Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Вінниці звернулось публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 08.08.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15/04/723-к-07. 15.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додатковуугоду № 1 до кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. 29.12.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 кредитного договору № 15/04/723-К-07 від 08.08.2007 року. 29.12.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Також, 08.08.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11-1/15/04/723-к-07. 15.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. 29.12.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. 29.12.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Також, 08.08.2007 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за даними кредитними договорами, між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], було укладено договір поруки б/н. 15.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки № б/н від 08.08.2007 року. 29.12.2009 року між позивачем та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № б/н від 08.08.2007 року. Кредитний договір № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року передбачає надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) у тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 Кредитного договору): сума кредиту - 40 000, 00; валюта кредиту - долари США; термін кредиту - 132 місяців; дата погашення кредиту 07.08.2018 року; процентна ставка - 12,5 % річних, з 26.08.2008 - 15,25 % річних, з 29.12.2009 року - 4,38 % річних, з 01.02.2010 року - 15,25 % річних. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до п.п. 4.4. п. 4 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітнім місяцем. Відповідно до п.п. 4.5. п. 4 кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 4.7. кредитного договору платежі вважаються здійсненими в обумовлений термін, якщо сума платежу в повному розмірі поступила на рахунок банку відповідно до пп. 4.4.-4.5. кредитного договору. Однак, позичальником, в порушення своїх зобов'язань, визначених п.п. 4.4.-4.5. п. 4 кредитного договору, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором. Відповідно до підпункту 6.1.4. пункту 6.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався при настанні випадків передбачених пунктами 10.3.-10.4. кредитного договору, достроково погасити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також сплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно та/або інші види забезпечення) всієї заборгованості за кредитним договором. Згідно підпункту 7.1.3. пункту 7.1. кредитного договору, позивач має право при настанні випадків передбачених підпунктами 10.3.1.-10.3.4. пункту 10.3. та пунктом 10.4. кредитного договору, достроково стягнути заборгованість в повному розмірі за рахунок заставного майна та/або інших видів забезпечення, що передані в якості забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору. Підпунктом 10.3.1. пункту 10.3. кредитного договору передбачено, що якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені кредитним договором (пункти 4.4., 4.5.), позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, а також відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а позичальник зобов'язаний повернути позивачу суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу. Так, станом на 30.05.2012 року заборгованість позичальника перед позивачем, яка виникла в звязку з невиконанням умов кредитного договору щодо сплати відсотків становить 9 551, 14 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2012 року (1 долар США - 7,9925 грн.) становить 76 337, 49 грн., щодо сплати простроченої заборгованості по кредиту 2 494, 95 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2012 року становить 19 940, 89 грн. Пунктом 9.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Також відповідно до п. п. 1.3.2 п. 1.3 додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року за користування кредитними коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений цим договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 25,0 % річних. Станом на 30.05.2012 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 1 050, 47 доларів, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2012 року (1 долар США - 7,9925 грн.) становить 8 395, 88 грн. Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, позичальник повинен повністю повернути кредит, сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції, передбачені кредитним договором. Станом на 30.05.2012 року заборгованість позичальника за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року становить 46 164, 99 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2012 року (1 долар США - 7,9925 грн. ) становить 368 973, 68 грн. Кредитний договір № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року передбачає надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) в тимчасове платне користування на наступних умовах (п.п. 1.1 п. 1 Кредитного договору): ліміт кредитної лінії - 14 000, 00; валюта кредиту - долари США; термін кредиту - 120 місяців; дата погашення кредиту 07.08.2017 року; процентна ставка - 14,00 % річних, з 26.08.2008 15,25 % річних, з 29.12.2009 року - 7,41 % річних, з 01.02.2010 року - 15,25 % річних. Відповідно до п.п. 5.1.2. п. 5 кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року позивач зобов'язаний видати позичальнику кредит на умовах передбачених даним договором. В свою чергу позичальник зобов'язаний своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначений кредитним договором термін, а також виконати інші свої зобов'язання згідно кредитного договору (п.п. 6.1.1. п. 6 Кредитного договору). Так, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року у повному обсязі, а саме: відповідно до п.4.3. кредитного договору відкрив позичальнику позичковий рахунок, на який надав позичальнику кредит відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до п.п. 4.5. п. 4 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти не пізніше 10-го числа наступного за звітнім місяцем. Відповідно до п.п. 4.6. п. 4 кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 4.8. кредитного договору платежі вважаються здійсненими в обумовлений термін, якщо сума платежу в повному розмірі поступила на рахунок банку відповідно до пп. 4.5.-4.6. кредитного договору. Однак, позичальником, в порушення своїх зобов'язань, визначених п.п. 4.5.-4.6. п. 4 кредитного договору, не сплачено плату за користування кредитом (процентів) та заборгованість по кредиту в порядку та на умовах, встановленими кредитним договором. Відповідно до підпункту 6.1.4.пункту 6.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався при настанні випадків передбачених пунктами 10.3.-10.4. кредитного договору, достроково косити заборгованість по кредиту та процентах в повному розмірі, а також сплатити всі суми пені і штрафів. Невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим пунктом, є підставою для примусового стягнення (в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно та/або інші види забезпечення) всієї заборгованості за кредитним договором. Згідно підпункту 7.1.3. пункту 7.1. кредитного договору, позивач має право при настанні наслідків передбачених підпунктами 10.3.1.-10.3.4. п.10.3. та п.10.4. кредитного договору, достроково стягнути заборгованість в повному розмірі за рахунок заставного майна та/або інших видів забезпечення, що передані в якості забезпечення виконання зобов'язані, по кредитному договору. Підпунктом 10.3.1. пункту 10.3. кредитного договору передбачено, що якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені кредитним договором (пункти 4.4., 4.5.), позивач має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, а також відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а позичальник зобов'язаний повернути позивачу суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані позивачу. Так, станом на 11.06.2012 року заборгованість позичальника перед позивачем, яка виникла в зв'язку з невиконанням умов кредитного договору щодо сплати відсотків становить 5 576, 32 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2012 року (1 долар США - 7,9925 грн. ) становить 44 568, 74 грн., щодо сплати простроченої заборгованості по кредиту 3 747, 65 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2012 року становить 29 953, 09 грн. Пунктом 9.1. кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування позиковими коштами, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення платежу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. Також відповідно до п. п. 1.3.2.3.2 п. 1.3 додаткової угоди № 2 до кредитного договору за користування кредитними коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за графіком погашення кредиту), встановлений цим Договором, процентна ставка встановлюється в розмірі 30,50 % річних. Станом на 11.06.2012 року позичальнику нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 995, 16 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2012 року (1 долар США 5925 грн.) становить 7 953, грн. Враховуючи порушення зобов'язань, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів, сплати заборгованості по кредиту, позичальник повинен повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, незалежно від настання строку виконання зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції, передбачені кредитним договором. Станом на 11.06.2012 року заборгованість позичальника за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року становить 18 753, 98 доларів США, що в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2012 року (1 долар США - 7,9925 грн.) становить 149 891, 19 грн. Згідно п. 1 договору поруки, [PERSON] поручилась перед позивачем за виконання позичальником зобовязань в повному обсязі за кредитними договорами № 15/04/723-к-07 та № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогою про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, що становить 46\~164, 99 доларів США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 35\~563, 38 доларів США, прострочена заборгованість по сумі кредиту 2\~494, 95 доларів США, несплачені відсотки 9\~551, 14 доларів США, підвищені відсотки/пеня 1\~050, 47 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.05.2012 року (1 долар США 7, 9925 гривень) становить 368\~973, 68 гривень, з яких: заборгованість по сумі кредиту 284\~240, 31 гривень, прострочена заборгованість по сумі кредиту 19\~940, 89 гривень, несплачені відсотки 76\~337, 49 гривень, підвищені відсотки/пеня 8\~395, 88 гривень. Позивач, також, просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в розмірі 18\~753, 98 доларів США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 12\~182, 50 доларів США, прострочена заборгованість по сумі кредиту 3\~747, 65 доларів США, несплачені відсотки 5\~576, 32 доларів США, підвищені відсотки/пеня 995,16 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.06.2012 року (1 долар США 7, 9925 гривень) становить 149\~891, 19 гривень, з яких: заборгованість по сумі кредиту 97\~368, 63 гривень, прострочена заборгованість по сумі кредиту 29\~953, 09 гривень, несплачені відсотки 44\~568, 74 гривень, підвищені відсотки/пеня 7\~953, 82 гривень. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.10.2012 року справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2012 справу прийнято до свого провадження. 20.12.2012 року у справі було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 14.05.2014 року скасоване, а справу призначено до розгляду. В ході розгляду справи позивачем було збільшено та уточнено позовні вимоги в звязку із збільшенням розміру заборгованості протягом розгляду справи. Так, представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, що становить 60\~357, 22 доларів США, що еквівалентно станом на 19.05.2014 року 707\~154, 09 гривень, з яких: заборгованість по сумі кредиту 35\~563, 38 доларів США, що еквівалентно 416\~665, 79 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12\~313, 26 доларів США, що еквівалентно 144\~263, 96 гривень; несплачені відсотки 18\~122, 55 доларів США, що еквівалентно 212\~326, 46 гривень; підвищені відсотки 6\~671, 29 доларів США, що еквівалентно 78\~161, 84 гривень. Також, представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в розмірі 25\~171, 05 доларів США, що еквівалентно станом на 19.05.2014 року 294\~907, 78 гривень, з яких: заборгованість по сумі кредиту 12\~182, 50 доларів США, що еквівалентно 142\~731, 96 гривен, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 9\~915, 83 доларів США, що еквівалентно 116\~175, 32 гривень; несплачені відсотки 7\~218, 55 доларів США, що еквівалентно 84\~573, 59 гривень; підвищені відсотки 5\~770, 00 доларів США, що еквівалентно 67\~602, 23 гривень. В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимог підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог від 29.05.2014 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог щодо [PERSON] Надала суду письмові заперечення. Співвідповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Від відповідача [PERSON] не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, не повідомлено причини неявки. Суд, враховуючи думку представника позивача, представника відповідача [PERSON] [PERSON] та відсутність поважних причин повторної неявки в судове засідання співвідповідача [PERSON], ухвалив провести розгляд справи у його відсутність. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08.08.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 15/04/723к-07, відповідно до якого останньому було надано в кредит в сумі 40\~000, 00 доларів США строком до 07.08.2018 року із сплатою 12, 5 % річних. (т. 1 а.с. 12-15) Сторонами по вище зазначеному договору було узгоджено графік погашення заборгованості по кредиту. (т. 1 а.с. 16) Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», банк є правонаступником усіх прав та обовязків Відкритого акціонерного товариства «Банк Універсальний», який було перейменовано на Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк». (т. 1 а.с. 86-93) 15.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 01 до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, якою домовились про внесення змін до договору, виклавши його текст у новій редакції. (т. 1 а.с. 18-24) Додатком № 1 до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року було визначено між сторонами договору графік погашення кредиту, а додатком № 2 - порядок виконання зобовязання позичальником. (т. 1 а.с. 25-28) 29.12.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, якою, окрім іншого, сторони договору визначили порядок погашення строкової заборгованості за кредитом. (т. 1 а.с. 29-33) Додатком № 1 до додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторонами договору визначено графік погашення заборгованості на період з 01.01.2010 року по 01.12.2011 року, а додатком № 2 - порядок виконання зобовязання позичальником. (т. 1 а.с. 34-35) Згідно п. 2.2. додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторони підтвердили, що банк надав позичальнику кредит в сумі 40\~000, 00 доларів США. Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, підписанням цієї додаткової угоди, позичальник заявив, що він повністю задоволений рішеннями/відповідями банку, що прийняті відносно позичальника та/або стосуються умов укладеного з позичальником договору (зокрема, але не виключно, щодо встановлених нових розмірів плати за користування кредитом, процентів, тощо), а також рішеннями/відповідями, наданими банком у відповідь на будь-які заяви/звернення/запити/скарги позичальника щодо виконання умов договору (та/або інших відносин з банком), складені та надіслані позичальником до банку до дати набрання чинності цієї додаткової угоди, при цьому позичальник також підтвердив, що не має до банку жодних претензій. 29.12.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, якою сторони договору домовились про розмір плати за користування кредитом. (т. 1 а.с. 36) Додатком № 1 до додаткової угоди № 3 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторони погодили вид і розмір плати за кредитні послуги. (т. 1 а.с. 37) 08.08.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11-1/15/04/723к-07, відповідно до якого останньому було відкрито кредитну лінію, ліміт якої визначено - 14\~000, 00 доларів США строком до 07.08.2017 року із сплатою 14, 0 % річних. (т. 1 а.с. 38-41) Додатком № 1 до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року було визначено між сторонами договору графік погашення заборгованості по кредиту. (т. 1 а.с. 42) 15.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 01 до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, якою домовились про внесення змін до договору, виклавши його текст у новій редакції. (т. 1 а.с. 43-48) 29.12.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, якою, окрім іншого, сторони договору визначили порядок погашення строкової заборгованості за кредитом. (т. 1 а.с. 51-56) Додатком № 1 до додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторонами договору визначено графік погашення заборгованості на період з 01.01.2010 року по 01.12.2010 року. (т. 1 а.с. 57) Згідно п. 2.2. додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторони підтвердили, що банк надав позичальнику кредит в сумі 14\~000, 00 доларів США. Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, підписанням цієї додаткової угоди, позичальник заявив, що він повністю задоволений рішеннями/відповідями банку, що прийняті відносно позичальника та/або стосуються умов укладеного з позичальником договору (зокрема, але не виключно, щодо встановлених нових розмірів плати за користування кредитом, процентів, тощо), а також рішеннями/відповідями, наданими банком у відповідь на будь-які заяви/звернення/запити/скарги позичальника щодо виконання умов договору (та/або інших відносин з банком), складені та надіслані позичальником до банку до дати набрання чинності цієї додаткової угоди, при цьому позичальник також підтвердив, що не має до банку жодних претензій. 29.12.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, якою сторони договору домовились про розмір плати за користування кредитом. (т. 1 а.с. 58) Додатком № 1 до додаткової угоди № 3 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторони погодили вид і розмір плати за кредитні послуги. (т. 1 а.с. 59) Кредитними договорами № 15/04/723к-07 та № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року сторонами визначено відповідальність сторін договорів в разі неналежного виконання умов цих договорів, в тому числі шляхом стягнення неустойки за невиконання позичальником своїх зобовязань по цих договорах. Кредитними договорами,, окрім іншого, також передбачено право банку вимагати дострокове виконання зобовязань позичальником у випадку не виконання умов договорів або неналежно їх виконання. В забезпечення виконання умов кредитних договорів № 15/04/723к-07 та № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року, укладених між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], 08.08.2007 року був укладений договір поруки б/н між ВАТ «Банк Універсальний» та [PERSON], згідно якого остання взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязаннях боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів, за користування ним, комісії, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору за невиконання або неналежне виконання боржником умов кредитних договорів. (т. 1 а.с. 60) 15.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 01 до договору поруки б/н від 08.08.2008 року, якою сторони домовились про внесення змін до договору, виклавши його текст у новій редакції. (т. 1 а.с. 61-63) 29.12.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки б/н від 08.08.2008 року, якою, окрім іншого, сторони визначили, що поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за виконання боржником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з основного договору, укладеного між кредитором і боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. (т. 1 а.с. 226-227) Позивачем на адресу відповідачів направлялись вимоги про необхідність погашення заборгованості по кредиту, які були отримані відповідачами, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштових відправлень. (а.с. 74-85) Однак, вимоги позивача були залишені відповідачами без належного реагування. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Також, право на здійснення операцій в іноземній валюті, в тому числі і надання кредитів в іноземній валюті, передбачено ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Судом встановлено наявність у позивача банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, позивач має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно, також, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитними договорами в іноземній валюті. (т. 1 а.с. 116-121) На вище викладене, також, звернув увагу в п.10, п. 11 Постанови Пленуму № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Вищий спеціалізований суд України з розглядуцивільних і кримінальних справ. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. У відповідності до ст. 203 ЦК України, судом встановлено, що зміст кредитних договорів № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 рок та № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, а також договору поруки б/н від 08.08.2007 року на момент їх укладання не суперечив Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідачі на момент укладення договорів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочинів на момент їх укладення було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочини вчинено у формі, встановленій законом і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Згідно ст. 530 ЦК України, зобовязання підлягає виконанню у строк встановленийдоговором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено неналежне виконання умов кредитних договорів № 15/04/723к-07 та № 11-1/15/04/723к-07 від 08.08.2007 року [PERSON] та договору поруки б/н від 08.08.2007 року [PERSON] З розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, вбачається, що станом на 19.05.2014 року заборгованість за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року становить 60\~357, 22 доларів США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 35\~563, 38 доларів США, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12\~313, 26 доларів США; несплачені відсотки 18\~122, 55 доларів США; підвищені відсотки/пеня 6\~671, 29 доларів США, а заборгованість за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року становить 25\~171, 05 доларів США, з яких: заборгованість по сумі кредиту 12\~182, 50 доларів США, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 9\~915, 83 доларів США; несплачені відсотки 7\~218, 55 доларів США; підвищені відсотки/пеня 5\~770, 00 доларів США. (т. 1 а.с. 190-193) Ухвалою суду від 27.10.2014 року по справі було призначено судову економічну експертизу. Згідно висновку експерта № 25/8/2014 від 30.06.2015 року за результатами проведення судово-економічної експертизи встановлено: заборгованість [PERSON] по кредиту (тілу кредита) за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року становить 35\~563, 38 доларів США; документальне підтвердження заборгованості по строковим відсоткам та підвищеним відсоткам за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі 22\~167, 18 доларів США, однак відокремити від загальної суми заборгованості по нарахованим відсоткам та простроченим відсоткам в сумі 22\~167, 18 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, неможливо; документальне підтвердження заборгованості по строковим відсоткам та підвищенимвідсоткам за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі 22\~167, 18 доларів США, однак відокремити від загальної суми заборгованості по нарахованим відсоткам та простроченим відсоткам в сумі 22\~167, 18 доларів США заборгованість по процентах за базовою відсотковою ставкою, неможливо; не можливо документально підтвердити чи спростувати визначену банком суму заборгованості по пені; неможливість визначення загальної суми заборгованості станом на 19.05.2014 року. (т. 4 а.с. 93-133) Дослідивши висновок експерта від 30.06.2015 року, суд вважає його повним, обґрунтованим і таким, що не викликає сумніву у його правильності. Судом прийнято до уваги, що висновок експерта є чітким. Однак, суд звертає увагу на те, що згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Дослідивши розрахунок заборгованості, наданий представником позивача по кредитним договорах, письмові пояснення до розрахунку, виписки по рахунках, висновок експерта № 25/8/2014 від 30.06.2015 року за результатами проведення судово-економічної експертизи, судом встановлено документальне підтвердження станом на 19.05.2014 року суми заборгованості по тілу кредиту: за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 35\~563, 38 доларів США, за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року - 25\~171, 05 доларів США. Однак, суду не можливо встановити правомірність розрахунку щодо відсотків за користування кредитом та підвищених відсотків, враховуючи наступне. (т. 1\~а.с. 190-193, 212-225, т. 2 а.с. 80-240, т. 3 а.с. 2-180, т. 4 а.с. 1-133) Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в частині нарахування відсотків за користування кредитом вбачається застосування позивачем за період з 08.08.2007 року по 31.08.2008 року відсоткової ставки в розмірі 12, 50 % річних, як то визначено кредитним договором п. 1.1. Однак, за період з 01.09.2008 року по 28.12.2009 року відсоткова ставка змінюється в сторону збільшення 15, 25 % річних. Належних та допустимих доказів наявності обставин, чітко визначених п. 7.1.2. кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, які б давали право банку збільшити відсоткову ставку за користування кредитними коштами, позивачем суду не надано. Окрім того, про перегляд відсоткової ставки банк зобовязаний був повідомити позичальника в письмовій формі протягом десяти календарних днів до дня встановлення нової ставки (п. 7.1.2.). Належних та допустимих доказів повідомлення позичальника про перегляд банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами суду не надано. Таким чином, застосування в розрахунку заборгованості за період з 01.09.2008 року по 28.12.2009 року відсоткової ставки в розмірі 15, 25 % річних є необґрунтованим. Також, з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року вбачається зменшення відсоткової ставки за період з 29.12.2009 року по 31.01.2010 року 4, 38 % річних та з 01.02.2010 року збільшення 15, 25 % річних, що є обґрунтованим, враховуючи п. 1.3.2.1 та п. 1.3.2.3 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Однак, враховуючи неправомірність застосування по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року відсоткової ставки в розмірі 15, 25 % річних за користування кредитними коштами за період з 01.09.2008 року по 28.12.2009 року, суду неможливо встановити реальну суму заборгованості по відсотках станом на 19.05.2014 року, оскільки нарахування строкових відсотків та прострочених відсотків в аналітичному обліку банка відображалися на одних і тих самих рахунках, що унеможливлює відокремити від загальної суми заборгованості по нарахованих відсотках та прострочених відсотках заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Зокрема, унеможливлено й відокремлення за даних обставин від загальної суми заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам заборгованості за базовою відсотковою ставкою. Дослідивши розрахунок заборгованості по підвищеним відсоткам та пені по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року судом встановлено, що позивачем в розрахунку заборгованості не відокремлено нарахування підвищених відсотків та неустойки, що унеможливлює визначення правильності проведеного розрахунку. З письмових пояснень розрахунку заборгованості, наданих на вимогу суду, вбачається проведення нарахування підвищених відсотків з 01.03.2008 року в розмірі 25, 00 % річних у відповідності до п. 1.3.2. додаткової угоди № 01 від 15.02.2008 року до кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, якою було викладено текст кредитного договору у новій редакції. З 01.09.2008 року банком нараховано підвищені відсотки в розмірі 30, 50 % річних, в той час як згідно додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року нарахування підвищених відсотків саме в такому розмірі передбачено лише з 01.01.2012 року (п. 1.3.2.3.2). Що в свою чергу є неправомірним за період з 01.09.2008 року по 01.01.2012 року. Суду неможливо встановити реальну суму заборгованості по підвищених відсотках станом на 19.05.2014 року, оскільки згідно виписок по рахунках позичальника, відкритих для обліку поточної заборгованості по відсотках, простроченої заборгованості по відсотках та заборгованості по підвищених відсотках по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, нарахування строкових відсотків та прострочених відсотків в аналітичному обліку банка відображалися на одних і тих самих рахунках, що унеможливлює відокремити від загальної суми заборгованості по нарахованих відсотках та прострочених відсотках заборгованість по нарахованим підвищеним відсоткам. Також, з розрахунку неустойки по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року вбачається нарахування пені з 01.01.2010 року по 19.05.2014 року в той час як п. 1.3.2.3.2 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору визначено, що п. 1.3.2.3.1, яким передбачено нарахування пені, втрачає свою чинність з 01.01.2012 року в звязку із застосуванням банком підвищеної процентної ставки в розмірі 30, 50 % річних. Отже, судом встановлено нарахування позивачем як пені так і підвищеної процентної ставки, що суперечить умовам кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Також, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом звернуто увагу на те, що позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів підвищені відсотки по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 6\~671, 29 доларів США, при цьому не зазначаючи про необхідність стягнення неустойки (пені). При цьому дана сума заборгованості по підвищеним відсоткам не відповідає розрахунку. Крім того, судом встановлено неможливість визначення суми заборгованості станом на 19.05.2014 року по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, враховуючи надані заяви на переказ готівки, так як в даних документах відсутні реквізити кредитного договору, враховуючи укладення між позивачем та відповідачем як кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року так і кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, а також відсутнє визначення призначення платежу погашення заборгованості по тілу кредиту чи по відсотках за користування кредитом, неустойки тощо. Отже, враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 35\~563, 38 доларів США. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості: по несплачених відсотках в сумі 18\~122, 55 доларів США, по підвищених відсотках в сумі 6\~671, 29 доларів США, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в частині нарахування відсотків за користування кредитом вбачається застосування позивачем за період з 09.08.2007 року по 25.08.2008 року відсоткової ставки в розмірі 14, 00 % річних, як то визначено кредитним договором п. 1.1. Однак, за період з 26.08.2008 року по 28.12.2009 року відсоткова ставка змінюється в сторону збільшення 15, 25 % річних. Належних та допустимих доказів наявності обставин, чітко визначених п. 7.1.2. кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, які б давали право банку збільшити відсоткову ставку за користування кредитними коштами, позивачем суду не надано. Окрім того, про перегляд відсоткової ставки банк зобовязаний був повідомити позичальника в письмовій формі протягом десяти календарних днів до дня встановлення нової ставки (п. 7.1.2.). Належних та допустимих доказів повідомлення позичальника про перегляд банком відсоткової ставки за користування кредитними коштами суду не надано. Таким чином, застосування в розрахунку заборгованості за період з 26.08.2008 року по 28.12.2009 року відсоткової ставки в розмірі 15, 25 % річних є необґрунтованим. Також, з розрахунку заборгованості по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року вбачається зменшення відсоткової ставки за період з 29.12.2009 року по 31.01.2010 року 7, 41 % річних та з 01.02.2010 року збільшення 15, 25 % річних, що є обґрунтованим, враховуючи п. 1.3.2.1 та п. 1.3.2.3 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Однак, враховуючи неправомірність застосування по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року відсоткової ставки в розмірі 15, 25 % річних за користування кредитними коштами за період з 26.08.2008 року по 28.12.2009 року, суду неможливо встановити реальну суму заборгованості по відсотках станом на 19.05.2014 року, оскільки нарахування строкових відсотків та прострочених відсотків в аналітичному обліку банка відображалися на одних і тих самих рахунках, що унеможливлює відокремити від загальної суми заборгованості по нарахованих відсотках та прострочених відсотках заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Зокрема, унеможливлено й відокремлення за даних обставин від загальної суми заборгованості по нарахованим та простроченим відсоткам заборгованості за базовою відсотковою ставкою. Дослідивши розрахунок заборгованості по підвищеним відсоткам та пені по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року судом встановлено, що позивачем в розрахунку заборгованості не відокремлено нарахування підвищених відсотків та неустойки, що унеможливлює визначення правильності проведеного розрахунку. Зписьмових пояснень розрахунку заборгованості, наданих на вимогу суду, вбачається проведення нарахування підвищених відсотків за період з 01.01.2011 року по 19.05.2014 року в розмірі 30, 50 % річних у відповідності до 1.3.2.3.2 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Однак, суду неможливо встановити реальну суму заборгованості по підвищених відсотках станом на 19.05.2014 року, оскільки згідно виписок по рахунках позичальника, відкритих для обліку поточної заборгованості по відсотках, простроченої заборгованості по відсотках та заборгованості по підвищених відсотках по кредитному договору № № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, нарахування строкових відсотків та прострочених відсотків в аналітичному обліку банка відображалися на одних і тих самих рахунках, що унеможливлює відокремити від загальної суми заборгованості по нарахованих відсотках та прострочених відсотках заборгованість по нарахованим підвищеним відсоткам. Також, з розрахунку неустойки по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року вбачається нарахування пені з 01.01.2010 року по 19.05.2014 року в той час як п. 1.3.2.3.2 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору визначено, що п. 1.3.2.3.1, яким передбачено нарахування пені, втрачає свою чинність з 01.01.2011 року в звязку із застосуванням банком підвищеної процентної ставки в розмірі 30, 50 % річних. Отже, судом встановлено нарахування позивачем як пені так і підвищеноїпроцентної ставки, що суперечить умовам кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року. Також, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, судом звернуто увагу на те, що позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів підвищені відсотки по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 5\~770, 00 доларів США, при цьому не зазначаючи про необхідність стягнення неустойки (пені). При цьому дана сума заборгованості по підвищеним відсоткам не відповідає розрахунку. Крім того, судом встановлено неможливість визначення суми заборгованості станом на 19.05.2014 року по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, враховуючи надані заяви на переказ готівки, так як в даних документах відсутні реквізити кредитного договору, враховуючи укладення між позивачем та відповідачем як кредитного договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року так і кредитного договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, а також відсутнє визначення призначення платежу погашення заборгованості по тілу кредиту чи по відсотках за користування кредитом, неустойки тощо. Досліджуючи розрахунок заборгованості судом встановлено, що позивачем визначено еквівалент заборгованості в іноземній валюті станом на 19.05.2014 року в національній валюті по курсу 1 долар США = 11, 716147. Також, судом прийнято до уваги, що в прохальній частині позовної заяви позивачем зазначено, що суму заборгованості визначено виходячи з 1 долар США = 11, 416147, хоча дана обставина не відповідає дійсному розрахунку. Отже, враховуючи вище викладене суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 12\~182, 50 доларів США. Позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості: по несплачених відсотках в сумі 7\~218, 55 доларів США, по підвищених відсотках в сумі 5\~770, 00 доларів США, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України. Офіційний курс гривні до іноземних валют, встановлений Національним банком України є загальновідомим. НБУ 19.05.2014 року встановлено офіційний курс гривні до долара США в розмірі: 1 долар США = 11, 7521 гривень. Таким чином, заборгованість по тілу кредиту по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 35\~563, 38 доларів США станом на 19.05.2014 року, як то визначено позивачем, становить 417\~944, 39 гривень, а не 416\~665, 79 гривень. Відповідно, заборгованість по тілу кредиту по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року в сумі 12\~182, 50 доларів США станом на 19.05.2014 року, як то визначено позивачем, становить 143\~169, 95 гривень, а не 142\~731, 96 гривень. Однак, судом прийнято до уваги те, що позивач просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму заборгованості по кожному кредитному договору в її загальному розмірі. Тому, судом належно визначено суму заборгованості у відповідності до офіційно встановленого НБУ курсу гривні до долара США станом на 19.05.2014 року, що в свою чергу, відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства, оскільки дана сума відповідає сумі в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обовязки, що складають зміст договірного зобовязання (частина перша статті 628 ЦК України). Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання. За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобовязальними відносинами, є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення обсягу відповідальності, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком. Вище викладене, зокрема узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постановах від 20\~лютого 2013\~року в справі № 6-172цс12 та від 25 вересня 2013 року в справі № 6-97 цс 13. Зміна договору це трансформація будь-якої або декількох умов, які складають зміст договору. Згідно зі ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Як розяснено в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України\~припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Судом встановлено, що умовами договору поруки б/н від 08.08.2007 року, враховуючи укладені додаткові угоди до нього, що є невідємною частиною цього договору, чітко визначено суть і строк боргових (забезпечених) зобовязань. Тому, твердження представника відповідача [PERSON] про одностороннє підвищення відсоткової ставки за користування кредитом без погодження із поручителем не відповідають дійсності. Розрахунок заборгованості по кредитних договорах, який не відповідає їх умовам в частині не є юридичною підставою для ствердження про збільшення обсягу відповідальності поручителя. Ухвалюючи судове рішення, суд зобовязаний, зокрема, перевірити належність проведеного розрахунку як умовам кредитних договорів, так і вимогам чинного законодавства України, що й було проведено судом і надано цьому правову оцінку. Судом встановлено наявність погодження поручителя зі змінами до кредитних договорів, які визначають конкретні умови, порядок та обсяг збільшення відповідальності боржника. Згідно п. 1 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до договору поруки від 08.08.2007 року поручитель зобовязалась перед кредитором відповідати за виконання боржником усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з основного договору, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Згідно п. 2 вище вказаної додаткової угоди, поручитель заявила, що вона задоволена рішеннями/відповідями кредитора, що прийняті відносно шорника/поручителя та/або стосуються умов цього договору поруки та/або умов укладеного із боржником основного договору (зокрема, але не виключно, щодо встановлених нових розмірів плати за користування кредитом, процентів тощо), а також рішеннями/відповідями, наданими кредитором у відповідь на будь-які заяви/звернення/запити/скарги поручителя щодо виконання умов цього договору поруки, основного договору (та/або інших відносин з кредитором), складені та надіслані поручителем до кредитора до дати набрання чинності цієї додаткової угоди, при цьому поручитель також підтверджує, що не має до кредитора жодних претензій. Отже, суд прийшов до висновку, що у зобовязанні, в якому бере участь поручитель [PERSON], збільшення відповідальності відсутнє. Договором поруки б/н від 08.08.2007 року (із змінами та доповненнями до нього) визначено, що порука припиняється із припиненням всіх зобовязань боржника за основними договорами, що забезпечуються такою порукою (п. 4.2. додаткової угоди № 01 від 15.02.2008 року до договору поруки б/н від 08.08.2007 року, якою текст договору викладено у новій редакції). Однак, в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Судом прийнято до уваги, що сама по собі умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов'язань по кредитних договорах, не може розглядатися як установлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про їх дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цими договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що боржник (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року до 01.07.2017 року, (п. 10 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору), а за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року до 01.12.2014 року (п. 10 додаткової угоди № 2 від 29.12.2009 року до кредитного договору), сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договорів сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договорів. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число, визначене графіком платежів. У звязку з порушенням боржником графіків погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитними договорами кредитор використав передбачене ч. 2 ст. 1050 ЦК України та умовами кредитних договорів право вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів. Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. З виписок по особовому рахунку [PERSON] та розрахунку заборгованості за кредитними договорами вбачається, що заборгованість по кредитному договору № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року виникла з 01.02 2012 року (як по тілу кредиту так і по відсотках) та по кредитному договору № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року з 01.04.2010 року (по тілу кредиту) і з 01.08.2012 року (по відсотках), враховуючи, що умовами кредитних договорів визначено, що першим днем прострочення сплати щомісячного платежу вважається 01 число кожного поточного календарного місяця строку кредитування згідно графіку погашення кредиту. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Вище викладене, зокрема узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіків платежів та умов кредитних договорів, ними чітко визначено коли саме боржник повинен був здійснювати погашення кредиту, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК України суд враховує наступне. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вище викладене, зокрема узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014\~року в справі № 6-53цс14. Позивач до суду з даним позовом звернувся 30.07.2012 року. Отже, враховуючи вище зазначене, суд прийшов до висновку, що порука не є припиненою. Таким чином, обовязок поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням - наявний. Згідно ч. 1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Кредитні договори № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року та № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року, атак само й договір б/н від 08.08.2007 року, є домовленість сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитними договорами в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 15/04/723к-07 від 08.08.2007 року станом на 19.05.2014 року в сумі заборгованості по кредиту 35\~563, 38 доларів США, що еквівалентно 417\~944, 39 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 12\~313, 26 доларів США, що еквівалентно 144\~706, 66 гривень. Також, з відповідачів на користь позивача підлягає солідарному стягненню заборгованість за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 станом на 19.05.2014 року в сумі заборгованості по кредиту 12\~182, 50 доларів США, що еквівалентно 143\~169, 95 гривень, з яких прострочена заборгованість по сумі кредиту 9\~915, 83 доларів США, що еквівалентно 116\~531, 82 гривень. В задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача: за кредитним договором № 15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року заборгованості по несплачених відсотках в сумі 18\~122, 55 доларів США та підвищених відсотках в сумі 6\~671, 29 доларів США, а також за кредитним договором № 11-1/15/04/723-к-07 від 08.08.2007 року заборгованості по несплачених відсотках в сумі 7\~218, 55 доларів США та підвищених відсотках в сумі 5\~770, 00 доларів США, слід відмовити, оскільки вимоги в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами. Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом враховано, що в даному випадку, у відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 57, ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України, позивач зобов'язаний довести розмір заборгованості відповідачів, на який посилається як на підставу своїх вимог. Однак, позивач не позбавлений права розпорядитися своїм процесуальним правом на власний розсуд у відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦПК України. Суд не зобов'язаний збирати докази по справі, а виключно у випадках, передбачених ст. 133 та ст. 137 ЦПК України забезпечувати/витребовувати докази. Представником позивача не повідомлено суду про неможливість подання потрібних доказів або наявність складнощів в поданні цих доказів. Суд вважає, що позивач, скориставшись своїми процесуальними правами, надав суду усі наявні докази по даній справі на підтвердження своїх вимог. Також, судом звернуто увагу на те, що у відповідності до положень ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~039, 66 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (55, 82 %) в рівних частках по 1\~019, 83 гривень з кожного, приймаючи до уваги, що солідарне стягнення судових витрат не передбачено законом. Решту судового збору в сумі 1\~614, 34 гривень слід залишити за позивачем. Судом прийнято до уваги, що витрати, повязані із проведенням судової експертизи відносяться до судових витрат, однак представником [PERSON] суду не надано документальне підтвердження таких витрат та їх розмір, що є обовязковим враховуючи вимоги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial