Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов позов [PERSON], який обґрунтовує тим, що є власником приватного будинку [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою 18.06.1986 р., реєстраційний номер 1669. Даний факт підтверджується дублікатом договору, виданого державним нотаріусом Київського обласного державного нотаріального архіву 23.07.2012 р. замість втраченого. Також право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2013 р. Позивач зазначає, що в 2010 р. вирішив продати будинок та доручив це зробити [PERSON] та [PERSON], оскільки сам проживає в м. Омськ Російської Федерації. На той час за будинком наглядала [PERSON], в 2010 році позивачу стало відомо, що в його будинок самовільно заселились [PERSON] зі своєю сім'єю: дочкою [PERSON], зятем [PERSON] та онуком [PERSON] Позивач вказує, що відповідачі почали самовільно робити зміни у його будинку та на його прохання не надавали доступу до будинку його представникам. Представник позивача [PERSON] зверталася до Ірпінського МВ ГУ МВС України із заявою, але постановою від 10.08.2012 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи та рекомендовано звернутися до суду з даним позовом. Крім того, позивач зазначає, що відповідачі не являються його родичами, договору про оренду житлового приміщення з ним не укладали. У зв'язку із вищенаведеним, позивач звернувся до суду з проханням постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS], виселити без надання іншого жилого приміщення з вищевказаного будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, в судовому засіданні було заявлено зустрічний позов [PERSON] та [PERSON], який обґрунтовують тим, що будинок [ADDRESS] дійсно належить позивачу, але із договору купівлі-продажу вбачається, що він був придбаний покійним свекром [PERSON], братом позивача, на підставі довіреності. Зазначають, що між позивачем та свекром, а потім із їх сімє'ю була домовленість про те, що будинок належить їм, вони його повинні утримувати, ремонтувати та користуватись. Крім того, між ними та [PERSON] була домовленість про те, що коли останній піде на пенсію, то будуть разом проживати та доглядати за ним. Також, [PERSON] знав, що [PERSON] із сімє'ю постійно проживають в спірному будинку давно і не вселились в нього самоуправно у 2010 р., що підтверджено поштовим вітанням позивача на ім'я чоловіка [PERSON] та на адресу даного будинку в 2004 році. [PERSON] в даному будинку ніколи не проживав, оскільки з 1986 року був священнослужителем в Росії і являється громадянином Росії. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] зі своїми дітьми проживають у спірному будинку не самоуправно, а з відому та згоди позивача як члени його родини, то набули право на користування в ньому, а тому у позивача немає підстав на виселення з будинку відповідно до положень ст.116 ЖК України. Також [PERSON] ніколи не заявляв вимог про виселення з будинку , а із змісту довіреності, яка надана [PERSON] не вбачається, що він надав їй право звертатись з позовом про виселення без надання іншого житлового приміщення. У зв'язку із викладеним просять представнику позивача [PERSON] в позові про виселення відмовити, визнати за [PERSON] та [PERSON] право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Представник [PERSON] в судове засідання з'явилася, підтвердила обставини викладені у позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, щодо зустрічного позову заперечувала. Інші сторони по справі в судове засідання не з'явилися, причини поважності неявки суду не повідомили. Від Органу опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області надійшов лист в якому просять розглядати справу за відсутності представника, первісний позов підтримує в повному обсязі та заперечує щодо зустрічного позову. Заслухавши пояснення представника [PERSON] та показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічний не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18.06.1986 р. [PERSON] з однієї сторони продала, а [PERSON] придбав жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Жилий будинок має 58,3 кв. м., жилої площі, зареєстровано земельну ділянку площею 1 000 кв. м. (а.с.10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2013 р. - [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] а (а.с.11). 19.09.2012 р. КП «Бучанське БТІ» надіслало лист №496 представнику [PERSON] щодо обстеження та проведення інвентаризації будинку [ADDRESS], в якому вказало, що всі намагання техніка провести обміри виявилися марними, оскільки мешканці будинку не пустили працівника БТІ до оселі (а.с.13). 16.08.2012 р. представник [PERSON] надіслала претензійний лист [PERSON] в якому зауважила не створювати перешкоди у відвідуванні й контролю будинку, отримання рахунків та квитанцій по оплаті комунальних платежів. Крім того в даному листі просить не перешкоджати в користуванні спірним будинком (а.с.14). Постановою Начальника Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області від 10.08.2012 р. було відмовлено представнику [PERSON] в порушенні кримінальної справи з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] не пускають [PERSON] до спірного будинку (а.с.15). Згідно довідки №299 від 05.10.2012 р., виданої КП «ЖЕО-109», [PERSON] є власником особового рахунку приватизованої квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та окрім неї за даною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.16). В листі Служби у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.01.2013 р. зазначається, що працівниками служби було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS], однак двері ніхто не відчинив, але у телефонній розмові гр. [PERSON] повідомила, що в даній квартирі проживає разом із [PERSON] та гр.. [PERSON] з двома дітьми (а.с.17). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми Закону, суд дійшов висновку, що відповідачами створюються перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні житловим будинком, який належить на праві приватної власності - [PERSON], шляхом недопущення до будинку його законного представника, чим порушується право позивача як власника вказаного будинку, яке підлягає захисту. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Враховуючи встановлені судом обставини та надаючи юридичну оцінку зібраним доказам, оскільки [PERSON] і [PERSON], яка є законним представником [PERSON] та [PERSON], не є рідними [PERSON] та не є членами його сім'ї, а також те, що [PERSON] і [PERSON] не надали суду фактичних доказів укладання із [PERSON] договору найму житлового будинку чи будь-яких інших договорів, які б надавали право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] а, тому суд дійшов висновку, що відповідачі за первісним позовом самоправно зайняли даний будинок і підлягають виселенню із нього без надання їм іншого жилого приміщення. Тому на підставі вищевикладеного, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для визнання права на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] а, за [PERSON], [PERSON], яка є законним представником [PERSON] та [PERSON]. Суд не бере до уваги посилання позивачів за зустрічним позовом щодо понесених витрат по утриманню та ремонту будинку, оскільки такі обставини дають їм тільки право вимагати від [PERSON] відшкодування таких витрат, які були здійснені під час користування спірним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому у зв'язку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по справі. На підставі зазначеного,

Outcome: approved