Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси надійшли позови стосовно домоволодіння [ADDRESS]. Під час розгляду справи позовні вимоги були неодноразово уточнені, в останній редакції заявлені наступні позивні вимоги. [PERSON] звернулася з позовом (т. 1, а.с. 3-5, 12-15, 237-239) про: визнання недійсними правоустановчих документів, в частині власника, відносно прибудов літ.: а-1 та літ.: а-4, за адресою: [ADDRESS]; скасування державних актів на право власності на зазначену земельну ділянку на ім'я [PERSON] та [PERSON]; визнання права власності на прибудови літ.: а-1 та літ.: а-4, за адресою: [ADDRESS]; зобов'язання реєстраційної служби зареєструвати зазначені прибудови на своє ім'я; виділення в натурі частку у спільному майні; визначення порядку користування земельною ділянкою на якій розташований будинок [ADDRESS] та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2006 року (т.1, а.с. 6-7), вона є співвласником домоволодіння [ADDRESS]. Право власності у неї виникло внаслідок прийняття спадщині (спадкової трансмісії) у розмірі 1/6 частини від свого батька [PERSON], померлого у 1981 році. Спірні прибудовані кімнати, а саме: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. у будинку [ADDRESS] збудувала вона спільно зі своїм батьком та чоловіком у 1984-1985 роки та внаслідок створення майна у неї виникло право особистої приватної власності на ці прибудови. [PERSON] вважає, що для захисту її права на особисту приватну власності у вигляді спірних кімнат необхідно скасувати правоустановчі документи відносно зазначених кімнат, в частині власника, та визнати право власності за нею. Як співвласник будинку вона просить виділити в натурі на місцевості свою частку мана у будинку з урахуванням того, що кімнати: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м. (літ.: «а-1»); 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. (літ.: а-« 4»), за адресою: [ADDRESS], є її особиста приватна власність. Також вона є співвласником 1/6 домоволодіння за зазначеною адресою. [PERSON] вважає, що порядок користування земельної ділянкою необхідно визначати також виходячи із того, що у неї в особистій приватній власності є спірні кімнати, а також 1/6 частина у домоволодінні. Різницю у площі у спільному майні, [PERSON] вважає необхідним стягнути солідарно з інших співвласників, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] пред'явили зустрічний позов до [PERSON] (т. 1 а.с. 146-148), в якому просять визначити для [PERSON] порядок користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS], а також земельною ділянкою на якій розташований зазначений будинок. [PERSON] та [PERSON] визнають, що [PERSON] є співвласником 1/6 частині будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], але не визнають обставини виникнення у останній особистої приватної власності на кімнати: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. у зазначеному домоволодінні. Також вони вважають, що необхідно визначити порядок користування частиною будинку та земельної ділянки виключно пропорційно долі [PERSON] у співвласності, а саме у розмірі 1/6 частині. Збільшення долі [PERSON] у спільному майні, за рахунок визнання особистої приватної власності на спірні приміщення, вони, як співвласники, не визнають. [PERSON] пред'явив позов до [PERSON] про знесення кімнати: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а.с. 21-22), якій об'єднано в одне провадження. Обґрунтовує свої вимоги тим, що прибудови негативно впливають не несучі конструкції усього будинку. В судовому засіданні [PERSON] та її представник свій уточнений позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування домоволодінням та зустрічний позов [PERSON] про знесення самовільно збудованих прибудов [PERSON] не визнала, просила відмовити у позові в повному обсязі. [PERSON] та його представник свій уточнений позов про встановлення порядку користування підтримали у повному, просили його задовольнити у повному обсязі. Також [PERSON] та його представник підтримали позов про знесення самовільно збудованих прибудов. Уточнений позов [PERSON] визнали в частині права позивачки на 1/6 частину спірного домоволодіння з урахуванням спірних приміщень, в іншій частині уточнений позив [PERSON] не визнали. [PERSON] свій уточнений позов про встановлення порядку користування підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі. Уточнений позов [PERSON] визнали в частині права позивачки на 1/6 частину спірного домоволодіння, в іншій частині уточнені позивні вимоги [PERSON] не визнала. Позов [PERSON] про знесення самовільно збудованих прибудов вважає за необхідним залишити на розгляд суду. Управління ЖКГ виконкому Одеської міськради в судове засідання не з'явилась про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Одеська міська рада в судове засідання не з'явилась про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Київська районна адміністрація ОМР уточнений позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] про знесення самовільно збудованих прибудов не визнала у повному обсязі. Позов [PERSON] та [PERSON] підтримала. Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції Одеської області в судове засідання не з'явилась про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Оцінивши доводи та заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] про встановлення порядку користування підлягає задоволенню у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON] про знесення самовільно збудованих прибудов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом при розгляді справи встановлено наступне. 15 грудня 1959 року актом прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння прийнято в експлуатацію домоволодіння загальною площею 119 кв.м. Домоволодіння прийнято в експлуатацію на ім'я [PERSON] (т-2, а.с. 126). Відповідно зазначеного акту, домоволодіння прийнято в експлуатацію відповідно договору на право забудови від 27 грудня 1955 року (т-2, а.с.123). Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності від 27 грудня 1955 року, [PERSON] надано під будівництво земельну ділянку площею 1 400 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. В наступному пос. Чубаївка був приєднаний до міста Одеса та змінено назву та нумерацію на [ADDRESS]. Також судом встановлено, що за життя власника домоволодіння та користувача земельної ділянки, за вищевказаною адресою, до будинку прибудовані приміщення: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. Про це свідчать технічний паспорт на будинок складений у 1980 році (т-1, а.с.25-27). [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 липня 1988 року (т-2, а.с. 124-125), [PERSON] прийняла спадщину у вигляді житлового будинку по [ADDRESS], який складається із будинку житловою площею 62,9 кв.м. та надвірних споруд: «Б» вбиральня, І мощення, 1-3 огорожа, розташованих на земельної ділянки 1 363 кв.м., яка належала померлому на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального будинку на праві особистої власності, затвердженої Першою одеською нотаріальною конторою 27 грудня 1955 року по реєстру №2-11799, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книзі №5 на сторінці 106, №1963. Також у свідоцтві про прийняття спадщини за заповітом вказано, що на земельній ділянці наявні самовільно збудовані прибудові, але вони не прийняті до складу спадщини. Таким прибудовами були: літ. «а2» веранда, літ. «а4» прибудова, «В» сарай, «Г» літня кухня, «Д» душ. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент смерті [PERSON] на земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS], були збудовані спірні кімнати, але вони не могли бути прийняти спадкоємцями у спадщину як об'єкти нерухомості. 01 жовтня 2001 року винесено розпорядження Київської районної адміністрації ОМР під №2057 (т-1, а.с. 8), відповідно якого прийнято в експлуатацію самовільні прибудови: літ. «а4» площею - 14,4 кв.м., житлова кімната 3-2, площею - 9,1 кв.м., кухня 3-1, площею - 9,9 кв.м. гараж літ.: «В», сарай літ.: «Е» на ім'я спадкоємниці [PERSON] - [PERSON]. Відносно літ.: «В», сарай літ.: «Е» позовні вимоги сторонами заявлені не були. 14 лютого 2002 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке зареєстроване в КП «БТІ та РОН» (т-1, а.с. 9). 03 квітня 2002 року між [PERSON] та її сином [PERSON] укладений договір дарування 3/4 частин домоволодіння за вищезазначеною адресою. 30 жовтня 2003 року [PERSON] отримав держаний акт права власності на землю на земельну ділянку площею 0,0530 га. за адресою: [ADDRESS] (т-1, а.с. 31). 14 липня 2004 року [PERSON] отримала держаний акт права власності на землю на земельну ділянку площею 0,0831 га. за адресою: [ADDRESS] (т-1, а.с. 30). 05 квітня 2006 року апеляційним судом Одеської області винесено рішення (т. 1 , а.с. 6), яким визнано частково недійсним заповіт [PERSON], посвідченого 10 квітня 1985 року нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори за №5-550 у частині розпорядження 1/6 частин домоволодіння [ADDRESS]. Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадкування за заповітом, посвідчене 01 червня 1988 року за №4-3314 нотаріусом Третьої Одеської нотаріальної контори про право [PERSON] на спадщину у вигляді домоволодіння 5-В, відносно 1/6 частині вищеназваного домоволодіння, залишеного після смерті [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 листопада 2010 року №057/2010 ЧП «ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С.» (т.-1, а.с. 92-128), експертом встановлено, що 1/6 частина домоволодіння, яка належить [PERSON], без урахування прибудованих кімнат, складає 18,32 кв.м. Таким чином, суд приходить до висновку, що 1/6 частина, визнана рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2006 року складає 18,32 кв.м. Виходячи зі змісту рішення апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2006 року, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1931 року по день смерті дружини [PERSON] у 1984 році. Від браку у них було троє дітей: перша дитина, 1934 року народження рано померла; син - [PERSON], 1938 року народження, батько [PERSON], помер у 1981 році, а також дочка [PERSON] 1944 року народження (відповідачка по справі). Судова колегія апеляційного суду дійшла до висновку, що спірне домоволодіння належало [PERSON] та [PERSON] як спільна власність, і належало кожному з подружжя по ? частині домоволодіння. Після смерті [PERSON] у 1985 році, спадкоємцями на її частину домоволодіння був [PERSON], донька [PERSON] та онука, донька померлого сина [PERSON] - [PERSON], яка набула право на 1/6 частину домоволодіння. Апеляційним судом встановлено, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] з дня народження та продовжує проживати на теперішній час. Відповідно до положень ст. 548 ЦК України (у редакції 1963 року), для набрання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина признається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Таким чином, прийнята спадщина признається власністю спадкоємця з моменту її відкриття. Як вказувалось вище, [PERSON] мешкає у спірному домоволодінні з моменту народження до сьогоднішнього дня. На момент смерті бабусі [PERSON], а також після її смерті, вона продовжувала користуватися спірним домоволодінням, тому згідно вищевказаних норм права, стала власником 1/6 частини спірного домоволодіння з моменту прийняття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном на протязі шести місяців після смерті спадкодавця. Згідно ст. 560 ЦК України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину згідно діючого ЦК України в редакції 1963 року, строком не було обмежено, тому одержання свідоцтва про право на спадщину для таких спадкоємців не було обов'язковим. Виходячи із встановлених обставин справи, в порядку положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що [PERSON], яка має право на 1/6 частину домоволодіння, без урахування прибудованих кімнат, які були прийняти в експлуатацію згодом, також має право на 1/6 частину від зазначених кімнат, як спадкоємиця. Судом встановлено, що кімнати: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. були збудовані за життя [PERSON], але вони не були прийняті в експлуатацію відповідно до чинного законодавства. [PERSON] мешкає та користується будинком з дня народження, [PERSON] мешкає та користується будинком з моменту будівництва будинку до теперішнього часу. Після смерті [PERSON] спадкоємиця [PERSON] прийняла в експлуатацію спірні прибудови. Після прийняття в експлуатацію прибудов вона отримала свідоцтво на право власності, але тільки на своє ім'я. Положення статей 549-559 ЦК України (в редакції 1963 року) не позбавляють право спадкоємців прийняти спадщину, в наступному, після реєстрації майна (прийняття в експлуатацію). Рішенням апеляційного суду скасовано в 1/6 частині заповіт та свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] З урахуванням того, що прибудови прийняті в експлуатацію, спадкоємиця [PERSON] має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування на спірні кімнати, у розмірі частки своєї долі у спадковому майні, а саме 1/6 частини. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Положенням ст. 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до положень ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Виходячи із наведеного, [PERSON] має право витребувати у [PERSON] частину спадкового майна, у вигляді спірних кімнат: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. у розмірі своєї частки у спадковому майні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у частині визнання на нею права власності на вищезазначені спірні кімнати у розміру 1/6 частини. Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року №013/2014 ЧП «ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С.» (т.-2, а.с. 169-180), 1/6 частина від кімнат: 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м.; 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. складає - 4,27 кв.м. Відповідно до зазначеного висновку експерта, можливий один варіант порядку користування для [PERSON] домоволодінням з урахуванням прибудованих кімнат, за адресою: [ADDRESS], відповідно її ідеальної частки у співвласності, а саме: Літера а-1 3-1 кухня, площею 9,9 кв.м., 3-2 житлова кімната, площею 9,1 кв.м.; Літера а-4: 3-4 веранда, площею 6,6 кв.м. Експертом визначено, що запропонований варіант користування домоволодінням з урахуванням прибудов є більшим, ніж ідеальна частина [PERSON] З зазначених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] різницю у вартості частки домоволодіння у розмірі 11 660 грн. не підлягає задоволенню. Позовні вимоги з боку інших співвласників [PERSON] та [PERSON] про стягнення відповідної компенсації за різницю у площі будинку. заявлені не були, тому судом не розглядалися питання про стягнення компенсації з [PERSON] на користь інших співвласників. Відповідно до зазначеного висновку експерта, можливий один варіант порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], а саме: - від границі огороджувального забору розташованого з боку тупикового проїзду (від точки 2) по прямій лінії на відстані 6,13 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 5); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,29 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 6); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем до перетину з кордоном огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 7); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,40 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 8); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,80 м. (до точки 9 ); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,46 м. по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 1-6 житлова і 3-2 житлова, 3-1 кухня (до точки 10); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 10,37 м. внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 3-3 житлова та 3-1 кухня до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А» і далі в тому ж напрямку по прямій лінії (до точки 11); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,9 м до перетину з кордоном огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду до початкової точки відліку (до точки 2). Висновком експерта також встановлено, що визначена експертом для [PERSON] у користування земельна ділянка є меншою ніж її ідеальна частка (1/6), отже суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на компенсацію за різницю площі земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку є державний акт, але державний акт на ім'я [PERSON] не видавався. Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року №013/2014 ЧП «ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С.» (т.-2, а.с. 169-180), експертом визначено, що розмір грошової компенсації, яка належить [PERSON] за різницю у площі земельної ділянки, складає 221 643 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [PERSON] заявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] та [PERSON] грошову компенсацію за земельну ділянку у сумі 134 228 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість стягнути на користь [PERSON], грошову компенсацію в межах заявлених позовом, а саме 134 228 грн. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що з урахуванням того, що спірні кімнати були прибудовані за життя власника домоволодіння та користувача земельної ділянки [PERSON], який у встановлений законом спосіб отримав земельну ділянку під будівництво житлового будинку, інші особи, крім нього, не можуть набути право на збудоване нерухоме майно на його земельній ділянки. Також інші особи не мали права вчиняти будівельні робити (на час будівництва прибудованих кімнат). Також суд враховує ті обставини, що [PERSON] не надала до суду відповідно документу, якій свідчив про вилучення спірної земельної ділянку у [PERSON] та виділення цієї ділянки [PERSON] під будівництво. Доводи [PERSON] про те, що вона має право особистої приватної власності у спільному майні у вигляді спірних кімнат, не знайшли підтвердження. Відповідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із наведеного, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] брала участь у будівництві прибудов, разом із своїм батьком та чоловіком, як доказ виникнення у неї особистої приватної власності на спірні кімнати, суд не приймає. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що [PERSON], як власник будинку та користувач земельної ділянки, на момент будівництво зазначених кімнат, надав свою згоду вчинення будівельних дій, а також надав згоду на виникнення у [PERSON] особистої приватної власності на спірні прибудови - поясненнями свідків підтверджуватися не можуть. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року №7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 30 листопада 2010 року №057/2010 ЧП «ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С.» (т.-1, а.с. 92-113), не можливо технічно виділити в натурі приміщення: 3-3 житлова площа 15,4 кв.м., 3-2 житлова площею 9,1 кв.м., 3-3 кухня площею 9,9 кв.м. и прибудова «а-4» розташовані по [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про виділення її ідеальної частини в натурі задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між спадкоємницями [PERSON] та [PERSON], отже позовні вимоги відносно [PERSON] підлягають задоволенню тільки в частині порушення права [PERSON] на її частину у домоволодінні та користуванні земельною ділянкою з боку самого [PERSON] Відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17 березня 2014 року №013/2014 ЧП «ОНДЦЕД ім. Скибинського С.С.» (т.2, а.с. 169-180), з урахуванням запропонованого порядку користування для [PERSON] домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], здійснено розрахунок ідеальних часток для співвласників за рахунок задоволення позовних вимог [PERSON] шляхом зменшення частки [PERSON] у співвласності, з якою фактично виник спір про право на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позивних вимог за рахунок частки [PERSON] та частки у співвласності будуть складатися: для [PERSON] - 1/6 частина, для [PERSON] - 1/12 частина, для [PERSON] 3/4 частина. Таким чином, суд встановив, що право [PERSON] на частину домоволодіння, яке виникло внаслідок укладання 03 квітня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] договору дарування ? частини домоволодіння по [ADDRESS], не обмежує право [PERSON], тому її позовні вимоги про скасування зазначеного договору дарування задоволенню не підлягають. Відповідно опису меж до державного акту на права власності на земельну ділянку серія ОД №022462 виданого 14 листопада 2004 року на ім'я [PERSON], її земельна ділянку знаходиться в межах: від А до Б, від Б до А, від В до Г, від Г до Д, від Д до Е, від Е до Ж, від Ж до З, від З до А. Відповідно судової будівельно-технічної експертизи №013/2014 від 17 березня 2014 року для [PERSON] з урахуванням її частки у домоволодінні визначений наступний можливий порядок користування земельною ділянкою: - від границі огороджувального забору розташованого з боку тупикового проїзду (від точки 2) по прямій лінії на відстані 6,13 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 5); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,29 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 6); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 10,36 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем до перетину з кордоном огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 7); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 5,40 м. по межі огороджувального забору з суміжним землекористувачем (до точки 8); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 3,80 м. (до точки 9 ); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 6,46 м. по внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 1-6 житлова і 3-2 житлова, 3-1 кухня (до точки 10); - далі в тому ж напрямку по прямій лінії на відстані 10,37 м. внутрішній стіні житлового будинку літ. «А» , розташованої між приміщеннями 3-3 житлова та 3-1 кухня до перетину з зовнішньою стіною житлового будинку літ. «А» і далі в тому ж напрямку по прямій лінії (до точки 11); - з наступним поворотом вправо по прямій лінії на відстані 4,9 м до перетину з кордоном огороджувального забору, розташованого з боку тупикового проїзду до початкової точки відліку (до точки 2). Таким чином, суд приходить до висновку, що право [PERSON] на користування земельною ділянкою порушено видачею державного акту про право власності на землю, виданого на ім'я [PERSON], в частині встановленого порядку користування земельною ділянкою для [PERSON], та в цій частині підлягає скасуванню. Також в цій частині підлягає скасуванню запис у Реєстрі права власності на земельну ділянку від 14 липня 2004 року площею 0,0831 га. у розмірі зазначеної частині та рішення Одеської міської ради від 17 березня 2002 року №837-XXIV про надання дозволу на передачу в приватну власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки зазначеної у Державному акті на право власності на землю на ім'я [PERSON], в частині розміру земельної ділянки, яка виділяється [PERSON] Відповідно опису меж до держаного акту права власності на землю на земельну ділянку площею 0,0530 га. виданого 30 жовтня 2003 року на ім'я [PERSON], його земельна ділянка не порушує право [PERSON] на користування земельною ділянкою та домоволодінням. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], в частині скасування зазначеного державного акту, та відповідний запис у єдиному реєстрі на ім'я [PERSON], а також відповідного рішення Одеської міської ради, скасуванню не підлягає. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладена угода про порядок користування земельною ділянкою від 04 листопада 2002 року стосовно земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] Відповідно схеми до цієї угоди, суд встановив, що в визначеній угоді, порядок користування земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] суперечить порядку користування земельної ділянки запропонованого експертом. Крім того, у зв'язку з тим, що порядок користування земельною ділянкою встановлений судом, оскаржена угода підлягає скасуванню.

Outcome: partial