Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла вказана позовна заява, за змістом якої позивачі просять суд: зобов`язати [PERSON] не створювати їм перешкоди у вихованні та вільному спілкуванні з малолітнім - [PERSON] , [INFO] ; встановити способи участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітнім сином, а саме: -щосереди з 16.00 год. до 20.00 год., щоп`ятниці з 18:00год до 20:00 год суботи з ночівлею за місцем проживання батька [ADDRESS] або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття та без присутності матері дитини - [PERSON] ; -щорічно в день народження дитини - [INFO] ; в день народження батька - [INFO] , а також 31 грудня з 10:00 до 16 :00 год та у дні інших офіційних світ за місцем проживання батька: [ADDRESS], або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття та без присутності матері дитини - [PERSON] ; -щорічно взимку у період канікул, строком не менше 7 днів спільного відпочинку батька з дитиною, без присутності матері, з повідомлення останньої за два тижня про місця та час відпочинку на території України; -щорічно влітку у період канікул строком не менше 15 днів спільний відпочинок батька з дитиною, без присутності матері, з повідомлення останньої за два тижня про місця та час відпочинку на території України; -у випадку неможливості вчасного прибуття до дитини позивача [PERSON] у призначений час, зобов`язати відповідача [PERSON] надати можливість забирати дитину батькам позивача: [PERSON] та [PERSON] ; -у будь-який інший час за домовленістю батьків та з урахуванням стану здоров`я дитини. Зобов`язати відповідача надавати бабусі [PERSON] та дідусю [PERSON] онука [PERSON] , [INFO] : -щопонеділка з 13:00 до 18:00 год вівторка з ночівлею, щочетверга з 10:00 до 20:00 год за місцем проживання бабусі та дідуся за адресою [ADDRESS] або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття та без присутності матері дитини - [PERSON] ; -щорічно в день народження дитини - [INFO] , в день народження бабусі - [INFO] ; в день народження дідуся - [INFO] , а також 31 грудня з 16:00год до 20:00год та у дні інших офіційних свят за місцем проживання бабусі та дідуся [ADDRESS], або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття та без присутності відповідача; -спільний відпочинок на зимові свята 7 (сім) днів без присутності матері, щороку, з повідомленням відповідачки за два тижня про місця та час відпочинку на території України; -спільний відпочинок влітку протягом 7 (сім) днів без присутності матері, щороку. З повідомленням відповідачці за два тижня про місця та час відпочинку на території України; -у випадку неможливості вчасного прибуття до дитини у призначений час, зобов`язати відповідача надати можливість забрати дитину [PERSON] та [PERSON] -у будь-який інший час за домовленістю батьків та з урахуванням стану здоров`я дитини. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмір 25 000грн. Вимоги за позовом мотивовані тим, що 13 червня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, під час якого, [INFO] народився син - [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2017 року шлюб розірвано. До ухвалення судового рішення, у березні 2016 року відповідачка разом з дитиною переїхала за місцем мешкання своєї матері: [ADDRESS] . Позивачі зазначають, що постійно бажають брати участь виховані дитини, але відповідач спочатку надавала можливість це здійснювати, а згодом стала шукати приводи для ухилення. 23.08.2018 позивач [PERSON] уклав з Центральним районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради договір №107/18 про здійснення соціального супроводу. Запропонований графік побачень щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини відповідач не дотримується. Посилаючись на постійні перешкоди зі сторони відповідача на виховання та спілкування позивачів з дитиною, положення ст. ст. 141, 153, 155, 157 - 159 СК України, ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини, позивачі просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] , 03.07.2019 надала відзив на позовні вимоги, за змістом якого стверджувала, що ніколи не чинила перешкод у вихованні дитини з боку батька, а також не заперечувала проти участі бабусі та дідуся у вихованні онука. Однак, легковажне ставлення до здоров`я та безпеки дитини змусило відповідача обмежити побачення, через необхідність попередження негативних наслідків для дитини. Серед прикладів, позивач наводить факт залишення дитини на сторонню особу та ігнорування погодних умов під час прогулянки на вулиці, що призвело до захворювання, останньої. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 червня 2019 року відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені у справі підготовчі судові засідання, роз`яснено сторонам право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових пояснень та заперечень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 липня 2019 року клопотання [PERSON] про витребування доказів задоволено. Витребувано з Центрального районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради матеріали справи відносно розгляду заяви [PERSON] про врегулювання стосунків у родині. Витребувано з Служби у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради матеріали справи відносно розгляду заяви [PERSON] про врегулювання складних стосунків у родині та визначення порядку у вихованні дитини. Витребувано з Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області справи відносно розгляду заяв [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, викликана до суду в якості свідка [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, суду пояснили, що з часу народження дитини турбуються про його розвиток та стан здоров`я. Незважаючи на розлучення батьків, продовжують брати активну участь у вихованні дитини. З цією метою звертались до відповідачка, яка з початку надавала можливість бачитись з дитиною, а в подальшому почала створювати штучні перешкоди та уникати зустрічей дитини з позивачами. З метою досудового врегулювання спору, звернулись до Органу опіки та піклування, яким були встановлені часи для спілкування батька з сином, однак у визначені часи [PERSON] не надавала йому сина для спілкування. Участь у вихованні дитини з боку бабусі та дідуся, відповідач також ігнорує. Фактично перешкоджання у спілкуванні з дитиною відбулося після розлучення сторін та зустрічі організовувалися лише на матеріальній основі. Позивач вказує, що поведінка відповідачки покликана на постійні конфлікти та її небажання, щоб позивачі спілкувались з дитиною. Фактично вона надає можливість поспілкуватися з дитиною у тому випадку, коли їй потрібні якісь матеріальні блага. [PERSON] наполягає, що вказаними діями, які полягають у перешкоджанні участі у вихованні дитини, йому завдається моральна шкода, яку він оцінює на рівні 25000грн, просить стягнути на свою користь з відповідача. Посилаючись на ці та викладені у позові обставини, сторона позивача у судовому засіданні просила вимоги позову задовольнити, у подальшому стороною позивача подані заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Хмаріна О.В. у судових засіданнях проти вимог позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, пояснюючи, що заявлені позивачами вимоги фактично виключають участь матері у вихованні дитини. Запропонований позивачами графік, взаємно доповнює їх час, як протягом тижня так і у святкові дні, за умов виконання якого, змінюється фактичне місце мешкання дитини. Зауважила, що такий щільний графік участі позивачів, не на користь дитині, оскільки фактичної участі у вихованні не здійснюють, залишаючи дитину на сторонніх осіб. Зауваження з цього приводу, не сприймають до уваги, у зв`язку з чим графік побачень з дитиною, який було встановлено органом опіки та піклування, відповідачем були обмеженні. У той же час сторона відповідачки зазначила, що готова визначити інший варіант спілкування та виховання батьком дітей, зокрема готова проводити зустрічі батька з дітьми за обов`язкової участі матері. Посилаючись на ці обставини, сторона відповідача просила відмовити у позові. В подальшому стороною відповідача подані заяви про розгляд справи за їх відсутності, запропоновано графік побачень з дитиною за яким [PERSON] за місцем свого мешкання по [ADDRESS] щосуботи з 10:00 до 20:00год, має можливість приймати участь у вихованні дитини та щорічно, протягом 7 днів, за узгодженням з матерію, проводити санаторно-курортне оздоровлення дитини за наявності документів . Фіксування судового процесу під час участі сторін здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребуваних судом, інших суду не представлено. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є усунення перешкод батькові, а також бабусі та дідуся у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною, встановлення способу участі (часу) у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, покладення на відповідача обов`язків з передачі дитини іншим позивачам по справі за умов відсутності того для кого встановлений час у вихованні дитини. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 30 червня 2015 року серії [NUMBER] , [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . (т.1 а.с.23) На підтвердження родинних відносин, як діда та бабки по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , позивачами [PERSON] та [PERSON] надано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 06.07.1988 року, за яким вказані особи зазначені батьками [PERSON] , [INFO] . (т.1 а.с.15) 23.08.2018 [PERSON] укладено договір №107/18 про здійснення соціального супроводу, за яким Центральний районний центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді зобов`язується здійснювати соціальний супровід, а саме: надати підтримку членам сімї, які перебувають у складних життєвих ситуаціях. За витягом з протоколу №13 від 07.11.2018 засідання Центральної районної в м.Маріуполі комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, підготовлено проект рішення виконавчого комітету міської ради про визначення порядку побачень [PERSON] з малолітнім сином. Рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 15 грудня 2018 року № 327, визнана участь батька - [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , встановлений наступний порядок спілкування з сином: щосереди з 18:00 год до 20:00 год, щосуботи з 10:00 до 20:00 год за місцем проживання батька за адресою : [ADDRESS] , щороку на оздоровлення дитини сім днів уу присутності матері. Згідно з довідкою-характеристикою дільничного офіцера поліції сектору превенції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області [PERSON] за час мешкання на території ПД № 38 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зарекомендували себе виключно з позитивного боку, з сусідами підтримують нормальні добросусідські стосунки, спиртними напоями не зловживають, з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя, відношення не підтримують. Стороною позивача до матеріалів справи також долучені характеристики за місцем роботи, відповідно до яких [PERSON] працює торговим агентом МФ ТОВ «Приватна фірма «ВИОЛА+» в режимі роботи повний робочий день, а [PERSON] працює вихователем у дошкільному навчальному закладі №157 має стаж педагогічної роботи 27 років. За місцем роботи також мають лише позитивні відгуки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 13 листопада 2017 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2015 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку. Рішення суду набрало законної сили 21 грудня 2015 року. Позивачами до матеріалів справи долучені пояснення, серед яких чисельні квитанції та переписка батьків дитини через Інтернет менеджер щодо додаткових витрат батька на утримання дитини. Третьою особою - Центральним районним Центром соціальних служб для сімї дітей та молоді Маріупольської міської ради у зв`язку із розглядом зазначеного позову надано інформацію за якою [PERSON] звернувся за послугами психологічного та юридичного консультування, послуг медіації. За візитом представників Центру за місцем мешкання [PERSON] , встановлено, що останній проживає разом з батьками у трикімнатній квартирі. Стан житла задовільний, в помешканні дотримуються санітарно-гігієні норми, створені умови для безпечного перебування та догляду за дитиною. Упродовж здійснення соціального супроводу [PERSON] неодноразово інформував фахівця із соціальної роботи про те, що [PERSON] відмовляє йому у зустрічах із сином, наголошуючи на незадовільний стан здоров`я [PERSON] (т.1 а.с.178-179). За висновком виконавчого комітету Маріупольської міської ради №13-31-168 від 25.10.2019, служба у справах дітей по Центральному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради вважає за можливе визначити участь батька - [PERSON] , бабусі - [PERSON] , дідуся [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] та спілкування з ним, встановивши такий порядок спілкування, як: у середу з 17:00 до 19:00 год, та у п`ятницю з 18:00 до 19:00год суботи без присутності матері за місцем реєстрації батька та дідуся; щороку спільний відпочинок 7 днів на оздоровлення дитини без присутності матері; дні народження батька, бабуся та дідуся, а також світкові, офіційні свята за домовленістю з матерю [PERSON] ( т.1 а.с.236-237). До матеріалів справи за клопотання позивачів були витребувані та долучені матеріали звернень [PERSON] , які адресовані до Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області з приводу здійснення йому перешкод зі сторони колишньої дружини - [PERSON] у спілкуванні з дитиною, а також пояснення з приводу цих обставин. За наслідками цих заяв проведено перевірку правоохоронним органом, в ході якої порушень не виявлено, у зв`язку з тим, що рішення органів місцевого самоврядування носять рекомендаційний характер, а вирішення вказаного питання виходить за межі компетенції органів Національної поліції, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Позивачем долучено роздруківку із месенджера «Вайбер», в якій зафіксовані його повідомлення до відповідача, зокрема щодо участі у вихованні, з`ясування стану здоров`я сина та інше. Також позивачем долучені оптичний CD-диск із фотокартками, відеозаписами спільного відпочинку разом з дитиною у присутності бабусі - [PERSON] . Оцінка доказів. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Так, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, необхідно дійти висновку, що [PERSON] дійсно створюються перешкоди у спілкуванні з сином та участі у його вихованні зі сторони відповідача, яка, за її аргументами, вважає, що батько дитини, так само як бабуся та дідусь з його боку мають право на спілкування з онуком та виховання його лише в її присутності, інші способи не виправдовують її очікувань щодо дотримання інтересів дитини. Як приклад відповідач, безапеляційно приводить два випадки, за яких дитини тимчасово залишалась позивачами на сторонню особу та припускає можливість гострого респіраторного захворювання дитини через недотримання позивачами температурного балансу під час прогулянки. У передбаченому порядку доводи позивача [PERSON] не спростовані, тому суд вважає їх встановленими та доведеними у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права та виходить з наступних мотивів. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Як передбачено ч. ч. 4, 5, та 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи встановлені судом обставини через призму пріоритету інтересів дитини, суд зауважує наступне. Зі змісту зазначених норм права вбачається, що батьки дитини мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незалежно від того, з ким із батьків мешкає дитина. Той з батьків, з ким мешкає дитина не може створювати безпідставні перешкоди чи обмежувати право іншого з батьків на вільне спілкування з дитиною на свій розсуд. Виключенням може бути лише такі форми та зміст спілкування, що шкодять інтересам дитини. Те, що дозволено одному з батьків, повинно бути дозволено й іншому, з огляду на рівність прав батьків. Вирішуючи питання про визначення способів участі позивача у вихованні дітей, суд, з метою дотримання пріоритету інтересів дітей, не підходить до вирішення такого питання з надмірною формальністю, оскільки не вирішення спору між батьками по суті за формальними підставами, не буде відповідати інтересам дитини в отриманні достатньої батьківської турботи та виховання від обох батьків. Відтак, суд у розумінні ст. 159 СК України має дискреційні повноваження при визначенні конкретних способів участі позивача у вихованні дітей з урахуванням обставин конкретної справи та інтересів дитини. Отже, суд відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 25.10.19 № 13-31-168 у частині визначення конкретних способів спілкування, оскільки, рішення приймалось без жодного обґрунтування з посиланням на побажання батька та матері, які суперечливі у частині обов`язкової участі матері під час побачень. Окрім цього, суд зауважує, що майже протилежне рішення щодо спілкування з дитиною встановлювалися рішенням виконавчого комітету від 15.12.2018 №527, яке також належним чином не виконувалося зі сторони відповідача. Таким чином, суд вважає висновок органу опіки та піклування від 25.10.19 № 13-31-168 та рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради, є необґрунтованими, ухваленими без урахування фактичних обставин справи та інтересів дитини. Судом, на підставі пояснень сторін та дослідженням письмових матеріалів справи, серед яких чисельна переписка та звернення до правоохоронних органів, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] наявні тривалі стійкі неприязні відносини. Також судом установлено, що [PERSON] має стійкі неприязні стосунки з батьками позивача - [PERSON] та [PERSON] . Суд зауважує, що нездатність батьків відповідально налагодити конструктивне та толерантне спілкування між собою призводить до скандалів, систематичних викликів та звернень до поліції, що підтверджується листами Національної поліції з матеріалів справи, як зазначалось вище. Така поведінка батьків не відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що зустрічі батька з сином за обов`язкової участі матері, з урахуванням наявних між позивачем та відповідачем конфліктів, буде заподіювати шкоди психоемоційному стану дитини. Слід враховувати вік дитини, який на час розгляду справи досяг 4,5 років, у зазначеному віці дитина психоемоційна ближче розташована до матері, та всі конфлікти за участі останньої сприймає гостро, в силу наявного у нього образу єдиного захисника. Тому опираючись на те, що батько, який на рівні з матір`ю має однакові права щодо самостійної участі у вихованні дитини, суд вважає, що побачення з дитиною повинні відбуватись на одинці без присутності матері, спілкування та відповідно виховування здійснювати на власний розсуд, переслідуючи мету усестороннього та гармонійного розвитку дитини. Виходячи з пріоритету інтересів сина, обов`язковим є налагодження відносин сина та батька без створення штучних перешкод, оскільки відсутність виховання та спілкування з боку батька не відповідає інтересам дитини та не сприяє гармонійному розвитку особистості дитини. Батько та син повинні мати можливість спілкуватись та проводити спільний час без будь-яких штучних обмежень у вигляді присутності сторонніх осіб. Суд не приймає аргументи відповідача, що побачення [PERSON] та його батьків з дитиною без присутності матері будуть погано впливати, оскільки відповідачем не зазначено конкретних обставин, що могли б свідчити на користь такої версії. Не надано також доказів, які б свідчили про негативний вплив саме [PERSON] на сина, оскільки він матеріально піклується про нього, бажає з ним спілкуватися, виховувати, цікавиться його життям та розвитком однак саме дії відповідача є перешкодою батьку у виконанні ним у повному обсязі своїх прав та обов`язків. Фактично аргументи сторони відповідача зводяться лише до незгоди матері дитини на спілкування батька з ним за її відсутності, що є порушенням рівності прав та обов`язків батьків щодо своєї дитини. З урахуванням того, що позивач має рівні з відповідачем права на спілкування з дитиною, встановлення обмежень у вигляді згоди матері на спілкування буде порушувати права батька, передбачені СК України. Поряд з цим, позивачі, крім іншого, порушують питання про побачення з дитиною які сукупно полягають у тому, що двічі протягом тижня дитина буде залишатись з ночівлею, якої передує тривале знаходження за місцем мешкання позивачів, відповідно до позовних вимог батька. Крім того, висунуті позовні вимог щодо знаходження дитини за місцем мешкання позивачів у дні народження, а також у світкові дні. Запропонований позивачами порядок зустрічей, на розсуд суду буде порушувати рівність батьків на виховання та спілкування з дитиною, штучно створюючи умови за яких, маючи постійне мешкання разом з матерію, переважний час буде знаходитись за місцем мешкання батька. Тому опираючись на необхідність створення умов для забезпечення вихованого та навчального процесу, побачення з дитиною необхідно визначити тривале протягом дня за місцем мешкання позивачів без ночівлі, та без присутності матері. Одночасно, суд приймає до уваги, що позивачі сумісно мешкають за єдиною адресою, що на думку суду виключає необхідність визначення кожному з позивачів окремого часу та місця побачення з дитиною. При вирішенні питання тривалості побачення з дитиною, суд виходить з графіка роботи позивачів, які зайняті протягом тижня та об`єктивно мають можливість бути з дитиною у вихідні дні тижня. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне надати можливість позивачам бачити та виховувати дитину протягом вихідного дня. Суд визнає, як раціональне та доцільне, побачення щотижня у суботу з 10:00 до 20 години, що дозволить батьку та його родичам приймати участь у вихованні дитини без шкоди навчальному процесу, як у загальноосвітніх закладах, так у відвідуванні факультативних, в індивідуальному порядку. Позивачами порушується питання про спільний відпочинок з дитиною кожної зими у період шкільних канікул, що сукупно створює умови за яких щорічно дитина буде перебувати 14 днів взимку з позивачами. Наведене порушуватиме права матері, оскільки вона також має право на спільний відпочинок взимку з дитиною, у зв`язку з чим такий строк необхідно визначити для позивачів щорічно протягом 7 днів. З огляду на викладене, суд вважає доцільним визначити позивачам можливість спільного відпочинку з дитиною в літку протягом 30 днів, у тому числі за межами населеного пункту фактичного проживання, за умови завчасного повідомлення матері дитини про наміри такого відпочину та про подальше місце перебування. Позивачами також заявлено вимоги про визначення ним можливості щорічно у дні народження дитини -[INFO] та батька - [INFO] , спілкування та побачення з 10:00 до 16:00 год; бабусі - [INFO], та дідуся - [INFO], спілкування та побачення з дитиною з 16.00 год. до 20:00 год., а також у дні інших офіційних свят за місцем мешкання позивачем. Суд вважає за можливе, з урахуванням віку дитини та інтересів іншого з батьків, забезпечити участь дитини у святкуванні особистих свят родичів та на власний день народження забезпечити побачення з батьком та його родичами протягом часу з 12:00 до 18:00год. Суд вважає, що з метою забезпечення надання дитині належного медичного догляду, забезпечення її лікуванням, на що акцентувалось увагу суд з боку позивачів, то у разі хвороби дитини, за доцільне буде у цьому випадку забезпечити побачення батька з дитиною у присутності матері за місцем проживання останньої, без обмеження часу відвідування до 20.00 год. За таких обставин, суд відступає від запропонованих рекомендацій органу опіки і піклування щодо встановленого графіку спілкування батька з дитиною та виходить з усталеного розпорядку життя сторін та дитини. Установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дитини і вимог статей 157, 158 СК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення. Вирішуючи питання щодо моральної шкоди у розмір 25 000 грн про компенсацію якої заявив [PERSON] , суд вважає вимоги в цій частині недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження за наслідками розгляду справи. Вимогами ч.1 ст.1167 ЦК України закріплена підстава відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме: наявність вини особи, яка її завдала. Так, серед обов`язкових умов, для відшкодування завданої моральної шкоди, необхідно встановити факт завдання відповідної шкоди та винні дії особи, яка її завдала. За наслідками судового розгляду встановлено, що позивач мав перешкоди у вихованні дитини, які зазіхають на його права та інтереси, як батька дитини. Наведене стало підставою до судового розгляду та предметом позовних вимог, які підлягають вирішенню по суті. В той же, час винні дії відповідача спрямованні на завдання позивачу хвилювання та душевних страждань, якими характеризується моральна шкоди, за наслідками судового розгляду справи встановлено не було. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений кожним з позивачів судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., який пов`язаний із розглядом вимог немайнового характеру, що відповідає вимогам ст.4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позовних вимог, та визначення єдиного для всіх позивачів графіку спілкування з дитиною, сплачений ними судовий збір підлягає компенсації за рахунок відповідача у розмірі 768 грн.40 коп. шляхом стягнення у рівних частках на користь кожного позивача. Сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 768 грн 40коп. (двома траншами 512,27грн та 256,13грн.) за подачу вимог немайнового характеру про стягнення моральної шкоди, через відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: partial