Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Миколаївської міської ради Слов`янського району Донецької області, Товарної біржі «Українська», [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності в порядку спадкування, яка мотивована тим, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , після смерті якого залишилися спадщина, до складу якої увійшла 1/2 частка житлового будинку по [ADDRESS] , який належав померлому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого ТБ «Українська» та в КП «БТІ» м. Слов`янська. Позивач у встановлений законом строк прийняв спадщину, але постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість прийняти в якості правовстановлюючого документу на будинок договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.11.1998 року, зареєстрований ТБ «Українська» та в КП «БТІ» м. Слов`янська. Оскільки нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач змушений звернутися до суду з вирішенням цього питання. У позовній заяві позивач просив винести рішення, яким визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 02.11.1998 року за реєстровим №35841, зареєстрований на ТБ «Українська», дійсним, а також визнати за собою право власності на 1/2 частку житлового будинку по [ADDRESS] , як на майно, отримане ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивач, [PERSON] , не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області, відповідно до наданої заяви просила розглянути справу без участі свого представника, рішення ухвалити відповідно до діючого законодавства, відзиву на позов не надала. Відповідач, ТБ «Українська», повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, участі свого представника в судовому засіданні не забезпечила, відзиву на позов не надала. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, 02.11.1998 року між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого боку, на Товарній біржі «Українська» був укладений договір купівлі-продажу нерухомості за реєстраційним № 35841, згідно з яким [PERSON] та [PERSON] придбали, а [PERSON] продала домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке складається з А-1 житловий будинок жилою площею 26,6 кв.м, загальною площею 40,9 кв.м, Б - сарай, В - погреб, №1 колодязь. Земельна ділянка розташована за цією ж адресою площею 0,2961 га. З огляду на наведене суд визнає, що між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого боку укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстрований в КП «БТІ» м. Слов`янська 05.11.1998 року за №97/2, однак не здійснене його нотаріальне оформлення. Правовідносини між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виникли під час дії ЦК УРСР в редакції 1963 року, тому до них слід застосовувати норми цього кодексу щодо зобов`язань за договором купівлі-продажу. Приписами ст. 47 ЦК УРСР визначено: 1) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу; 2) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з відповідними змінами і доповненнями) роз`яснив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладання її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК УРСР). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, суд повинен перевірити, чи не підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до ст.224 ЦК УРСР 1963р., за договором купівлі-продажу продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. За правилами ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Аналіз тексту договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , від 02.11.1998 року свідчить, що сторони при його укладені домовилися щодо усіх істотних умов: як по предмету, так і по його ціні. Волевиявлення продавця та покупців щодо зазначених умов зафіксовано у тексті письмового правочину та підтверджено власноручними підписами. Сторони виконали повністю умови договору: [PERSON] добровільно передала у користування [PERSON] та [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок та отримала від останніх у повному обсязі обумовлену вартість майна, а [PERSON] та [PERSON] прийняли вказаний будинок, в якому [PERSON] проживав до своєї смерті. Так, [PERSON] та [PERSON] придбали майно в результаті здійснення угоди, не забороненої чинним законодавством, що була зареєстрована юридичною особою (ТБ «Українська»), яка мала на це повноваження. На підставі ч.1 ст. 328 ЦК України у [PERSON] та [PERSON] виникло право власності на придбане майно, на підставах не забороненого законом правочину, яким вони у відповідності зі ст. 319 ЦК України мали право користуватися, володіти й розпоряджатися, не дивлячись на протиріччя чинного законодавства. У відповідності зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.02.2018 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.11.2010 року, [PERSON] є батьком [PERSON] Відповідно до довідки КП «БТІ» м. Слов`янська від 06.09.2018 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на ТБ «Українська» 02.11.1998 року р/№35841, дата реєстрації 05.11.1998 року, номер запису 97 в книзі 2. Згідно з повідомленням приватного нотаріусу Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О. від 01.03.2019 року, заяву про прийняття спадщини подав син померлого - [PERSON] Інші спадкоємці: [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини на користь [PERSON] , подавши нотаріусу відповідні заяви. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.09.2018 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] було відмовлено з тієї причини, що правовстановлюючий документ на житловий будинок, зареєстрований на біржі, не посвідчений нотаріусом. Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Суд встановив, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом та після смерті [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини. Однак, за відсутності умов для одержання в приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права. Враховуючи викладене,

Outcome: approved