, а також Топовий договір про повну матеріальну відповідальність. Як встановлено з відповідачем [PERSON], який працював заст.. директора в ДМЦПРІ м.Краматорська, не було укладено письмового договору про повну матеріальну відповідальність відповідно до Типового договору та вимог ст.135-1 КЗпП України. Таким чином, відповідач не може нести повну матеріальну відповідальність у випадку заподіяння шкоди Центру з його вини. Таким чином, відповідач [PERSON] як заст.. директора ДМЦПРІ, тобто заступник керівника структурного підрозділу, може нести обмежену матеріальну відповідальність відповідно до ст.133 КЗпП України. Згідно п.2 ст.133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. Згідно ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоди власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу. Згідно ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. З огляду на те, що відповідач є звільненим з роботи та добровільно відшкодувати збитки не бажає, то покриття завданої з його вини шкоди проводиться у судовому порядку згідно ч.3 ст.136 КЗпП України. Відповідно ч.4 ст.136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Згідно ст.73 КЗпП України встановлені світкові дні:… 1 і 2 травня - День міжнародної солідарності трудящих, 9 травня - День перемоги. Робота також не проводиться в дні релігійних свят: один день (неділя) -Пасха (Великдень)… Відповідно до п.2.6 Положення про порядок преміювання … - до українських державних свят та професійних свят (8 березня, день медичного працівника, день бухгалтера, день незалежності України, день вчителя, день працівника соціальної сфери, міжнародного дня інвалідів до новорічних свят)окремим працівникам надається премія. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] при виконанні своїх обов*язків не порушував трудове законодавство та положення про преміювання та позивач не мав право на звернення до суду з цим позовом, тому в задоволенні позову слід відмовити за його необґрунтованістю. Судові витрати віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed