Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Балабинська селищна рада Запорізького району Запорізької області, [PERSON], Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», Запорізька регіональна філія Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що згідно наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23.12.2014 р. № 8-870/15-14-СГ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою», наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 09.04.2015 року № 8-759/15-15-СГ «Про внесення змін до наказу» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Балабинської селищної ради Запорізького району (за межами населених пунктів). Землевпорядною організацією було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Згідно кадастрового плану земельної ділянки 2322155300:02:050, яка виділяється [PERSON], зазначено її межі, а саме: від А до Б землі не надані у власність чи користування; від Б до В земельна ділянка [PERSON] (кадастровий номер 2322155300:02:050:0155); від В до А земельна ділянка, що відводиться [PERSON] Згідно наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23.12.2014 р. № 8-871/15-14-СГ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою, наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 09.04.2015 року № 8-758/15-15-СГ «Про внесення змін до наказу» [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність для ведення особистого селянського господарства на території Балабинської селищної Запорізького району (за межами населених пунктів). Землевпорядною організацією було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Згідно кадастрового плану земельної ділянки 2322155300:02:050, яка виділяється [PERSON] зазначено її межі, а саме: від А до Б земельна ділянка [PERSON]; від Б до В землі не надані у власність чи користування; від В до Г земельна ділянка, що відводиться [PERSON]; від Г до А земельна ділянка [PERSON] (кадастровий номер 2322155300:02:050:0155). Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у своєму складі має містити підписаний [PERSON] погодження меж земельної ділянки, який погоджується суміжними землекористувачами та землевласниками та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який повинен бути підписаний [PERSON] Отримавши акти [PERSON] та [PERSON]Є (кожна окремо) звернулися до [PERSON] з проханням погодити межі земельної ділянки та підписати зазначені [PERSON], однак суміжний землекористувач, [PERSON], категорично відмовляється підписувати дані акти. Листом від 28.05.2016 р. [PERSON] зверталась до [PERSON]Г з цього приводу, але відповіді на зазначений лист не отримала. Листом від 28.05.2016 р. [PERSON] зверталась до [PERSON] з цього приводу, але відповіді на зазначений лист не отримала. Згідно висновку Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області від 10.09.2016 р. № 8-28-03-4288/2-15 [PERSON] відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки відсутнє погодження із суміжним землекористувачем [PERSON] і зазначено, що вирішення питання погодження меж повинно відбуватися в судовому порядку. Згідно висновку Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області від 10.09.2016 р. [PERSON] відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки відсутнє погодження із суміжним землекористувачем [PERSON] і зазначено, що вирішення питання погодження меж повинно відбуватися в судовому порядку. Отже, [PERSON] і [PERSON] змушені звертатися до суду за захистом своїх прав. Узгодження зовнішніх меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами необхідне [PERSON] та [PERSON]Є для здійснення приватизації земельної ділянки, яка надається їм у власність для ведення особистого селянського господарства, а відповідач створює позивачам перешкоди в реалізації їх права на приватизацію земельної ділянки. Позивачі просять: \~визнати за [PERSON] право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,29 га, що розташована в с. Балабине Запорізького району Запорізької області (за межами населеного пункту) без погодження меж із суміжним землевласником [PERSON] Лізою Григорівною; \~визнати за [PERSON] право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,26 га, що розташована в с. Балабине Запорізького району Запорізької області (за межами населеного пункту)без погодження меж із суміжним землевласником [PERSON] Лізою Григорівною; \~вважати [PERSON] погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 09.07.2015 р. та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які є складовими частинами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (кожній окремо) погодженими без підпису [PERSON]. Відповідачем [PERSON] до суду подані заперечення на позов (т. 1, а.с. 68-75). У запереченнях відповідач зазначає, що позов є безпідставним, необґрунтованим. Викладене в позовній заяві не відповідає дійсності. Відповідач обґрунтував свою позицію тим, що: \~з [PERSON] погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання не видно які саме межі повинні бути погоджені відповідачем, оскільки до [PERSON] погодження меж долучені лише схеми земельних ділянок, що відводяться позивачам без зазначення меж земельної ділянки, користувачем якої є відповідач. При цьому, на прохання відповідача надати для ознайомлення проекти відведення земельних ділянок позивачами було відмовлено. Не маючи уявлення про те як в натурі (на місцевості) земельні ділянки, що відводяться [PERSON] та [PERSON], межують з земельною ділянкою відповідача, вищевказані [PERSON] не могли бути підписані; \~на земельній ділянці, що відводиться [PERSON], розташовані електричні опори, які згідно [PERSON] розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 19.05.2016 р., що є додатком № 9 до договору № 893 від 01.03.2016 р., належать [PERSON] Через дані опори проходить електричний провід, який забезпечує подачу електропостачання до земельної ділянки відповідача. Виходячи з даних обставин, передбачаючи в майбутньому неможливість забезпечення доступу до даних опор для проведення ремонтних та профілактичних робіт, відповідач вимагала, у відповідності до ст.ст. 111, 112 Земельного кодексу України, визначити охоронну зону під обєктами електропостачання, оскільки, не встановлення такої зони обмеження може в подальшому вплинути на права та законні інтереси власника електрообладнання, постачальника електроенергії та відповідача при необхідності забезпечення доступу до нього. Ознайомившись з матеріалами проектів відведення, після надання їх на вимогу суду, додатково виявлено, що в проектах також не зазначено зони обмеження по лінії проходження газопроводу уздовж земельних ділянок, що відводяться, і це може в подальшому вплинути на права та законні інтереси відповідача. При наданні для підписання відповідачу [PERSON] погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання розробником проектів відведення та позивачами були порушені норми Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затв. Наказом Держкомзему № 376 від 18.05.2010 р. «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками». Позивачами та виконавцем робіт із землеустрою порушено пункт 3.12 Інструкції, який визначає порядок закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), результатом якого є підписання [PERSON] приймання-передачі межових знаків на зберігання. Також відповідач вказує, що при складанні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок проектантом не було враховано [PERSON] план забудови земельної ділянки відповідача, який розроблений районним комунальним підприємством «Василівка-Градпроект» та затверджений 11.09.2008 р. відділом архітектури, містобудування та ЖКГ Запорізької РДА. [PERSON] планом запроектовано проїзд від земельної ділянки відповідача через земельну ділянку, що відводиться [PERSON] лінія АБ. Тобто земельна ділянка, що відводиться [PERSON], не повинна межувати з земельною ділянкою [PERSON], оскільки між ними повинен бути запроектований проїзд, який існує на теперішній час та їх розмежовує. Даний проїзд не був врахований при виготовленні проекту відведення. Не отримавши для огляду проекти відведення, відповідачка не погодилась підписувати вищевказані [PERSON], але свої зауваження висловила позивачам. Враховуючи такі обставини, відмова від підписання [PERSON] була обґрунтованою та справедливою, а виконавець робіт із землеустрою разом із замовниками робіт при виготовленні проектів повинні також враховувати інтереси власників (користувачів) суміжних земельних ділянок. Крім того, відповідач вказує, що заявлена позивачами вимога про визнання за ними права на приватизацію земельної ділянки кореспондує обовязку Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області передати земельні ділянки у власність позивачів, проте зазначений субєкт владних повноважень до участі у справі в якості відповідача не залучалася. Таким чином, позивачем заявлено вимогу до неналежного відповідача, який не є розпорядником земель державної власності, який наділений повноваженням передавати їх у власність громадянам в порядку безоплатної приватизації, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. [PERSON] погодження меж та [PERSON] приймання-передачі межових знаків на зберігання не має самостійного значення при реалізації права на приватизацію земельної ділянки, це не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Відповідач просить суд в позові відмовити, оскільки спір про право у випадку не підписання спірних актів відсутній. Утім, зазначене не позбавляє позивачів можливості оскарження відмови територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, в погодженні проектів землеустрою без відповідної згоди відповідача в порядку адміністративного судочинства, якщо вони вважають, що така відмова може негативно вплинути на прийняття Головним управлінням Держгеокадастру рішення щодо передачі їм земельних ділянок у власність у порядку приватизації. Питання встановлення меж земельної ділянки не є компетенцією суду. З огляду на викладене, визнання погодженими меж земельних ділянок, що відводяться [PERSON] та [PERSON] без підпису відповідача відповідних актів, як способу захисту права чинним законодавством, не передбачено. Зважаючи на те, що відмова відповідача підписати [PERSON] не призвела до порушення прав позивача на набуття права власності на земельні ділянки, оскільки ними не було отримано від субєкта владних повноважень відмови в передачі земельних ділянок у власність, вбачається відсутність будь-яких правових підстав для задоволення позову [PERSON] та [PERSON] Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» подало до суду пояснення від 07.04.2017 р. (т. 2 а.с. 7), за змістом яких повітряна лінія 0,4 кВ, КТП 52/218, від опори № 19 до обєкту ПП [PERSON], що знаходиться в смт. Балабине, вул. Степна, 2-а, про яку йде мова, була збудована на основі державних стандартів, проектно-технічних і нормативних документів та введена в експлуатацію ще у 2008 році є власністю [PERSON] та знаходиться в її обслуговуванні. Усі електричні мережі, в особливості високовольтні лінії електропередач, є системоутворюючими та мають важливе державне значення. У звязку з цим, для забезпечення збереження і надійності роботи електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації, визначення порядку проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж та виконання інших робіт поблизу електричних мереж, а також запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму, Кабінетом Міністрів України були затверджені Правила охорони електричних мереж. Вищевказаними Правилами чітко визначений перелік обєктів, що підлягають охороні, а саме: трансформаторні підстанції; розподільчі пункти і пристрої; струмопроводи; повітряні лінії електропередачі; підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать. Для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог правил безпеки згідно з п. 2 Правил передбачено здійснення цілого ряду заходів, основними з яких є: відведення земельних ділянок; встановлення охоронних зон електричних мереж; визначення мінімально допустимої відстані від обєктів енергопостачання; прокладання просік у лісових, садових, паркових та інших зонах з багаторічними насадженнями. Для захисту населення від впливу електричного поля встановлюються санітарно-захисні зони повітряних ліній електропередачі. ПАТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що у межах охоронних зон, землі у їх власників та користувачів не вилучаються, а використовуються з обмеженнями, передбаченими Правилами. Підприємства, установи, організації та громадяни, яким надано у власність, постійне або тимчасове користування земельні ділянки, де знаходяться обєкти електричних мереж, зобовязані вживати належних заходів щодо збереження цих енергообєктів. При цьому п. 5 зазначених Правил передбачено, що охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж повітряних ЛЕП у вигляді земельних ділянок та повітряного простору обмежених вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх проводів за умови невідхильного їх положення на відстань 2 м до 1 кВ. Комунальним підприємством «Водоканал» подані пояснення від 14.04.2017 р., за змістом яких між Комунальним підприємством «Облводоканал» Запорізької обласної ради та Комунальним підприємством «Водоканал» укладено договір позички № 1 від 30.06.2015 р., відповідно до якого КП «Облводоканал» передає в позичку КП «Водоканал» майно, яке входить до складу магістрального водоводу Запоріжжя-Вільнянськ-Новомиколаївка та системи водопостачання смт. Кушугум, що обліковується на балансі позичкодавця, з метою надання послуг з централізованого водопостачання. Водопровід, що проходить по вул. Степовій, обслуговується КП «Водоканал» на підставі договору. ПП «Панюшкіна» (Запорізький район, смт. Балабине, вул. Степова, 2-а) користується послугами КП «Водоканал». Мережі водопостачання споживача підключені до центрального водопроводу, який проходить по вул. Степова. Точка розподілу знаходиться в місці підключення, тобто не на території земельної ділянки [PERSON] або іншого споживача, а безпосередньо на вул. Степовій. Місце підключення облаштоване приладом обліку, державна повірка приладу здійснена у липні 2016 році. Таким чином, КП «Водоканал» здійснює технічне обслуговування центрального водопроводу, що знаходиться на вул. Степовій у відповідності із Договором. Водопровідні мережі, які знаходяться після точки підключення до центрального водопроводу обслуговуються споживачем самостійно, оскільки на балансі КП «Водоканал» та «Облводоканал» Запорізької обласної ради не перебувають. Дорога, розташована перпендикулярно вул. Степовій, Межевій, Матросова, Українській з одного боку, та вулиці 30 років Перемоги з другого боку, генеральним планом не передбачена як вулиця. Водопровід в цій частині смт. Балабине прокладений мешканцями вулиць Межева, Матросова, Українська, а відтак належить їм. Даний водопровід на балансі КП «Облводоканал» Запорізької обласної не перебуває, КП «Водоканал» згідно договору не передавався. Позивач [PERSON] зявилась до суду, позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові. Також позивач [PERSON] зазначила, що спору з приводу меж земельних ділянок у неї з відповідачем фактично немає. На її ділянці ніякі комунікації не проходять, між ними стоїть паркан. Позивач [PERSON] зявилась до суду, позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Також позивач [PERSON] зазначила, що між її земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача стоїть паркан з фундаментом. Дорога, на яку посилається відповідач, була зроблена самовільно відповідачем. Лише взимку цього року відповідачем поставлені ворота для виїзду на іншу сторону. Представник позивачів [PERSON] у судове засідання зявився, позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Відповідач [PERSON] зявилась у судові засідання 23.05.2017 р., 24.07.2017\~р., 29.08.2017 р., позов не визнала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях. У подальшому участі у розгляді справи не брала. Представник відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]Ю у судові засідання зявилась, просила відмовити у позові, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях відповідача. Також [PERSON] зазначила, що розробленими позивачами проектами порушуються права [PERSON] По земельній ділянці [PERSON] проходить газова труба. Також там проходить ґрунтова дорога, встановлено 3 опори лінії електропередач. Вона є власником нерухомого майна, яке розташоване на цій земельній ділянці. Представник Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області [PERSON] у судове засідання зявилась, позов підтримала, зазначила, що наразі відсутні підстави для непогодження меж, оскільки земельні ділянки між собою не перетинаються. Належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду представник Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Представник Комунального підприємства «Водоканал» [PERSON] зявилась у судове засідання 18.10.2017 р., надала пояснення аналогічні тим, що містяться у письмових поясненнях від 14.04.2017 р. У подальшому участі у розгляді справи не брала. Представник Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» [PERSON] зявилась у судові засідання 23.05.2017 р., 24.07.2017 р., 29.08.2017 р., 18.10.2017 р., надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у поясненнях від 07.04.2017\~р. У подальшому участі у розгляді справи не брала. Представник Запорізької регіональної філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» [PERSON] зявився у судове засідання 02.03.2018 р., позов підтримав, послався на неможливість вирішення питання щодо приватизації земельних ділянок позивачами без вирішення питання щодо погодження меж та відповідність розроблених проектів позивачів встановленим вимогам. Представник Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області [PERSON] зявилась у судові засідання 23.05.2017 р., 24.07.2017 р., 29.08.2017 р., 06.03.2018 р., зазначила, що вона є головним архітектором району. [PERSON] план затверджений рішенням Балабинської селищної ради, з цього приводу проводились громадські слухання. Ніякої дороги на яку посилається відповідач немає. На старому Генеральному плані її також не було. Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23.12.2014 р. № 8-870/15-14-СГ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою», наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 09.04.2015 року № 8-759/15-15-СГ «Про внесення змін до наказу», [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, розташованої на території Балабинської селищної ради Запорізького району (за межами населених пунктів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовним розміром 0,26 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Згідно наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23.12.2014 р. № 8-871/15-14-СГ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою», наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 09.04.2015 року № 8-758/15-15-СГ «Про внесення змін до наказу», [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі у власність, розташованої на території Балабинської селищної ради Запорізького району (за межами населених пунктів) за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовним розміром 0,26 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. У подальшому позивачам землевпорядною організацією було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Згідно кадастрового плану земельної ділянки 2322155300:02:050, яка виділяється [PERSON], зазначено її межі, а саме: від А до Б землі не надані у власність чи користування; від Б до В земельна ділянка [PERSON] (кадастровий номер 2322155300:02:050:0155); від В до А земельна ділянка, що відводиться [PERSON] Згідно кадастрового плану земельної ділянки 2322155300:02:050, яка виділяється [PERSON], зазначено її межі, а саме: від А до Б земельна ділянка [PERSON]; від Б до В землі не надані у власність чи користування; від В до Г земельна ділянка, що відводиться [PERSON]; від Г до А земельна ділянка [PERSON] (кадастровий номер 2322155300:02:050:0155). У наданих позивачами до матеріалів справи [PERSON] погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 09.07.2015 р. та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 09.07.2015 р., землекористувачем земельної ділянки з кадастровим номером 2322255300:02:005:0155 зазначена [PERSON] За змістом договору оренди земельної ділянки б/н від 19.02.2010 р., укладеного між Запорізькою районною державною адміністрацією та [PERSON], остання є орендарем земельної ділянки загальною площею 0,8540 га з кадастровим номером 2322155300:02:005:0155 для розміщення та обслуговування торгівельно-складських приміщень по реалізації будівельних та паперових матеріалів, яка знаходиться за межами населених пунктів за поштовою адресою: с. Балабине, вул. Степова, 2-а. У відповідності до п. 5 договору оренди земельної ділянки б/н від 19.02.2010 р. його укладено на 10 років. Проте як видно з рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 05.12.2013\~р., за [PERSON] визнано право власності на нерухоме майно, розташоване по вул. Степовій, 2-а, с. Балабине Запорізького району Запорізької області, на земельній ділянці 8540 кв.м. За змістом витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2137159, № 22803076, № 21350031, № 21600515, №\~21316562, № 21603962 право власності на обєкти нерухомого майна, що розташовані по вул. Степовій, 2-а, с. Балабине Запорізького району Запорізької області зареєстроване за [PERSON] у травні 2014 року. Як видно з акту № 1 від 13.05.2015 р., комісія створена відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 1 ст. 158 Земельного кодексу України, склала цей акт про те, що виїзним засіданням комісії встановлено, що користувач земельної ділянки № 2322155300:02:005:0155, розташованої за адресою: Балабинська с/р, вул. Степова, 2-а (за межами населеного пункту), [PERSON] 13.05.2015 р. відсутня, у звязку з чим акт погодження меж замовників [PERSON] та [PERSON] не погоджений [PERSON] Власник обєктів нерухомості (вул. Степова, 2-а) також не погодився підписати акт погодження меж та не надав підстав такої відмови. Листом від 28.05.2016 р. [PERSON] зверталася до [PERSON]Г з питанням підписання акту погодження меж, але відповіді на зазначений лист не отримала. Листом від 28.05.2016 р. [PERSON] зверталася до [PERSON] з питанням підписання акту погодження меж, але відповіді на зазначений лист не отримала. У відповідності до акту обстеження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по заяві [PERSON] від 30.06.2015 р., комісія дійшла висновку, що відсутність [PERSON] не може вплинути на процес приватизації земельної ділянки площею 0,26 га, яку погоджують згідно наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23.12.2014 р. № 8-871/15-14-СГ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою», наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 09.04.2015 року № 8-758/15-15-СГ «Про внесення змін до наказу». У відповідності до акту обстеження земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства по заяві [PERSON] від 30.06.2015 р., комісія дійшла висновку, що відсутність [PERSON] не може вплинути на процес приватизації земельної ділянки площею 0,26 га, яку погоджують згідно наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 23.12.2014 р. № 8-870/15-14-СГ «Про надання дозволу на розробку документації із землеустрою», наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 09.04.2015 року № 8-759/15-15-СГ «Про внесення змін до наказу». Як видно з рішення виконавчого комітету Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 09.07.2015 р. № 56, [PERSON] погоджено межі земельної ділянки площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства без підпису суміжного землекористувача [PERSON] у звязку з її відмовою та з не порушенням меж вищевказаної земельної ділянки. Як видно з рішення виконавчого комітету Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 09.07.2015 р. № 55, [PERSON] погоджено межі земельної ділянки площею 0,26 га для ведення особистого селянського господарства без підпису суміжного землекористувача [PERSON] у звязку з її відмовою та з не порушенням меж вищевказаної земельної ділянки. Згідно висновку Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області від 10.09.2015 р. [PERSON] відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема й через відсутність погодження із суміжним землекористувачем [PERSON] Згідно висновку Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області від 10.09.2015 р. [PERSON] відмовлено в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема й через відсутність погодження із суміжним землекористувачем [PERSON] На переконання позивачів проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у своєму складі має містити підписаний [PERSON] погодження меж земельної ділянки та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які мають бути підписані усіма суміжними землекористувачами (землевласниками) і відсутність погодження з боку відповідача перешкоджає реалізації їх права на приватизацію земельних ділянок. З цього приводу суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України. Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вказаної норми права наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 р. № 376, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх незявлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Із цього зовсім не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження полягає у тому, щоб суміжному землевласнику (землекористувачу) було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови (якщо вони озвучені). Якщо такими мотивами є виключно субєктивні чинники правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є перешкодою для прийняття рішення щодо приватизації земельної ділянки та не вказує на те, що прийняте рішення про приватизацію буде незаконним. І навпаки, погодження меж суміжними землевласниками (землекористувачами) не є безумовною підставою для прийняття уповноваженим органом рішення щодо приватизації земельної ділянки. У цьому контексті заслуговує на увагу те, що згідно висновків Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області від 10.09.2015 р. [PERSON] та [PERSON] відмовлено у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок не лише через відсутність погодження із суміжним землекористувачем [PERSON], а й з інших причин, тож твердження позивачів, що саме відсутність погодження відповідача обмежує їх в реалізації права є необґрунтованим. [PERSON] акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Не надання згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду питання про передачу земельної ділянки у власність за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Підлягає урахуванню й наступне. При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких ця ділянка належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Врахувавши вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що погодження меж мало б відбуватись із особою, яка на час розроблення позивачами проектів землеустрою мала і має на теперішній час право власності на обєкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: смт. Балабине, вул. Степна, 2-а, оскільки саме до цієї особи перейшло право користування земельною ділянкою з кадастровим номером 2322155300:02:005:0155, яке до цього мала [PERSON] Такою особою є не [PERSON], а [PERSON] Як видно з акту № 1 від 13.05.2015 р., як комісія, створена відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 1 ст. 158 Земельного кодексу України, так і позивачі, були обізнані про те, що [PERSON] не є власником обєктів нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 2322155300:02:005:0155, а відтак фактично вона не є землекористувачем даної земельної ділянки. Поряд з цим, [PERSON] у даній справі не є відповідачем, жодних вимог до неї позивачі не заявили. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам,\~спричиненим цим порушенням. Приймаючи до уваги зміст наведених норм діючого законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного субєктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем. У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від\~01.12.2004 р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому звязку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом обєктивного і прямо не опосередкований у субєктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним обєктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам\~України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам. Вирішуючи спір, суд повинен надати обєктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на час звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа здійснює свої права вільно на власний розсуд (стаття 12 ЦК України). До прав, які підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові й особисті немайнові права, які належать субєктам цивільного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення. Абзацом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. (абзац 2 частини 2 статті 16 ЦК України). До інших способів судового захисту цивільних прав чи інтересів можна віднести способи, які не охоплюються переліком їх у статті 16 ЦК України, що визначені окремими законами та договорами або застосування яких випливає із загальних положень про судовий захист. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить звернути вагу на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейським судом з прав людини зазначено, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім цього, судом вказано на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Статтею 13 передбачено, що норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобовязань за ст. 13 залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» у законі та на практиці, зокрема, у тому сенсі, що його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «[PERSON] проти України» від 05.04.2005 р. (заява N 38722/02)). Таким чином, ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення субєктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові. Позивачами та їх представником жодним чином не обґрунтовано необхідність застосування обраних способів захисту, не доведена їх ефективність. Заявлена вимога позивачів «вважати [PERSON] погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 09.07.2015 р. та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які є складовими частинами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (кожній окремо) погодженими без підпису [PERSON]», як спосіб захисту не передбачена чинним законодавством. У даному випадку суд констатує наявність інших, передбачених законом способів захисту, які є ефективними способами захисту у цих правовідносинах. Жодних доводів щодо цієї позовної вимоги у позові взагалі немає. Варто прийняти до уваги й те, що вимога позивачів «вважати» певні документи погодженими вказує на те, що саме суду слід вважати їх такими. Таке формулювання позовної вимоги нівелює завдання цивільного судочинства у даній цій справі, оскільки фактично позивачами не ставиться за мету справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цієї позовної вимоги з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а лише констатується, що [PERSON] погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 09.07.2015 р. та [PERSON] прийомки-передачі межових знаків на зберігання, які є складовими частинами проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] (кожній окремо) слід вважати погодженими без підпису [PERSON]. Узагальнивши вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed