Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

До суду 15.07.2015 р. звернулась із позовом [PERSON] до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує наступним. 17.11.2014 року о 13-20 год. [PERSON] в м. Пологи, керуючи автомобілем Тойота, держномер АР3993СК скоїв зіткнення з автомобілем [PERSON], держномер АР0073ВІ, який належить позивачці. Автомобіль Тойота держномер АР3993СК належить ТОВ «Бізон-Імпорт». Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.12.2014 р. по справі №333/9436/14-п [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаного правопорушення. Автомобіль [PERSON], держномер АР0073ВІ отримав механічні пошкодження. На момент пригоди цивільно-правова відповідальність ТОВ «Бізон-Імпорт» була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна», відповідно до полісу АС/9040465 від 10.04.2014 р. Страховий ліміт за Полісом №АС/9040465 становить 50000 грн. за спричинену матеріальну шкоду, з яких франшиза становить 1000 грн. 21.04.2015 р. ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» перерахувала їй 49000 грн. у вигляді виплати страхового відшкодування за актом №ОСЦВ/АС.9040465/1 від 17.11.2014 р. Але, вказаної суми на ремонт автомобіля було недостатньо. Згідно висновку спеціаліста товарознавця [PERSON] вартість матеріальної шкоди спричиненої власнику автомобіля [PERSON] держномер АР 0073ВІ, внаслідок його пошкодження в ДТП становить 126385, 39 грн. Різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та спричиненою шкодою становить 77385,39 грн. [PERSON] цю суму просить стягнути позивачка з відповідача ТОВ «Бізон Імпорт» та просить стягнути з цього ж відповідача витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в сумі 1000 грн.. Крім того, вказує, що їй спричинена моральна шкода, оскільки вона багатодітна мати, позбавлена можливості використовувати свій автомобіль, у звязку з чим, їй доводилось докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просила стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду в сумі 15000 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, її інтереси представляв за договором адвокат [PERSON], який позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце сповіщався належним чином, повісткою, направленою рекомендованим листом за адресою своєї реєстрації, але листи повертались не врученими, з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», що згідно ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомлений. Представник відповідача ТОВ «Бізон-Імпорт» за довіреністю [PERSON], позов не визнав, оскільки автомобіль Тойота був переданий [PERSON] 30.04.2013 р. згідно акту передачі та станом на 17.11.2014 р. знаходився в його володінні. Тому відшкодування шкоди відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України повинно проводитись [PERSON], а не ТОВ «Бізон-Імпорт», окрім того дорожньо-транспортна пригода сталася під час обідньої перерви в ТОВ «Бізон -Імпорт», тобто, під час коли [PERSON] не виконував свої трудові обовязки. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АРС099036 автомобіль [NUMBER] належить [PERSON] (а.с.13-14). 17.11.2014 року о 13-20 [PERSON] в м. Пологи, по вул.. Шевченка, керуючи автомобілем Тойота реєстраційний номер [NUMBER] не врахував дорожню обстановку, не надав дорогу автомобілю, який рухався по головні дорозі на скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER]. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджені. [PERSON] визнаний винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст.. 124 КУпАП постановою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2014 року. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Ч.1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, спричинена неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода спричинена майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка його спричинила. Стаття 1192 ЦК України зобовязує особу, яка завдала шкоду, відшкодувати її в натурі за вибором потерпілого (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо), або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Наявність шкоди спричиненої позивачці внаслідок пошкодження належного їй автомобіля підтверджується довідкою інспектора ДАІ з обслуговування Пологівського району ГУМВС України в Запорізькій області, відповідно до якої 17.11.2014 р. автомобіль [NUMBER] отримав механічні ушкодження передньої центральної частини; крім того, підтверджується показаннями свідка [PERSON], який, допитаний в суді, пояснив, що ним, як оцінювачем оглядався транспортний засіб [PERSON] за проханням страхової компанії, під час візуального огляду 20.11.2014 року ним було встановлено, що вартість шкоди спричиненої цьому автомобілю була значно більша ніж 50000 грн., що перевищує страховий ліміт, тому детально та в повному обсязі він пошкодження на автомобілі не оглядав. Автомобіль мав внутрішні пошкодження, які не були видимими, їх встановлення потребувало розборки автомобіля. Пізніше, 22.04.2015 р. він уклав з [PERSON] договір на оцінку вартості спричиненої шкоди автомобілю. Він після цього ще оглядав автомобіль, який був розібраний та на підставі цих оглядів склав свій звіт про визначення повної вартості матеріальної шкоди спричиненої володільцю транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.11.2014 р. з вини [PERSON] власнику автомобіля [NUMBER] спричинена матеріальна шкода на суму 126385,39 грн., що підтверджується письмовим доказом звітом №628 від 22.04.2015 року про визначення вартості матеріальної шкоди спричиненої володільцю транспортного засобу. Сторонам було розяснено їх право на подання клопотання про призначення судово-товарознавчої експертизи для визначення вартості матеріальної шкоди, але сторони не скористались своїм правом на подачу такого клопотання, тому суд вирішив позов на підставі доказів, поданих сторонами. Відповідно до п. п. 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Господарські товариства, відповідають за шкоду у випадках її заподіяння особами, які виконують роботу за трудовим договором. Як вбачається з розпорядження ТОВ «Бізон-Імпорт» №10 від 30.04.2013 року «Про закріплення транспортного засобу ТОВ «Бізон-Імпорт» автомобіль Тойота, державний номер [NUMBER] закріплений за директором Східного філіалу [PERSON] для виконання службових задач. В суді не встановлені обставини, які б свідчили, що [PERSON] протиправно заволодів цим автомобілем, або, що він використовував його не у звязку з виконанням трудових обовязків. Доводи представника відповідача ТОВ «Бізон-Імпорт» про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася в обідню перерву, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в суді не встановлені обмеження щодо використання автомобіля [PERSON] для виконання службових задач лише протягом робочого часу. Правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто, [PERSON] управляв автомобілем Тойота, державний номер [NUMBER] в силу трудових відносин з ТОВ «Бізон-Імпорт», в суді не встановлено, що він на час дорожньо-транспортної пригоди володів транспортним засобом на іншій правовій підставі. Тому, в розумінні ч.2 ст. 1187 ЦК України [PERSON] не був володільцем цього автомобіля, і відповідальність за шкоду повинний нести ТОВ «Бізон-Імпорт». Враховуючи, що 21.04.2015 р. ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» виплатила позивачці 49000 грн. у вигляді виплати страхового відшкодування за актом №ОСЦВ/АС.9040465/1 від 17.11.2014 р., різниця між виплаченим страховим відшкодуванням та спричиненою шкодою становить 77385,39 грн., які підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Бізон-Імпорт». Підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Бізон-Імпорт» на користь позивача також витрати на проведення авто товарознавчого дослідження № 628 на суму 1000 грн., оскільки вони відносяться до збитків, відповідно ч.2 п.1 статті 22 ЦК України як витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди до ТОВ «Бізон-Імпорт» обґрунтовані і підлягають повному задоволенню. Стаття 23 ЦК України передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом незалежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт порушення відповідачем [PERSON] прав позивача. Разом з тим суд не може погодитись із розміром моральної шкоди, визначеним в позовній заяві. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачу суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, і, виходячи із засад розумності, добросовісності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що достатньою сатисфакцією є компенсація моральної шкоди у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн., які підлягають стягненню з [PERSON]. В решті позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є надмірними та задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 798 грн., які підлягають стягненню з відповідача ТОВ «МК Ріал» та за вимогу немайнового характеру в сумі 243,60 грн., оскільки позов про стягнення моральної шкоди задоволено частково на 10%, судовий збір підлягає стягненню пропорційно: в сумі 24,36 грн. з відповідача [PERSON] Зважаючи на вищенаведене,

Outcome: partial