Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], треті особи - Сватівська міська рада Луганської області, Райгородська сільська рада Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.2018 року є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS]. В належному їй будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], колишній співмешканець її сестри - [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідач після смерті її сестри виїхав з даного будинку та фактично не проживає за вказаною адресою з 01.07.2018 року. При зверненні до Сватівської міської ради з питання зняття з реєстрації [PERSON] їй були надані роз'яснення про необхідність особистої присутності особи, що знімається з обліку та її паспорту для відмітки про зняття з реєстрації. Його речей у належному їй будинку немає, він не цікавиться його станом, за весь час реєстрації у нього він не сплачував комунальні платежі та не брав участь у його ремонті та утриманні. Добровільно відповідач не знімається з реєстрації, нічим це не пояснюючи. Відповідач не є членом його сім'ї, не приймає участі в утриманні будинку, не є наймачем. Вона самостійно, за власні кошти проводить утримання будинку, утримує подвір'я у належному стані. Зараз вона здійснює оформлення субсидії, але дана обставина не дає їй можливості для здійснення цього права. Реєстрація у належному їй будинку сторонньої особи порушує її права, як власника, на розпорядження, володіння та користування належним їй на праві власності майном. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] із зняттям його реєстраційного обліку. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 09 січня 2019 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, згодна на заочний розгляд справи (а.с.69). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, зустрічний позов до суду не пред'являв, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Представники третіх осіб до суду не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі (ас.59,62). Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що від позивача заперечень проти заочного вирішення справи до суду не надходило, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.14). Згідно ст.156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ст.64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від у 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на даний час залишається зареєстрованим у будинку, що належить на праві власності [PERSON] та не є членом сім'ї позивача в розумінні ч.2 ст.64 ЖК УРСР, не є власником чи наймачем вказаного житла. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких угод щодо користування спірним будинком не укладалося і відповідачі зареєстровані у будинку, належному позивачу без будь-яких правових підстав, чим порушує права позивача, як власника даного будинку. Таким чином, відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України захист права позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження будинком має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача із спірного житла. Крім того, як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного, та

Outcome: approved