Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

До суду 28.12.2015 р. із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на автомобіль БМВ 325, 1986 року випуску, державний номер 46197НА. Посилається на таке 05.07.2002 року від [PERSON], який діяв від імені [PERSON] за довіреністю, він отримав доручення на право керувати та розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем БМВ 325, 1986 року випуску, державний номер 46197НА. Вказане доручення було надано з правом зняття автомобіля з обліку, правом продажу, дарування, обміну, надання в оренду. За отримання вказаного автомобіля по довіреності він сплатив [PERSON], який діяв від імені [PERSON] за довіреністю гроші в сумі 14300 грн., що було еквівалентно 2700 % США та отримав про це розписку від [PERSON] [PERSON] він не встиг скористатися цим дорученням та не переоформив вказаний автомобіль на себе. Дія доручення скінчилась 02.06.2003 р.. але він постійно керував вказаним автомобілем, ремонтував, проводив техогляд та страхував його. З липня 2002 року він відкрито володіє вказаним автомобілем, використовує за призначенням, оскільки володіє ним понад 5 років, вважає, що набув право власності на нього за набувальною давністю. Тривалий час він шукав власника автомобіля щоб вирішити питання про його перереєстрацію на нього, але за місцем реєстрації відповідач не проживав. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце сповіщався належним чином, за адресою його реєстрації. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 02.06.2000 року [PERSON] видане доручення, яким він уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ЯТС №168805 легковим автомобілем марки БМВ 325, 1986 року випуску, державний номер 46197НА. Доручення дійсне три роки, з правом передоручення (а.с.3). 05.07.2002 року [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі його доручення, уповноважив [PERSON] керувати та розпоряджатися вищевказаним автомобілем (а.с.4). 05.07.2002 р. складена розписка, за якою [PERSON] повідомив, що він отримав гроші в сумі 14300 грн., що еквівалентно 2700 доларів США за автомобіль БМВ 325, 1986 року випуску, державний номер 46197НА від [PERSON] (а.с.5). Згідно з ч. 4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. В письмовій формі договір купівлі-продажу спірного автомобіля між позивачем та власником автомобіля [PERSON] чи уповноваженого довіреністю [PERSON] не укладався. Крім того, отримавши довіреність на право керувати, експлуатувати та розпоряджатися спірним автомобілем, позивачу було відомо про строковість такої довіреності. Таким чином позивач із достовірністю знав, що спірний автомобіль належить на праві власності відповідачу по справі. Володіння та користування автомобілем без належних на те правових підстав після закінчення строку дії довіреності не свідчать про добросовісність володіння автомобілем. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності обєкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено у ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Виходячи з вищенаведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed