Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

До Михайлівського районного суду звернулись [PERSON]з позовними вимогами до Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 19 листопада 1999 року на зібранні вповноважених колективного сільськогосподарського підприємства «Мир», що розташовувалось на території Високівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, одноголосно була прийнята постанова, якою було затверджене рішення продати їй, на той час [PERSON][ADDRESS], у житловому будинку № 78, розташованому на вулиці 40 років Перемоги в селі Високе, Михайлівського району, Запорізької області, ціна квартири була визначена в розмірі 708 гривень. Складання договору купівлі-продажу, та його підписання було доручене громадянці [PERSON]. Дана обставина доводиться випискою з постанови зібрання уповноважених КСП «Мир» від 19 листопада 1999 року. Позивач зазначає, що між нею та КСП «Мир» було досягнуто згоди про укладення в майбутньому правочину - договору купівлі-продажу житла, а саме квартири у багатоквартирному житловому будинку. Сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, який вони зобовязались укласти. 25 лютого 2000 року КСП «Мир» було перереєстровано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Високе» з наслідками правонаступництва, що підтверджується Листом від 01 лютого 2016 року за № 10/08-02, наданим начальником архівного відділу Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області. З часу утворення СВК «Високе» [PERSON] була працівником зазначеного підприємства, у якого перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної платні. Через відсутності у роботодавця можливості виконати зобовязання по погашенню заборгованості між позивачем та СВК «Високе» було досягнуто згоди про передачу у власність житла в рахунок заробітної платні. Передання квартири позивачу було оформлено у письмовому вигляді, була складена Накладна № 289 від 19 грудня 2000 року. З дати вказаній в Накладній, а саме з 19 грудня 2000 року, позивач вважає себе власником квартири № 12, у житловому будинку № 78, розташованому на вулиці 40 років Перемоги в селі Високе, Михайлівського району, Запорізької області, та відкрито володіє даним нерухомим майном. На пропозицію нотаріально посвідчити правочин відчуження нерухомого майна, позивачу було відмовлено. Через недостатню обізнаність в питаннях оформлення прав власності на житло, а також в звязку з виїздом на постійне місце проживання за межі Михайлівського району, інших дій для оформлення права власності на квартиру позивач не вчиняла. Зареєструвати право власності на квартиру в теперішній час позивач не має можливості через відсутність відповідних документів, отримати які вона також не може, оскільки юридична особа - СВК «Високе» припинена 07 квітня 2009 року, правонаступників підприємства немає. Звернувшись до архівного відділу Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області із запитом про наявність документації про приналежність житлового будинку № 78 по вул.40 років Перемоги в с. Високе колективному сільськогосподарському підприємству «Мир», або його правонаступнику сільськогосподарському виробничому кооперативу «Високе», отримала відповідь лист від 11 лютого 2016 року за № 28/08-02, згідно якого документація КСП «Мир» та підприємства його правонаступника СВК «Високе» до архівного відділу не надходила. Крім того, лист містить відомості про те, що строк зберігання облікових регістрів, в тому числі й головних книг (документи в яких містилась інформація про прийняття в експлуатацію будівель та споруд, в тому числі й житлових будинків,) становив три роки, після чого вони підлягали знищенню. Позивач зазначає що на час спорудження та прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку № 78 по вул. 40 років Перемоги в с. Високе, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~18.07.1963 №\~1540-VI. Відповідно до положень якого на час побудови житлового будинку, в звязку з тим, що він перебував у колгоспній власності, і не був обєктом купівлі-продажу, виготовлення правовстановлюючого документу та здійснення державної реєстрації не вимагалось. Не передбачалось такої вимоги і Законом від\~14.02.1992\~№\~2114-XII «Про колективне сільськогосподарське підприємство», після реорганізації колгоспу в колективне сільськогосподарське підприємство. Згідно вимог п.5 Постанови кабінету міністрів України від 28 лютого 2001 р. N 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», під час підготовки до\~розпаювання КСП, мали складатись переліки активів підприємства, де повинні були відображатись їх назва, кількість і балансова вартість. Згідно вимог вищезгаданої Постанови КМУ від 28 лютого 2001 р. N 177 документи про реорганізацію КСП мали передаватись на зберігання до органів місцевого самоврядування. Проте відповідно до приписів вказаної Постанови строк зберігання документів складав пять років. В звязку з викладеним, згідно позовної заяви, квартира була відчужена на користь [PERSON] у відповідності до діючого на час відчуження законодавства. Проте внаслідок змін, що були в подальшому внесені до встановлених законом правил оформлення прав власності на нерухоме майно, позивач не має можливості встановити належність їй квартири в багатоквартирному житловому будинку в інший спосіб, аніж шляхом звернення до суду. На обґрунтування позовних вимог позивачами надані суду: -копія свого паспорту та ідентифікаційного номеру (а.с.5-6); -копія свідоцтва про шлюб (а.с.7); -копія виписки з постанови зібрання уповноважених КСП «Мир» від 19 листопада 1999 року (а.с.7); -копії листів архівного відділу Михайлівської РДА від 11.02.2016 року, 01.02.2016 року (а.с.8); -копія довідки щодо балансової вартості квартири КСП «Мир» (а.с.9); -копія довідки СВК «Високе» № 806 щодо відсутності заборони на квартиру (а.с.9); -копія технічного паспорту на квартиру (а.с.10); -копія довідки КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» про вартість квартири (а.с.11). Позивач та її представник в судове засідання не зявились, однак від представника позивача надійшла заява, що містить клопотання про розгляд справи за їх відсутності. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Заперечень проти позову не надходило. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та потребу їх задоволення виходячи з наступного: -відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; -відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; -відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими учасниками, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; -з викладених позивачем обставин, наданих документів встановлено, що [PERSON] було придбано у СВК «Високе» квартиру № 12, у житловому будинку № 78, розташованому на вулиці 40 років Перемоги в селі Високе Михайлівського району Запорізької області. Правочин було оформлено у складанням Накладної від 19 грудня 2000 року. Зазначений документ підписаний керівником юридичної особи як відчужувачем і позивачем як набувачем майна. Тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: погодились з тим, що СВК «Високе», як правонаступник КСП «Мир» передає [PERSON] квартиру № 12, у житловому будинку № 78, розташованому на вулиці 40 років Перемоги в селі Високе Михайлівського району Запорізької області, а позивач сплачує відчужувачу погоджену сторонами ціну, а саме 708 гривень. Умови договору були повністю виконані, так як СВК «Високе» передало позивачу квартиру, а сплата її вартості відбулась у формі передання відступного у вигляді неотриманої заробітної платні, що передбачено статтею 600 ЦК України. Таким чином СВК «Високе» одночасно з відчуженням квартири виконало зобовязання по погашенню заборгованості із заробітної платні. Судом також встановлено неможливість нотаріального оформлення договору в теперішній час в звязку з припиненням юридичної особи СВК «Високе»; -згідно з положеннями ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; -згідно з положеннями ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається; -у розясненнях, наданих в п.13 Постанови від 06.11.2009 N 9 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів не дійсними» було зазначено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін; -відповідно до положень ст.640 ЦК України (в редакції чинній на 06 листопада 2009 року), договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації; -відповідно до положень ст.657 ЦК України (в редакції чинній на 06 листопада 2009 року), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Після вступу в дію Закону України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були внесені зміни до ст.ст. 640, 657 ЦК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ Інформаційним листом №24-150/0/4-13\~«Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року розяснив наступне, що з 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів», яким частину третю статті 640 ЦК викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК виключено слова «та державної реєстрації». З цього часу не передбачено державної реєстрації правочину, якщо в договорі не передбачено інше, а право на нерухоме майно та його обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Таким чином, із зазначеної дати скасовується обовязок здійснювати державну реєстрацію відповідного договору купівлі-продажу після його нотаріального посвідчення; -відповідно до положень ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом; -відповідно до положень ст.640 ЦК України (зі змінами), договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення; -відповідно до положень ст.657 ЦК України (зі змінами), договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню; -відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; -статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; -відповідно до положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, з урахуванням положень ст.ст.640, 657 ЦК України, повним виконанням умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, суд приходить до висновку про можливість застосування положень ч.2 ст.220 ЦК України до правовідносин, що склались між [PERSON] та СВК «Високе», внаслідок ухилення останнього від нотаріального посвідчення правочину. Питання стосовно судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved