Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою 05.09.2019 року звернулась [PERSON] до Одеської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування позову зазначається, що [INFO] помер [PERSON] , який був батьком [PERSON] . Позивачка є спадкоємицею першої черги, інших спадкоємців у померлого не було. 22.08.2019 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борисовою Ніною Вадимівно було повідомлено, що у зв`язку з пропущенням строку на подачу заяви про прийняття спадщини, позивачка вважається такою, що не прийняла спадщину. В позовній заяві позивачка вказує, що строк для прийняття спадщини пропустила з поважної причини, а саме у зв`язку з проживанням за кордоном України. У зв`язку з вищевказаним позивачка звернулась до суду з позовною вимогою про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини строком у три місяці з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 28.02.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, де зазначається, що [PERSON] вчиняла активні дії щодо прийняття спадщини. У судове засідання 11.06.2020 року, представник позивач з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, розгляд справи було відкладено на 25.08.2020 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.08.2020 року витребуваного копію спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] 24.09.2020 року до суду надійшли матеріали спадкової справи від приватного нотаріуса Борисової Н.В. щодо майна померлого [PERSON] . В судове засідання 05.11.2020 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представником позивача надано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 09.11.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволені вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.10.2018 року, відповідний актовий запис №10259. [PERSON] був батьком [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 20.04.2018 року, актовий запис №100, складений 07.08.1974 року Виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області. 25.11.1994 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] . Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] . Дана обставина встановлена рішенням Ленінського районного суду м. Севастополя у справі №764/8843/13-ц від 25.11.2013 року, яким також визнано [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку зі смертю [PERSON] виникло право на спадкування його майна. Спадкову справу щодо померлого [PERSON] №16/2019 заведено від 20.08.2019 року. У позовній заяві позивач вказала, що зверталась до приватного нотаріуса Борисової\~Н.В., але отримала відповідь про те, що пропустила строк звернення з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка є дочкою спадкодавця, а тому є спадкоємцем першої черги. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу,\~не подав\~заяву про\~прийняття спадщини,\~він вважається\~таким,\~що не\~прийняв її. Відповідно до Листа приватного нотаріуса Борисової Н.В. від 22.08.2019 року, вих.\~№77/02-14, позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини з пропуском встановлено строку у 6 місяців для прийняття спадщини, і з надісланих даних неможливо зробити висновок, що факт прийняття спадщини є безспірним. Таким чином, позивач дійсно пропустила строк звернення з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідно до\~ч.\~ч.\~1-2\~ст.\~1272\~ЦК України\~за письмовою\~згодою спадкоємців,\~які прийняли\~спадщину,\~спадкоємець,\~який пропустив\~строк для\~прийняття спадщини,\~може подати\~заяву про\~прийняття спадщини\~нотаріусу або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~уповноваженій на\~це посадовій\~особі відповідного\~органу місцевого\~самоврядування за\~місцем відкриття\~спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно вищезазначеного пункту Постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270ЦК для прийняття спадщини. До позовної заяви була додана копія паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Із вказаного документу встановлено, що [PERSON] в період з 05.01.2018 року по 25.06.2019 року включно перебувала за межами України. Однак, пропущений строк через перебування за кордоном не завжди є підставою для поновлення строку. Позивачем не надано суду доказів того, що проживання [PERSON] за межами України в указаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень. З витребуваної спадкової справи вбачається, що [PERSON] 21.09.2018 року зверталась до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] . Рішенням Приморського районного суду від 21.09.2018 року заяву задоволено, встановлення факт смерті [PERSON] , [INFO] , у місті Севастополь АР Крим, яка настала [INFO] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2018 року виправлено описку в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 21.09.2018 року за заявою [PERSON] , а саме ухвалено вважати правильно місце смерті «м. Севастополь». Разом з тим представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю. звернувся до суду із письмовими пояснення від 28.02.2020 року відповідно яких зазначив, що позивачка об`єктивно не могла звернутись завчасно із прийняттям спадщини, обґрунтовуючи відсутність [PERSON] на території України, однак дані пояснення не узгоджуються з тим, що [PERSON] зверталась до Приморського районного суду із заявою про встановлення факту смерті [INFO] , надані копії сторінок закордонного паспорту не може бути фактом беззаперечної відсутності позивачки на території України чи можливості вчиняти дії для прийняття спадщини через інших осіб шляхом укладання договору про надання правової допомоги. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи відсутність доказів щодо наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення дій щодо прийняття спадщини позивачем у встановлений законом строк, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed