Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON], Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради та після уточнення своїх позовних вимог просила суд усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 300,0 кв. м. по вул. Будівельна № 5 в м. Одесі шляхом зобов'язання [PERSON] надати їй вільний доступ до земельної ділянки площею 300,0 кв. м. по вул. Будівельна, № 5 в м. Одесі, не перешкоджати їй у користуванні цією земельною ділянкою; визнати незаконним та скасувати пункт шостий рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 280 від 09 квітня 1993 року, яким затверджено акт комісії виконкому про прийом в експлуатацію домоволодіння № 5 літ. «А» плану по вул. Будівельна в м. Одесі та вирішено оформити право власності на будівлю літ «А» плану по вул. Будівельна, 5 за [PERSON] і видати свідоцтво про право особистої власності замість правовстановлюючих документів; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 649 від 21 травня 1993 року, яким вирішено видати [PERSON] свідоцтво про право власності на жилий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Будівельна, 5; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на жилий будинок № 5 по вул. Будівельна в м. Одесі, видане виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів 05 червня 1993 року [PERSON], а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати на розгляд справи, посилаючись на таке. На підставі договору дарування від 22 жовтня 1990 року [PERSON] на праві приватної власності належить 1/3 частина житлового будинку в м. Одесі по вул. Будівельна, 5, що складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку, загальною площею 36,6 кв. м. та надвірних будівель: «Б» - літ. кухня з льохом, «І» - сарай, «Е» - гараж, «Ж» - сарай, «Д» - душ, №1-5 огороджень, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 378,0 кв. м. Власником інших 2/3 частин вказаного домоволодіння є [PERSON]. Земельна ділянка площею 300,0 кв. м., на якій розташоване вказане домоволодіння, була відведена його попередньому власнику [PERSON] на підставі рішення виконкому Іллічівського райради депутатів трудящих № 52 від 22 січня 1960 року та знаходилась в його користуванні на підставі нотаріально посвідченого договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 08 червня 1960 року. В подальшому адреса цієї земельної ділянки була змінена та, як вбачається з листа КП «ОМБТІ та РОН»» від 01 лютого 2012 року № 324902.70, домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці площею 300,0 кв. м., відведеній рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих м. Одеси № 52 від 22 листопада 1960 року [PERSON] по вул. Будівельна № 5 - 1-а Інструментальна, ділянка № 59, на даний час має поштову адресу: м. Одеса, вул. Будівельна, № 5. При укладенні 22 жовтня 1990 року договору дарування, за яким позивач набула право власності на 1/3 частку домоволодіння, до неї перейшло й право користування вказаною земельною ділянкою, яке триває й досі. Угода про встановлення порядку користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON], як співвласниками належного їм домоволодіння, не укладалась, а тому вказана земельна ділянка повинна знаходитись у їх спільному користуванні. Однак відповідач [PERSON] заперечує право [PERSON] на користування вказаною земельною ділянкою, стверджуючи, що позивач не має такого права взагалі, оскільки, на її думку, за договором дарування від 22 жовтня 1990 року в користування позивача відійшли тільки приміщення в будинку під літ. А, а саме: 2-2 житлова кімната та 2-1 кухня. Встановивши з боку вул. Будівельна огорожу, яка на технічному паспорті на домоволодіння від 30 квітня 2009 року відображена як огорожа № 5, та забудувавши значну частину спірної земельної ділянки самовільною будівлею, що зазначена на технічному плані під літ. «а1», відповідач [PERSON] тим самим виключила можливість доступу позивача до користування цією земельною ділянкою. При цьому з іншого боку, протилежному вулиці Будівельна, доступ до спірної земельної ділянки неможливий через наявність гаражу, що зазначений на тех. плані під літ. «Е», та який знаходиться у одноосібному користуванні відповідача [PERSON] Під час проведення у 2009 році чергової технічної інвентаризації домоволодіння № 5 по вул. Будівельна в м. Одесі було встановлено, що площа земельної ділянки, на якій воно розміщено, зменшена та становить замість 300,0 кв. м. - 274 кв. м., при цьому такі господарські будівлі як літня кухня під літ. «Б», сарай під літ. «Ж», душ під літ «З», що раніше входили до складу домоволодіння, тепер йому не належать. Вказане підтверджується планом земельної ділянки, який наявний в технічному паспорті від 30 квітня 2009 року. Як з'ясувалось, вказані господарські будівлі без згоди позивача були знесені, а на їх місці побудовані нові будівлі. Як стало відомо з копії інвентарної справи та інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками вказаних будівель наразі є [PERSON], [PERSON] Агагусейн-Кизи, [PERSON]. Між тим, рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки із користування позивача не існує, відповідного клопотання з цього приводу [PERSON] не заявляла, будь-яких цивільно-правових угод щодо відчуження частини земельної ділянки або вказаних господарських споруд за участю позивача, як співвласника домоволодіння, не укладалось. Крім того, ці господарські будівлі є приналежністю головної речі - жилого будинку, а тому на підставі ст. 186 ЦК України повинні наслідувати долю головної речі, оскільки пов'язані з головною річчю спільним господарським призначенням. Викладене свідчить, що ця частина земельної ділянки та вказані господарські будівлі вийшли із володіння позивача поза її волею. Наявність чужого самочинно збудованого об'єкта нерухомості перешкоджає позивачеві у повноцінному користуванні земельною ділянкою, а також створює перешкодив її приватизації, право на яку гарантоване ст. 81 Земельного кодексу України. Крім того, під час збирання архівних документів, якими би підтверджувалось право [PERSON] на користування земельною ділянкою загальною площею 300,0 кв. м., у лютому 2010 року позивачу випадково стало відомо, про існування рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 280 від 09 квітня 1993 року за пунктом шість якого вирішено затвердити акт комісії виконкому про прийом в експлуатацію домоволодіння №5 літ. «А» плану по вул. Будівельна, а також оформити право власності на будівлю літ. «А» плану по вул. Будівельна, 5 за [PERSON] та видати свідоцтво про право особистої власності взамін правовстановлюючих документів. Також, згідно копії інвентарної справи [PERSON] стало відомо, що у 1993 році на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівського району ради народних депутатів № 649 від 21 травня 1993 року відповідачу [PERSON] 05 червня 1993 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. Однак, на час прийняття таких рішень та видачі свідоцтва (1993 року) домоволодіння № 5 по вул. Будівельна в м. Одесі належало на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], при цьому договір дарування від 22 жовтня 1990 року правовстановлюючий документ позивача є чинним, в судовому порядку ніким не був оскаржений та не визнаний недійсним. При цьому право власності позивача на 1/3 частину домоволодіння, як зазначалось вище, було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН». Будь-яких інших власників вказаного домоволодіння на час винесення вказаних рішень та видачі правовстановлюючого документа [PERSON] не було. Крім того, будівля під літ. «А», яку начебто, вирішено прийняти у експлуатацію, станом на 09 квітня 1993 року вже існувала та була введена в експлуатацію раніше. Враховуючи, що на час винесення рішення № 280 від 09 квітня 1993 року та рішення № 649 від 21 травня 1993 року право розпорядження вказаним домоволодінням належало його співвласникам, виконавчий комітет не мав права на розпорядження вказаним майном, в тому числі й видавати свідоцтво про право власності [PERSON] на майно, яке належало іншим особам. Отже, для ухвалення таких рішень та видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок [PERSON] фактичних підстав не існувало, вказані рішення та свідоцтво про право власності є незаконними та такими, що порушують право власності позивача на належну їй частку у домоволодінні, а тому підлягають скасуванню. Тому позивач вимушена звернутися з цим позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про зобовязання осіб привести самочинно реконструйований обєкт нерухомого майна до попереднього стану, та після збільшення зустрічних позовних вимог просила зобов'язати [PERSON], за свій рахунок знести самочинно збудовані і переобладнані приміщення (відповідно до технічного паспорту від 30 квітня 2009 року) 1-7, 1-8, 1-9, 1-10 (37,8 кв. м.), а саме: житлову кімнату площею 24,0 кв. м., кухню площею 6,0 кв. м., туалет площею 2,2 кв. м., коридор площею 5,4 кв. м., за адресою м. Одеса, вул. Будівельна, 5; зобов'язати [PERSON] за свій рахунок знести самочинно збудовані і переобладнані примкненню (відповідно до технічного паспорту від 30 квітня 2009 року) 2-1, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 (24,2 кв. м.), а саме: житлову кімнату площею 10,9 кв. м., коридор площею 3,9 кв. м., туалет площею 1,1 кв. м., душ площею 1,5 кв. м.. кухню площею 6,8 кв. м. за адресою м. Одеса, вул. Будівельна, 5; встановити наступний порядок виконання рішення суду, а саме: зобов'язати у добровільному порядку [PERSON] за свій рахунок знести самочинно збудовані і переобладнані приміщення: 1-7, 1-8, 1-9, 1-10 (37,8 кв. м.), а саме: житлову кімнату площею 24,0 кухню площею 6,0 кв. м., туалет площею 2,2 кв. м., коридор площею: 5,4 кв. м., за адресою м, [PERSON], вул. Будівельна, 5; встановити наступний порядок виконання рішення суду, а саме: зобов'язати у добровільному порядку [PERSON] за свій рахунок знести самочинно збудовані і переобладнані приміщення: 2-1, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 (24,2 кв. м.), а саме: житлову кімнату площею 10,9 кв. м., коридор площею 3,9 кв. м., туалет площею 1,1 кв. м., душ площею 1,5 кв. м., кухню площею 6,8 кв. м. за адресою м. Одеса, вул. Будівельна, 5; у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку застосувати вимоги ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» щодо примусової організації виконавчих дій, спрямованих на приведення самовільно реконструйованого будинку за адресою; м. Одеса, вул. Будівельна, 5 до попереднього стану за рахунок [PERSON], [PERSON] згідно із технічною документацією на домоволодіння, а також стягнути з відповідачів на користь Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради судові витрати у розмірі 243,60 грн., посилаючись на таке. Спірна частина домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Будівельна, 5, яке належить сторонам по справі, є самочинно збудованим. Відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 30 квітня 2009 року самочинно збудовані прибудови за літерою «А», а також прибудови літ. «а1» та «а2». 29 листопада 1988 року [PERSON] отримала в П'ятій Одеській державній нотаріальній конторі дублікат договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності, замість втраченого. Після чого, [PERSON] самочинно добудувала в будинку № 5 по вулиці Будівельній у місті Одеса такі приміщення: житлову кімнату площею 24,0 кв. м., кухню площею 6,0 кв. м., туалет площею 2,2 кв. м., коридор площею 5,4 кв. м. Згідно договору дарування [PERSON] отримала в дар 1/3 частину житлового будинку. У користування [PERSON] переходить з зазначеного на плані літ. «А»: 2-2 - житлова кімната житловою площею 19,8 кв. м., 2-1 - кухня, 1/3 ч. мостіння та огороджень. [PERSON] самочинно добудувала в № 5 по вулиці Будівельній у місті Одеса такі приміщення: житлову площею 10,9 кв. м., коридор площею 3,9 кв. м., туалет площею 1,1 кв. м., душ площею 1,5 кв. м., кухню площею 6,8 кв. м. До теперішнього часу Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради не отримувала інформацію щодо проведення підготовчих чи будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Будівельна, 5. Таким чином відповідачами порушено містобудівельні норми на об'єкті будівництва. Відповідачі [PERSON], [PERSON], треті особи: Одеська міська рада, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника [PERSON], представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, допитавши свідків, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову [PERSON] та частковим задоволенням зустрічного позову Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. [PERSON], позивачу по справі, на праві приватної власності належить 1/3 частина житлового будинку в м. Одесі, по вул. Будівельна, 5, що складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку, загальною площею 36,6 кв. м. та надвірних будівель: «Б» - літ. кухня з льохом, «І» - сарай, «Е» - гараж, «Ж» - сарай, «Д» - душ, №1-5 огороджень, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 378,0 кв. м., що підтверджується договором дарування від 22 жовтня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстр. № 3-С-2211 договору дарування від 22 жовтня 1990 року та технічного паспорту на домоволодіння від 11 серпня 1990 року. Право власності за [PERSON] зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 03 грудня 1990 року в кн. 210-126=21704. Власником інших 2/3 частин житлового будинку в м. Одесі, по вул. Будівельна, 5, є відповідач [PERSON]. 29 листопада 1988 року [PERSON] отримала в П'ятій Одеській державній нотаріальній конторі дублікат договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності, замість втраченого. Після чого, [PERSON] самочинно добудувала в будинку № 5 по вулиці Будівельній у місті Одеса такі приміщення: житлову кімнату площею 24,0 кв. м., кухню площею 6,0 кв. м., туалет площею 2,2 кв. м., коридор площею 5,4 кв. м. Відповідно до технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 30 квітня 2009 року самочинно збудовані прибудови за літерою «А», а також прибудови літ. «а1» та «а2». Земельна ділянка площею 300,0 кв. м., на якій розташований житловий будинок в м. Одесі, по вул. Будівельна, 5, була відведена його попередньому власнику [PERSON] на підставі рішення виконкому Іллічівського райради депутатів трудящих № 52 від 22 січня 1960 року та знаходилась в його користуванні на підставі нотаріально посвідченого договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 08 червня 1960 року. Згідно листа КП «ОМБТІ та РОН» від 01 лютого 2012 року № 324902.70, в подальшому адреса земельної ділянки площею 300,0 кв. м. була змінена, домоволодіння, яке розташоване на цій земельній ділянці, відведеній рішенням виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих м. Одеси № 52 від 22 листопада 1960 року [PERSON] по вул. Будівельна № 5 1-а Інструментальна, ділянка № 59, на даний час має поштову адресу: м. Одеса, вул. Будівельна, №5. На підставі наданих документів технічної інвентаризації від 2009 року домоволодіння № 5 по вул. Будівельна в м. Одесі встановлено, що площа земельної ділянки, на якій воно розміщено, зменшена та становить замість 300,0 кв. м. - 274 кв. м. Такі господарські будівлі як літня кухня під літ. «Б», сарай під літ. «Ж», душ під літ «З», що раніше входили до складу домоволодіння, тепер йому не належать. Вказане підтверджується планом земельної ділянки, який наявний в технічному паспорті від 30 квітня 2009 року. Вказані господарські будівлі без згоди позивача були знесені, а на їх місці побудовані нові будівлі. Згідно копії інвентарної справи та інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками вказаних будівель є [PERSON], [PERSON] Агагусейн-Кизи, [PERSON]. Рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки із користування позивача не існує, відповідного клопотання з цього приводу [PERSON] не заявляла, будь-яких цивільно-правових угод щодо відчуження частини земельної ділянки або вказаних господарських споруд за участю позивача, як співвласника домоволодіння, не укладалось. Крім того, ці господарські будівлі є приналежністю головної речі - жилого будинку, а тому на підставі ст. 186 ЦК України повинні наслідувати долю головної речі, оскільки пов'язані з головною річчю спільним господарським призначенням. Викладене свідчить, що ця частина земельної ділянки та вказані господарські будівлі вийшли із володіння позивача поза її волею. Наявність чужого самочинно збудованого об'єкта нерухомості перешкоджає позивачеві у повноцінному користуванні земельною ділянкою, а також створює перешкодив її приватизації, право на яку гарантоване ст. 81 Земельного кодексу України. За наданими архівним документами існує рішення виконавчого комітету Іллічівської районної ради народних депутатів № 280 від 09 квітня 1993 року за пунктом шість якого вирішено затвердити акт комісії виконкому про прийом в експлуатацію домоволодіння № 5 літ. «А» плану по вул. Будівельна, а також оформлено право власності на будівлю літ. «А» плану по вул. Будівельна, 5 за [PERSON] та видано свідоцтво про право особистої власності взамін правовстановлюючих документів. Згідно копії інвентарної справи [PERSON] у 1993 році на підставі рішення виконавчого комітету Іллічівського району ради народних депутатів № 649 від 21 травня 1993 року відповідачу [PERSON] 05 червня 1993 року виконавчим комітетом Іллічівської районної ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житловий будинок. Однак, на час прийняття таких рішень та видачі свідоцтва (1993 року) домоволодіння № 5 по вул. Будівельна в м. Одесі належало на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON], при цьому договір дарування від 22 жовтня 1990 року правовстановлюючий документ позивача є чинним, в судовому порядку ніким не був оскаржений та не визнаний недійсним. При цьому право власності позивача на 1/3 частину домоволодіння, як зазначалось вище, було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН». Будь-яких інших власників вказаного домоволодіння на час винесення вказаних рішень та видачі правовстановлюючого документа [PERSON] не було. Будівля під літ. «А» станом на 09 квітня 1993 року вже існувала та була введена в експлуатацію раніше. Враховуючи, що на час винесення рішення № 280 від 09 квітня 1993 року та рішення № 649 від 21 травня 1993 року право розпорядження вказаним домоволодінням належало його співвласникам, виконавчий комітет не мав права на розпорядження вказаним майном, в тому числі й видавати свідоцтво про право власності [PERSON] на майно, яке належало іншим особам. Отже, для ухвалення таких рішень та видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок [PERSON] фактичних підстав не існувало, вказані рішення та свідоцтво про право власності є незаконними та такими, що порушують право власності позивача на належну їй частку у домоволодінні, а тому підлягають скасуванню. Відповідно до ст. 90 Земельного кодексу УРСР (1970 року), чинного на час набуття позивачем права власності на частину домоволодіння, на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі. Згідно до ст. 91 того ж кодексу, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною ділянкою є обов'язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок. За ст. 30 ЗК України (1990 року), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників них об'єктів. За ст. 42 цього Кодексу, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок користування і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом - придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. За пунктом 7 Перехідних положень чинного Земельного кодексу громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. За ч. 1. ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника і землекористувача). Таким чином, при укладенні 22 жовтня 1990 року договору дарування, за яким [PERSON] набула право власності на 1/3 частку домоволодіння, до неї перейшло й право користування вказаною земельною ділянкою. Угода про встановлення порядку користування земельною ділянкою між [PERSON] та [PERSON], як співвласниками належного їм домоволодіння, не укладалась, а тому вказана земельна ділянка повинна знаходитись у їх спільному користуванні. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення права (п. «б» ч. 3 ст. 152 ЗК України). Статтею 212 ЗК України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном (від порушень, не повязаних з позбавленням володіння). Тому такими діями відповідачами порушені права та законні інтереси позивача у справі. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Щодо вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про зобовязання її привести самочинно реконструйований обєкт нерухомого майна до попереднього стану. Згідно договору дарування [PERSON] отримала в дар 1/3 частину житлового будинку. У користування [PERSON] за цим договором перейшло з зазначеного на плані літ. «А»: 2-2 - житлова кімната житловою площею 19,8 кв. м., 2-1 - кухня, 1/3 ч. мостіння та огороджень. [PERSON] добудувала в № 5 по вулиці Будівельній у місті Одеса такі приміщення: житлову площею 10,9 кв. м., коридор площею 3,9 кв. м., туалет площею 1,1 кв. м., душ площею 1,5 кв. м., кухню площею 6,8 кв. м. Згідно довідки СОН «Сахарний» від 22.11.2013 року, виданій [PERSON], Технічного паспорту від 09.11.2015 року, показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] приміщення: житлову площею 10,9 кв. м., коридор площею 3,9 кв. м., туалет площею 1,1 кв. м., душ площею 1,5 кв. м., кухню площею 6,8 кв. м. збудовані позивачем в 1991 році, тобто не є самочинним будівництвом. Згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судове практику розгляду цивільних справ про спадкування», викладених в листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об'єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; -по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За викладених обставин в частині задоволення вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] відмовити. Щодо вимог Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради до [PERSON] про зобовязання її привести самочинно реконструйований обєкт нерухомого майна до попереднього стану суд має задовольнити з таких підстав. Згідно ст. 5 Закону України „Про основи містобудування при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови; розміщення і будівництво об'єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об'єктів; раціональне використання земель та територій для містобудівних потреб, підвищення рівня ефективності та іншого використання земельних ділянок; урахування державних та громадських інтересів при плануванні та забудові територій; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва; захист прав громадян та громадських організацій згідно законодавства. Будівництво (реконструкція) об'єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Містобудівельна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури та містобудування, органами санітарного та пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, органами ДАІ МВС, а також іншими організаціями, вказаними у завдані на проектування. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про архітектурну діяльність будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад (або відповідних виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень). Крім того, необхідним є також дозвіл на виконання будівельних робіт з нового будівництва, реконструкції, реставрації та капітального ремонту будинків, споруд та інших об'єктів, розширення і технічного переоснащення, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України будівля, споруда чи інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно ч. 2 тієї ж статті, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4 ст. 376 ЦК України). Відповідно до п. 7 ст. 376 ЦК України, у випадку істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, за свій рахунок, провести відповідну перебудову. За наданими до суду доказами, а саме технічним паспортом КП «ОМБТІ та РОН» від 30.04.2009 року, самочинно збудованими і переобладнаними приміщеннями рахуються: 1-7, 1-8, 1-9, 1-10 (37,8 кв. м.), а саме: житлова кімната площею 24,0 кв. м., кухня площею 6,0 кв. м., туалет площею 2,2 кв. м., коридор площею 5,4 кв. м., за адресою м. Одеса, вул. Будівельна, 5, які належать [PERSON]. Будь-яких інших доказів до суду не надано. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі. Згідно із ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: partial