Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 01.03.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого зазначено відповідача. Позивачка матеріально утримує та піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитина позивачки має захворювання-порок серця, у зв'язку з чим постійно проходить лікування в Інституті невідкладної хірургії у м. Донецька і вимушені постійно відвідувати зазначене місто та перетинати лінію зіткнення. Оскільки дитина постійно хворіє, позивачка вимушена виїжджати з дитиною на лікування до територій з іншим кліматом, у тому рахунку і до Росії. Діючим законодавством не встановлені обмеження по виїзду дитини за кордон, а тільки встановлений певний порядок виїзду за кордон за згодою батьків або рішення суду, при відсутності згоди одного із батьків. Позивачка просить суд дозволити тимчасовий виїзд за межі території України, в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та Російської Федерації малолітнього [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився. Через неможливість повідомити відповідача про день та час слухання справи за допомогою поштового зв'язку, повідомлявся шляхом розміщення на офіційному веб-порталі Красноармійського міськрайонного суду оголошення про виклик до суду, відповідач не з'явився, заперечень проти позовних вимог не надав. Частина 1 статті 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народився [INFO] року, у свідоцтві про народження батьками зазначені: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.8). [PERSON], [INFO] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьк, актовий запис № 66 (а.с.9). [PERSON] та її син згідно довідок від 3 жовтня 2016 року є внутрішньо переміщеними особами. Зареєстровані за адресою: Ясинуватський райнон, фактичне місце перебування Великоновосілківський райно, село Комар (а.с.10,11). [PERSON] встановлено діагноз: диспластична кардіопатія (а.с.13-15). Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до змісту ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 151 Сімейного Кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із частиною другою статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 5 Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України до Російської Федерації, та на тимчасово окуповану територію, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд вважає можливим виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, а саме до Російської Федерації, та за межі території України та в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення, як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] строком на три роки, з дня набрання рішенням суду законної сили. Суд приймає до уваги, що виїзд позивачки з дитиною за кордон та до м. Донецька пов'язаний насамперед з інтересами дитини, з бажанням забезпечити сину лікування, але позивачка позбавлена можливості отримати таку згоду від відповідача, та вважає, що такий виїзд дитини на лікування не порушить прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь його у вихованні дитини, та приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved