Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, яка у подальшому була уточнена. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. Позивачу на праві власності належить 17/50 частин будинку [ADDRESS] . Інші частини будинку належать [PERSON] та [PERSON] . У вказаному будинку з 2014 року зареєстрована, проте не проживає дочка позивача відповідач [PERSON] На теперішній час сторони відносини не підтримують, відповідач участі в утриманні будинку не приймає, а оскільки позивач є людиною похилого віку, її єдиним джерелом є пенсія, то витрати по оплаті комунальних послуг, пов`язані із реєстрацією відповідача у будинку, нести самостійно їй важко. Оскільки у добровільному порядку відповідач [PERSON] не бажає зніматися з реєстраційного обліку, її реєстрація створює позивачу перешкоди у вільному користуванні житлом, то позивач просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 18 квітня 2019 року ухвалою суду до участі у справі у якості третіх осіб залучені [PERSON] та [PERSON] , підготовче засідання відкладено. Ухвалою суду від 14 травня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, не з`явилася, причини її неявки суду невідомі. Треті особи, повідомлені своєчасно та належним чином, не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, вказали, що заперечень проти позовних вимог не мають. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, позицію позивача, що остання не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив, на підставі ст. 280 ЦПК України, розглянути справу заочно та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 10 грудня 2007 року № 2495, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемирською Т.В., на праві власності належить 17/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Окрім позивача власниками будинку є [PERSON] , якій належить 4/10 частин вказаного житлового будинку, та [PERSON] , якому належить 13/50 частин. У вказаному будинку з 17 жовтня 2014 року зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 386\~ЦК України\~передбачено,\~що держава\~забезпечує рівний\~захист прав\~усіх суб`єктів\~права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391 ЦК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 17 жовтня 2018 року, справа №521/17805/16-ц. Оскільки на підтвердження тверджень щодо наявності родинних відносин між сторонами позивачем не надано відповідних документів, то відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу на підставі наявних доказів. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що позовна заява в частині усунення перешкод у користування квартирою шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку задоволенням позову з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved