Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області звернулась [PERSON] позовом до [PERSON] відповідно до якого просить суд квартиру [ADDRESS], яка є об'єктом права спільної сумісної власності, поділити між співвласниками - 2/3 частки в квартирі виділити [PERSON], 1/3 частку в квартирі виділити [PERSON] Також просить суд визнати право власності на 2/3 частки в квартирі [ADDRESS] за [PERSON], визнати право власності на 1/3 частку в квартирі [ADDRESS] за [PERSON] Свої позовні вимоги мотивує тим, 20 травня 2005 року позивач уклала шлюб з відповідачем, від спільного проживання в шлюбі мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] [INFO]. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Відновлено дошлюбне прізвище - [PERSON], та стягнуто аліменти на корить позивача на утримання неповнолітньої дочки. Приймаючи рішення про стягнення аліментів суд виходив з того, що дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дочки в добровільному порядку. За час проживання в шлюбі сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2010 року реєстраційний №2767, придбана квартира [ADDRESS]. Зазначена вище квартира складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 33,7 кв.м, загальною площею 50,6 кв.м. Інвентаризаційна вартість квартири становила 71324,00 грн. Кошти, що були вкладені позивачем у купівлю квартири вона отримала внаслідок продажу земельної ділянки, що належала їй на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], виданого Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області 22 грудня 2005 року на підставі договору дарування, посвідченого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 04 жовтня 2005 року за реєстровим №2-2150 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за [NUMBER]. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2011 реєстраційний номер 14891522, власником спірної квартири є відповідач. Оскільки згоди про поділ майна нажитого за час шлюбу в добровільному порядку між сторонами не досягнуто, позивач вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав та інтересів. 05 квітня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить задовольнити позовну заяву позивача частково, а саме просить суд поділити спірну квартиру шляхом виділення у власність ? частки [PERSON] а ? частки [PERSON] та визнати право власності на ? частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] та ? частки за [PERSON] Свої заперечення обґрунтовує тим, що твердження позивача про те що нею одноособово були вкладені гроші у купівлю спірної квартири є хибними, оскільки йому на праві приватної власності належала земельна ділянка на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області 13.05.2010 року на підставі рішення Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області №798 від 10.02.2010 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю 28.05.2010 року №011060000131. 05 жовтня 2010 року вищевказана земельна ділянка була відчужена відповідачем за договором купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. та зареєстрованого в реєстрі за №2220. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав частково, підтримав доводи викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд вважає, що позовну заяву належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2017 року позовну заяву [PERSON] задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 20 травня 2005 року відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №481 розірвано. Відновлено дошлюбне прізвище позивачу - [PERSON]. Малолітню доньку [PERSON] [INFO] залишено проживати разом із матір'ю [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1300 грн. щомісячно до повноліття дитини. Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2010 року реєстраційний №2767, відповідачем придбана квартира [ADDRESS]. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.01.2011 реєстраційний номер 14891522, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до частин першої та другої статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 71 СК України якщо дружина та чоловіка не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України. Враховуючи те, що нерухоме майно, яке є предметом позову, набуте сторонами під час шлюбу і є їхньою спільною сумісною власністю, при цьому поділ майна за взаємною згодою ними не здійснено, суд приходить до висновку, що це майно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Доводи позивача про те, що цю квартиру сторони придбали за рахунок коштів, отриманих від продажу земельної ділянки, не підтверджені належними та допустимими доказами. Із змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 жовтня 2010 року вбачається , що позивач продала належну їй на праві власності земельну ділянку (а.с.9). Окрім зазначеного договору , який містить лише інформацію про продаж земельної ділянки, позивачем не надано жодного іншого доказу , який би свідчив , що кошти від здійсненого продажу були використані повністю позивачем на придбання квартири [ADDRESS]. За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами , що ця квартира була придбана за особисті кошти позивача. Суд враховує, що позивачем не ставиться питання про виділення їй частки нерухомого майна, набутого за час перебування у шлюбі з відповідачем, в натурі, відповідно за кожною зі сторін у справі необхідно визнати право власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS]. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: partial