Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла заява Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Щастя Луганської області, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , була госпіталізована 23 вересня 2019 року о 14-00 годині за направленням лікаря-психіатра Новоайдарського РТМО та за заявою опікуна [PERSON] до Сватівської обласної психіатричної лікарні черговим лікарем [PERSON] у відділення № 1 у зв`язку з погіршенням психічного стану, а саме агресивна до оточуючих, кидається битись, йде з дому. Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 02 лютого 2011 року [PERSON] було визнано недієздатною, опікуном призначена [PERSON] . Під час оформлення до стаціонару продуктивному контакту не доступна, мовний запас обмежений окремими словами, на поставлені запитання не відповідає, до свого стану не критична. На госпіталізацію усвідомленої згоди дати не може. Згідно до свого психічного стану [PERSON] неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, представляє загрозу для себе та оточуючих у зв`язку з чим була оглянута комісією лікарів-психіатрів. Комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що остання страждає на тяжкий психічний розлад неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби. Просить винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Представник психіатричного закладу в судовому засіданні підтримав заяву з підстав, зазначених у ній. Лікар-психіатр суду пояснив, що на даний час лікування [PERSON] можливе тільки в умовах стаціонару, тому що остання страждає на тяжкий психічний розлад, вона представляє загрозу для оточуючих та для себе і потребує примусової госпіталізації. Просив задовольнити заяву. Представник [PERSON] - адвокат Кузнєцова Т.А. підтримала заяву Сватівської обласної психіатричної лікарні про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Прокурор вважає за необхідне госпіталізувати [PERSON] до Сватівської обласної психіатричної лікарні в примусовому порядку без її усвідомленої згоди. Законний представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляду справи за її відсутності (а.с. 8). Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню. Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України «Про психіатричну допомогу», який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. Відповідно до статті 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про психіатричну допомогу», законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоров`я, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні. Стаття 3 вищевказаного Закону передбачає, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п. «е» цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевнохворої відповідало вимогам ст.5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному заклад у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Судом встановлено, що відповідно до висновку лікарів-психіатрів від 24.09.2019 року, [PERSON] з дитинства відстала в психофізичному розвитку від однолітків. Багаторазово лікувалась стаціонарно в ЛОКПНЛ. З 1977 року являється інвалідом другої групи безстроково. Згідно рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 02.02.2011 року визнана недієздатною, опікуном призначена [PERSON] В домашніх умовах під контролем сестри приймала підтримуючу терапію. Погіршення психічного стану на протязі декількох місяців, стала проявляти агресію до оточуючих, кидається битись до сестри, псує майно, йде з дому. Була оглянута лікарем-психіатром Новоайдарського РТМО, направлена на лікування до Сватівської обласної психіатричної лікарні. За психічним станом [PERSON] продуктивному контакту недоступна, не розуміє звернену мову, вимовляє окремі слова. Не орієнтована у місці, не сформоване поняття часу. Інтелектуально-мнестичні функції грубо недорозвинені. Не розвинені навички самообслуговування, не контролює фізіологічні відправлення, потребує нагляду зі сторони персоналу. Настрій не стійкий, легко афектується, кричить плаче, схильна до імпульсивних дій. В поведінці неспокійна, не утримується на місці. Критика до свого стану відсутня. Виражена соціально-побутова дезадаптація. Таким чином [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі тяжкої розумової відсталості, вираженого синдрому емоційно-вольової нестійкості, неспроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, представляє небезпеку для себе та оточуючих і потребує примусової госпіталізації (а.с.2). У відповідності до копії рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 02 лютого 2011 року [PERSON] було визнано недієздатною, опікуном призначена [PERSON] (а.с.9). Згідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У відповідності до ч.1 ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Сватівська обласна психіатрична лікарня знаходиться в межах територіальної підсудності Сватівського районного суду Луганської області. Згідно вимог ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В ході всебічного з`ясування обставин у справі, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Сватівської обласної психіатричної лікарні про примусову госпіталізацію [PERSON] в психіатричний заклад, оскільки судом встановлено, що [PERSON] на даний час, за своїм психічним станом здоров`я позбавлена можливості надати усвідомлену згоду на лікування, не розуміє ступінь свого захворювання та комісією лікарів-психіатрів було встановлено, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації без її усвідомленої згоди, оскільки ступінь виражених психічних порушень [PERSON] , такий, що вона самостійно не спроможна самостійно задовольнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, представляє небезпеку для себе та оточуючих і потребує примусової госпіталізації. На підставі викладеного

Outcome: approved