Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказала наступне. 02.09.2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що було складено актовий запис № 2372. Позивач та відповідач мають доньку [PERSON] , [INFO] . Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та несумісність характерів. На час звернення до суду сторони спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Спору щодо поділу спільного майна подружжя при зверненні до суду не виникло. Крім заявленої вимоги про розірвання шлюбу, позивач просить суд стягнути на її користь судові витрати. Позивач у відкрите судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розгляд справи проводити за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 24, 30). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного. Згідно зі\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 02.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у м.Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 2372 (свідоцтво\~про шлюб,\~серії [NUMBER] ) (а. с. 6). Позивач та відповідач мають доньку [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. Відповідно до\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, шлюб носить формальний характер. Тому, виходячи з викладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі\~ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У своїй позовній заяві позивач просила суд стягнути на її користь судові витрати. 19.10.2020 року, між [PERSON] та адвокатом Погібко О.О. було укладено Угоду про надання правової допомоги № 19 (а. с. 11). Згідно платіжного доручення № P24AP24A673231244C05587, від 19.10.2020 року, [PERSON] на рахунок [PERSON] сплатила 2000,00 грн. (а. с. 13). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п. 268). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, а також підтверджуються необхідними документами понесення таких витрат. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Окрім того, відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй ухвалі, від 11.02.2019 року по справі №335/9780/15-ц Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Суд погоджується із доводами позивача, що відшкодування заявлених витрат на правову допомогу, є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання та обсягом наданих послуг, що, також, підтверджується відповідними документами, у зв`язку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Окрім того,\~витрати по\~сплаті судового збору у справі становлять 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1903055651.1, від 13.11.2020 року (а. с. 1), з яких необхідно стягнути з відповідача на користь позивача суму, у розмірі 420,40 грн..

Outcome: approved