Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом звернувся [PERSON] та просив ухвалити рішення, на підставі якого визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником ? частини вищезазначеного будинку. У вказаному будинку зареєстрований його брат [PERSON], відповідач по справі. Власником іншої частини будинку є 3-тя особа по справі. З жовтня 1993 року відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає, місце його знаходження не відоме. Реєстрація відповідача за спірною адресою є формальною. Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03.10.2018 року було задоволено клопотання позивача про допит в судовому засіданні свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлений позов підтримав, дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про причину не явки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. У зв'язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. 3-тя особа [PERSON]в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є власником ? частини будинку [ADDRESS] ( а.с. 6-8) Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно довідки з місця проживання від 11.09.2018 року за адресою [ADDRESS] з 04.12.1981 року зареєстрований [PERSON], [INFO], але не проживає за вказаною адресою з 01.10.1993 року. ( а.с. 14) Факт реєстрації відповідача за спірною адресою об'єктивно підтверджується будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS]. ( а.с. 15-17) В судовому засіданні позивач пояснив, що відповідач хоча і зареєстрований у спірному будинку, однак з жовтня 1993 року в ньому не проживає, ним не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Особисті речі відповідача в будинку відсутні. Реєстрація відповідача за спірною адресою носить формальний характер. Місце проживання відповідача не відоме. Дані ствердження позивача об'єктивно підтверджуються актом, який складений у присутності трьох свідків, в якому зафіксовано, що [PERSON], [INFO], в будинку [ADDRESS] не проживає в період з 01.10.1993 року та по теперішній час. ( а.с. 18) Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивача. Відповідача за спірною адресою вони останній раз бачили біля двадцяти років потому. Свідок [PERSON] також зазначила, що вона часто буває у спірному будинку, особисті речі відповідача в ньому відсутні. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разу відсутності члена сім*ї без поважним причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У зв'язку з тим, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає без поважних причин понад один рік, будь-якої домовленості стосовно цього між ним та власником будинку не має, суд приходить до висновку, що вимоги позивача відповідають вимогам закону, а тому підлягають безумовному задоволенню. На підставі вимог п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved