Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 11 жовтня 1989 року, актовий запис № 747 від 11 жовтня 1989 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу сторони мають вже повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання припинили з 2002 року в звязку з різними поглядами на сімейне життя та обовязки, на ґрунті чого між ними виникали сварки. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, спір про поділ спільного майна відсутній. Просив шлюб між ним і відповідачем розірвати та судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 11 жовтня 1989 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 747 від 11 жовтня 1989 року, дошлюбне прізвище дружини «Краснікова», що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 122333, виданим 26 липня 2017 року Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і відповідача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі ч.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід ІІ групи. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved