Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту. Заява мотивована тим, що заявник є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом в якому його прізвище записано у російській транскрипції як «[PERSON]», аналогічно прізвище записано і у свідоцтві про народження та трудовій книжці. В офіційному перекладі з російської мови на українську мову, засвідченому нотаріально, що прізвище заявника пишеться, як «[PERSON]». Згодом заявнику видано посвідку на проживання в Україні та картку платника податків, де його прізвище зазначено, як «[PERSON]». Разом з тим, [PERSON] видано ряд документів де його прізвище записано як «[PERSON]», зокрема: посвідченні постраждалого від Чорнобильської катастрофи, свідоцтві про шлюб, свідоцтві про народження дитини, пенсійному посвідченні, посвідченні про право керування транспортними засобами. Вказані помилки створюють перешкоди в реалізації законних прав та інтересів заявника. У зв'язку з чим, [PERSON] просить встановити факт, а саме, що запис щодо [PERSON] внесений до свідоцтва особи постраждалої від Чорнобильської катастрофи серії [NUMBER], свідоцтва про народження серії [NUMBER], свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], пенсійного посвідчення № [NUMBER], посвідчення водія серії [NUMBER], внесений щодо нього. Заявник у судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересовані особи у судове засідання не з'явилися, однак від них надійшли заяви про розгляд справи за відсутності їх представників щодо задоволення вимог заявника не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно паспорта громадянина Російської Федерації, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.10.1970, виданого Тульчинським райбюро ЗАГС, трудовій книжці серії [NUMBER] від 08.08.1991, заявник значиться я [PERSON] (а.с. 8, 9, 16). Відповідно до нотаріально посвідченого перекладу вказаного паспорту на українську мову, прізвище, ім'я та по батькові заявника пишеться [PERSON] (а.с. 7), аналогічно вказані дані про заявника записані і у посвідці на постійне проживання в Україні серії [NUMBER], картці платника податків (а.с. 5 - 6). Згідно посвідчення громадянина постійно проживаючого (працюючого) на території зони посиленого радіоекологічного контролю серії [NUMBER] від 22.05.2009, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.02.2009, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, свідоцтва про народженя серії [NUMBER] від 09.09.2009, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, посвідчення водія [NUMBER], пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 28.03.2017, заявник записаний як [PERSON] (а.с. 13 - 18). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, дає роз'яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. На підставі п. 6 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] у заявлених ним межах. У відповідності до ч. 7 ст. 235 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved