Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

До суду 12.12.2018 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 17.12.2018 року її прийнято до провадження та ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Розгляд справи призначений на 21.01.2019 року був відкладений, у зв`язку з клопотанням представника відповідача [PERSON] . про ознайомлення з матеріалами справи. 11.02.2019 року суду надана заява про надання подружжю строку на примирення та суд відклав засідання призначене на 11.02.2019 року для особистої участі сторін з урахуванням предмета позову та цієї заяви. Позивачка 20.02.2019 року надала заяву у відповідь на це клопотання з боку відповідача, в якій категорично заперечую проти примирення, вважає це неможливим через те, що вона наразі з донькою мешкає в Італії та працює за контрактом, відповідач мешкає в Україні, оскільки не бажав вчити язик та шукати роботу, всі фінансові проблеми сімї позивачка взяла на себе, між подружжям постійні сварки та скандали на очах дитини, відповідач зловживає спиртними напоями та зраджує дружину. Ухвалою суду від 20.02.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання про надання подружжю строку на примирення, підготовче засідання по справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті на 21.03.2019 року. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено. Суперечок про поділ майна та місце проживання спільної дитини позивач та відповідач не мають. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, а тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі. В судове засідання зявився представник позивачки, який наполягав на розірванні шлюбу між сторонами, зазначив, що позивачка постійно мешкає та працює в Італії, спільна донька сторін там навчається, примирення між сторонами не можливе. В судове засідання також зявився представник відповідача [PERSON] , який заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, йому була надана така можливість судом, заперечував проти розірвання шлюбу через наявність у сторін спільної дитини. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 01 серпня 2009 року у Третьому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис № 219). Свідоцтво про шлюб [NUMBER] . Від даного шлюбу є дитина - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає із позивачкою. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Однією сім`єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені з вересня 2018 року, Дитина після розірвання шлюбу залишається на вихованні у матері. Наразі [PERSON] постійно мешкає та працює в Італії, відповідач мешкає в Україні. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved