Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

до Печерського районного суду міста Києва звернувся позивач ПАТ «ПУМБ» із позовом до [PERSON] , яка діє самостійно та як законний представник [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі третіх осіб на стороні відповідачів: служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням (квартири) припиненим. Ухвалою суду від 14.12.2017 відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідно до протоколу автоматичного перерозподілу справ, цивільну справу №757/52915/17-ц передано на розгляд суду в складі судді Новака Р.В. Ухвалою від 31.01.2019 справу прийнято до свого провадження Печерським районним судом міста Києва в складі судді Новака Р.В. Призначено підготовче засідання у справі на 20.11.2019. Ухвалою суду від 10.02.2020 закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання учасники не з`явились. Відповідачі в засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позовну заяву не подавали. Від третьої особи по справі Служби в справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Позивачем обґрунтовано позовні вимоги тим, що 20.08.2008 між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2008-30-Ф відповідно до умов якого [PERSON] надано кредитні кошти на умовах, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 20.08.2008 укладено іпотечний договір №30-2008-Ф, зареєстровано приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. у реєстрі за №3095. Предмет іпотеки за Іпотечним договором є: чотирикімнатна квартира [ADDRESS] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, позивачем задоволено забезпечену іпотекою грошову вимогу шляхом набуття права власності на Житлове приміщення у позасудовому порядку. Рішенням державного реєстратора Канівець Л.М. Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві №25262649 від 13.10.2015 за публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» зареєстровано право власності на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , про що 15.10.2015 виданий відповідний витяг. Позивач зазначає, що рішення про державну реєстрацію є діючим, право власності на житлове приміщення будь якими особами до адміністративного суду, або іншого компетентного органу, не оскаржувалось. Отже на даний час, АТ «ПУМБ» є повноправним власником вказаного житлового приміщення. Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи, наданих відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА наданих органом на запити суду, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - відповідачі у справі. Дана інформація також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою виданою ТОВ «ЖЕК 9А», відповідно до якої відповідачі у справі були зареєстровані за вказаною адресою 18.06.2009. Позивач стверджує що [PERSON] зареєструвала себе, як власника, та двох дітей [PERSON] та [PERSON] у предметі іпотеки без повідомлення про це іпотекодержателя у порушення договірних зобов`язань (пунктів 3.4.5., 3.4.8. Іпотечного договору). Позивач зазначає, що іпотекодержатель за іпотечним договором не надавав відповідної згоди на реєстрацію відповідачів за вказаною адресою. 17.11.2015 АТ «ПУМБ» було направлено на адресу реєстрації [PERSON] Вимогу про звільнення житлового приміщення від 12.11.2015 за вихідним № 61-05-1351, відповідно до якої позивач вимагав від відповідачів звільнити житлове приміщення протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги. Дана вимога відповідачами виконана не була. Від третіх осіб по справі - служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації та Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації заяв по суті справи не надходило. Натомість, від Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов Висновок про недоцільність припинення права користування житловим приміщенням (квартири) припиненим, відповідно до якого зазначено, що Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування не може погодити визнання права користування житловим приміщенням (квартири) припиненим у зв`язку із викладеними у висновку обставинами. Під час розгляду справи, позивачем було подано до суду письмові пояснення щодо висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіку та піклування №105/01-655/В-12 від 23.03.2018, відповідно до яких позивач не погоджується із викладеним висновком, звертає увагу на те, що відповідно до самого висновку вбачається, що відповідачі у справі фактично не проживають за адресою реєстрації більше п`яти років, що підтверджується поясненнями охорони в будівлі, також що відповідач-3 - неповнолітня [PERSON] за даними органу опіки та піклування не навчається в жодному навчальному закладі та не перебуває на обліку в жодному закладі охорони здоров`я в Печерському районі міста Києва. Також позивач зазначає, що у власності [PERSON] та [PERSON] , батька відповідача-2 та відповідача-3 перебуває інше житлове нерухоме майно, що підтверджується відповідними довідками КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Також позивачем було подано додаткові письмові пояснення щодо фактичного місця проживання відповідачів, в яких позивач зазначає, що відповідно до матеріалів цивільної справи №756/1061/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що відповідач-1 фактично проживає за іншою адресою, і разом з нею за цією ж адресою проживає її донька - відповідач-3 [PERSON] , в свою чергу, відповідач-2 [PERSON] фактично проживає зі своїм батьком, за адресою відмінною від адреси реєстрації відповідача-2. Позивачем також подано заяву про долучення доказів, відповідно до якої позивачем надано Акт приватного виконавця від 09.10.2018 винесений в рамках ВП №57003783, відповідно до якого приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою реєстрації відповідача-1 та встановлено, відповідно до пояснень директора ТОВ «ЖЕК 9А» Васильєвої Г.М. , що в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає вже більше трьох років. Від Печерської районної умісті Києві державної адміністрації надійшла заява від 14.03.2018 за №105/01-1703/1, відповідно до якого Печерська РДА зазначає, що відділ з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації не є окремою юридичною особою та не може самостійно виступати учасником судового процесу, що порядок зняття з реєстрації місця проживання передбачено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, а тому позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині зобов`язання Відділу реєстрації вчинити певні дії є передчасним та не підлягають задоволенню. Дослідивши наявні матеріали справи та докази в їх сукупності суд приходить до наступних висновків. Між закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ») та [PERSON] 20.08.2008 укладено кредитний договір №2008-30-Ф відповідно до умов якого [PERSON] надано кредитні кошти на умовах, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 20.08.2008 укладено Іпотечний договір №30-2008-Ф, зареєстровано приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. у реєстрі за №3095. Предмет іпотеки за іпотечним договором є: чотирикімнатна квартира [ADDRESS] (житлове приміщення). Розділом 4 іпотечного договору №30-2008-ф від 20.08.2008 визначено порядок задоволення вимог іпотекодержателя у випадку порушення позичальником умов кредитного договору, в тому числі визначено право набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Також, пунктом 3.4.5. іпотечного договору, серед іншого, передбачено обов`язок іпотекодавця негайно проінформувати іпотекодержателя про будь які обставини, що можуть негативно вплинути на іпотекодержателя. Відповідно до умов пункту 3.4.8. Іпотечного договору, іпотекодавець зобов`язується не здійснювати будь яке розпорядження предметом іпотеки без письмової згоди іпотекодержателя. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №45657157 від 15.10.2015 вбачається, що підставою виникнення права власності на житлове приміщення за публічним акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» є іпотечний договір №30-2008-ф, серія та номер: 3095, виданий 20.08.2008, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська І.В. Таким чином, позивачем було набуто право власності на житлове приміщення шляхом задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки в позасудовому порядку передбаченому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до наявних в справі довідок про зареєстрованих осіб, вбачається, що відповідачі у справі були зареєстровані в житловому приміщенні з 18.06.2009 тобто після укладення Іпотечного договору №30-2008-Ф від 20.08.2008. У суду відсутні будь-які відомості щодо надання іпотекодержателем дозволу на реєстрацію місця проживання відповідачів у житловому приміщенні. У статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення». Відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частинами другою та третьою статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 6-3057цс16 зроблено висновок, що «вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19) зроблено висновок, що «зазначена у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, у разі, якщо сторони договору іпотеки передбачили у ньому іпотечне застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору, виселення мешканців з відповідного об`єкта має відбуватися з дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині 3 статті 109 Житлового кодексу УРСР процедури. Її недотримання є підставою для відмови у позові про виселення мешканців житла, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення, оскільки на момент звернення з таким позовом відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав іпотекодержателя чи нового власника стосовно предмета іпотеки». Отже, загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, передбачене частиною другою статті 109 ЖК УРСР, застосовується в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку. При зверненні стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору виселення мешканців з відповідного об`єкта відбувається за умови дотриманням передбаченої у частині другій статті 40 Закону України «Про іпотеку» та у частині третій статті 109 ЖК УРСР процедури, в разі невиконання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Позивачем надано до суду Вимогу про звільнення житлового приміщення від 12.11.2015 за вихідним № 61-05-1351, відповідно до якої позивач вимагав від відповідачів звільнити житлове приміщення протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги. Дана вимога направлялась на адресу реєстрації відповідачів, що підтверджується відповідними поштовими документами. Отже позивачем було належним чином виконано вимоги ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до норм ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки №КВ-2018 №14039 від 11.05.2018 виданої комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що відповідачу-1 у справі - [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Аналізуючи текст Висновку про недоцільність припинення права користування житловим приміщенням (квартири) припиненим №105/01-655/В-12 від 23.03.2018 наданого Печерською районною у місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування вбачається, що відповідач-2 у справі - [PERSON] , на час надання висновку ще не повнолітній, спостерігається в амбулаторії №1 по обслуговуванню дорослого населення КНП «ЦПМСД» Печерського району міста Києва з 01.12.2017, відповідно до відомостей наданих управлінням освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, закінчив у 2016 - 2017 навчальному році Ліцей міжнародних відносин №51. На момент розгляду справи по суті та ухвалення рішення у справі відповідач-2 - [PERSON] досяг 18-річного віку та став повнолітньою особою. В свою чергу, із того ж Висновку вбачається, що відповідач-3 у справі - [PERSON] не перебуває на обліку в КНП «ЦПМСД», за медичною допомогою до медичного закладу не зверталась, також в навчальних закладах Печерського району міста Києва не навчається. Також у Висновку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації зазначено, що під час обстеження умов проживання дітей за адресою: [ADDRESS] , спеціалістам Служби у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації не вдалося потрапити безпосередньо до житлового приміщення, а зі слів третіх осіб, а саме охоронців в будівлі, стало відомо, що відповідачів у справі ніхто з них не бачив близько п`яти років і на даний час в квартирі ніхто не проживає. В свою чергу суд критично оцінює інформацію зазначену у Висновку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 23.03.2018 за №105/01-655/В-12 щодо того, що позивачем не надано доказів про спробу позасудового врегулювання на підставі договору з відповідачем 1, тобто про порушення позивачем вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку», оскільки така вимога разом з доказами її направлення була надана позивачем до суду та судом було надано відповідну оцінку даному доказу. Суд вважає, що дана обставина мала суттєве значення для формування Висновку Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 23.03.2018 за №105/01-655/В-12. У відповідності до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Отже згода органу опіки та піклування потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні іпотекодержателем умов договору, прийнятті рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки). Судом досліджено наданий позивачем у справі Акт приватного виконавця від 09.10.2018 у виконавчому провадженні №57003783 щодо виконання виконавчого листа № 2-79/11 від 25.09.2013, боржником за яким є відповідач-1, а стягувачем - позивач у справі, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором та штрафу. Згідно змісту акту вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Солонько М.М. було встановлено, що виїздом за адресою [ADDRESS] , в квартирі відповідач-1 не проживає, зі злів директора ТОВ «ЖЕК 9А» Васильєвої Г.М. квартира не експлуатуєтеся та в квартирі ніхто не проживає більше трьох років. Також судом досліджено надані позивачем копії матеріалів цивільної справи №756/1016/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до тексту позовної заяви про розірвання шлюбу вбачається, що [PERSON] зазначає своїм реальним місцем проживання адресу: [ADDRESS] , тобто адресу відмінну від адреси місця реєстрації відповідача-1. Також у даному позові [PERSON] зазначає, що їх спільна з [PERSON] малолітня донька [PERSON] проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, в свою чергу їх спільний син [PERSON] проживає разом з батьком та перебуває на утриманні батька. Таку ж адресу свого проживання Відповідачем 1 зазначено і в її заяві від 20.04.2017 по справі №756/1016/17 подану в рамках справи про розлучення. Відповідно до заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20.04.2017 у справі №756/1016/17 вбачається, що судом досліджувалось питання того, що відповідач-2 проживає разом зі своїм батьком, а відповідач-3 проживає разом із відповідачем-1. Із інших матеріалів цивільної справи 756/1016/17 вбачається, що вся переписка по справі, в тому числі направлення процесуальних документів судом здійснювалось за адресою саме фактичного проживання відповідача-1, а не за місцем її реєстрації. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, визначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. Відповідно до норм ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування. У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника). Особа може доручити в установленому законодавством порядку подати заяву про зняття з реєстрації місця проживання відповідній посадовій особі виконавців послуг з управління (утримання) багатоквартирного будинку (гуртожитку), об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельного кооперативу, управителя багатоквартирного будинку за місцем її проживання. Відповідно до абз. 2 п. 26 «Правил реєстрації місця проживання» затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 №207 зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, при виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що під час судового розгляду даної справи, знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, оскільки житлове приміщення належить позивачу, відповідачі у квартирі тривалий час не проживають, але значаться зареєстрованим у ній, а отже створюють перешкоду для позивача у повноцінній реалізації останнім свого права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим, вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивачем заявлено позовну вимогу щодо зобов`язання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації зняти з реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Суд вважає таку вимогу позивача не обґрунтованою та передчасною, та звертає увагу, що позивачем не залучено Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в якості співвідповідача по справі. Також, під час розгляду справи учасниками не заявлялось відповідне клопотання і судом не вирішувалось питання щодо залучення до участі у справі Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. На підставі викладеного,

Outcome: partial