Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 13.11.2015 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, зазначаючи, що 07.07.2007 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 - ЖД № 049272 та відповідним актовим записом за № 343. Позивач зазначає, що в теперішній час будь-яких шлюбних відносин між сторонами не існує, між подружжям втрачено почуття поваги та любові, у звязку з чим, просила задовольнити позовну заяву, шлюб між сторонами розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, надала суду заяву, згідно якої свої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутністю. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, а саме рекомендованою кореспонденцією. В судове засідання призначене на 15.02.2016 року відповідач зявився та просив надати час для примирення, у звязку з чим, ухвалою суду від 15.02.2016 року провадження по зазначеній справі було зупинено до 15.05.2016 року, сторонам надано час на примирення. У перепризначені судові засідання на 21.06.2016 року, на 01.08.2016 року, на 12.09.2016 року відповідач не зявився, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.07.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЖД №049272, виданим Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 343. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі 10.01.2008 року, актовий запис № 28, [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON]. Позивач просить суд розірвати шлюб посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, в дійсний час шлюб носить формальний характер. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сімя є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Судом, встановлено, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що є підставою для розірвання шлюбу. За таких обставин, суд вважає, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, укладений між сторонами шлюб розірванню. Згідно змісту позовної заяви та пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, вбачається, що спору щодо місця проживання дитини між сторонами немає. Однак, позивачка вважає за доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON]. Згідно зі\~ст. 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до\~ст. 6 СК України\~правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Однак, як вбачається з матеріалів справи спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини немає. Оскільки дитина проживає разом із матірю. Враховуючи дані обставини, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини - [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає з матірю [PERSON].

Outcome: partial