Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

До Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказав, що позивач [PERSON] , 29 вересня 2017 року уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Шлюб зареєстровано управлінням ЗАГС адміністрації Центрального округу м.Курськ, Російської федерації, про що зроблено відповідний актовий запис № 1008. В період шлюбу народилась спільна дитина сторін - син [PERSON] [INFO] . Рішенням мирового судді судової дільниці № 10 судового району Центрального округу м.Курськ від 29 серпня 2019 року, шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням мирового судді судової дільниці № 10 судового району Центрального округу м.Курськ від 26 вересня 2019 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 4786,00 рублів, що кратне 0,47 величини прожиткового мінімуму по Курській області, починаючи з 29 липня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] перебуває на виконанні у підрозділі федеральної служби судових приставів Російської федерації. На теперішній час, відповідно до інформації, що міститься на сайті федеральної служби судових приставів, заборгованість зі сплати аліментів на дитину становить 18804,48 рублів. Під час сумісного проживання відповідач не дбав про добробут родини, про матеріальне забезпечення сім`ї та не проявляв батьківських почуттів до сина, не проявляв до нього щонайменшої турботи та ласки. Крім того, під час сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] , мали місце факти жорстокого поводження останнього з дитиною. Так 18 червня 2019 року відповідач побив дитину - [PERSON] . В наслідок таких дій відповідача, дитина отримала струс мозку та забої м`яких тканин. З приводу отриманих дитиною травм [PERSON] звернулась до лікарні, де дитині була надана медична допомога. За фактом нанесення відповідачем тілесних ушкоджень дитині [PERSON] зверталась до правоохоронних органів Російської федерації. Згідно постанови від 28 червня 2019 року про відмову у порушенні кримінальної справи, в діях [PERSON] відсутній склад злочину, передбачений ст.156 КК РФ (Невиконання обов`язків по вихованню неповнолітнього), а вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст.116 КК РФ (Побої). На теперішній час позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] постійно проживає на території України. Вона не перешкоджає спілкуванню відповідача з їх спільним сином, проте з часу фактичного припинення шлюбних відносин відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні, не має бажання з ним зустрічатися. Після припинення шлюбних відносин, відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, стан її здоров`я, не займається підготовкою сина до самостійного життя. Фактично, неповнолітній [PERSON] виховується позивачкою. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються [PERSON] самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Разом з тим, [PERSON] забезпечено належні умови життя та виховання дитини. Таким чином відповідач [PERSON] жорстоко поводився з дитиною - [PERSON] , а саме застосовував до нього фізичне насильство та заподіяв тілесні ушкодження, а також відповідач безпідставно не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про її нормальне самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, аліменти не сплачує, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає, тобто безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Просить суд, позбавити батьківських обов`язків [PERSON] , 1973 року народження відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Надала суду заяву про можливий розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог, а також розгляд справи за участі її представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та мысце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення доручення компетентному суду Російської Федерації відповідно до Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справа 1993 року, про вручення судових документів. Представник органу опіки та піклування Дружківської міської ради Мельниченко Т.В. в судовому засіданні зазначила доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , про що надала відповідний висновок органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла дванадцяти років. Згідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29 вересня 2017 року позивач [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Шлюб зареєстровано управлінням ЗАГС адміністрації Центрального округу м.Курськ, Російської федерації, про що зроблено відповідний актовий запис № 1008. Рішенням мирового судді судової дільниці № 10 судового району Центрального округу м.Курськ від 29 серпня 2019 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.16-18). В період шлюбу народилась спільна дитина сторін - син [PERSON] [INFO] (а.с.14-15). Рішенням мирового судді судової дільниці № 10 судового району Центрального округу м.Курськ від 26 вересня 2019 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 4786,00 рублів, що кратне 0,47 величини прожиткового мінімуму по Курській області, починаючи з 29 липня 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с.19). Виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] перебуває на виконанні у підрозділі федеральної служби судових приставів Російської федерації. На теперішній час, відповідно до інформації, що міститься на сайті федеральної служби судових приставів, заборгованість зі сплати аліментів на дитину становить 18804,48 рублів (а.с.20). Крім того, судом встановлено, що під час сумісного проживання позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] , мали місце факти жорстокого поводження останнього з дитиною. Так 18 червня 2019 року відповідач побив дитину - [PERSON] . В наслідок таких дій відповідача, дитина отримала струс мозку та забої м`яких тканин, що підтверджується епікризом з історії хвороби, копія, якого додається до позову (а.с.21). За фактом нанесення відповідачем тілесних ушкоджень дитині [PERSON] зверталась до правоохоронних органів Російської федерації. Згідно постанови від 28 червня 2019 року про відмову у порушенні кримінальної справи, в діях [PERSON] відсутній склад злочину, передбачений ст.156 КК РФ (Невиконання обов`язків по вихованню неповнолітнього), а вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст.116 КК РФ (Побої) (а.с.22). Судом встановлено, що пзивач [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Згідно акту фактичного проживання громадян за адресою: [ADDRESS] , встановлено що за вказаною адресою мешкає [PERSON] , [INFO] , тобто дитина мешкає разом із матір`ю (а.с.24). Відповідно до ч.1 ст.19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.150 СК України, встановлено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з частиною 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п.2 частини 1 статті 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Органом опіки та піклування Дружківської міської ради Донецької області складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Про це свідчать наступні обставини: відповідач тривалий час не відвідує дитини за місцем її мешкання разом із матір`ю. Протягом тривалого часу він жодного разу не поцікавився життям, потребами дитини та взагалі не спілкується з дитиною. При цьому, як встановлено судом під час сумісного проживання, були наявні факти жорстокого поводження батька відносно своєї дитини. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, передбачені ст. 164 Сімейного кодексу України, і є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved