Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

до суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] про втрату права на проживання. У позовній заяві позивач вказує, що йому на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконавчим комітетом Рашівської сільської ради 18.09.1989, належить будинок по [ADDRESS]. Його син [PERSON] привів до будинку співмешканку [PERSON]. Від спільного проживання у них народилися син [PERSON], 2004 року народження та донька [PERSON], 2006 року народження. Не передбачаючи подальших наслідків, позивач дозволив зареєструватися відповідачу [PERSON] у його будинку разом з її дітьми. Загалом у його будинку зареєстровані його дружина [PERSON], син [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] декілька років тому, забравши всі свої особисті речі та дітей, виїхала з його будинку. Ні вона, ні її діти не проживають у вказаному житлі, але залишаються зареєстрованими. Будь-які платежі [PERSON] не здійснює, участі у підтримці нерухомого майна в належному стані не приймає. Він є особою, яка має інвалідність І групи, і всі комунальні платежі сплачуються за його рахунок. На неодноразові прохання позивача про зняття з реєстрації, відповідач не реагує і категорично відмовляються це робити. У зв'язку з тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають у будинку і не сплачують комунальні послуги, але зареєстровані в ньому, він змушений сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, але враховуючи його складний матеріальний стан, час від часу виникає заборгованість за електроенергію та газопостачання, а також він не може оформити субсидію і повністю розпорядитися належним йому майном на власний розсуд. Посилаючись на вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на проживання та користування будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з'явився, направив заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, у зв'язку зі станом здоров'я, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON], яка діє усвоїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, направила до суду заяву, в якій просила проводити підготовче засідання за позовом [PERSON] про втрату права на проживання без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи виконавчого комітету Рашівської сільської ради надав заяву про можливість розгляду справи без його участі. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Рашівської сільської ради про втрату права на проживання підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Рашівської сільської ради народних депутатів № 44 від 05.05.1988. Відповідно до довідки виконавчого комітету Рашівської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 18.07.2017 № 02-20/1071, позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має такий склад сім'ї: дружина [PERSON], 1943 року народження, син [PERSON], 1979 року народження. За даною адресою зареєстровані, але фактично не проживають: [PERSON], 1987 року народження, [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2006 року народження, [PERSON], 2013 року народження, [PERSON], 2016 року народження. Факт відсутності відповідачів за місцем фактичної реєстрації, позивачем доведено долученими до справи доказами, а саме: актами обстеження домогосподарства за адресою: [ADDRESS] від 15.03.2016, 14.12.2016, 10.01.2017, 02.03.2017, 20.05.2017, 18.07.2017, складеними депутатом сільської ради Головченко І.О., згідно яких значиться, що за вищевказаною адресою зареєстровані, але не проживають: [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 1987 року народження, [PERSON], 2006 року народження, [PERSON], 2013 року народження, [PERSON], 2016 року народження. Відомостей щодо родинних відносин, чи належності відповідача [PERSON] та малолітніх [PERSON], [PERSON] до членів сім'ї позивача [PERSON] відсутні. Зі змісту довідок виконавчого комітету Рашівської сільської ради від 23.05.2018, № 02-23/221, № 02-23/222, № 02-32/204 слідує, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але фактично проживають по [ADDRESS]. Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України та ч. 1 ст. 319 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Як роз'яснено у п. 34 та п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення такої вимоги, як про позбавлення права користування жилим приміщенням. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] та її малолітні діти [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], однак фактично проживають по [ADDRESS]. За таких обставин, судом встановлено, що відповідач [PERSON] та її малолітні діти [PERSON], [PERSON] не проживають у будинку, власником якого є позивач, понад рік, що підтверджено належними засобами доказування. Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи, що відповідач та її малолітні діти у спірному будинку не проживають, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Відповідно до п.п 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», з 01 січня 2018 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1762 гривні, тобто 0,4 розміру прожиткового мінімуму складає 704 грн 80 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю першої групи безтерміново, про що свідчить довідка до акта огляду МСЕК серії АВ № 0487337 від 11.09.2015. Згідно вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому з [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 352 грн 40 коп. на користь держави.

Outcome: approved