Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

До Київського районного суду звернувся [PERSON] з вимогами до Одеської міської ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] у місті Одесі, з надвірними та господарчими будівлями і спорудами, в порядку спадкування. До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово уточнював позов, і остаточно, згідно позовних вимог, які надійшли до суду 05.11.2012 року просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON] 6/25 домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі, з надвірними та господарчими будівлями і спорудами та виселення [PERSON] з 6/25 домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, та наполягав на тому, що після смерті його матері [PERSON] залишилось спадщина у вигляді 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі, з надвірними та господарчими будівлями і спорудами. Позивач вважає, що його донька [PERSON] незаконно, без правових підстав, займає вищевказану частину будинку, так як у заповіті від 21 березня 2000 року від імені [PERSON] зазначена адреса її мешкання : [ADDRESS], а у свідоцтво на право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2001 року вказане спадкове майно [PERSON] яке перейшло [PERSON] за заповітом : 6/25 частин будинковолодіння, що знаходиться в м. Одесі, по [ADDRESS]. Таким чином а ні заповіт а ні свідоцтво про право власності не є підставою для [PERSON] зайняти 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] у м. Одесі, яке і належало його покійної матері, і яке є спадковим майном яке належить йому в порядку спадкування за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України. Відповідачи до судового засідання не з'явились. Раніше, при розгляді вказаної справи, [PERSON] надавала заперечення проти задоволення позову, звертаючи увагу на те, що існують численні рішення різних судів, якими було відмовлено у вимогах [PERSON] відносно визнання недійсними заповіту та свідоцтва на право на спадщину. Представник відповідача Одеської міської ради заперечувала проти задоволення позову, вважаючи, що справу необхідно провадженням закрити, у зв'язку з тим, що рішеннями різних судів всі спірні правовідносини стосовно спадкового майна померлої [PERSON] були вирішені. Суд, проаналізувавши пояснення позивача, та надані докази, які містяться у матеріалах справи, прийшов до висновку про те, що позов не може бути задоволений, з наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні після смерті [INFO] року [PERSON] ( а/с 74), відкрилась спадщина, яка складалась в тому числі, із 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі, з надвірними та господарчими будівлями і спорудами. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.04.2001 року( а/с 100) спадкоємцем [PERSON] визнано онучка [PERSON] відповідно до заповіту від 21.03.2000 року ( а/с 86). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2004 року по справі №2-536/04 [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання недійсним заповіту від 21.03.2000 року та свідоцтва про право на спадщину від 17.04.2001 року( а/с 118). Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2005 року по справі №2-914/05 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на самовільно збудований будинок, який знаходиться на земельної ділянці у м. Одесі, по [ADDRESS] за місцем колишнього проживання померлої [PERSON], і який не увійшов до спадкової маси ( а/с 150) . У зазначеному рішенні, залишеному без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області 22 лютого 2006 року( справа №22-890/2006, (а/с152), встановлено, що предметом спору є один і той же будинок якій у позовній заяві під №34/1, а в свідоцтві на спадщину під №34-34 «а», власником 6/25 часток якого є [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 липня 2006 року по справі №2-867/06 була визнана мирова угода, відповідно до якої [PERSON] відмовляється на користь [PERSON] від своєї обов'язкової частини спадщини померлої [PERSON] ( а/с 121). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2010 року по справі №2-6846/10 було закрите провадження по цивільної справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 6/25 частин будинковолодіння [ADDRESS] у м. Одесі, у порядку спадкування за законом (а/с 157). В ухвалі суду, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2011 року (справа№2-650/11, (а/с 184), встановлено, що зазначене спадкове майно було предметом численних спорів між сторонами, з означенням будинку під різними номерами:34,34-34а,34/1, однак це є одним і тим же предметом спору у вигляді 6/25 частин домоволодіння що є спадковим майном після смерті [PERSON] Зазначеними рішеннями встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS], яке у різних документах визначено під номерами 34,34/1,34-34а, є одним і тим же домоволодінням, 6/25 частин якого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, численні звернення [PERSON] з позовними вимогами про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину від 17.04.2001 року, свідчать про те, що сам позивач усвідомлює, що домоволодіння яке зазначено у свідоцтві під № 34-34а, є тим самим, що відноситься до спадщини яка відкрилась після смерті [PERSON] Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч.1 та 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття за заповітом, а також не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України ( в тому числі відповідно до вимог ст.1261 ЦК України діти спадкодавця). Частина перша статті тисяча двісті тридцять п'ять цивільного кодексу України проголошує, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В даному випадку судом встановлено, що заповіт від 21.03.2000 року, згідно якого спадкоємцем 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] у м. Одеси є [PERSON] є дійсним. Та його законність підтверджена численними рішеннями різних судів. Спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, тому правових підстав визнання за [PERSON]. як спадкоємцем за законом не існує. Стосовно вимог позивача про виселення [PERSON] з 6/25 домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі. на думку суду не обґрунтовані та не доведені у судовому засіданні. Так, згідно відповіді Комунального підприємства « Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 19.03.2012 року віх.№337500.75.12 станом на 19.03.2012 року за [PERSON] зареєстровані 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS], які раніше були зареєстровані за [PERSON] під [ADDRESS] в м. Одесі ( а/с 181). Відомостей стосовно підстав зміни поштової реєстрації об'єкта нерухомості у КП « ОМБТІтаРОН» не має. Таким чином [PERSON], як власниця 6/25 частин домоволодіння [ADDRESS] в м. Одесі, на законних підставах займає частку у домоволодінні, яка була отримана як спадкове майно після смерті [PERSON], і правових підстав виселення власниці з належної їй власності не існує.

Outcome: dismissed