Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті кошти у сумі 134650,00 грн., а також 48602,18 грн. інфляційних та 11908,17 грн. штрафу. Свої вимоги мотивує тим, що 19.04.2014 року між нею та відповідачем було укладено попередню угоду про продаж приватного будинку № 9 по вул. Вишневій в смт. Балабине Запорізького району Запорізької області. Угоду було укладено у простій письмовій формі у вигляді договору, який підписали сторони, а також двоє свідків. Відповідно до попередньої угоди позивач передала відповідачці 5000,00 доларів США як попередню оплату за житловий будинок. Також сторони погодили строк до 01.05.2014 р. укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку. У зазначений строк і до теперішнього часу відповідачка не продала їй житловий будинок та безпідставно грошові кошти не повернула. Оскільки попередній договір купівлі-продажу від 19.04.2014 р. у нотаріальному порядку не посвідчувався, він є нікчемним. Передану відповідачці грошову суму у розмірі 5000,00 доларів США слід вважати авансом по договору купівлі-продажу, укладення якого планувалось сторонами до 01.05.2014 р., яке не відбулось. Таким чином позивач вважає, що має право вимагати сплати інфляції за весь час прострочення, тобто за період з 01.05.2014 р. по 11.04.2017 р. у розмірі 48602,18 грн. та 3 відсотків річних у розмірі 11908,17 грн. Представником відповідача [PERSON] подані заперечення на позов мотивовані тим, що попередній договір укладено не 19.04.2014 р., а 16.02.2014 р., а тому за цими вимогами сплинув строк позовної давності. Оскільки жодна зі сторін не має ліцензії на здійснення валютних операцій, то розрахунки між сторонами могли проводитись лише у гривні. Стягнення коштів за курсом долара США на день подання позову є безпідставним, адже можливе лише у договірних відносинах. Також у запереченнях представник відповідача вказує про безпідставність нарахування втрат від інфляції та трьох відсотків річних. У судове засідання зявилась позивач [PERSON], яка позов підтримала, зазначила, що 19 квітня 2014 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу будинку. Гроші у сумі 5000,00 доларів США передавались саме у доларах США в той же день при свідках [PERSON] та [PERSON] Гроші для передачі відповідачу дала їй [PERSON] Також при укладенні попереднього договору була присутня донька відповідача. Основний договір одразу не було укладено, оскільки відповідачу слід було зробити ремонт в житловому приміщенні, куди вона хотіла переїхати. Також не були готові документи на житловий будинок. Підписи в обох екземплярах договорів належать їй. Припускає, що дата у договорі відповідача була пропущена, але точно не памятає. Договори частково заповнені нею та донькою відповідача. На початку червня 2014 року [PERSON] здала будинок квартирантам. Казала, що у неї є покупець, обіцяла повернути гроші. Гроші на завдаток дала їй [PERSON] також у доларах. У судовому засіданні 11.10.2017 р. [PERSON] з її згоди була допитана як свідок та пояснила, що коли вони прийшли укладати попередній договір було тепло, погода була сонячна. Це було 19.04.2014 року. У цей день не памятає, щоб був сніг. Тоді вже курс був 26-27 гривень за 1 долар США. [PERSON] попросила 5000,00 тисяч доларів США на ремонт. Вона передала кошти купюрами по 100 доларів США. Ці гроші привезла [PERSON]. Бланки договорів, наскільки вона памятає, вони не привозили з собою. Підписи в обох екземплярах попереднього договору належать їй. Після 20 квітня вона посадила дерева на території домоволодіння, яке планувала придбати, але викопала їх приблизно через місяць, оскільки дізналась, що не зможе забрати гроші зі свого депозиту та придбати будинок. Коли дізналась, що не зможе забрати гроші у банку до 2015 року, то сказала [PERSON], щоб вона продавала будинок. Це було на початку літа 2014 року. Не просила чекати до серпня. Про 20000,00 доларів, які [PERSON] просила сплатити за будинок, розмови взагалі не було. У судове засідання зявилась представник позивача [PERSON], яка позов підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Уточнила, що під штрафом слід розуміти 3% річних, розрахунок яких і здійснено у позові. У судове засідання зявилась відповідач [PERSON], яка заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі, зазначила, що до знайомства з позивачем вона продавала будинок з 2013 року. [PERSON] привела [PERSON] як потенційного покупця. 16.02.2014 року вони з [PERSON] уклали попередній договір про купівлю-продаж будинку. В цей день було холодно, йшов сніг. Договір заповнювала її донька Ольга. Коли вона підписувала договір, то дати у ньому не було. Було два екземпляри, один залишився у позивача, інший у неї. Вона отримала від [PERSON] гроші у розмірі 5000,00 доларів США як завдаток. Пізніше коли складала гроші, то донька сказала їй, що дописує дату у договорі. На той час другого екземпляру договору вже не було, оскільки [PERSON] вже пішла. Також будинок продавав сусід. [PERSON] в цей же день з ним також уклала попередній договір щодо купівлі будинку. До 01.05.2014 року вона виїхала з будинку, звільнивши його для [PERSON], але у останньої не було грошей, щоб сплатити його вартість. [PERSON] попросила почекати до серпня. Коли прийшов серпень, то вона попросила почекати до нового року. Позивач казала, що наразі не може вивести гроші з проектів та що не може забрати гроші з російського банку. Після того як знайшла нового покупця, то зателефонувала [PERSON] та запропонувала придбати у неї будинок. Останній раз телефонувала [PERSON] у 2015 році. У травні 2016 року цей будинок вона продала іншій особі. У судовому засіданні 11.10.2017 р. [PERSON] з її згоди була допитана як свідок та пояснила, що позивача знає з січня 2014 року, коли їх познайомила [PERSON], яка сказала, що [PERSON] хоче придбати будинок. Вони з [PERSON] уклали 16 лютого 2014 року попередній договір купівлі-продажу будинку. Памятає добре, оскільки 15 лютого у [PERSON] був день народження. Вона її поздоровляла з вдалим придбанням. Було два екземпляри договору. У договорах ставили підпис вони з [PERSON], а також свідки [PERSON] та [PERSON] Кошти їй були передані у доларах США в сумі 5000,00 доларів США. Курс тоді був 8 гривень за 1 долар США. Гроші брала як завдаток. Гроші [PERSON] дала [PERSON], яка зняла депозит. На момент підписання договору дати у ньому не було, що відомо їй зі слів доньки. До 01.05.2014 року вона звільнила будинок для [PERSON], але позивач попросила почекати з грошима та оформленням договору купівлі-продажу до серпня, потім до нового року. У цей період [PERSON] приходила до будинку, сіяла моркву, саджала рози, обробляла город. У січні 2015 року зі згоди [PERSON] вона пустила квартиранта до будинку, оскільки їй матеріально важко було опалювати будинок. У 2016 році просила [PERSON] дати їй 20000,00 доларів США за будинок, але та відмовилась, сказала, щоб вона продавала будинок. У судове засідання зявився представник відповідача [PERSON], який заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні тим, що містяться у запереченнях на позов. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає давно, а [PERSON] в силу обставин купівлі-продажу будинку. Колись вони їздили до [PERSON], яка сказала, що продається будинок. Також продавався й будинок навпроти. [PERSON] умовляла її придбати з нею будинки поряд. У лютому 2014 року вона забрала депозит у розмірі 120000,00 грн. з банку, що складало 15000,00 доларів США, та дала 5000,00 доларів США [PERSON], які остання передала [PERSON] в рахунок попередньої оплати за будинок. Бланки вони взяли у нотаріуса на вул. Анголенко. Приїхали з [PERSON] на маршрутці та одразу пішли до [PERSON], а вже потім до [PERSON] Укладеання попередніх угод відбулось у неї та [PERSON] в один день. У той день було сніжно. Спочатку договір оформили у [PERSON], а потім пішли здійснювати оформлення по її будинку. Угода була 16 лютого 2014 року. При укладанні попереднього договору між [PERSON] та [PERSON] була також присутня [PERSON] Було два примірники попередньої угоди, які вона підписала. Не знає як сталось, що в угодах різні дати. Чи були зазначені дати при підписанні нею договору не памятає. Заповнювала бланки донька відповідачки. До 01.05.2014 р. [PERSON] звільнила будинок. [PERSON] приїжджала до будинку, привозила подруг, доглядала за деревами в березні-квітні 2014 року вже після укладання попереднього договору. Оскільки грошей на купівлю будинку у [PERSON] так і не зявилось, вона будинок не придбала. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є її колишньою сусідкою. [PERSON] вона знає з 2012 року. Її запросили бути свідком при укладанні договору завдатку і вона ставила свій підпис у договорі. Відповідачка продавала будинок позивачці. Серед присутніх були позивач, відповідач та її донька, а також [PERSON] Коли саме це було не памятає, памятає, що це був 2014 рік. Підписувала два екземпляри договору. Погода була прохолодна, не памятає щоб був сніг. Коли ставила підпис, то читала договори мельком. Підписи в обох договорах належать їй. Заповнювала договори донька відповідачки. Коли звільнила [PERSON] будинок для [PERSON] не знає. Потім [PERSON] приходила до будинку, який придбавала, садила кущі, дерева. Це було навесні, після укладення договору. Вона приїжджала приблизно один раз на місяць. Курс долара тоді був по 8 гривень за один долар США, про це вони розмовляли з [PERSON] в день укладання попередньої угоди. Суд, заслухавши учасників судового провадження, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Між позивачем та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу, за умовами якого сторони зобовязались у строк до 1 травня 2014 року укласти та нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Балабине, вул. Вишнева, 9. За змістом п. 3 попереднього договору [PERSON] передала [PERSON] 5000,00 доларів США як попередню оплату за житловий будинок. При цьому сторони домовились про повну вартість житлового будинку у розмірі 60000,00 доларів США. Факт отримання грошових коштів у розмірі 5000,00 доларів США визнаний сторонами у судовому засіданні, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Матеріали справи містять копії з двох примірників попереднього договору, укладеного між сторонами, а під час судового розгляду сторонами були надані для огляду у судовому засіданні наявні у них оригінали цих примірників. Так, наявний у позивача примірник попереднього договору датований 19.04.2014\~р., а наявний у відповідача примірник попереднього договору датований 16.02.2014 р. Обидва примірники договору стосуються формалізації однієї й тієї ж події фіксування передачі попередньої оплати у розмірі 5000,00 доларів США в рахунок придбання житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Балабине, вул. Вишнева,\~9. За умовами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Суд приходить до висновку, що жоден з цих примірників не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Сторонами визнано у судовому засіданні, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України, що грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США передавались позивачем відповідачу однократно. При цьому спірним є лише питання часу передачі грошових коштів. Судом встановлено, що укладений сторонами попередній договір за формою не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. За приписами ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Підписаний сторонами договір нотаріально посвідчений не був, однак на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 5000,00 доларів США, що еквівалентно на час звернення з позовом до суду (11.04.2017 р.) 134650,00 грн. Згідно зі ст. 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23 березня 2016 р. у справі № 6-2978цс15, за змістом частини 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно потерпілому. Якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобовязання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюються положення ст. 1212 ЦК України. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14. В цій постанові Верховний Суд України також зазначив, що правила ст. 1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідачка [PERSON] отримала від позивача 5000,00 доларів США за нікчемним попереднім договором, а тому вони отримані без достатньої правової підстави й підлягають поверненню як безпідставно набуте майно, але у грошовій одиниці гривні в сумі 134650 грн. 00 коп. Жодних правових підстав вважати, що між сторонами виникли зобовязання, що забезпечені завдатком, у суду немає. Передані грошові кошти не мають забезпечувальної функції та, відповідно, не є завдатком. За таких обставин, не має значення з чиєї вини не укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. У поданих запереченням та під час судового розгляду відповідач та представник відповідача наполягали на застосуванні строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Такий висновок ґрунтується на тому, що жодних договорів з визначеним строком виконання зобовязання щодо повернення коштів між сторонами немає. Водночас, за приписами статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Вказана норма права не вказує на необхідність негайного повернення такого майна. Оскільки позивачем предявлено відповідачці вимоги про повернення безпідставно отриманих грошових коштів 13.04.2017\~р. шляхом направлення позову до суду, тому в силу вимог ч. 5 ст. 261, ч. 2 ст. 530, ст.ст. 1212-1215 ЦК України, зважаючи на те, що строк виконання такого зобовязання слід визначати саме моментом предявлення вимоги, а не часом передачі грошових коштів, позивачем не пропущено загальний строк позовної давності. Щодо посилань представника відповідача про неможливість стягнення коштів у гривневому еквіваленті на час звернення з позовом до суду, суд виходить з наступного. Статтями 524, 533 ЦК України передбачені загальні правила, згідно з якими зобовязання повинно бути виражено та виконано виключно в гривнях. Можливість проведення розрахунків в іноземній валюті є винятком і передбачає наявність певних умов, установлених у законодавстві. Сторони зобовязання можуть тільки визначити його грошовий еквівалент в іноземній валюті. Це жодним чином не впливає на валюту виконання зобовязання, яке за законом має бути виконано в гривнях, однак обсяг виконання цього зобовязання в гривнях привязуватиметься до офіційного курсу іноземної валюти на день платежу. Таким чином, ціна договору (зобовязання) фактично фіксується в іноземній валюті та прямо залежить від її курсу, що законодавством не заборонено. Частина 2 ст. 533 ЦК установлює порядок розрахунку суми, що підлягає оплаті за договором, у разі, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті. Тобто визначальним є сам факт наявності такого еквівалента, а не черговість згадування валют у тексті договору. Визначення грошового еквівалента в іноземній валюті дозволяє учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів. Позивач в рахунок попередньої оплати за житловий будинок передала відповідачу саме 5000,00 доларів США. У доларах США зафіксовані суми й у самому нікчемному попередньому договорі. У звязку з цим суд приходить до висновку, що законним буде стягнення переданої суми відповідно до курсу долара США, в результаті чого сторони недійсного договору будуть фактично повернуті саме до того майнового стану, в якому позивачі перебували до його укладення, без необґрунтованого погіршення чи поліпшення їх стану. Такий підхід цілком відповідає таким визначеним ст. 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця гривня. Також суд не вбачає підстав для стягнення 3% річних, які позивач у прохальній частині позову вказав як штраф, оскільки у разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до ст. 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. У цьому разі обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплату, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial