Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту сумісного проживання та поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 19 травня 2017 року по 08 жовтня 2018 року проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS] , вели спільне господарство, подорожували, робили крупні покупки за спільні кошти, у тому числі автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску згідно Договору купівлі-продажу 1443/2017/551285 від 21 липня 2017 року, який є їхньою сумісною власністю. Вона має право на поділ спільного майна подружжя - автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , вартість якого складає 120 000 грн. З цією метою має необхідність встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту проживання її та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 19 травня 2017 року по 08 жовтня 2018 року включно. Після припинення сімейних відносин за згодою сторін було визначено порядок користування автомобілем, їй було наданий другий комплект ключів і вона могла брати автомобіль у будь-який час. Але з 07 травня 2019 року доступ до автомобіля їй було обмежено. Відповідач забрав ключі та заявив, що цей автомобіль їй не належить і вона не має до нього жодного відношення. З огляду на те, що її усунуто від права користування спільною власністю та у добровільному порядку поділити автомобіль відповідач відмовляється та відмовляється компенсувати їй Ѕ частину вартості автомобіля, вважає за необхідне поділити вказаний автомобіль, виділивши в ньому по Ѕ ідеальній частці Позивачу та відповідачу та визнати право власності по Ѕ частки за кожним з подружжя, залишивши вказаний автомобіль у спільній частковій власності. Просила суд встановити факт її проживання з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 19 травня 2017 року по 08 жовтня 2018 року включно. Поділити майно - автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнавши право власності по Ѕ частини автомобіля Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за [PERSON] та [PERSON] і залишити вказаний транспортний засіб у спільній частковій власності подружжя. Заявою від 03.07.2020 року позивачка змінила позовні вимоги та просить суд встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 19 травня 2017 року по 08 жовтня 2018 року включно. Поділити майно: автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши його натурі у приватну власність [PERSON] . Припинити право власності [PERSON] на майно - автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] та виплатити йому грошову компенсацію у сумі 30 000 грн. за рахунок позивача. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він не заперечує факт проживання однією сім`єю із [PERSON] у вказаний період, їх сімейне життя було відкритим та публічним, є чимало свідків, в тому числі і його батьки. Серед крупних покупок за період їх сімейного життя був легковий автомобіль Mitsubishi Colt. Вважає, що цей автомобіль був придбаний за його особисті кошти, а [PERSON] , не має до нього ніякого відношення, однак довести суду це він не може, тому на необґрунтованих запереченнях не наполягає. Відповідачка раніше користувалась автомобілем за бажанням, наразі, він вважає, що необхідно встановити конкретний порядок користування. Просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 19 травня 2017 року по 08 жовтня 2018 року включно. Поділити майно: автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнавши право власності по Ѕ частки автомобіля Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] за [PERSON] та [PERSON] і залишити транспортний засіб у спільній частковій власності подружжя. Встановити порядок користування автомобілем Mitsubishi Colt, 2007 року випуску: з понеділка по п`ятницю включно - [PERSON] , субота, неділя - [PERSON] . Ухвалою суду від 07.02.2020 року позовна заява залишена без руху, позивачці надано строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 20.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою суду від 18.05.2020 року суд визнав обов`язковою явку позивачки та відповідача у судове засідання для надання особистих пояснень. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги. Також позивачкою подано суду нотаріально засвідчені пояснення, в яких позивачка, посилаючись на неможливість явки до суду у зв`язку з тим, що буде знаходитись в іншому місці, виклала свої пояснення по справі та зазначила, що підтримує змінені позовні вимоги, наполягає на їх задоволенні. В обґрунтування змінених позовних вимог додатково зазначила, що на придбання автомобілю вони з відповідачем обидва вкладали грошові кошти, за її рахунок робили ремонт. На придбання автомобілю вона вклала особистих коштів в сумі 500 доларів США, а ремонт також був за її рахунок на суму близько 500 доларів США. Тому вважає, що їхні вклади в автомобіль були рівні. Готова компенсувати відповідачу половину вартості автомобіля в розмірі 30 000 грн., оскільки транспортний засіб є неподільним. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Не заперечував проти встановлення факту спільного проживання, автомобіль просив залишити у спільній частковій власності подружжя. Вислухав пояснення відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно з частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі статті 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу в той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Статтею 73 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України , належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України визначений обв`язок сторін довести ті обставини на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з наданого позивачкою копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21.07.2017 року, автомобіль Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . При цьому копії договору купівлі-продажу №1443/2017/551285 від 21.07.2017 року автомобіля Mitsubishi Colt, 2007 року випуску ані позивачкою, ані відповідачем суду надано не було. Відповідно до інформації, наданої Територіальним сервісним центром №1443 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області листом від 27.05.2020 року №31/5-1443-1506, станом на 27.05.2020 року автомобіль марки Mitsubishi Colt, номерний знак [NUMBER] , рік випуску 2007 , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 21.07.2017 року зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 26.07.2019 року у справі №234/6404/19 (провадження №2/234/2217/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Регіональний сервісний центр в Донецькій області МВС про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та застосування наслідків недійсності правочину, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені частково. Визнано договір купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Colt, 2007 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] №1443/2017 /5851285 від 21.07.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] - недійсним. Рішення набрало законної сили 28.08.2019 року (текст рішення міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua/Review/83464549). У судовому засіданні відповідач зазначив, що не знав про існування даного судового рішення. Однак, з тексту рішення суду вбачається, що відповідач [PERSON] при розгляді справи про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним надавав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначив, що дійсно укладав договір купівлі-продажу 1443/2017/551285 від 21.07.2017 року автомобілю марки Mitsubishi Colt, 2007 року випуску. Підтвердив, що грошові кошти за нього не сплачував, фактично ним не користувався та місцезнаходження автомобілю йому невідомо. Позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу №1443/2017/551285 від 21.07.2017 року був визнаний у судовому порядку недійсним, рішення суду на даний час не оскаржено та набрало законної сили, спірний автомобіль не може бути визнаний об`єктом спільного майна подружжя та не підлягає поділу. Також ані позивачкою, ані відповідачем суду не надано жодного доказу, який підтвердив би факт їх спільного проживання та ведення спільного господарства у період з 19 травня 2017 року по 08 жовтня 2018 року. Надані позивачкою на підтвердження вказаного факту фотознімки та вітальні листівки, не є таким підтвердженням, а визнання відповідачем факту спільного проживання, без надання суду належних та допустимих доказів на його підтвердження, не може бути підставою для задоволення позову. Таким чином, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку, що стороною позивача при розгляді справи не було підтверджено факт спільного проживання однією сім`єю, який є первинним при вирішенні питання розподілу майна чоловіка та жінки, які не перебували між собою в зареєстрованому шлюбі. Окрім того позивачем не було підтверджено та обґрунтовано інші вимоги з урахуванням норм та вимог чинного законодавства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд вважає, що у цій справи судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed