Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до приватного підприємства «Компанія «Л-Транс», у якому посилаючись на ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, просив стягнути з відповідача на свою користь заподіяну йому матеріальну шкоду у розмірі 309 576,18 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000 грн., вказуючи на те, що 23 вересня 2014 року близько 13 години 00 хвилин в м. Кременчуці по вул. Київській водій [PERSON], який перебуває у трудових відносинах з відповідачем, керуючи вантажним сідловим тягачем-С «DAF» р.н. [NUMBER] з напівпричепом «Kogel», р.н. [NUMBER], належних відповідачеві, допустивши порушення правил дорожнього руху, а саме перевищивши безпечну швидкість і не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER], належного позивачеві, під керуванням водія [PERSON], який перебував на AЗС «Soсar» у зв'язку з дозаправкою. Внаслідок ДТП належному позивачеві автомобілю були заподіяні механічні пошкодження. Відповідно до висновків автотоварознавчого дослідження загальна сума матеріальної шкоди була визначена у розмірі 359 066,18 грн. ПрАТ СК «Брокбізнес» виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 49 490,00 грн. без сплати франшизи у розмірі 510 грн. В обґрунтування моральної шкоди та її розміру посилався на те, що моральна шкода була заподіяна внаслідок винних дій водія відповідача ПП «Компанія «Л-Транс» [PERSON], яка полягала у наявності моральних страждань, внаслідок пошкодження належного на праві власності транспортного засобу, порушенні нормальних життєвих зв'язків, спричинення психоемоційного навантаження та породило страх перед соціальною самостійністю людини ( а.с. а.с. 2-5). У січні 2017 року позивачем було уточнено позов в частині визначення розміру матеріальної шкоди, а саме, позивач просив стягнути матеріальну шкоду у розмірі 51 615, 49 грн. В іншій частині позовні вимоги були залишені попередні (а.с. а.с. 187-188). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладених у позовних заявах. Представник відповідача Приватного підприємства «Компанія «Л-Транс» та представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] з позовом не погодився, посилаючись на обставини викладені в запереченні на позов. Третя особа [PERSON] та представник третьої особи ПрАТ « Страхова компанія «Брокбізнес» в судові засідання не прибули, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача і третьої особи, висновки експерта, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Легковий автомобіль «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER], належить на праві власності позивачеві [PERSON] Вантажний сідловий тягач-С «DAF» р.н. [NUMBER] та напівпричіп «Kogel», р.н. [NUMBER], належить на праві власності відповідачеві ПП « Компанія « Л-Транс». Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 25 грудня 2013 року, підтвердженого полісом № АС/8528305, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «DAF» моделі «XF105.460» р.н. [NUMBER], страхувальником якого значиться Приватне підприємство «Компанія Л-Транс», згідно зазначеного полісу страховиком є Приватне акціонерне товариство « Страхова компанія « БРОКБІЗНЕС». Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26 травня 2015 року третю особу [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, а провадження у справі було закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КпАП України. З пояснень позивача, його представника, представника відповідача та третьої особи [PERSON] - [PERSON], матеріалів цивільної справи та матеріалів справи про адміністративне правопорушення, і, зокрема, з постанови від 26 травня 2015 року постає, що 23 вересня 2014 року близько 13 години 00 хвилин в м. Кременчуці по вул. Київській третя особа [PERSON], який на час ДТП та станом на день розгляду справи перебував та перебуває у трудових відносинах з відповідачем, керуючи вантажним сідловим тягачем-С «DAF» р.н. [NUMBER] з напівпричепом «Kogel», р.н. [NUMBER], належних відповідачеві, перевищив безпечну швидкість і не впорався з керуванням транспортним засобом, допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER], належного позивачеві, який перебував на AЗС «Soсar» у зв'язку з дозаправкою, порушив п. 12.1 ПДР України. Внаслідок ДТП належному позивачеві автомобілю були заподіяні механічні пошкодження. Згідно висновків судової автотехнічної експертизи, проведеної Полтавським відділенням Харківського НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса за № 370 від 06 травня 2015 року за вказаних дорожніх обставин водій [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.1 ПДР України і мав технічну можливість уникнути даної ДТП, а також дії цього водія не відповідали вимогам п. 12.1ё. ПДР і з технічної точки зору знаходилися в причинному зв'язку з даною ДТП (справа про адмінправопорушення № 524/8964/14-п, номер провадження 3/524/10/15, а.с. а.с. 55-57). Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 09/86/14, складеного 24 вересня 2014 року спеціалістом-автотоварознавцем [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER] становить 358 266, 18 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного власникові цього автомобіля дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент ДТП до його ушкоджень і складає 66202, 29 грн. ( а.с а.с. 29-58). Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи за № 61 від 18 травня 2016 року, проведеної експертом-автотоварознавцем [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Caddy» на дату оцінки складає 558 310,01 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику цього автомобіля на дату оцінки складає 88252,80 грн., вартість транспортного засобу до моменту події ДТП (ринкова вартість) складає 69080,65 грн., а вартість пошкодженого автомобіля після ДТП становить 23910,09 грн. (а.с а.с. 89-131). 26 серпня 2015 року позивач звернувся до третьої особи ПрАТ СК «Брокбизнес» із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було розраховано страховою компанією відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 25 грудня 20913 року між відповідачем та цією страховою компанією, поліс № АС/8528305 п.п. 4,5 та ст. 9, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 1 ст. 1194 ЦК України, у розмірі 49490,00 грн. з врахуванням ліміту відповідальності на одного потерпілого та франшизи ( 50000 - 510). Вказаний розмір страхового відшкодування було виплачено страховою компанією позивачеві 20 жовтня 2015 року (ас. а.с. 169-176).Зокрема, ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У частинах 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Частиною 1 ст. 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. У п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Крім того, у п. 5 цієї Постанови Пленуму відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Також, у п. 6 цієї Постанови Пленуму визначено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Суд також враховує, що статтею 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. У статті 30 вказаного Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно роз'яснень, наданих у п. 15 згаданої Постанови ВССУ, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. У відповідності до ст.ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що з вини відповідача, а саме в результаті неправомірних дій третьої особи [PERSON], який на час ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, була заподіяна позивачеві матеріальна та моральна шкода, внаслідок допущених водієм [PERSON] порушень Правил дорожнього руху, вчинення ДТП, наслідки якої перебувають у прямому причинному зв'язку з діями відповідача. Суд приймає до уваги, що позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 49490,00 грн., яке у поєднанні з розміром пошкодженого автомобіля після ДТП згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи за № 61 від 18 травня 2018 року становить 23910,09 грн., як сумарна величина буде більшою ніж ринкова вартість цього автомобіля - 69080,65 грн., яка була визначена за висновками цієї експертизи ((49490,00 +23910,09 грн.) > 69080,65 грн.). З пояснень позивача та його представника постає, що автомобіль «Volkswagen Caddy», р.н. [NUMBER] після ДТП не було відремонтовано Отже, за даних обставин позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними. Не заслуговують уваги доводи позивача та його представника з посиланням на висновки експерта [PERSON], наданих у судовому засіданні та у письмовій формі у січні 2017 року щодо перерахування вартості збитку з визначенням і коригуванням по курсу долара до гривні станом на день розгляду справи, оскільки відповідно довідника «Бюлетень автотоварознавця 78/2014» вартість пошкодженого автомобіля визначалася першочергово виходячи з ринкової вартості автомобіля в іноземній валюті у відповідності до довідника з подальшими розрахунками національною валютою на відповідні періоди часу з врахуванням фізичного зносу автомобіля і його ринкової вартості як до, так і після ДТП. У супротивному випадку остаточна сума збитків за розрахунками експерта станом на січень 2017 року та виплаченого страхового відшкодування, а саме 101105,49 (51615,49 + 49490,00) значно перевищувало б розмір ринкової вартості аналогічного автомобіля станом на день розгляду справи у непошкодженому стані, який становив би приблизно 85-90 тис. гривень, згідно пояснень експерта [PERSON] У результаті ДТП з вини відповідача, а саме внаслідок неправомірних дій третьої особи [PERSON], який перебував на час ДТП у трудових відносинах з відповідачем, позивачеві було заподіяно моральну шкоду, що полягала у наявності моральних страждань у позивача як власника автомобіля «Volkswagen Caddy» р.н. [NUMBER], котрий було пошкоджено, необхідності змін в укладі та способі життя внаслідок невикористання пошкодженого автомобіля, вжиття заходів для судового захисту та здійснення інших дій по відшкодуванню заподіяних збитків. Однак, враховуючи, що позивач та його представник не подали належні і допустимі докази на підтвердження розміру визначеного позивачем моральної шкоди у 5000 грн., суд вважає, що належною сумою для компенсації заподіяної моральної шкоди є 3000 грн. Тому, необхідно з відповідача стягнути на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожно-транспортної пригоди - 3000 ( три тис. ) грн., кошти у повернення витрат по оплаті: - вартості автотоварознавчого дослідження за висновком спеціаліста - автотоварознавця за № 09/86/14 від 24 вересня 2014 року - 800 грн.; - вартості судової автотоварознавчої експертизи за № 61 від 18 травня 2016 року - 1100 грн.; - судового збору ( у розмірі станом на день подання позову ) в частині вимог немайнового характеру (стягнення моральної шкоди) - 551,20 грн. В іншій частині вимог позивачеві необхідно відмовити у задоволенні позову, а саме в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 51615,49 грн. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн., за безпідставністю.

Outcome: partial