Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

До Комсомольського міського суду Полтавської області звернулася [PERSON] (далі також - позивач) з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Горішньоплавнівської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Будучи належним чином повідомленою, позивач у судове засідання не прибув. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Остахов В.П. заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини та правові підстави. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Котик І.Л. поклалася на розсуд суду. Відповідач, з урахуванням роз`яснення судом відповідних наслідків у випадку визнання ним позову, позов визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів , з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов наступних висновків. Позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину - [PERSON] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] , а.с. 11). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області укладений між позивачем та відповідачем шлюб 17.12.2015 розірвано. Рішенням того ж суду 19.10.2016 з відповідача стягнуто 1/4 частини від усіх доходів на утримання сина. Позивач створює найбільш сприятливі умови для розвитку дитини, перешкод у спілкуванні з відповідачем не чинить, і зобов`язується в подальшому їх не створювати, має стабільний дохід, постійно приймає участь у шкільному житті сина, приводить до школи і звідти забирає додому, син живе наразі з позивачем, дуже до нього прив`язаний стійким психологічно-емоційним зв`язком, алкоголем не зловживає та не курить. Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ)) у справі «Kruskic v. Croatia»від 25.11.2014, п.108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там. Де він існує. Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України. дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її права, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенцією про права дитини, ратифіковано постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27.02.1991 визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків. Хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінко може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст. 161 СК України). Згідно з роз`ясненнями, даними в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні поставити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально - побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Таким чином, з огляду на принцип недопустимості розлучення дитини з матір`ю, закріплений в Декларації прав дитини, враховуючи відсутність підстав для розлучення дитини з матір`ю, вважаю, що малолітня дитина повинна бути залишена з позивачем, не обмежуючи при цьому спілкування батька з дитиною. Принципом 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. До того ж головним критерієм при визначенні місця проживання дитини є інтереси цієї дитини, які повинні превалювати над інтересами батьків. Про це йде мова в рішенні ЄСПЛ «Гофман проти Німеччини» (2001р.), яким розкривається принципи ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином з метою не допущення порушення материнських прав та

Outcome: approved