Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 22.02.2017 року звернулась [PERSON] із позовом до Приморського ВП ГУНП України в Одеській області, ГУ НП України в Одеській області, ГУ ДКС України в Одеській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зазначаючи, що 24.02.2016 року звернулась до Начальника слідчого відділу Приморського ВП ГУНП України в Одеській області з клопотаннями по кримінальному провадженню, про визнання її потерпілою, про допит позивача в якості потерплої. Позивач зазначає, що у відповідності до ст. 220 КПК України, слідчий зобовязаний був розглянути вказане клопотання протягом 3-х днів, ухваливши при цьому мотивовану постанову,\~ однак таких дій слідчий не вчинив, у звязку з чим, 02.03.2016 року звернулась із скаргою на неправомірну бездіяльність Начальника слідчого відділу Приморського ВП ГУНП України в Одеській області до Приморського районного суду м. Одеси, а 16.03.2016 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси була задоволена скарга позивача на протиправну бездіяльність слідчого. Для відновлення та захисту своїх порушених прав від порушень з боку Приморського ВП ГУНП України в Одеській області, позивач несла витрати на транспорт пов'язані з подачею клопотання відповідачу 24.02.2016 року, які складаються з грошової суми в розмірі 31,14 грн., витрати повязані з прибуттям до Приморського районного суду м. Одеси, які складаються\~ з грошової суми\~ в розмірі 31 гривні 14 копійок -\~ для подання скарги 02.03.2016 року, з грошової суми в розмірі 31 гривні 14 копійок - для прибуття до судового засідання щодо розгляду її скарги 16.03.2016 року, усього 93,42 гривні. Оскільки діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачена можливість відшкодування понесених судових витрат при розгляді скарг в порядку ст. ст. 303-307 КПК України, позивач просить стягнути вказані матеріальні збитки в порядку ст. ст. 22, 1166, 1167, 1172, 1176 ЦК України як спричинену матеріальну шкоду, чи як судові витрати в порядку ст. ст. 79, 88 ЦПК України. Крім того, зазначила, що неправомірними діями позивачу була спричинена й моральна шкода, компенсацію за яку позивач оцінює в 50\~000 гривень.\~ Враховуючи викладене, позивач просила стягнути\~з ГУ НП України в Одеській області за рахунок коштів Приморського ВП ГУНП України в Одеській області матеріальну шкоду в розмірі 93,42 гривні, моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, шляхом списання ГУ ДКС України в Одеській області з рахунків ГУ НП України в Одеській на користь позивача. У судове засідання позивач не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та слухати справу за її відсутністю. Представник відповідача - ГУ НП України в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач ГУ ДКС України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з декількох підстав, а саме у звязку з необґрунтованістю та безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року була задоволена скарга [PERSON] на неправомірну бездіяльність начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, було зобовязано начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області розглянути клопотання [PERSON] про її допит у кримінальних провадженнях № 1201516046049000405, № 12015160500009138, № 12013170200011366 та про визнання її в якості потерпілої у вказаних кримінальних провадженнях. Суд не вважає обставини викладені у вказаній ухвалі суду преюдиційними, оскільки відповідно до ст. 61 ЦПК України виключно вирок у кримінальному провадженні є тим видом судового рішення, обставини встановленим яким, не потребують на доказування. Разом з тим, рішення суду, на яке посилається позивач, вироком суду не є, тому суд оцінює надану ухвалу суду, як письмовий доказ. Так, дослідивши мотивувальну частину ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2016 року, суд зазначає, що ухвала містить констатацію незаконності дій начальника Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, в частині їх невідповідності ст. 220 КПК України. Щодо безпідставності позовних вимог, слід зазначити наступне. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.\~ Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати,\~ які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вирішуючи питання чи можуть процесуальні витрати понесені в кримінальному провадженню вважатись збитками в сенсі ст. 22 ЦК України, 1166 ЦК України, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Система стримувань й переваг, як складовий елемент принципу верховенства права передбачає зокрема й судовий контроль за діяльністю органів досудового слідства в кримінальному процесі, який полягає в усуненні допущених порушень, відновленні процесуальних прав допущених органами досудового слідства. Так, відповідно до ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобовязаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Таким чином, процесуальним законом, учаснику кримінально-процесуальних правовідносин надаються певні гарантії та права, при реалізації яких, унеможливлюється можливість понесення збитків, в сенсі 22, 1166 ЦК України. Оскільки реалізація наданих процесуальних законом прав здійснюється за розсудом особи, що їй належать,\~ втрати понесені при\~ такій реалізації, не можна вважати збитками та матеріальною шкодою. Так, відповідно до статті 118 КПК України, процесуальні витрати складаються окрім інших витрат, також\~ із витрат, повязаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження. Процедура відшкодування вказаних витрат потерпілому, передбачена ч. 3 ст. 122 КПК України. Суд вважає, що право на вирішення питання щодо компенсації вказаних судових витрат виникає у потерпілого не з моменту ухвалення рішення за результатами розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України, а\~ з моменту вирішення кримінального провадження по суті. Так, згідно ст.\~ 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання щодо того, на кого\~ мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. До такого висновку суд доходить, враховуючи завдання кримінального провадження (ст. 2 КПК), а саме забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений. Так, у випадку постановлення вироку,\~ суд, відповідно до ст. ст. 125, 126 КПК України приймає рішення щодо\~ визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути компенсовані потерпілому. Тобто, за сенсом вказаних положень законодавства, суд при ухваленні виправдального вироку може й відмовити в задоволенні сплати судових витрат потерпілому, а відтак стягнення вказаних витрат в порядку цивільного судочинства може унеможливити розгляд вказаного питання в порядку кримінального судочинства, що є неприпустимим. Таким чином, якщо понесені позивачем витрати під час розгляду кримінальної справи в суді, то питання про їх відшкодування повинно вирішуватись під час ухвалення судового рішення саме у кримінальній справі. Тотожну думку висловив\~ й Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, так, згідно п. 2 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам розяснено, що судові витрати не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватись як збитки. Суд також не вбачає наявність підстав стягнення грошової суми в розмірі 93,42 гривні як судових витрат в порядку ЦПК України, оскільки вказаним процесуальним законом регламентований порядок розподілу судових витрат понесених виключно під час розгляду справи цивільної юрисдикції. За таких ж самих обставин, суд відмовляє в задоволенні моральної шкоди. Так, окрім відсутності доказів протиправної поведінки відповідача, підставою для відмови в задоволенні позовної заяви в цієї частині є відсутність доказів наявності моральної шкоди, причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.\~ Не\~ підтвердила й позивач чим саме були спричинені моральні страждання, з чого позивач виходить при встановленні компенсації у відшкодуванні моральної шкоди в розмірі 50000 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed