Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] і, після уточнення позовних вимог, просить стягнути з Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 540021,00 грн. солідарно; стягнути з Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради на користь [PERSON] компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 80000,00 тисяч гривень солідарно. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що він є особою, яка відноситься категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації м. Одеси №1064/р від 23.10.1997р. [PERSON] був направлений до сирітського закладу, у зв'язку з позбавленням волі його матері за вироком суду, а батька юридично позивач не має так як до свідоцтва про народження його батько записаний зі слів матері. Вказаним розпорядженням за позивачем було закріплено житло за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі позивач проживав та був зареєстрований. [PERSON] по 10.09.2007р. перебував у школі-інтернаті №4 для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, м. Одеси на повному державному утриманні. Опікуна не мав. У період знаходження у інтернатському закладі, 14.05.2001 року квартира [ADDRESS] була приватизована. Напередодні приватизації позивача безпідставно було знято з реєстрації по вказаній квартирі і приватизацію проведено без [PERSON]. На час приватизації повноваження органу опіки та піклування виконувала Суворовська районна адміністрація м. Одеси, вона ж виконавчий орган органу місцевого самоврядування. Виконавчі органи рад є підконтрольні і підзвітні радам. Суворовська районна адміністрація м. Одеси (вона ж орган опіки та піклування Суворовського району м. Одеси, вона ж виконавчий орган місцевого самоврядування) була своєчасно повідомлена про повернення матері позивача з тюрми та про те, що мати позивача спробує продати квартиру. Однак дієвих заходів для попередження незаконного продажу квартири вжито не було. Після відчуження квартири Суворовська райадміністрація на звернення прокуратури повідомила, що позивача поставлено на облік дітей, які позбавлені житла і житлові права яких потребують захисту, однак позову до суду не подала, у інший спосіб прав позивача також не захистила. 11.12.2009р. Малиновською районною адміністрацією м. Одеси, за місцем знаходження інтернату, позивач, як особа із категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, був вперше внесений у списки громадян, які мають право позачергового отримання житла, де його черга №345. За таких умов одержання житла у найближчий час є фактично неможливим. Як вважає [PERSON], наслідком невиконання Одеською міською радою та виконавчим комітетом Одеської міської ради належного контролю за діяльністю створеної ними Суворовської райадміністрації з питань опіки та піклування стало: - формальне закріплення за позивачем житла; - не вжиття заходів для запобігання незаконному продажу квартири, при отриманні попередження від інтернатського закладу; - не вжиття заходів для захисту прав позивача після продажу квартири. Позивач вважає, що з вини органу місцевого самоврядування він являється безпритульною особою. Крім того, як пояснює позивач, орган місцевого самоврядування та виконавчий комітет Одеської міськради допустилися і особистої бездіяльності. Одеська міська рада та її виконавчий комітет не виділили житлової площі для забезпечення [PERSON] поза чергою впорядкованим житлом на протязі 1 місяця з моменту як у цьому виникла потреба, як для особи із категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і як передбачено чинним законодавством. З 11.12.2009 року (з моменту взяття позивача на квартирний облік) відповідачі не вчинили жодних дій для передачі Малиновській районній адміністрації впорядкованого житла, щоб остання могла виконати закон і вселити [PERSON] до помешкання на протязі місячного строку, як у ньому виникла потреба. Позивач зазначає, що відповідачі, щорічно вирішуючи питання про розподіл житлової площі порайонно, для подальшого забезпечення житлом, осіб, що потребують поліпшення житлових умов, взагалі не включали до міського плану розподілу житлової площі між громадянами, достатньої кількості житла для осіб із категорії позивача. Суворовська районна адміністрація м. Одеси з 1997 року неодноразово реорганізовувалася та ліквідовувалася як орган. У 2006 році Одеською міською радою було створено нові районні адміністрації міста та затверджено нове положення по районну адміністрації Одеської міської ради. Однак, оскільки делегування (переделегування) повноважень в середині органу місцевого самоврядування, між радами та її виконавчими органами, ліквідація, створення нових виконавчих органів рад не позбавляє відповідальності сам орган місцевого самоврядування за шкоду заподіяну юридичним, фізичним особам у результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб органу місцевого самоврядування. Закон не передбачає правонаступництва з власних та делегованих повноважень місцевих рад та її виконавчих органів. Виконавчі органи рад були і є підконтрольними, підзвітними відповідним радам. Таким чином нести відповідальність перед позивачем, як вважає сам Самойлюк, повинен орган місцевого самоврядування та виконавчий комітет Одеської міськради. Заподіяна шкода повинна відшкодовуватися за рахунок майна, що перебуває у комунальній власності, або за рахунок коштів місцевого бюджету. Право на недоторканість житла відноситься до конституційних прав, які не можуть бути обмежені, відноситься до особистих немайнових прав громадян, строк позовної давності на яких не розповсюджується. Складовою частиною права на недоторканість житла є право особи не бути виселеною з житлового приміщення без надання їй іншого інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Оскільки порушення прав позивача, розпочавшись у 1997 році, триває по сьогодні, тому строк для звернення до суду, Самойлюк не вважає пропущеним. Для відновлення становища, яке існувало до порушення, позивачеві необхідно понести витрати пов'язанні з придбанням 3-кімнатної квартири, площею 50,3 кв.м. Середня вартість такої квартири у м. Одесі становить 50 тисяч умовних одиниць або 540021,00 гривень. Позивач зазначає, що позбавлення його житла у віці 11 років та набуття ним статусу безпритульної особи спричинило йому моральної шкоди, яку він оцінює в 80000,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача по довіреності [PERSON], позов свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідачів по довіреності Артемчук П.А. у судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON], просив у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, з огляду на безпідставність їх заявлення до Одеської міської ради та виконкому ОМР. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є особою, яка відноситься категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням Суворовської районної адміністрації м. Одеси №1064/р від 23.10.1997р. [PERSON] був направлений до сирітського закладу, у зв'язку з позбавленням волі його матері за вироком суду, а батька юридично позивач не має так як до свідоцтва про народження його батько записаний зі слів матері. Вказаним розпорядженням за позивачем було закріплено житло за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі позивач проживав та був зареєстрований. [PERSON] по 10.09.2007р. перебував у школі-інтернаті №4 для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, м. Одеси на повному державному утриманні. Опікуна не мав. Згідно ст. 71ч.3п.3 ЖКУ за дитиною, поміщеною до закладу для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, жиле приміщення зберігається протягом усього часу її відсутності. Згідно ст.5 ЗУ Про приватизацію державного житлового фонду, п.21 Положення Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадянам, особи, за якими зберігається право на житлову площу, включаються до приватизації. Однак, всупереч вимогам закону у період, коли позивач знаходився у інтернатському закладі на повному державному забезпечені, а житло за ним повинно було зберігатися, 14.05.2001 року відбулася приватизація вказаної квартири, до якої [PERSON] не було включено (свідоцтво про право власності на житло видане УЖКГ №158302 від 14.05.01р.). Така приватизація, без врахування інтересів позивача, як знаходить суд, стала наслідком бездіяльності органу опіки та піклування, який не вжив реальних заходів для збереження житла неповнолітнього та не виконав покладені на нього обов'язки з опіки і піклування. Згідно ст.129 КпШС України на час приватизації повноваження органу опіки та піклування виконувала Суворовська районна адміністрація м. Одеси - виконавчий орган органу місцевого самоврядування, якому повноваження з опіки та піклування було делеговано. Згідно п.3.6 Положення про райадміністрацію м. Одеси, райадміністрація узгоджує питання стосовно передачі державного і комунального житла у приватну власність громадян. По факту вбачається, Суворовська райадміністрація м. Одеси у 2001 році незаконно узгодила питання щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS], без врахування права на житло позивача, яке зберігалося. 14.05.2001 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради видало свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому до співвласників квартири не було включено [PERSON], за яким право на житло зберігалося на підставі ст.71 ЖКУ. Згідно ст.11 ч.ч.1,2 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи рад є підконтрольні і підзвітні радам. Згідно ст. 29 п.а пп.1,2 Закону Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: - управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; - підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації тощо. Згідно ст. 52 Закону Про місцеве самоврядування в Україні виконавчий комітет ради координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. Так само, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Одеська міська рада, як орган місцевого самоврядування контролює діяльність усіх своїх виконавчих органів. З доказів наданих позивачем до суду, вбачається, що Суворовська районна адміністрація м. Одеси (вона ж орган опіки та піклування Суворовського району м. Одеси, вона ж виконавчий орган місцевого самоврядування) була своєчасно повідомлена про повернення матері позивача з тюрми та про те, що мати позивача спробує продати квартиру. Однак, суд знаходить, що Суворовська райадміністрація, як орган опіки, вчинила бездіяльність, надавши матері позивача час, щоб виписати того з квартири, оформити приватизацію та продати помешкання. Суд знаходить, що після продажу квартири орган опіки та піклування також вчинив бездіяльність, яка виразилася в тому, що позову до суду для захисту права позивача на житло подано не було, а на звернення прокуратури повідомили (лист від 12.06.2001р.), що [PERSON] поставлено на облік таких дітей, які позбавлені житла і житлові права яких потребують захисту. На цьому захист права позивача на недоторканість житла було вичерпано. В судовому засіданні встановлено, що вказаний на запит прокуратури облік дітей, не був списком дітей, яким планувалося надати житло замість незаконно відібраного. Це була лише облікова інформація: де, коли, у якої дитини незаконно продали квартиру. Судом встановлено, що 11.12.2009 року Малиновською районною адміністрацією м. Одеси, за місцем знаходження інтернату, [PERSON] як особа із категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, був вперше внесений у списки громадян, які мають право позачергового отримання житла, де його черга була встановлена під номером 345, що фактично позбавляло можливості позивача у найближчий час отримати житло. Цей факт, підтверджує твердження позивача, що він з вини органу місцевого самоврядування є безпритульною особою. Суд знаходить, що наслідком невиконання Одеською міською радою та виконавчим комітетом Одеської міської ради належного контролю за діяльністю створеної ними Суворовської райадміністрації з питань опіки та піклування стала бездіяльність Суворовської райадміністрації, як органу опіки та піклування, щодо вжиття реальних заходів для збереження за позивачем житла у 1997 році; бездіяльність Суворовської райадміністрації, як органу опіки та піклування, щодо вжиття реальних заходів для захисту прав позивача у разі можливого незаконного продажу квартири; бездіяльність Суворовської райадміністрації, як органу опіки та піклування, щодо вжиття реальних заходів для захисту прав позивача при з'ясуванні, що незаконний продаж його квартири відбувся. Крім того, суд знаходить, що орган місцевого самоврядування та виконавчий комітет Одеської міськради допустилися і особистої прямої бездіяльності, щодо виконання власних повноважень по забезпеченню позивача житлом після випуску з інтернату, як передбачено законом. Так, всупереч вимогам статті 46 Житлового кодексу України, статті 33 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» Одеська міська рада та її виконавчий комітет не виділяли житлової площі для забезпечення [PERSON] поза черго впорядкованим житлом на протязі 1 місяця з моменту як у цьому виникла потреба, як для особи із категорії дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування. З моменту взяття [PERSON] на квартирний облік та внесення до списків позачерговиків з 11.12.2009 року відповідачі не вчинили жодних дій для передачі Малиновській РА впорядкованого житла, щоб остання могла виконати закон і вселити позивача до помешкання на протязі місячного строку, як у ньому виникла потреба, виділяючи при цьому житлову площу на інші цілі. За рішенням Одеської міської ради №197-ХХIV від 26.07.2002 року з 1 січня 2003 року було встановлено новий адміністративно-територіальний поділ міста Одеси. Новий Суворовський район включив в себе частини території колишнього Ленінського та території колишнього Суворовського районів. Згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №484 від 18.09.2006 року про внесення змін та доповнень в рішення виконкому Одеської міськради від 18.06.2003 року №377 «Про визнання правонаступником райадміністрації Одеської міськради » визнано правонаступниками ліквідованих Приморської, Київської, Малиновської, Суворовської, Іллічівської, Центральної, Ленінської, Жовтневої районних адміністрацій виконавчого комітету Одеської міської ради знову створені Київську, Малиновську, Суворовську, Приморську районні адміністрації Одеської міської ради, у частині участі у судових справах по майнових спорах, які розглядаються судами за місцем розташування об'єктів нерухомого майна або місцезнаходженням (місцем проживанням) учасників судового процесу, в межах адміністративно-територіального поділу м. Одеси, встановленого рішенням Одеської міської ради від 20.01.2003 p. № 960-IV. Рішенням Одеської міської ради №20-V від 27.06.2006 р. було створено нові районні адміністрації міста та затверджено нове положення по районну адміністрації Одеської міської ради. Згідно п.3.2.6. Положення у галузі обліку та розподілу житла райадміністрація зокрема: веде квартирний та кооперативний облік громадян району, які потребують поліпшення житлових умов; видає ордери особам, які перебувають на квартирному обліку в районі, на підприємствах, в установах та організаціях району тощо. Із приписів законів та прийнятих на їх підставах нормативних актів, положень, вбачається що Суворовська райадміністрація, у різних варіантах свого існування, ніколи не була наділена самостійним правом вирішення питання щодо забезпечення житлом громадян. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачає правонаступництва з власних та делегованих повноважень місцевих рад та її виконавчих органів. Вони (повноваження органу місцевого самоврядування) є визначеними законом і не підлягають зміні (відміні) інакше, як на підставі закону. Делегування (переделегування) повноважень в середині органу місцевого самоврядування, між радами та її виконавчими органами, ліквідація, створення нових виконавчих органів рад не позбавляє відповідальності сам орган місцевого самоврядування за шкоду заподіяну юридичним, фізичним особам у результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб органу місцевого самоврядування. Згідно ст.11 ч.2 ЗУ «Про місцеве самоврядування в країні», виконавчі органи рад були і є підконтрольними і підзвітними відповідним радам. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що нести відповідальність перед позивачем повинен орган місцевого самоврядування та його виконавчий комітет, а заподіяна шкода повинна відшкодовуватися за рахунок майна, що перебуває у комунальній власності, або за рахунок коштів місцевого бюджету (ст.77 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні). Згідно ст. 64 Закону Про місцеве самоврядування в Україні видатки, які здійснюються органами місцевого самоврядування на потреби територіальних громад, їх розмір і цільове спрямування визначаються відповідними рішеннями про місцевий бюджет. Згідно ст. 77 Закону Про місцеве самоврядування в Україні спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Згідно ст.ст. 47ч. 3, 64 Конституції України, право на недоторканість житла відноситься до конституційних прав, які не можуть бути обмежені. Згідно ст.ст. 268ч.1, 311ч.4 ЦКУ право на недоторканість житла відноситься до особистих немайнових прав громадян, строк позовної давності на яких не розповсюджується. Так само згідно ст..83 ЦК УРСР захист особистих немайнових прав строком позовної давності не обмежувався. Згідно ст. 311ч.4 ЦКУ складовою частиною права на недоторканість житла є право особи не бути виселеною з житлового приміщення без надання їй іншого інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Згідно діючому законодавству України право на житло належить до конституційних прав громадян, які не можуть бути обмежені. Закон не передбачає підстав для виселення сироти чи то дитини позбавленої батьківського піклування та повнолітніх осіб з цієї категорії без надання іншого житла. Згідно ст.1174 ЦКУ шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади… або органу місцевого самоврядування при здійснені нею своїх повноважень, відшкодовується державою або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Згідно ст.22ч.1 ЦКУ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст.22ч.2п.1 ЦКУ збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Судом встановлено, що для відновлення становища, яке існувало до порушення прав позивача, йому необхідно понести витрати пов'язанні з придбанням 3-кімнатної квартири, площею 50,3 кв.м. Середня вартість такої квартири у м. Одесі становить 50 тисяч умовних одиниць або 540021,00 гривню. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Таким чином, суд вважає, що втрата житла позивачем у неповнолітньому віці та набуття статусу безпритульної особи є доказом спричинення [PERSON] моральної шкоди, суму відшкодування якою суд вважає доцільною в межах 50000,00 гривень.

Outcome: partial