Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача Зікунова Н.А., яка діє на підставі довіреності від 20.12.2011 року, підтримала заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем [PERSON] 06.08.2008 року було укладено договір №DOXRFG26342311, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2681,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. У порушення умов договору та чинного цивільного законодавства відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала. За рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31.01.2012 року з відповідача [PERSON] було стягнуто заборгованість за згаданим вище договором в сумі 4997,66 грн. Станом на 16.10.2014 року за відповідачем утворилася нова заборгованість в сумі 11133,56 грн., яка складається з пені за несвоєчасність виконання зобов'язання. Просила стягнути з відповідача заборгованість, за вирахуванням вже стягнутої за рішенням суду, в сумі 7437,22 грн., штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина) та 371,86 грн. (процентна складова), а також судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 30.01.2012 року, просив суд відмовити у задоволенні позову та пояснив, що відповідач [PERSON] ще в березні 2013 року повністю погасила заборгованість, що була стягнута з неї за рішенням суду, в тому числі і тіло кредиту, тому для стягнення штрафних санкцій відсутні правові підстави. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом визнано за можливе розглянути справу без її участі за участю її представника. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.08.2008 року було укладено договір №DOXRFG26342311, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2681,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. Кінцевим терміном повернення кредиту в заяві зазначено 06.08.2009 року. Відповідно до п.п. 1.1. статуту Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство. У зв'язку із зміною типу банку, змінено найменування банку з Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». За рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені в повному обсязі, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № DOXRFG26342311 від 06.08.2008 року у сумі 17327,78 грн., суму судового збору 173,28 грн., суму судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення 120,00 грн. За рішенням Апеляційного суду Донецької області від 31.01.2012 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.12.2011 року змінено в частині стягнення заборгованості за кредитом, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені частково, з [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у розмірі 1788,21 грн., по процентам за користування кредитом у розмірі 0,85 грн., по комісії за користування кредитом у розмірі 107.28 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 1800 грн., штраф у розмірі 500 грн. та 801,32 грн., а всього 4997,66 грн. В решті рішення суду залишено без зміни. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором № DOXRFG26342311 від 06.08.2008 року, згідно з яким станом на 16.10.2014 року за договором існує заборгованість в сумі 11133,56 грн., яка складається з заборгованості з пені. З цього ж розрахунку (колонки «сальдо поточне», «сальдо прострочене») вбачається, що заборгованість по кредиту (тіло кредиту) погашена станом на 12.03.2013 року. Таким чином, є підстави вважати, що основне зобов'язання за кредитним договором № DOXRFG26342311 від 06.08.2008 року повністю виконане боржником 12.03.2013 року. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у своєму розрахунку знову нараховує пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань і штрафи, згідно з умовами договору, з дати укладання кредитного договору, а саме з 06.08.2008 року, не враховуючи, крім того, те, що частина позовних вимог про стягнення пені за рішенням суду залишена без задоволення, що свідчить про повторне нарахування банком заборгованості по пені та штрафним санкціям. Статтею 534 ЦК України встановлено черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням. У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інакше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу. Пунктом 4.2. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» передбачено, що кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п. 3.2.11, 3.3.8 цих Умов, далі пені згідно розділу 5 цих Умов, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків по кредиту, далі - простроченої заборгованості за кредитом, далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту, частина суми що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом. В судовому засіданні представник позивача не змогла пояснити, яким чином сталося так, що при тому, що основна сума заборгованості (тіло кредиту), відсотки за користування кредиту погашені повністю, за договором продовжували нараховуватися штрафні санкції - пеня та штрафи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 17 Постанови ПВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора, припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом з тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Вимог про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України позивачем не заявлено. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позивачем заявлено позовні вимоги, які не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування понесених ним судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed