Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Токарєва О.Г., з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 01.08.2005 року перебував у трудових відносинах з Шахта «Красноармійська-Західна №1»: 01.08.2005 року по 23.08.2005 року позивача прийнято в учбовий пункт; 24.08.2005 року позивача прийнято горноробочим очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Наказ № 3677 від 23.08.2005 року; 13.09.2006року \~ \~ \~ \~позивача переведено машиністом гірничих виємочних машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Наказ № 4145 к від 13.09.2006 року; 05.08.2008 року ВАТ ««Вугільна Компанія Шахта «Красноармійська- Західна №1» змінено найменування на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське»; 01.10.2008 року ВАТ «Шахтоуправління «Покровське» змінено найменування на «Вугільна Компанія» Шахта «Красноармійська -Західна № 1»; 07.09.2010 року ВАТ «Вугільна Компанія «Шахта «Красноармійська - Західна № 1» змінено найменування на Публічне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське»; 01.01.2018 року позивача звільнено наказом № Зку від 02.01.2018 року, за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію; 03.01.2018 року позивач прийнятий машиністом гірничих виємочних машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Наказ № 3 кпр від 02.01.2018 року; 13.09.2018 року Публічне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське» змінено найменування на Приватне Акціонерне Товариство «Шахтоуправління «Покровське», згідно протоколу № 2\\2018 загальних зборів акціонерів від 12.09.2018 року; 27.02.2019 року позивача звільнено наказом № 565 ок від 05.03.2019 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді, за станом здоров`я. Загальний стаж роботи позивача складає 29 років 11 місяців 23 днів. Таким чином, в умовах впливу шкідливих факторів позивач пропрацював 21 рік 11 місяців 09 днів, про що вказано в Акті Форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02.03.2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці. За час роботи в шкідливих умовах позивач набув професійне захворювання, а саме основний діагноз: пневмоконіоз (q/q; Ѕ; hi), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) Супутній діагноз: хронічна вертеброгенна (посттравматична - 14.04.2018 р.) правобічна люмбоішалгія. Гіпертонічна хвороба І ст., ст. І, СН 0 ст. Ризик 2. Професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - пил. Причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 30,8 мг/м3 - 91,2 мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Нахили корпусу фактичне значення 65-160 разів, при нормативному значенні до 100 разів. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 87,3 -191,3 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження з переважною участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 43,3 - 120,8 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Виробничий шум - фактична величина 88-92 дБА, при нормативному значенні 80 дБА,. Робоча поза в нахиленому положенні більше ЗО градусів 62-90 % часу зміни при нормативному значенні 25 % зміни; перебування у вимушеній позі 92% часу зміни в позі «стоячи» 5% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25 %, у вимушеній позі до 10% у позі «стоячи» до 60% часу зміни. У відповідності з висновками МСЕК від 18.05.2021 року при первинному огляді позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності безстроково та визнано інвалідом третьої групи за профзахворюваннями безстроково, що підтверджується довідкою, Серія 12 ААВ № 222680. Законодавством України, а саме, Законом України «Про охорону праці», КЗпП України передбачено відшкодування моральної шкоди в зв`язку з ушкодженням здоров`я. Підтвердженням ушкодження здоров`я та спричинення моральної шкоди є Акт № 29 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 11.05.2018 року, Акт розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 02.03.2021 року, довідки про встановлення інвалідності та втрати професійної працездатності, медичний висновок № 5/119 від 10.02.2021 року, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 165-165 від 01.03.2018 року, епікриз історії хвороби № 3223/337 від 18.05.2018 року, виписка із медичної карти амбулаторного хворого № 1407 від 07.05.2019 року, епікриз історії хвороби № - 1916 від 21.12.2019 року, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 28- 28 від 31.01.2020 року, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 75 від 11.02.2021 року. Позивач вважає, що ушкодженням здоров`я йому спричинено моральну шкоду, яка відповідачем не відшкодована. Моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку із працею у шкідливих умовах позивач став інвалідом, і втратив 65% професійної працездатності, у нього виявлено професійне захворювання, а також і супутні захворювання. Позивач тривалий час знаходився на лікуванні та обстеженнях, і не відомо, які наслідки такого впливу чекають його у майбутньому. Відповідачем не були забезпечені належні, безпечні і здорові умови праці, що призвело до набуття професійного захворювання та супутніх захворювань. Внаслідок втрати 65% професійної працездатності позивачу встановлено 3 групу інвалідності, що свідчить про необхідність докладання додаткових зусиль для організації свого життя і відновлення нормальних життєвих зв`язків. \~ \~ \~ \~ Наслідками професійних захворювань стали: частий кашель, який не приносить полегшення; приступи недостачі повітря; під час приступів навіть незначні рухи викликають пекучі болі; швидка втомлюваність, задуха, яка посилюється при фізичному навантаженні, що спричиняє і моральні страждання. Фізичний біль носить постійний характер. Позивач став роздратованим, не має можливості реалізувати свій звичний уклад життя, у нього порушився сон. Більше того позивач почуває себе неповноцінною людиною, тому що він обмежений у виконанні роботи в певних умовах, а він міг би ще працювати, в більшій мірі забезпечувати свої потреби та потреби своєї сім`ї, що також є причиною його моральних страждань та хвилювань. Також позивач важко переживає ту обставину, що став непрацездатним, що тривалий час перебуває на лікуванні і відірваний від своєї сім`ї, вимушений нести матеріальні та моральні затрати на лікування. Систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я, тривалі лікування викликають у позивача пригнічений стан. З часом здоров`я позивача не покращується. Порушені нормальні життєві зв`язки позивача, через що йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахування принципу розумності, тривалості моральних страждань та переживань (постійно), моральну шкоду позивач оцінює в 120510,00 грн. з розрахунку: один прожитковий мінімум (на 01.07.2021 року - 1854,00 грн) за кожний відсоток втраченої працездатності, і вважає, що ця сума не є завеликою, і хоча б частково відшкодує позивачу його моральні страждання, пов`язані з набутим професійним захворюванням, надасть можливість частково покращити стан здоров`я, отримати покращене санаторно-курортне лікування, оскільки ціни з кожним днем зростають як на харчування, так і на послуги і лікування. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію у розмірі 120510,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. Ухвалою суду від 28.09.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що заявлені позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~На думку позивача, моральна шкода йому заподіяна умовами виробництва, оскільки він тривалий час працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Представник відповідача зазначає, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач\~не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці», користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. У розвитку хвороби розрізняють чотири стадії: латентний період, період продромальних явищ, гострий період який переходить в хронічну стадію. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно тривалий час не повідомляв адміністрацію про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Крім того, позивач зазначає, що працював в умовах впливу шкідливих факторів протягом тривалого часу, внаслідок чого набув професійні захворювання. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. Однак за весь період роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Позивачем, в якості факту спричинені моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) П-4 від 02.03.2021 та висновок МСЕК від 18.05.2021 р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Представник відповідача звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Ті обставини, що позивач тривалий час знаходився на лікуванні, про що він зазначив у позовній заяві, підтверджують, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів до 27.02.2019, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Під час працевлаштування працівники усвідомлюють, що під час роботи в шахті будуть піддаватися впливу шкідливих факторів та свідомо приймають запропоновані умови праці. Тому, позивач вже під час працевлаштування повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я, та наслідки відповідної недбалості. Однак, зважаючи на те, що робота в шахті дає право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку, робітники продовжують працювати незважаючи на погіршення стану свого здоров`я, навмисно приховуючи від роботодавця ці обставини. І чомусь тільки зараз позивач згадав про важкі умови праці, які завдали йому моральних страждань. На підставі вищевикладеного, вважає, що позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. На думку представника відповідача, протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким позивач перебував у трудових відносинах. Тобто протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Таким чином, представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 120510,00 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідає вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. Також представник відповідача зазначає, що в процесі добровільного виконання судового рішення відповідач виступає у ролі податкового агенту, тож з метою уникнення непорозумінь зі стягувачами в майбутньому, просить суд, зазначати у судовому рішенні, що присуджені до стягнення суми з урахуванням утримання з нього обов`язкових податків і зборів, в розмірі, який перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просить суд частково задовольнити позовну заяву, стягнути з ПРАТ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» на користь [PERSON] 24 000 (двадцять чотири тисячі) грн, 00 коп. з утриманням обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. \~ \~ \~ \~Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяві в якій просить розглянути справу без його участі. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] з 01.08.2005 року перебував у трудових відносинах з Шахта «Красноармійська-Західна №1»: 01.08.2005 року по 23.08.2005 року - в учбовий пункт; 24.08.2005 року - горноробочим очисного забою 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 13.09.2006 року - переведено машиністом гірничих виємочних машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 01.01.2018 року - звільнено наказом № Зку від 02.01.2018 року, за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію; 03.01.2018 року прийнято машиністом гірничих виємочних машин 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті; 27.02.2019 року звільнено наказом № 565 ок від 05.03.2019 року за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді, за станом здоров`я (а.с.6-7). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 21 рік 11 місяців 09 днів, за професією 17 років 07 місяців 18 днів, загальний стаж 29 років 11 місяців 23 дні. Весь час позивач працював саме на підприємстві відповідача. Згідно акту № 29 від 11.05.2018 року з [PERSON] 14.04.2018 року стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Діагноз: закриті компресійні переломи тіл ДХІІ, L1 хребців І ст. з больовим вертеброгенним синдромом. Забій, садно грудної клітини зправа. (а.с.10-12). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 2 березня 2021 року, в пункті 17 вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів пил. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії фактична величина 30,8-91,2мг/м3, при нормативному значенні 10 мг/м3. Нахили корпусу фактичне значення 65-160 разів, при нормативному значенні до 100 разів. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 87,3 -191,3 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження з переважною участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 43,3 - 120,8 Вт, при нормативному значенні 45 Вт. Виробничий шум - фактична величина 88-92 дБА, при нормативному значенні 80 дБА. Робоча поза в нахиленому положенні більше ЗО градусів 62-90 % часу зміни при нормативному значенні 25 % зміни; перебування у вимушеній позі 92% часу зміни в позі «стоячи» 5% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25 %, у вимушеній позі до 10% у позі «стоячи» до 60% часу зміни (а.с.13-14) В період з 28.01.2021 року по 11.02.2020 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: пневмоконіоз (q/q; Ѕ; hi), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.21). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 10.02.2021 року № 5/119 [PERSON] встановлено діагноз: пневмоконіоз (q/q; Ѕ; hi), ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.15). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 18.05.2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 14.05.2021 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65% (40% пневмоконіоз, 25% трудове каліцтво 14.04.2018). Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування за профзахворюваннями, «Д» терапевт, кардіолог, невролог (а.с. 8, 9). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 19.02.2018 по 01.03.2018 з діагнозом хронічний бронхіт 2 ст. фаза загострення ЛН 1 (а.с.16), з 14.04.2018 по 18.05.2018 р. з приводу травми отриманої на підприємстві 14.04.2018р. (а.с.17), з 15.04.2019 по 07.05.2019р. з наслідками виробничої травми від 14.04.2018р. (а.с.18), з 13.12.2019 по 21.12.2019р. з наслідками виробничої травми (а.с.19), з 20.01.2020 по 31.01.2020 р. з діагнозом хронічний бронхіт (а.с.20). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням та виробничою травмою, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. \~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на рішення суду першої інстанції, відповідно до яких сума стягнутої моральної шкоди становила не більше 26000 гривень, оскільки відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 48000,00 гривень. Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 КЗпП України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 3\~цієї статті\~передбачає,\~що до\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати,\~крім інших, на професійну правничу допомогу . Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого договору про надання правничої допомоги від 22 вересня 2021 року (а.с.26), акту виконаних робіт (а.с.23), квитанції (а.с.24) позивачем сплачено адвокату 2000,00 гривень. Адвокатом проведено роботу з вивчення документів, які надані замовником для підготовки позовної заяви 500 гривень, підготовка позовної заяви 1500,00 гривень. В постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №\~\~488/1363/17 зроблено правовий висновок, що втручання суду у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої\~статті 137 ЦПК\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~статті 43 Конституції України. Відповідно до ч. 5-6\~ст. 137 ЦПК України\~у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Окрім того, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст.\~12,\~13 ЦПК України\~відповідно, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. З аналізу зазначених положень\~закону\~вбачається, що виключно за клопотанням сторони суд має право зменшити розмір витрат на правничу допомогу, у разі доведення стороною неспівмірності витрат. Представником відповідача подане клопотання про зменшення суми відшкодування витрат на професійну допомогу, як обґрунтоване тим, що сума витрат в розмірі 2000 гривень є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи. Представник відповідача вважає, що дана справа не представляє собою високу складність, докази адвокати збирати не потрібно, всі документи знаходяться у позивача, судові витрати позивача необґрунтовано завищені та фактично не понесені. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення витрат на правову допомогу, суд приходить до висновку, що такі витрати не підлягають зменшенню, оскільки вони обґрунтовані, доведені, співмірні, реальні, та вартість роботи проведеної адвокатом не завищена. Таким чином, суд не вбачає підстав для втручання у відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом на користь позивача з відповідача\~ підлягають стягненню судові витрати, а саме за вивчення документів, наданих замовником та підготовка позовної заяви в розмірі 2000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.\~Частина 6\~ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 363,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial