Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява [PERSON] з вимогами до [PERSON] , у якій просить встановити режим окремого проживання для неї та відповідача [PERSON] , шлюб між якими зареєстрований Старорафалівською сільською радою Володимирецького району Рівненської області 01 вересня 1990 року, актовий запис № 9. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.09.1990 року зареєструвала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Старорафалівською сільрадою зроблений актовий запис № 9. Останніми роками стосунки між ними стали напруженими у зв`язку з тим, що вони мають різні погляди на життя та сімейні відносини. Починаючи із жовтня 2015 року вони не ведуть спільного господарства та мають окремі бюджети. Із 07.07.2018 року вони стали проживати окремо. Вона проживає за адресою: [ADDRESS] , а відповідач по [ADDRESS] . На даний час вона не бажає продовжувати спільне життя з відповідачем і у її інтересах встановити режим окремого проживання, на підставі ст.ст. 119-120 СК України. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просить відмовити позивачу повністю у задоволенні її позовних вимог. Відзив мотивує тим, що на даний час в Кузнецовському міському суді Рівненської області перебуває цивільна справа №565/2000/18 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя та за його зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Відповідач зазначає у відзиві, що у грудні 2018 року вони припинили шлюбні відносини, бо втратили почуття любові один до одного. Проте категорично не погоджується з словами [PERSON] , що вони припинили ведення спільного господарства. Відповідач вказує на те, що вони спільно користуються садовим будинком та земельними ділянками, на яких розташований їх садовий будинок, спільно використовують вирощений на ній урожай овочів та фруктів. Окрім того всі його речі знаходяться у їх спільній квартирі, де сторони зареєстровані та володіють на правах спільної часткової власності разом з дітьми. Змінилось лише те, що [PERSON] перестав ночувати вдома, аби не сприяти створенню конфліктних ситуацій та суперечок сім`ї. Це може ускладнити йому користування майном, яке перебуває у невирішеному судовому спорі. Відповідач [PERSON] , з огляду на вказані обставини вважає, що позовна заява про встановлення режиму окремого проживання є наслідком відмови у задоволенні клопотання про виділення вимоги про розірвання шлюбу в окреме провадження по справі №565/2000/18, а тому вимога про встановлення режиму окремого проживання є необґрунтованою та безпідставною, оскільки відповідач з позивачем вже тривалий час проживають окремо, а узаконений спосіб окремого проживання буде лише формальним засобом вирішення спірних майнових питань. У відповіді на відзив позивач [PERSON] звертає увагу суду, що положення пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» щодо самостійного характеру інститутів окремого проживання та розірвання шлюбу, не виключає можливості розгляду в суді позову щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя при наявності на розгляді в суді позову про розірвання шлюбу та поділу майна подружжя. \~ \~ \~ \~Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач із 19 липня 2018 року та на даний час проживає окремо наразі у квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка з 04.08.2020 належить йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. Оскільки відповідач вирішив проживати з іншою жінкою, позивач сподівалася на вирішення справи про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя у розумні строки. Однак, відповідач, визнаючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, водночас категорично заперечив проти виділення та розгляду їх в окремому провадженні, мотивуючи це тим, що у нього можуть виникати труднощі у користуванні спільним майном подружжя - садовим будинком, де утримується собака, яку необхідно годувати. \~ \~ \~ \~При цьому, відповідач при проведенні переговорів між сторонами щодо можливості укладення мирової угоди про поділ майна подружжя та при врегулюванні спору за участю судді чітко дав зрозуміти, що на жодні компроміси чи уступки він йти не готовий і його не цікавить вирішення питання про поділ майна у розумні строки. Саме тому позивач, щоб захистити своє право на особисту свободу та створення умов для особистих майнових та немайнових права на підставі ст.ст. 119, 120 СК України, змушена була звернутися до суду із позовною заявою про встановлення режиму окремого проживання подружжя. \~ \~ \~ \~Крім того, що позивач заявляє про неможливість спільного проживання, який за період знаходження цивільних справ на розгляді в суді двічі влаштовував розбірки з приводу поділу майна, під час яких наніс позивачу тілесні ушкодження. Так, 19 жовтня 2019 року за фактом умисного нанесення [PERSON] [PERSON] легких тілесних ушкоджень Вараським відділенням поліції відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України. На даний час у ньому проводиться досудове розслідування. На підтвердження даного факту позивачем додано до відзиву копію витягу із ЄРДР. \~ \~ \~ \~29 квітня 2021 року, о 12 год. 50 хв., [PERSON] , перебуваючи в спільній квартирі у [ADDRESS] , на ґрунті триваючого конфлікту, умисно, протиправно, шляхом нанесення ударів руками та ногами заподіяв тілесні ушкодження [PERSON] . По даному факту відкрито кримінальне провадження №12021186050000094 від 01 травня 2021 року за ч.1\~ст.125 КК України, досудове розслідування по якому на даний час не завершене. На підтвердження даного факту позивачем додано до відзиву копію витягу із ЄРДР. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях на відповідь на відзив зазначає, що встановлення режиму окремого проживання фактично призведе до обмеження його доступу до майна, яке йому належить на праві особистої власності та обмеження доступу спільного майна подружжя, спір щодо якого наразі не вирішений: спільне майно у квартирі, спільне незавершене будівництво та земельні ділянки, на яких розташоване майно. Зокрема позивач, маючи у своєму володінні рішення суду про встановлення режиму окремого проживання, зможе його використовувати проти нього, у разі, якщо він прийде у свою квартиру за власними речами чи переночувати. Відповідач припускає, що коли він прийде в свою квартиру якою користується позивач вона відразу викличе поліцію для забезпечення виконання рішення суду про встановлення режиму окремого проживання, тобто зможе використати таке рішення в цій ситуації для не допуску його в квартиру, заміни замків або провокування на насильницькі дії. Серед іншого, відповідач заперечив проти пояснення позивача щодо вчинення ним суперечок з приводу поділу майна, під час яких, за її словами, він наніс для неї тілесні ушкодження. Вказував, що не влаштовував насильства та не наносив тілесних ушкоджень [PERSON] . В поліцію щодо надання пояснень його не викликали, підозру у вчиненні таких правопорушень йому не висунуто, обвинувачення не пред`явлено, вину не встановлено. Також відсутні рішення про притягнення його до кримінальної відповідальності у вказаних позивачем кримінальних провадженнях. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовні й заяві та відповіді на відзив, просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Дослідивши позовну заяву та подані докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників суд встановив наступні обставини. Копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 01.09.1990 року Старорафалівською сільською Радою Володимирецького району, підтверджується, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 01.09.1990 року. Відповідно до ч.1 ст. 119 СК України, за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Отже, підставами встановлення режиму окремого проживання законом визнано неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] пояснили, що не бажають проживати спільно як подружжя. Обоє свою позицію мотивують неприязними відносинами. Враховуючи, що позов про встановлення режиму окремого проживання позивачем [PERSON] поданий 07.02.2019 року, до цього часу позивач наполегливо підтримує позовні вимоги через виникнення неприязних відносин з відповідачем [PERSON] , суд доходить висновку, що позивач [PERSON] не бажає проживати спільно з відповідачем [PERSON] . Встановлена обставина дає підстави суду для задоволення позовних вимог [PERSON] . Позивач [PERSON] також доводила обставину неможливості спільного проживання з відповідачем посилаючись на наявність кримінальних проваджень щодо нього за фактами нанесення їй тілесних ушкоджень. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Оскільки до суду не подано доказів ухвалення обвинувального вироку щодо [PERSON] за фактами заподіяння тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] , у суду відсутні підстави брати такі доводи до уваги на підтвердження обставин неможливості спільного проживання сторін. У відзиві на позов відповідач [PERSON] доводить те, що цей позов є способом вирішити позивачу спір, який виник між ними з приводу поділу спільного майна подружжя та може ускладнити йому у користуванні спільним майном. Сторони визнають обставину про те, що у провадженні Кузнецовського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа №565/2000/18 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя та за його зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено самостійність існування інститутів окремого проживання та розірвання шлюбу та не виключає можливість розгляду в суді позову щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя при наявності на розгляді в суді позову про розірвання шлюбу та поділу майна подружжя. Згідно із ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; 2) дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Отже, встановлення режиму окремого проживання не може вплинути на майнові права відповідача щодо спільного майна подружжя, оскільки в силу ч.1 ст. 120 СК України, за ним зберігають усі права та обов`язки в повному обсязі, набуті до встановлення режиму окремого проживання, а тому його доводи про ускладнення користування спільним майном подружжя безпідставні. В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з тим, що позивачем не доведено, що узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. За вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач та її представник у судовому засіданні доводили, що режим окремого проживання не вплине на поділ спільного майна подружжя. Таким чином, саме відповідач несе обов`язок довести те, що встановлення режиму окремого проживання призведе до формального засобу вирішення спірних майнових питань. Проте до суду не подано таких доказів, у тому числі не вказане майно, яке може бути формально поділене, не зазначено яким способом позивач може набути право на майно або яким чином позивач зможе порушити майнові права відповідача. Враховуючи доводи позивача про намір придбати майно у майбутньому та блокувати дію презумпції спільної сумісної власності на це майно, а також встановлену обставину небажання позивача проживати спільно з відповідачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Оскільки позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір у сумі 741,20 грн, у відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved