Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 01.09.2016 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 12.01.2006 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 2\~300\~000 грн., зі сплатою 15% річних, які відповідач зобовязався повернути до 31.12.2015 року. З метою забезпечення виконання відповідачем взятих на себе обовязків, між сторонами 12.01.2006 року було укладено договір застави майнових прав за договором про пайову участь у фінансуванні будівництва №4482/299-450 від 12.01.2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Консоль ЛТД». Відповідачем в установлений строк не виконано обовязку з повернення суми позики, що зумовило звернення позивача до суду. З урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить звернути стягнення на предмет застави шляхом переведення на позивача права власності на квартиру [ADDRESS], скасувати свідоцтво про право власності на зазначену квартиру та визнати за позивачем право власності. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні факт виникнення боргових зобовязань визнав. Зазначив, що отримав вказані грошові кошти у позивача. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав. Залучена в якості співвідповідача дружина [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Залучений до участі у справі в якості третьої особи представник органу опіки та піклування до суду повторно не зявився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.01.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач надала відповідачу грошові кошти в сумі 2 300 000 грн., зі сплатою 15% річних, які відповідач зобовязався повернути до 31.12.2015 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 12.01.2006 року. З метою забезпечення виконання відповідачем взятих на себе обовязків, між сторонами 12.01.2006 року було укладено договір застави майнових прав на нерухоме майно: квартиру в житловому будинку по вул. Ковалевського, 20-28 (№6) за договором про пайову участь у фінансуванні будівництва №4482/299-450 від 12.01.2006 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Консоль ЛТД». Згідно п. 4 договору узгоджена сторонами вартість майна становить 2\~100\~000,00 грн. Згідно п. 6 договору після введення в експлуатацію житлового будинку та оформлення свідоцтва про право власності на квартиру, обєктом застави за цим договором замість майнових прав на квартиру буде сама квартира. Судом встановлено, що підтверджується і поясненням сторін, що відповідачем не виконано обовязку за договором позики від 12.01.2006 року з повернення боргу. Згідно п.10 договору у разі неналежного виконання (несвоєчасне повернення суми позики, відсотків, пені) заставодавцем згідно умов договору позики, заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі шляхом звернення стягнення на майно, або переведенням права власності в рахунок погашення заборгованості на момент фактичного задоволення, у тому числі відшкодування збитків. Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов'язання із приводу надання позики та забезпечення її заставою, які регулюються главою 71 ЦК України, загальними положеннями ЦК України про зобов'язання та договір, а також Законом України «Про заставу». Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одним із можливих видів забезпечення виконання зобовязання, передбачених статтею 546 ЦК України, є застава. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Суд звертає увагу на те, що на момент укладення між позивачем та відповідачем [PERSON] договору про пайову участь у будівництві житла Закон України «Про інвестиційну діяльність» у чинній на той час редакції від 31.03.2005 року не містив будь-яких обмежень щодо способів інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестори - суб'єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Згідно з ч. 5 ст. 7 зазначеного Закону інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Аналіз змісту договору № 4482/299-450 про пайову участь у будівництві житла від 12.01.2006 року свідчить про те, що його предметом виступили майнові права на нерухомість, тобто обумовлене право придбання в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою). Зазначені права виникають тоді, коли виконані певні, але не всі правові умови, які є необхідними і достатніми для придбання речового права. Будучи інвестором, [PERSON] мав право розпоряджатися зазначеними майновими права на свій розсуд, у тому числі шляхом передачі їх в заставу. На момент укладення договору застави цих майнових прав статтті 1 та 5 Закону України «Про іпотеку», який діяв у редакції 05.06.2003 року, не відносили до предмета іпотеки майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, та не визначали, що застава таких прав регулюється за правилами цього Закону. Таким чином, форма, порядок укладання такого договору, порядок реалізації заставленого майна тощо визначалися згідно з положеннями ЦК України про заставу та Закону України «Про заставу», який, зокрема, містить розділ V, присвячений заставі майнових прав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 547 ЦК України та ч. 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» укладення сторонами договору застави майнових прав не суперечило вимогам чинного на той час законодавства України. Внаслідок виконання сторонами договору про пайову участь в фінансуванні будівництва своїх обовязків відбулася трансформація предмету застави з майнових прав на квартиру, будівництво якої не завершено, у набуте заставодавцем право власності на квартиру. Згідно акту прийому-передачі від 30.03.2010 року ТОВ «Консоль ЛТД» передала [PERSON] квартиру №1 загальною площею 88,3 кв. м. в будинку №6 по вул. Ковалевського (поштова адреса вул. Пішонівська, 26/1) в м. Одесі. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.09.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру №1 за адресою: м. Одеса, вул. Пішонівська, буд. 26/1 на підставі свідоцтва пр. право власності від 15.07.2010 року серії САС №926742, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Згідно довідки від 26.08.2016 року в зазначеній квартирі не прописано жодної особи. Таким чином, не порушуються права ні малолітніх дітей, ні жодних інших осіб, що підтверджується і згодою з позовом дружиною [PERSON] співвідповідачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 589, ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про заставу», якщо боржник заставодавця до виконання заставодавцем зобов'язання, забезпеченого заставою, виконає своє зобов'язання, все, одержане при цьому заставодавцем, стає предметом застави, про що заставодавець зобов'язаний негайно повідомити заставодержателя. Надаючи оцінку правомірності вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом переведення на нього права власності на квартиру №1 за адресою: м. Одеса, вул. Пішонівська, буд. 26/1 та визнання його власником, суд виходить з такого. Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Тому, зважаючи на встановлення договором застави та договором позики такого способу звернення стягнення на предмет застави, як переведення (набуття) права власності на нього, позивач на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Використання конкретного способу захисту пов'язується перш за все зі специфікою спірних правовідносин, тобто діє презумпція, що кожне суб'єктивне цивільне право захищається певним способом, який обирається позивачем як найбільш ефективний (постанова ВСУ від 12.06.2013 року у справі №6-32цс13). У звязку з викладеним, видане 15.07.2010 року свідоцтво про право власності на квартиру №1 за адресою: м. Одеса, вул. Пішонівська, буд. 26/1, на імя [PERSON], підлягає скасуванню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції від 16.09.2016 року позивачем було сплачено суму судового збору в розмірі 5900,00 грн. та згідно квитанції від 08.09.2016 року 1007,78 грн., що разом становить 6907,78 грн. Враховуючи, що згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved