Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла вказана позовна заява, за змістом якої позивач просив суд визначити спосіб участі у вихованні доньки, шляхом призначення систематичних побачень, з можливістю спільного відпочинку та відвідування місця його проживання кожної неділі з 10:00 до 17:00год. Вимоги позову мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого народилась донька - [PERSON] , 2012 року народження. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2015 року, шлюб між сторонами, розірваний. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати разом із матір`ю. Остання перешкоджає вільному спілкуванню із донькою, навіть телефоном. Звертає увагу, що весь час появляв турботу до доньки та піклувався про неї. Добровільно надав кошти на утримання дитини, здійснюючи переводи на банківську карту відповідачки. На даний час, через неприязні стосунки, позбавлений можливості бачити дитину, оскільки колишня дружина заперечує цьому, попередила вчителів за місцем навчання та погрожує викликом поліції. З огляду на викладене, позивач вимушений звернутись до суду для встановлення порядку спілкування з донькою. Відповідач [PERSON] надала відзив, за яким зазначила, що дитина не виявляє бажання бачитись із батьком, який також не цікавився розвитком та життям дитини до врегулювання аліментних зобов`язань судом. Після отримання судового рішення про стягнення аліментів, батько дитини вирішив врегулювати порядок участі у вихованні, спір за яким відсутній. Однак, з огляду на власний графік роботи, через виробничу занятість протягом тижня та додаткові навчання дитини, вважала доцільним визначити позивачу спілкування два рази на місяць, кожної першої та четвертої неділі у громадських місцях з 11:00 до 15:00години, за попереднім узгодженням із матір`ю дитини. Третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради при вирішенні питання щодо визначення способу участі у вихованні дитини, орієнтував суд на максимальне врахування прав та інтересів малолітньої дитини. За висновком №01.1-01-23-63 від 05.03.2021 комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради 12.02.2021 погодилась із запропонованим відповідачкою порядком участі батька у вихованні дитини. Рух справи. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30.09.2020 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення участі у вихованні дитини передано на розгляд за підсудністю до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.11.2020 відкрито провадження у справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені підготовчі судові засідання, роз`яснено сторонам право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив, письмових пояснень та заперечень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, суду пояснили, що позивач має намір спілкуватися та виховувати свою дитину, однак відповідачка йому у цьому перешкоджає. Відвідування дитини за місцем навчання неможливо, оскільки привітання на день народження з боку бабусі - матері позивача, завершилось сваркою. Посилаючись на ці та викладені у позові обставини, сторона позивача у судовому засіданні просила вимоги позову задовольнити, у подальшому стороною позивача подані заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача адвокат Налівай О.С. у судових засіданнях проти вимог позову заперечувала, просили відмовити в його задоволенні. Запропонований позивачем графік побачень суперечить інтересам дитини та повністю виключає участь матері у вихованні дитини, оскільки за графіком роботи, остання зайнята протягом робочого тижня. Дитина не бажає бачити батька, тому зустрічі повинні узгоджуватись із матір`ю. Тривалість побачень, обмежується режимом відпочинку дитини та необхідністю підготуватись до навчання. Для забезпечення прав кожної зі сторін вважає доцільним визначити батькові кожну першу та четверту неділю місяця з 11:00 до 15:00 години. Посилаючись на ці обставини, сторона відповідача просила відмовити у позові, у подальшому стороною відповідача подані заяви про розгляд справи за їх відсутності. Фіксування судового процесу під час участі сторін здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребуваних судом, інших суду не представлено. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є усунення перешкод батькові у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітніми дітьми, встановлення способу участі (часу) батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю позивача у справі та відповідно бабусею дитини, відносно якої виник спір. Вказала, що її відносини з невісткою толерантні, чим продиктовані перешкоди у спілкуванні з дитиною їй не відомо. Останній раз, телефоном узгодили побачення з дитиною в парку. На побачення з дитиною свідок прибула разом із донькою [PERSON] , яка є рідною тіткою дитині. Відповідачка влаштувала конфлікт, демонстративно викинула подарунки для дитини, надані свідком на день народження. Свідок [PERSON] суду показала, що є рідною сестрою позивача. Разом із матерю, тобто бабусею дитини, була присутня на побаченні у парку, яке відбувалось у липні минуло року. Відповідачка влаштувала скандал, викинула подарунки надані дитині на день народження, та більше дитину не показувала. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідачка є її донькою, яка жодних перешкод батькові у спілкуванні з дитиною не створює. Останні два роки позивач не згадував про дитину, не шукав зустрічі. Першого вересня 2021 року на шкільному святкуванні, дитина не впізнала батька. Відповідачка не заперечує доцільність спілкування дитини з батьком, але за іншим графіком побачень. Простежує взаємозв`язок між вимогами батька про встановлення графіку побачень та стягненням аліментів, яке відбулось за судовим наказом у 2020році. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , отриманого 10 березня 2020 року, повторно, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї та акту про фактичне проживання, складеному головою КСН «Центральний» Шаруда Л.В. 24 листопада 2020 року, дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.47, 48). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25 листопада 2020 року, складеному комісією начального закладу та затвердженого директором ЗОШ №56 Філь С.І., за місцем мешкання: [ADDRESS] , учениця 3-Б класу ЗОШ №56 [PERSON] , 2012 року народження мешкає разом із матерю та її батьками: [PERSON] та [PERSON] . Останні, приводять дівчинку до школи та забирають її, батько дитини за період навчання батьківські збори не відвідував, до шкоди не приходив, успіхами дитини не цікавився. (а.с.49) Стороною відповідачки до матеріалів справи також долучена довідка №123 від 23 листопада 2020 року, за підписом директора Лівобережного будинку дитячої та юнацької творчості [PERSON] про те, що [PERSON] відвідує заняття хореографічного колективу «Прем`єра» за щотижневим графіком: понеділок, серед, п`ятниця з 16:00 до 18:00год. та субота з 10:00 до 12:00 год. (а.с.50) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірваний. Рішення суду набрало законної сили 05 листопада 2015 року. (а.с.55) Відповідно до судового наказу судді Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області Копилової Л.В. від 11 лютого 2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] , 2012 року народження, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу). (а.с.56) Позивачем до матеріалів справи долучена довідка державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Ольховик Н.В. від 15 вересня 2020 року за вих.№61280669, відповідно до якої заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, відсутня. На виконання вимог ухвали суду щодо складання висновку про розв`язання виниклого між сторонами спору, органом опіки та піклування 09 березня 2019 року наданий висновок від 05 березня 2021 № 01.1-01-23-63, відповідно до якого з урахуванням побажань батьків та за умови навчального процесу дитини, вважали можливим встановити спілкування [PERSON] , з малолітньою дитиною [PERSON] кожної другою та четвертою неділі з 11:00 до 15:00 год. (а.с.70) Оцінка доказів. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Так, проводячи оцінку поданих сторонами доказів, необхідно дійти висновку, що [PERSON] дійсно створюються перешкоди у спілкуванні з дитиною та участі в її вихованні зі сторони відповідача, що, як зі змісту позовних вимог, так і об`єктивно підтверджується свідченнями [PERSON] та [PERSON] . Останні, незважаючи на родинні відносини з позивачем, навели суду факти зловживань та маніпуляцій побаченнями з дитиною, які не спростовані стороною відповідача по справі. Висновки суду об`єктивно підтвердженні аналізом правової позиції відповідачки викладеної у відзиві на позовні вимоги яка вважає, що батько дитини має право на спілкування та виховання лише за її погодженням, інші способи не сприймаються. Твердження відповідачки про необхідність батькової участі у вихованні дитини, не підкріпленні реальними діями жодної зі сторін, щодо фактичного виховного процесу з боку батьків. У передбаченому порядку ці обставини не спростовані, тому суд вважає їх встановленими та доведеними у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права та виходить з наступних мотивів. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У статті 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Як передбачено ч. ч. 4, 5, та 6 статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи встановлені судом обставини через призму пріоритету інтересів дитини, суд зауважує наступне. За сутнісного змісту зазначених норм права вбачається, що батьки дитини мають рівні права на участь у спілкуванні та вихованні дитини, незалежно від того, з ким із батьків мешкає дитина. Той з батьків, з ким мешкає дитина не може створювати безпідставні перешкоди чи обмежувати право іншого з батьків на вільне спілкування з дитиною на свій розсуд. Виключенням може бути лише такі форми та зміст спілкування, що шкодять інтересам дитини. Те, що дозволено одному з батьків, повинно бути дозволено й іншому, з огляду на рівність прав батьків. Вирішуючи питання про визначення способів участі позивача у вихованні, суд, з метою дотримання пріоритету інтересів дитини, не підходить до вирішення такого питання з надмірною формальністю, оскільки не вирішення спору між батьками по суті за формальними підставами, не буде відповідати інтересам дитини в отриманні достатньої батьківської турботи та виховання від обох батьків. Відтак, суд у розумінні ст. 159 СК України має дискреційні повноваження при визначенні конкретних способів участі позивача у вихованні дітей з урахуванням обставин конкретної справи та інтересів дитини. Отже, суд відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування від 05 березня 2021 року № 01.1-01-23-63 у частині визначення конкретних способів спілкування, оскільки, згідно з висновком до уваги приймалося лише побажання матері дитини, без врахування інтересів батька дитини. Рішення про визначення двох днів на місяць та зменшення часу побачення, а саме: другої та четвертої неділі з 11:00 до 15:00год, жодним чином немотивовані. Таким чином, суд вважає висновок органу опіки та піклування від 05 березня 2021 року № 01.1-01-23-63 необґрунтованим. Судом, на підставі свідчень всіх допитаних в залі судового засідання осіб, встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] наявні тривалі стійкі неприязні відносини. Суд зауважує, що нездатність батьків відповідально налагодити конструктивне та толерантне спілкування між собою призводить до непорозумінь та скандалів. Така поведінка батьків не відповідає інтересам дитини. Суд вважає, що зустрічі батька з донькою за погодженням з матір`ю дитини, з урахуванням наявних між позивачем та відповідачем конфліктів, буде заподіювати шкоди психоемоційному стану дитини, тому вважає, що батько, який на рівні з матір`ю має однакові права щодо дітей, може самостійно з нею бачитися, спілкуватися та відповідно виховувати її. Суд не приймає аргументи відповідачки, що побачення [PERSON] з дитиною без попереднього узгодження з матерю суперечать інтересам дитини, оскільки не зазначено конкретних обставин, що могли б свідчити на користь такої версії. Не надано також доказів, які б свідчили про негативний вплив саме [PERSON] на дитину, оскільки він матеріально піклується про неї. Разом з тим, бажання позивача спілкуватися та виховувати дитину, настає лише з позовних вимог та не простежується за матеріалами справи, оскільки життям та навчанням дитини цікавиться мати та сестра позивача, з огляду на свідчення останніх в суді. Аргументи сторони відповідача зводяться лише до незгоди матері дитини на спілкування батька за запропонованим графіком, тому просили змінити його обмеживши лише нетривалими зустрічами 2 рази на місяць, що є порушенням рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей. З урахуванням того, що позивач має рівні з відповідачем права на спілкування з дітьми, встановлення обмежень у вигляді згоди матері на спілкування буде порушувати права батька, передбачені СК України. Позивач, порушує питання про побачення з дітьми щотижня у неділю з 10.00 до 17:00год., однак такий час зустрічей буде порушувати рівність батьків на виховання та спілкування з дитиною, тому побачення батька у цьому випадку опираючись на вік дитини необхідно обмежити з 11:00 до 15:00год, встановивши його кожної неділі. Установивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дітей та виходячи з інтересів дітей і вимог статей 157, 158 СК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений [PERSON] судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про часткове задоволення позовних вимог, сплачений ним судовий збір підлягає компенсації у розмірі Ѕ частки за рахунок відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial