Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Української сільської ради про визнання права власності за спадкоємцем в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову позивач вказав , що 18.08.2002 року померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 464701 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про що в Книзі реєстрації смертей 22.08.2002 року було згорблено актовий запис №31. На час відкриття спадщини їй належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 9, 710 гектари, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії ІІ-ДП № 088127 виданим 10.04.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2307. За життя [PERSON] посвідчила заповіт згідно до якого розпорядилась вищенаведену земельну ділянку передати на користь [PERSON], яка заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала, ш 21.02.2011 року померла, не посвідчивши свої права щодо спадщини жодним чином. Згідно довідки Зеленодольної міської ради від 14.09.2017 року разом зі спадкодавцем на день її смерті були зареєстровані і мешкали її чоловік [PERSON] та їх син який є позивачем по справі . 23.03.2003 року помер батько позивача [PERSON] на день його смерті йому належала на праві приватної власності 1/2 частина земельної ділянки успадкована ним після смерті своєї дружини. Позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своїх батьків , але 27.04. 2017 року отримав відмови у вчиненні нотаріальних дій після обох батьків щодо належним їм по 1/2 частині земельної ділянки через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та відсутність доведеного факту шлюбних відносин між обома спадкоємцями. В позивача дійсно відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 9, 710 гектари, що підтверджено було державним актом на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії ІІ-ДП № 088127 виданим 10.04.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2307. Тому він змушений звернутися до суду з позовом. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву, просить справу слухати в його відсутність . Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини. Судом було встановлено, що 19.08.2002 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 464701 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. На час відкриття спадщини їй належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 9, 710 гектар, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП №088127 виданим 10.04.2001 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] посвідчила заповіт згідно якого розпорядилася земельну ділянку передати на користь [PERSON], яка заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала,і 21.02.2011 року померла, не посвідчивши свої права щодо спадщини. На день смерті з [PERSON] були зареєстровані і мешкали її чоловік [PERSON], та син [PERSON], що підтверджується довідкою виданою Зеленодольською міською радою від 14.09.2017 року. 24.03.2003 року помер [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №712586 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про що в Книзі реєстрації смертей 25.03.2003 року було зроблено актовий запис №20. На день смерті батька йому належала 1 /2 частина земельної ділянки, успадкована ним після смерті своєї дружини [PERSON] В матеріалах справи є довідка Зеленодольської міської ради від 14.09.2017 року де зазначено, що на момент смерті разом з [PERSON]Г, був зареєстрований та мешкав син [PERSON]. На момент смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України в редакції від 18.07.1963 року ( ЦК УРСР) враховуючи довідку Зеленодольської міської ради від 14.09.2017, [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька Згідно ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно ч.2 ст.524 ЦК УРСР спадкування за законом має місце, коли та наскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Згідно ч.1 ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, той х подружжя, який його пережив, батьки. Ч.1 ст.548 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її сприйняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Відповідно ч.1 ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Позивач звернувся до нотаріуса про прийняття спадщини після своїх батьків, але отримав дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій після своїх батьків, щодо належним їм по 1/2 частині земельної ділянки через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно та відсутність доведеного факту шлюбних відносин між батьками. Постанова нотаріуса від 27.04.2017 , щодо відмови у вчиненні нотаріальних дій є правомірною, у позивача дійсно відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадкову земельну ділянку. Родинні стосунки позивача з своїми батьками підтверджується свідоцтвом про народження ЄЛ № 380479 від 15.02.1970 року видане Єнгельським міським ЗАГС Саратовської області. Позивач є спадкоємцем за законом на всі права та обовязки обох померлих батьків, серед яких і право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 9,710 гектари, що належать [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 088127 виданим 10.04.2001 року Українського сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення 15 сесії 23 скликання №85 від 09.02.2001. Належними письмовими доказами належності земельної ділянки саме [PERSON] є надана копія державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею- 9, 710 гектари, Довідка держгеокадастру від 03.10.2017 року про чинність на цей час державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею-9,710. Згідно п.4 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13: якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 КЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч.2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів в звязку з відсутністю позивача правовстановлюючого документа на таке майно. В порядку ст. 88 ЦПК України витрати по справі віднести на рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ними на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved