Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулись з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.11.2002 року та договору дарування часток квартири від 27.07.2009 року є власником квартири [ADDRESS] . В квартирі окрім позивачки зареєстровані відповідачі - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак вони в квартирі не проживають з 2014 року, особистих речей відповідачів в квартирі не має. Зазначала, що [PERSON] та [PERSON] в 2014 році виїхали за межі України, на теперішній час їх місце проживання та контактні данні їй не відомі. Вже більше п`яти років відповідачі не мешкають в квартирі, спільного господарства з позивачкою не ведуть, за комунальні послуги не сплачують, жодних обов`язків по утриманню житла не несуть, всі витрати по утриманню квартири покладені на неї. Просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явились, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право власності від 26.11.2002 року, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] на праві спільної (часткової) власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування частки квартири від 27.07.2009 року посвідченого державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Донецької області Задорожним Д.В., зареєстрованому у реєстрі за № 2-2916, [PERSON] та [PERSON] подарували 2/3 (дві третіх) частки квартири [ADDRESS] [PERSON] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири, право користування якою просить позбавити відповідачів, інші власники на теперішній час відсутні. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка № 138481 від 02.07.2021 року видана Центром надання адміністративних послуг м. Слов`янська. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , не проживають за цією адресою з 2014 року і по теперішній час, особистих речей в квартирі немає, що підтверджується довідкою № 129 від 06.07.2021 року, складеною Головою комітету мікрорайону «Лимани» Гусмо О.С. у присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] . За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири, право користування якою просить позбавити відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі без поважних причин з 2014 року, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved