Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

До Піщанського районного суду Вінницької області повернулася цивільна справа № 142/21/15-ц за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до СВКП Колос, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держземагенства у Піщанському районі Вінницької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними разом з ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 травня 2015 року для виконання вимог п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України. В ухвалі Апеляційного суду Вінницької області вказано, що зі змісту позовних вимог вбачається, що вказані особи, окрім вирішених судом вимог щодо визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, просили суд зобовязати відповідача повернути орендовані земельні ділянки, але відносно даної вимоги, з приводу якої сторони давали пояснення та подавали докази, суд не ухвалив рішення, та, відповідно, не мотивував, як вирішив ці вимоги, а лише в описовій частині рішення зазначив про заявлення позивачем таких вимог. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно із ч. 7 ст. 297 ЦПК України при надходженні справи без вирішення питання про ухвалення додаткового рішення суддя-доповідач повертає справу до суду першої інстанції, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки. Частиною 3 статті 20 ЦПК України, передбачено, що суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. В судове засідання учасники процесу не зявилися, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду питання про ухвалення додаткового рішення по справі. Проте їхня присутність не є обовязковою та їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до СВКП Колос, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держземагенства у Піщанському районі Вінницької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, слід ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 квітня 2015 року Піщанським районним судом Вінницької області було ухвалено рішення в цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до СВКП Колос, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держземагенства у Піщанському районі Вінницької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, відповідно до резолютивної частини якого суд вирішив в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до СВКП Колос, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держземагенства у Піщанському районі Вінницької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, відмовити. В мотивувальній частині рішення суд вирішив вимоги позивачів про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, та мотивував з посиланням на відповідні нормативно-правові акти, як вирішив вказану вимогу. Проте позивачі просили суд також зобовязати відповідача повернути орендовані земельні ділянки, але відносно даної вимоги, з приводу якої сторони давали пояснення та подавали докази, суд не ухвалив рішення, та не мотивував як вирішив ці вимоги. Вирішуючи вимогу позивачів про повернення їм земельних ділянок, які перебувають в оренді відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором, у разі припинення або розірвання договору оренди землі. У спірних договорах оренди земельних ділянок, укладених між позивачами та відповідачем, міститься пункт, згідно з яким, орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду після припинення дії договору. Згідно із п. 38 спірних договорів оренди землі, дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках передбачених законом. В пункті 39 вказаних спірних договорів оренди землі вказано, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Враховуючи, той факт, що судом не було встановлено підстав для визнання недійсними спірних договорів оренди землі та в цій частині в задоволенні позовних вимог було відмовлено, беручи до уваги, що позивачами не ставилася вимога про розірвання спірних договорів оренди-землі, та під час розгляду справи не було встановлено інших обставин для припинення дії договорів оренди, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про повернення позивачам належних їм земельних ділянок, які перебувають в оренді відповідача немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed