Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася [PERSON] та просила суд: визнати її звільнення з роботи за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) незаконним та поновити на роботі Миронівської центральної районної лікарні Київської області на посаді інструктора з лікувальної фізкультури; стягнути з Миронівської центральної районної лікарні на її користь заборгованість по заробітній платі за жовтень 2015 року; стягнути з Миронівської центральної районної лікарні на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 жовтня 2015 року по дату постановлення рішення; стягнути з Миронівської центральної районної лікарні на її користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовувала порушенням відповідачем під час її звільнення вимог ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 43 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в частині: визнання звільнення позивача з роботи за пунктом 7 статті 40 КЗпП України незаконним та поновлення її на роботі в Миронівській центральній районній лікарні на посаді інструктора з лікувальної фізкультури; стягнення з Миронівської центральної районної лікарні на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 жовтня 2015 року по дату постановлення рішення. Щодо решти позовних вимог, позивач та її представник просили суд залишити їх без розгляду. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 09 лютого 2016 року позов в частині стягнення з Миронівської центральної районної лікарні на користь позивача заборгованості по заробітній платі за жовтень 2015 року та компенсації за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10\~000 гривень залишено без розгляду. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Свої заперечення обґрунтовував тим, що позивач була звільнений законно, про те, що вона в день звільнення перебувала на стаціонарному лікуванні головному лікарю Миронівської центральної районної лікарні в момент звільнення відомо не було. [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та дату судового розгляду, в судове засідання 09 лютого 2016 року не зявився, про причини неявки не повідомив, а тому відповідно до ст. 169 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач згідно наказу Миронівської центральної районної лікарні Київської області від 01 жовтня 1996 року була зарахована на посаду медичної сестри дитячого відділення Миронівської центральної районної лікарні. Наказом Миронівської центральної районної лікарні від 01 листопада 2012 року № 133-к, позивача переведено на посаду інструктора з лікувальної фізкультури Миронівської центральної районної лікарні. Відповідно до наказу Миронівської центральної районної лікарні від 20 жовтня 2015 року № 142-к, позивача 19 жовтня 2015 року звільнено з посади інструктора ЛФК Миронівської центральної районної лікарні у звязку з появою на роботі в нетверезому стані. Тобто, позивач відповідно до вказаного наказу звільнений з 19 жовтня 2015 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Стаття 40 КЗпП України визначає підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Частина 3 ст. 40 КЗпП України містить імперативну норму, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Аналізуючи зміст ч. 3 ст. 40 КЗпП України суд приходить до висновку, що роботодавець не має права звільняти працівника у період тимчасової непрацездатності цього працівника, навіть при наявності підстав, зазначених у п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначена позиція відповідає висновку Верховного суду України, зробленого в п. 17 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів». Відповідно до вказаного висновку, правило про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст.40 КЗпП України) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП України, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Як встановлено під час розгляду справи, позивач з 19 жовтня 2015 року (день звільнення) по 26 жовтня 2015 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в Миронівській центральній районній лікарні, про що свідчить довідка Миронівської центральної районної лікарні від 26.10.2015 року (а.с. 10). Факт перебування позивача 19 жовтня 2015 року на стаціонарному лікуванні також підтверджується копією медичної картки стаціонарного хворого № 5538 (а.с. 8). Тобто, в день звільнення позивач, внаслідок захворювання, перебувала у непрацездатному стані та проходила стаціонарне лікування, а тому розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим. Під час розгляду справи представник відповідача не надав доказів, які б спростовували факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 19 жовтня по 26 жовтня 2015 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що звільнення позивача з посади інструктора з ЛФК Миронівської центральної районної лікарні, згідно наказу Головного лікаря лікарні від 20 жовтня 2015 року №142-к, здійснено з порушенням норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України, а отже є незаконним. Крім того, суд вважає, що позивач була звільнена з порушенням процедури, встановленої ч. 1 ст. 43 КЗпП України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Тобто, Миронівська центральна районна лікарня мала право звільнити позивача з 19 жовтня 2015 року на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, виключно при наявності попередньої згоди первинної профспілкової організації, членом якої вона є. Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач є членом Миронівської районної організації профспілки працівників охорони здоровя. 20 жовтня 2015 року профспілковим комітетом Миронівської районної організації профспілки працівників охорони здоровя надано Миронівській центральній районній лікарні згоду на звільнення позивача (тобто на другий день після звільнення). За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, звільняючи позивача з 19 жовтня 2015 року, не мав на це попередньої згоди Миронівської районної організації профспілки працівників охорони здоровя, оскільки остання надала згоду на звільнення лише 20 жовтня 2015 року. Згідно з ст. 36 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання, здійснюючи представництво та захист трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів, повинні додержуватися Конституції України, законів та інших нормативно-правових актів. Таким чином, профспілковий комітет Миронівської районної організації профспілки працівників охорони здоровя, під час розгляду питання про надання відповідачу згоди на звільнення позивача зобовязаний був додержуватися Конституції України та законів України. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Тобто, Миронівська районна організація профспілки працівників охорони здоровя мала право розглянути питання про надання відповідачу згоди на розірвання з позивачем трудового договору за участі позивача. Без участі позивача вона мала право розглядати дане питання лише за її письмовою заявою. Як встановлено в судовому засіданні з показів свідка [PERSON], яка є головою Миронівської районної організації профспілки працівників охорони здоровя, 20 жовтня 2015 року свідок особисто намагалась повідомити позивача про засідання профспілкового комітету, щодо розгляду питання про надання згоди на її звільнення, але у звязку із тим, що позивач не відповідала на телефонні дзвінки, повідомити їй про це засідання не вдалося. Свідок не знала вимог ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо обовязкової участі позивача у розгляді питання про надання згоди на її звільнення, а тому засідання профспілкового комітету було проведено без участі позивача. Таким чином, судом встановлено, що згода Миронівської районної організації профспілки працівників охорони здоровя від 20 жовтня 2015 року на звільнення позивача за п. 7 ч. 1 ст. 40 КЗпП України була надана з порушенням вимог ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», а отже отримана відповідачем не законно. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Outcome: partial