Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач є власником 37/100 вищезазначеного житлового будинку, іншим співвласником будинку є [PERSON] . Відповідач у справі є його давнім товаришем, якому він допоміг та зареєстрував у своєму будинку приблизно 15 років тому. Відповідач кілька місяців проживав у будинку до вирішення своїх проблем, після чого забрав свої речі та переїхав до іншого міста. Між сторонами було досягнуто домовленості, що коли відповідач поїде, то самостійно зніметься з реєстраційного обліку. У 2019 року позивач вирішив продати свою частку будинку, де у нотаріуса дізнався, що [PERSON] досі зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач намагався розшукати відповідача, проте протягом останніх років вони не підтримують зв`язку, його місце знаходження встановити не вдалося. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та усунути позивачу перешкоди в здійсненні права користування вказаним приміщенням. У судовому засіданні представника позивача позов підтримала, пояснила, що [PERSON] будинку протягом останніх 15 років не проживає, позивач з ним стосунки не підтримує, його місце знаходження йому не відоме. Представник позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачу судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Таким чином, зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 37/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 05.06.1982 року. Інші 63/100 частин належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину на спадщину за заповітом від 29.12.1997 року. В цьому житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з 18.04.1991 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит суду відділу департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.08.2020 року. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є колегою по роботі позивача, часто відвідувала будинок позивача, у тому числі по роботі. Позивач завжди був у будинку сам, речей інших осіб не бачила. Допитаний у судовий засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є працює секретарем позивача, тому часто привозить на підпис документи додому позивачу. До 2019 року він проживав у будинку разом з дружиною, а потім один. Інших осіб у будинку ніколи не бачила. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Враховуючи викладене, аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він понад п`ятнадцять років не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, що створює перешкоди позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядженням житловим будинком, який належить йому на праві власності.

Outcome: approved