Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] та просить ухвалити рішення, на підставі якого розірвати шлюб з відповідачем, який зареєстрований 07 травня 2016 року у відділі реєстрації актів цивільного стану адміністрації Жовтневого району м. Мінськ, Республіки Білорусь, актовий запис № 366. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, різниці поглядів на сімейні відносини та цінності. Між подружжям втрачені почуття любові й поваги один до одного. Фактично шлюбні відносини припинені, з червня 2017 року подружжя мешкає окремо, спільне господарство не веде. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу не можливо. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутність, заявлений позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину своєї неявки суд не повідомив. На підставі вимог ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що родина фактично розпалася та існує формально. З матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами зареєстрований 07 травня 2016 року у відділі реєстрації актів цивільного стану адміністрації Жовтневого району м. Мінськ, Республіки Білорусь, актовий запис № 366. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т. ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім*ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом було встановлено, що спільне життя сторін не склалося, сторони не підтримують сімейно шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю. Суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити без змін. На підставі викладеного,

Outcome: approved