Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні, стягнення середнього заробітку за період прострочення та стягнення компенсації. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він працював в Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з 29.03.2016р. по 29.03.2017р. на посаді водія автотранспортних засобів. В порушення вимог трудового законодавства відповідач не провів з ним остаточного розрахунку при звільненні. Станом на дату звільнення заборгованість відповідача перед позивачем склала 20995,53грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 20995,53грн., середній заробіток за період прострочення в сумі 45725,34грн. а також суму інфляції в розмірі 1064,79грн. В подальшому позивач зменшив розмір своїх позовних вимог, оскільки 04.01.2018р. відповідач виплати в позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 20995,53грн., та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період прострочення за 280 днів в сумі 57671,60грн. а також компенсацію інфляційних витрат в розмірі 1736,33грн. Представник позивача зменшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві, вказуючи, що позивачем невірно вираховано суму, яка належить до стягнення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач працював в Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» з 29.03.2016р. по 29.03.2017р. на посаді водія автотранспортних засобів, що підтверджується копією його трудової книжки. (а.с.5-12). При звільненні позивачу не було виплачена заробітна плата, заборгованість по якій станом на 21.08.2016р. становила 20995,53грн., що підтверджується довідкою відповідача від 21.08.2017р. (а.с.16) Відповідно до ст.ст. 115-117 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Сторонами не заперечується, що заборгованість по заробітній платі в сумі 20995,53грн. була виплачена позивачу 04.01.2018р. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що у зв'язку з відсутністю коштів позивачу заробітна плата своєчасно виплачена не була. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач при звільненні позивача своєчасно не виплатив його заробітну плату, а провів її виплату лише 04.01.2018р., час затримки розрахунку при звільненні складає 192 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача складає 205,97грн, що підтверджується довідкою відповідача від 20.10.2017р. (а.с.17) Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток на час прострочення виплати заробітної плати в сумі 39546,24грн. (192 дні х 205,97= 39546,24). Суд не погоджується з твердженням представника позивача, що строк затримки розрахунку становить 280 днів, оскільки представником не були вираховані з цієї кількості вихідні дні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19 жовтня 2000 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються з бюджету, а також об'єднання громадян. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. За ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Цю саму вимогу містить і ст. 12 Конвенції №95 Міжнародної Організації Праці про охорону заробітної плати, згідно з якою при припиненні дії трудового договору з працівником проводиться остаточний розрахунок із виплатою всієї належної йому заробітної плати. Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати в зв'язку з порушенням термінів її виплати визначений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 з наступними змінами. Відповідно до п. 4 постанови Кабінету міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Загальна сума інфляції за період з квітня 2017р по листопад 2017р. складає: 100,9% х 101,30% х 101,60% х 100,20% х 99,9% х 102% х 101,2% х 100,9% = 108,27%. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню розмір компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати в сумі 1736,33грн. (20995,53 :100% х 108,27% =22731,86 - 20995,53=1736,33) В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за недоведеністю. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 39546,24грн. +1736,33грн. :1% = 412,83грн.

Outcome: partial