Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 01 березня 2016 року звернулося Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі позивач, ПАТ «Укрсоцбанк») з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому вказало, що 10 травня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № 150/2-1306, відповідно до якого останній отримав на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 28500,00 доларів США зі сплатою 10,00 % річних. Кредит відповідачу надався для оплати придбаного автомобіля марки Toyota RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору. 23 липня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 про внесення змін до договору кредиту №150/2-1306 від 10.05.2007 р., на підставі якої було збільшено відсоткову ставку з 10% річних до 12% річних. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав та станом на 02.02.2016 р. має заборгованість 33649,39 доларів США, що становить в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 856322,27 грн.. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 856322,27 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 12844,83 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, однак про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником позивача подана заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Оскільки суду невідоме зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача, останній у судове засідання викликався в суд через оголошення у пресі. [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не подав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 10 травня 2007 року ПАТ «Укрсоцбанк» та фізична особа [PERSON] уклали кредитний договір № 150/2-1306, відповідно до якого останній отримав на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 28570,00 доларів США зі сплатою 10,00 % річних (а.с. 7). Відповідач зобовязався виконати зобовязання за кредитним договором у повному обсязі, у тому числі, але не обмежуючись цим, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами згідно з встановленим графіком сплати кредиту (а.с.4-5). Відповідно до п. 1.2 договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця до 10 числа кожного місяця відповідно до графіка погашення заборгованості з кінцевим терміном повернення до 09.05.2014 року (а.с. 5). Згідно з п. 1.3 кредит надається відповідачу на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля Toyota RAV 4, 2007 року випуску, сірого кольору, відповідно до договору купівлі-продажу №2233 від 05 травня 2007року, укладеним з ТОВ «Автогалс» (а.с. 5). Відповідно до п. 1.4 договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони уклали договір застави транспортного засобу, визначеного в п. 1.3 договору, заставною вартістю 214670,00 грн. (а.с. 5-6). При порушенні відповідачем зобовязань по погашенню кредиту він сплачує банку пеню за користування кредитом (а.с. 6-7). 23 липня 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк» та фізична особа [PERSON] уклали додаткову угоду №2 про внесення змін до Договору кредиту №150/2-1306 від 10.05.2007 року, на підставі якої було збільшено відсоткову ставку з 10% річних до 12% річних (а.с. 13-14). Відповідач порушив вимоги договору та додаткової угоди, а саме не виконав в обумовлені строки зобовязання, передбачене договором та додатковою угодою, а тому станом на 02 лютого 2016 року має заборгованість по кредитному договору в загальній сумі 856322,27 грн., яка складається з сум: - заборгованості за кредитом 375398,17 грн.; - заборгованості за відсотками 217943,52 грн.; - пені за несвоєчасне повернення кредиту 198189,38 грн.; - пені за несвоєчасне повернення відсотків 64791,20 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач уклав договір з позивачем, чим взяв на себе грошове зобовязання, яке належним чином не виконав та прострочив зобовязання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом та договором. Позов доказано договором кредиту №150/2-1306 від 10.05.2007 р. (а.с.4-12), додатковою угодою №2 до договору кредиту (а.с. 13-14), розрахунком заборгованості (а.с.23-24). Як випливає з розрахунку заборгованості, в неї входить і розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасне повернення відсотків, які були нараховані відповідачу після 01.02.2015 року (а.с. 24). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією його паспорта. Згідно з Розпорядженням КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р, м. Сніжне Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, аналізуючи викладені обставини справи та беручи до уваги в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, які нараховані банком до сплати, у сумі 198189,38 грн. та 64791,20 грн. з 01 лютого 2015 року стягненню не підлягають, а тому в зазначеній частини в позові слід відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Позивачем понесені судові витрати: витрати по сплаті судового збору в сумі 12844,83 грн. та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в сумі 630 гривень, всього 13474,83 грн., що підтверджено відповідними документами. Оскільки позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк»» щодо стягнення заборгованості задоволені частково, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial