Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання недійсними рішень [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району до відповідачів [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району та [PERSON]: треті особи, що не заявляють самостійних вимог: управління держземагенства у Верхньодніпровському районі, товариство з обмеженою відповідальністю «Верхньодніпровське землевпорядне підприємство» згідно якої просить визнати недійсними рішення [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» № 152-11/У1 від 09.12.2013 року, «Про передачу у власність земельної ділянки» № 349-20/У1 від 20.02.2013 року, «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки» № 361-21/УІ від 19.04.2013 року та зобов»язання [PERSON] повернути у користування [PERSON], земельну ділянку площею 0.0385 га, яка є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0.11 га, переданої у користування власнику домоволодіння 23-А по вул. театральній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району № 3 від 22.01.1992 року посилаючись на наступне: він є законним користувачем земельної ділянки площею 0,11 га, для обслуговування власних будівель та споруд, що розташовані за адресою: вул.. Театральна, 23А в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Поряд з його домоволодінням знаходиться домоволодіння гр.. [PERSON], який на підставі незаконного рішення [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області «Про передачу у власність земельної ділянки» за № 349-20/VI від 20.02.2013, у порушення норм законодавства, незаконно захватив частину земельної ділянки, яка належить йому на праві користування при наступних обставинах. У власності [PERSON] станом на 26.03.1987 року перебувало домоволодіння № 23 по вул.. Театральній, розташоване на земельній ділянці загальною площею 2138,4 м2 (0,2138 га). На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 12.09.1991 року за дочкою [PERSON] – [PERSON] визнано право власності на будинок № 23 по вул.. Театральній з прибудовою, літню кухню, колодязь та погріб, а за [PERSON] О,М. визнано право власності на жилий будинок № 23А по вул.. Театральній з прибудовою, сарай та погріб. Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району № 3 від 22.01.1992 року [PERSON] виділено присадибну земельну ділянку розміром 0,11 га в с. Посуньки по вул.. Театральній, 23 А із загальної площі 0,2138 га, і у користуванні [PERSON] залишено 0,1038 га. Після цього, 07.04.1992 року КП «Верхньодніпровське БТІ» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння № 23А по вул.. Театральній у с. Посуньки, власником якого була [PERSON], згідно якого площа фактичного використання земельної ділянки склала 0,1192 га. Проте, на місцевості межа між земельними ділянками № 23 та № 23А по вул.. Театральній у с. Посуньки визначена не була. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді домоволодіння по вул.. Театральній 23, прийняв її син – [PERSON] Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано у КП «Верхньодніпровське БТІ» і 05.01.2011 року складено технічний паспорт на сільський садибний будинок, згідно плану земельної ділянки якого, площа земельної ділянки по фактичному використанню не змінилась, і становить 0,1129 га. В силу ст. 120 ЗК України, до [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою за вказаною адресою площею 0,11 га. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі – продажу від 17.06.1998 року, [PERSON], набув право власності на домоволодіння по вул.. Гагаріна, 16 у с. Посуньки, розміщене на земельній ділянці площею 2382 м2 (0,2382 га), згідно технічного паспорту КП «Верхньодніпровське БТІ» від 01.02.1996 року. [PERSON] 08.12.2011 року до [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району подано заяву про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку № 16 по вул.. Гагаріна у с. Посуньки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також ведення особистого селянського господарства, без зазначення орієнтовних розмірів земельної ділянки, що є порушенням вимог ст. 118 ЗК України. Рішенням [PERSON] сільської ради Верхньодніпровського району «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» № 152-11/VI від 09.12.2011 року, в порушення вимог ст. 118 ЗК України, [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за вказаною адресою без зазначення орієнтовної площі земельної ділянки, та одразу по двом видам землекористування: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд і ведення особистого селянського господарства. В той час, як за кожним видом землекористування повинна розроблятися окрема землевпорядна документація і прийнято окреме рішення органу місцевого самоврядування. У 2012 році [PERSON] В,М. розроблено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2239 га. При цьому, землевпорядною організацією допущено порушення вимог ст.ст. 25, 28, 55, 56 Закону України «Про землеустрій» (в редакції від 21.03.2012), Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему України № 376 від 18.05.2010 року, при здійсненні землевпорядних робіт з встановлення меж земельної ділянки, і у план – схемі допущено накладення бажаної площі земельної ділянки № 16 по вул.. Гагаріна на площу земельної ділянки № 23А по вул.. Театральній, що перебуває у користуванні позивача, площа спірної земельної ділянки становить 0,0385 га. Межа між вказаними земельними ділянками склалась історично у вигляді штучних лінійних споруд і рубежів (сітки ратиці, дерев`яного паркану, стін будівель і споруд тощо), і повністю відповідала межам домоволодінь № 16 по вул.. Гагаріна та № 23А по вул.. Театральній, які містяться в матеріалах інвентаризаційних справ. У зв`язку з тим, що відповідно до технічної документації межа між їхніми подвір`ями проходила по подвір`ю [PERSON], останній не погодив [PERSON] межі земельної ділянки при розробці технічної документації, у зв`язку з чим комісією [PERSON] сільської ради 11.01.2013 року проведено обстеження вказаних земельних ділянок, за результатами якого вирішено, що межі, які існують між земельними ділянками на цей день мають право на існування і повинні бути затверджені. При цьому, комісією сільської ради в порушення вимог ч. 3 ст. 158 ЗК України, Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, не взято до уваги той факт, що спірна частина земельної ділянки перебуває у користуванні [PERSON] на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району № 3 від 22.01.1992 року, і крім того, на ній розташовано погріб, що перебуває у приватній власності позивача, згідно матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння № 23А по вул.. Театральній. В подальшому, рішенням [PERSON] сільської ради «Про передачу у власність земельної ділянки» № 349-20/VI від 20.02.2013 року, в порушення вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції від 05.01.2013), вирішено передати у власність [PERSON] земельну ділянку по вул.. Гагаріна, 16 у с. Посуньки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2239 га, без погодження документації із землеустрою. Після цього, [PERSON] сільською радою 19.04.2013 року приймається рішення за № 361-21/VI про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і передачу земельної ділянки по вул.. Гагаріна, 16 у с. Посуньки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2239 га. Вказане рішення органу місцевого самоврядування прийнято незаконно з наступних підстав. Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються нормативно – правовими актами, що є чинними на момент розгляду уповноваженими органами державної влади чи місцевого самоврядування питання про можливість її затвердження. На момент прийняття [PERSON] сільською радою рішення № 152-11/VI від 09.12.2011 року, ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначала, що надання земельної ділянки безоплатно у власність громадян здійснюється на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, проте вказаним рішенням органу місцевого самоврядування [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку, яку і було ним розроблено. У зв`язку з набранням чинності з 01.01.2013 року окремими положеннями Закону України «Про Державний земельний кадастр», Закону України «Про землеустрій» та Земельного кодексу України, які регламентують види та склад технічної документації із землеустрою, чинне законодавство взагалі не передбачає такого виду землевпорядної документації, як технічна документація із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку. Проте, незважаючи на те, що [PERSON] було розроблено та подано на затвердження до [PERSON] сільської ради саме технічну документацію із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку, в рішенні сільської ради, в порушення вимог ч. 9 ст. 118 ЗК України, вказано про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка [PERSON] навіть не розроблялась. Крім того, як вбачається із вказаної технічної документації, в результаті землевпорядних робіт фактично сформовано нову земельну ділянку по вул.. Гагаріна, 16 у с. Посуньки, площею 0,0039 га, в той час як згідно договору купівлі – продажу від 17.06.1998 року та технічного паспорту БТІ [PERSON] придбав домоволодіння на земельній ділянці площею 0,2382 га. Таким чином, у відповідності зі ст. 118 ЗК України, у даному випадку відведення земельної ділянки у власність [PERSON] повинно було відбуватись виключно через проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не через технічну документацію, яка у відповідності до ст. 25 Закону України «Про землеустрій», є іншим видом землевпорядної документації. З огляду на викладене, [PERSON] сільська рада повинна була відмовити [PERSON] у затвердженні вищевказаної технічної документації, проте не зробила цього в порушення вимог ст. 118 ЗК України. Крім того, згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (набрала чинності) з 01.01.2013 року), у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Відповідно до інформації [PERSON] сільської ради генеральний план, детальний план та план зонування с. Посуньки Верхньодніпровського району ніколи не розроблялись і не затверджувались, у зв`язку з чим сільська рада не могла приймати рішення про відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Крім того, межа між земельною ділянкою за адресою: с. Посуньки, вул.. Гагаріна, 16 та земельною ділянкою за адресою: с. Посуньки, вул.. Театральна, 23А склалась історично у вигляді штучних лінійних споруд і рубежів (сітки ратиці, дерев`яного паркану, стін будівель і споруд тощо), і повністю відповідала межам домоволодінь. На теперішній час, частина земельної ділянки, яка знаходилась на території домоволодіння за адресою: с. Посуньки, вул.. Театральна, 23А на підставі незаконних рішень [PERSON] сільської ради вибула із користування позивача та використовується громадянином [PERSON] При цьому, споруди та насадження, які знаходились на вказаній частині земельної ділянки були пошкоджені або взагалі зруйновані громадянином [PERSON], а саме: погріб та туалет, які відповідно до інвентарної справи будувалися матір`ю [PERSON], на підставі оспорюваних рішень сільської ради опинилися на території земельної ділянки, яка передана у власність громадянину [PERSON], та на теперішній час зруйновані. Паркан, що знаходився на історично сформованій межі між домоволодіннями за адресою: с. Посуньки, вул., Гагаріна, 16 та с. Посуньки вул.. Театральна, 23А зруйновано [PERSON], дерева викорчувані, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також в судовому засіданні 20.11.2014 року додатково пояснив, що коли ще була жива його мати в травні 2009 року голова селищної ради разом з [PERSON], заїхали на територію домоволодіння його матері та почали встановлювати межу. Відрізавши у матері частину належної земельної ділянки в результаті чого його мати отримала сильний стрес та через місяць померла. Представник відповідача голова [PERSON] сільської позовні вимоги не визнав при цьому пояснив, що згідно законності рішень [PERSON] сільської ради щодо приватизації земельної ділянки [PERSON], вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, згідно якого не встановлено порушень в діях [PERSON] сільської ради при ухвалені зазначених в позовній заяві рішень щодо приватизації земельної ділянки [PERSON], так як дані рішення приймались на підставі чинного на той час законодавства. Що стосується захвату земельної ділянки [PERSON]. [PERSON], то такого захвату не було. З самого початку існувало домоволодіння по вул.. Театральній, 23, яке зареєстроване в по господарській книзі. За даним домоволодінням було закріплено земельну ділянку в розмірі 12 соток, що підтверджується записами в погосподарській книзі, починаючи ще з 50-років. Потім спадкоємці власників цього домоволодіння його розділили на два домоволодіння. І виникло два домоволодіння, розташовані за адресою: вул. Театральна, 23 та вул. Театральна, 23 А с. Посуньки Верхньодніпровського району. Але рішення суду за яким було проведено розподіл житлового будинку в сільській раді не зареєстровано, тому за даними [PERSON] сільської ради продовжує існувати лише одне домоволодіння по вул. Театральній, 23 с. Посуньки. В рішенні суду вказувалось лише на розподіл будівель даного домоволодіння і нічного не зазначалось щодо розподілу земельної ділянки, тому спадкоємці самі встановили межу, виходячи із тих споруд, що відійшли до кожного із спадкоємців. Так як до матері позивача відійшли лише споруди і не було присадибної земельної ділянки, їй відповідно до рішення ради було виділено в користування 11 соток землі. Після отримання земельної ділянки мати позивача збудувала літню кухню прямо на межі із сусідньою земельною ділянкою, яка в даний час належить позивачу, хоч таке будівництво заборонене і дозволу на її будівництво сільська рада не далаб. Потім викопала не погріб, а землянку, в яких селяни раніше зберігали картоплю та інші овочі. Щоб була загорожа між даними земельними ділянками він не пам»ятає, пам»ятає тільки, що був дерев»яний загін для худоби, який також проходив по межі. Коли домоволодіння придбав позивач, його присадибна земельна ділянка згідно договору складала 2382 кв.м., за які він сплачував земельний податок. Спочатку між тіткою позивача, яка є власницею домоволодіння по вул.. Театральній, 23 а с. Посуньки і [PERSON], були добрі відносини і ніякого конфлікту з приводу користування суміжними земельними ділянками не було. Потім відносини погіршились, виник спір із-за межі і [PERSON]М,. звернувся до ради, щоб переміряли його земельну ділянку. Коли прийшли землевпорядники та почали міряти його земельну ділянку то виявилось, що в нього замість 23 соток землі фактично в користування перебуває лише 19 соток. При цьому двір відповідача є вугловим. З двох сторін він обмежується дорогою, а захват його земельної ділянки відбувся саме зі сторони позивача. Тоді [PERSON]М,. вирішив приватизувати земельну ділянку, приїхали спеціалісти, які провели обміри і виявилось, що межа повинна була проходити саме по стіні літньої кухні позивача, але [PERSON]М,. погодився відступити щоб у позивача був доступ для обслуговування літньої кухні і на даний час його земельна ділянка менша за розмірами, ніж та, яку він купив разом з домоволодінням. Крім того при виникненні конфлікту між сторонами, землевпорядниками було переміряні земельні ділянки позивача та відповідача та встановлено, що в користуванні позивача так і залишись 11 соток присадибної земельної ділянки, як виділялось його матері. Невідповідність на даний час в розмірі земельної ділянки існує між домоволодінням позивача та його тітки, але вони виникла в результаті розподілу їх домоволодіння. Крім того позивач на території належного домоволодіння не проживає, його землею користується тітка, яка пише звернення до різних інстанцій від імені позивача. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, при цьому пояснив, що він купив спірне домоволодіння в 1998 році, згідно договору купівлі продажу йому разом з домоволодінням перейшло в користування 0. 2382 га землі. Він господарював у своїй садибі, тримав худобу, птицю. Матеріально допомогав тітці позивача, давав молоко, яйця, сало і відносини між ними були нормальними. Коли вони припинили допомагати тітці позивача, вона почала пред»являти безпідставні претензії до його земельної ділянки, писати скарги до різних інстанцій та захоплювати територію належної йому земельної ділянки. При цьому попередній господар його домоволодіння був членом колгоспу і він отримав в користування 25 соток землі для ведення присадибного господарства. Він також був членом колгоспу і мав право на земельну ділянку в такому розмірі. Власники домоволодіння по вул. Театральній, 23 не були членами колгоспу, тому згідно існуючих на той час норм їм виділялось у користування 12 соток землі. Їх спадкоємці також не було членами колгоспу, тому, коли відбувся розподіл між ними домоволодіння, матері позивача також виділено в користування 11 соток землі, так як вона не була членом колгоспу. При цьому мати позивача зразу ж на межі з його земельною ділянкою побудувала літню кухню, а потім, щоб закріпитись на сусідній земельній ділянці викопала землянку, яку вони іменують погрібом. Попередній власник претензій їм з цього приводу не пред»являв. Він спочатку також ніяких претензій не пред»являв, але після того, як тітка позивача почала претендувати на належну йому земельну ділянку, поступово її захоплюючи, він викликав спеціалістів для її обміру та приватизував свою земельну ділянку. При цьому він погодився відступити в свою сторону від стіни літньої кухні, щоб позивач мав можливість її обслуговувати, в результаті чого його земельна ділянка зменшилась. Загорожі між їхніми домоволодіннями ніколи не було, тому він її зламати і не міг. Коли до нього перейшло домоволодіння, то туалета на земельній ділянці позивача вже не було. Погріб він також не засипав, цей погріб почав розвалюватись після того, як син тітки позивача викопав залізну трубу та здав її на металолом. Яма існує і в цей час і тітка позивача виливає туди помиї. [PERSON] він також не викорчовував, так як на межі між їхніми земельними ділянками дерева не росли. Крім того позивач не проживає у належному йому домоволодінні та не користується земельною ділянкою. Землею користується його тітка, яка і чинить сварки. Що стосується рішень [PERSON] сільської ради з приводу приватизації його земельної ділянки то дані рішення рішенням суду не визнані не законними. Це рішення переглядалось і судом вищестоящої інстанції, який визнав законним рішення суду першої інстанції. Вислухавши осіб, що брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступними підставами. відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Судом встановлено, що позивач є користувачем присадибної земельної ділянки, розташованої за адресою вул. Театральна, 23 А с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Дана земельна ділянка перейшла в користування позивача в результаті спадкування зазначеного домоволодіння від його матері [PERSON], єдиним підтвердженням цього є запис технічному паспорті на домоволодіння № 23А с. Посуньки Верхньодніпровського району (а.с.12). Проте сторонами даний факт визнається. Крім того з показань відповідача голови [PERSON] сільської ради встановлено, що на підставі рішення суду будинок та господарські споруди по вул. Театральна, 23 було розділене мім матір»ю позивача та його тіткою [PERSON] В результаті чого мати позивача стала власником будинку та господарських споруд по вул. Театральна, 23 А в с. Посуньки, але своє право власності на даний будинок на підставі рішення суду в сільській раді не зареєструвала. Судом також встановлено, що відповідно до рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів № 3 від 22.01.1992 року матері позивача [PERSON]М,. було виділено в користування присадибну земельну ділянку розміром 0.11 га в с. Посуньки по вул. Театральній. 23 а. таким чином судом встановлено. що позивач є користувачем земельної ділянки в розмірі саме 0.11 га., що підтверджується зазначеним рішенням. В якому розмірі до позивача перейшла земельна ділянка в результаті розподілу домоволодіння по вул. Театральній, 23 в с. Посуньки і чи переходила вона взагалі та чи вирішувалось дане питання судом при прийняття рішення про розподіл спадкового майна, суду невідомо, так як відповідне рішення позивачем суду не надане. Також судом встановлено, що земельна ділянка позивача з однієї сторони межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON], за адресою: с. Посуньки, вул. Гагаріна, 16. Яку [PERSON]М,. набув в результаті купівлі домоволодіння за даною адресою, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.06.1998 року. Відповідно до даного договору придбане відповідачем [PERSON]М,. домоволодіння по вул. Гагаріна, 16 с. Посуньки розташоване на земельній ділянці розміром 2382 кв.м. по фактичному користуванню. Починаючи з листопада 2011 року відповідач [PERSON]М,. вирішив приватизувати належну йому земельну ділянку та звернувся з цього приводу до [PERSON] сільської ради та спеціалізованої органції. Отримавши необхідні дозволи [PERSON]М,. приватизував належну йому земельну ділянку. Процес приватизації на даний час завершений та право власності [PERSON]М,. на земельну ділянку розміром 0.2239 га підтверджується свідоцтвом на право власності та витягом про її державну реєстрацію. Позивач вважає ухвалені [PERSON] сільською радою рішення щодо приватизації земельної ділянки відповідача: «Про дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» № 152-11/У1 від 09.12.2013 року, «Про передачу у власність земельної ділянки» № 349-20/У1 від 20.02.2013 року, «Про затвердження технічної документації із землеустрою та передачі у власність земельної ділянки» № 361-21/УІ від 19.04.2013 року - незаконними та просить їх скасувати. Проте, з аналогічною позовною заявою в інтересах [PERSON], до суду звертався прокурор Верхньодніпровського району. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 11.12.2013 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному об»ємі. Відповідно до ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2013 року залишено без змін (а.с.34-39). таким чином на сьогоднішній день існує рішення суду, яке набрало законної сили, яким вирішене питання що правомірності ухвалення рішень Дмирівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області щодо приватизації земельної ділянки [PERSON] Відповідно до ч. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так як [PERSON]Д,. просив визнати недійсними вищезазначені рішення [PERSON] сільської ради за тими ж самими обставинами, які заявлялись прокурором в інтересах [PERSON], і з дано приводу існує рішення суду, яке набрало чинності, будь-яких нових доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано, суд вважає за потрібне відмовити у задоволенні заявлених вимог в цій частині та вважає недоцільним проводити детальний аналіз підстав відмови так як вони наведені в рішенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2013 року та в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.03.2014 року. Позивач також ставить вимоги щодо зобов»язання відповідача [PERSON], повернути йому земельну ділянку площею 0.0385 га, яка є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0.11 га, переданої у користування власнику домоволодіння 23-А по вул. Театральній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району № 3 від 22.01.1992 року, як таку що незаконно захоплена ним в результаті приватизації своєї земельної ділянки. Та вказує, що відповідач [PERSON]М,. захопивши належну йому земельну ділянку, зруйнував розташовані на ній споруди: туалет, погріб, зніс паркан із сітки - рабиці та викорчував дерева. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у власності [PERSON] станом на 26.03.1987 року перебувало домоволодіння № 23 по вул.. Театральній, розташоване на земельній ділянці загальною площею 2138,4 м2 (0,2138 га). На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 12.09.1991 року за дочкою [PERSON] – [PERSON] визнано право власності на будинок № 23 по вул.. Театральній з прибудовою, літню кухню, колодязь та погріб, а за [PERSON] О,М. визнано право власності на жилий будинок № 23А по вул.. Театральній з прибудовою, сарай та погріб. Рішенням виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району № 3 від 22.01.1992 року [PERSON] виділено присадибну земельну ділянку розміром 0,11 га в с. Посуньки по вул.. Театральній, 23 А із загальної площі 0,2138 га, і у користуванні [PERSON] залишено 0,1038 га. Після цього, 07.04.1992 року КП «Верхньодніпровське БТІ» виготовлено технічний паспорт на домоволодіння № 23А по вул.. Театральній у с. Посуньки, власником якого була [PERSON], згідно якого площа фактичного використання земельної ділянки склала 0,1192 га. Проте, на місцевості межа між земельними ділянками № 23 та № 23А по вул.. Театральній у с. Посуньки визначена не була. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді домоволодіння по вул.. Театральній 23, прийняв її син – [PERSON] Право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано у КП «Верхньодніпровське БТІ» і 05.01.2011 року складено технічний паспорт на сільський садибний будинок, згідно плану земельної ділянки якого, площа земельної ділянки по фактичному використанню не змінилась, і становить 0,1129 га. Проте дані доводи, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, та спростовуються наданими сторонами доказами, в тому числі і позивачем. Так доводи, що у власності [PERSON] станом на 26.03.1987 року перебувало домоволодіння № 23 по вул.. Театральній, розташоване на земельній ділянці загальною площею 2138,4 м2 (0,2138 га) є хибним та спростовується даними по господарської книги, згідно якої вбачається, що домоволодінню розташованому по вул. Театральній . 23. власником якого є [PERSON], у користування виділено 0.12 га земельної ділянки, а не (0,2138 га), як вказується в позовній заяві. І доказів того, що [PERSON]М,. виділялась більша земельна ділянка суду не надано. Крім того домоволодіння [PERSON]М,. не межує з домоволодінням відповідача [PERSON], а межує з домоволодінням позивача [PERSON], тому відповідач [PERSON]М,. ніяким чином не міг захопити частину земельної ділянки що належить [PERSON] Доказів того, що в користуванні позивача перебувало більше чим 0.11 га,. присадибної земельної ділянки суду не надано . При цьому сам же позивач в позовній заяві вказує, що він є користувачем 0.11 га присадибної земельної ділянки в с. Посуньки по вул. Театральна, 23 А. Розмір земельної ділянки, вказаний в технічному паспорті від 1992 року - 1192, не може бути підтвердженням того, що [PERSON]Д,. виділялась в користування земельна ділянка даного розміру,тим паче, що на час складання цього технічного паспорту в 1992 році [PERSON]Д,. ще не був власником домоволодіння в с. Посуньки по вул. Театральній. 23.А. А ставши його власником, технічної документації на своє домоволодіння ен виготовив, обміри земельної ділянки не проводив. При виникненні спору між позивачем та відповідачем комісією [PERSON] сільської ради, до складу якої входили і спеціалісти – землевпорядники, проводились обміри земельної ділянки позивача, відповідача та [PERSON] Відповідно до акту від 11.01.2013 року встановлено, що на час його складання у [PERSON]М,. у користуванні фактично перебуває присадибна земельна ділянка розміром 0.238 га., яка за розміром є меншою, ніж та, що перейшла до нього за договором купівлі-продажу домоволодіння. Розмір земельної ділянки [PERSON], складає 0.11 га., а розмір земельної ділянки [PERSON]М,. складає 0.1049 га. таким чином даним актом підтверджено, що розмір земельної ділянки позивача не змінився і складає 0.11 га., що відповідає розмірі земельної ділянки, виділеної [PERSON], відповідно до рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 22.01.1992 року. Надана позивачем розписка від 11.05.2013 року, що він відмовляється підписати акт про погодження меж земельних ділянок викликає у суду сумніви щодо її достовірності. Так як обстеження спірних земельних ділянок проводилось 11.01.2013 року, а розписка датована 11.05.2013 року, тобто через 4-ри місяці після фактичного обстеження. Крім того, відповідачі: голова [PERSON] сільської ради та [PERSON]М,. пояснювали, що коли проводилось дане обстеження [PERSON], присутнім при ньому не був, так як він проживає в м. Дніпродзержинську, його адреса їм не була відома, а його тітка приховувала адресу [PERSON] [PERSON]М,. також на виходила до членів комісії. Крім того дана розписка подана в останньому судовому засіданні 20.11.2014 року, а не разом з позовною заявою чи під час попереднього судового засідання. загалом надана позивачем розписка не може підтвердити зменшення розміру його земельної ділянки, так як якщо позивач не погоджується з даними акту [PERSON] сільської ради щодо розміру його земельної ділянки на даний час, він як її власник, має право звернутись до відповідної спеціалізованої установи та провести заміри своєї земельної ділянки. Таким чином суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про зобов»язання відповідача [PERSON], повернути позивачу земельну ділянку площею 0.0385 га, яка є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0.11 га, переданої у користування власнику домоволодіння 23-А по вул. Театральній в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів Верхньодніпровського району № 3 від 22.01.1992 року зобов»язання потрібно відмовити. Так як доказів того, що на даний час розмір земельної ділянки позивача [PERSON]Д,. зменшився не надано. А передача йому 0.0385 га, за рахунок земельної ділянки [PERSON]М,. призведе до безпідставного збільшення розміру виділеної позивачу земельної ділянки, особливо враховуючи той факт, що на даний час зменшився розмір земельної ділянки [PERSON]М,. а не позивача [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу, актом погодження меж земельної ділянки, та свідоцтвом про право вланості на земельну ділянку. Суд вважає також безпідставними посилання позивача, на те, що [PERSON]М,. захопивши частину належної йому земельної ділянки та зруйнувавши споруди, що перебували на даній земельній ділянці та паркан між їхніми домоволодіннями, порушивши межі, що склались історично, так як дані посилання ніякими доказами недоведені. Згідно даних технічного паспорта на домоволодіння [PERSON]М,. від 07.04.1992 року (а.с.46) вбачається, що на її земельній ділянці є вбиральня та підвал, доказів того, що на даний час дані споруди відсутні, та що вони зруйновані саме відповідачем [PERSON], суду не надано. Сам [PERSON], вказує, що коли він купив належне йому домоволодіння то туалету на земельній ділянці [PERSON]Д,. яке в той час належало ще його матері не було, а підвал зруйнував син його тітки, але дані пояснення також не можуть бути прийняті судом так як згідно наданого позивачем документу ці споруди значаться та існують. Безпідставними суд вважає і посилання позивача на те, що відповідач [PERSON], зруйнував паркан із сітки - рабиці між їхніми земельними ділянками. Так як згідно даних технічного паспорту від 07.04.1992 року (а.с.46) наявність паркану між домоволодінням позивача та відповідача не зазначено. Паркан вказаний зовсім з іншої сторони, яка межує з провулком. Крім того в пояснювальній записці до технічної документації на приватизацію земельної ділянки [PERSON]М,. (а.с. 20) зазначено що паркан між земельними ділянками [PERSON], та [PERSON]М,. відсутній і межі проходять по межі сусідньої присадибної ділянки гр.. [PERSON], В той час як в цій же записці зазначено, що з трьох інших сторін межі земельної ділянки [PERSON], проходять по існуючій металевій та дерев»яній огорожі. Тому докази, що між земельними ділянками [PERSON], та [PERSON]М,. був паркан відсутні. Позивачем не надано жодного доказу і того, що відповідач [PERSON], зрубав належні йому багаторічні насадження. Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає порушення зі сторони відповідача [PERSON]М,. меж земельної ділянки позивача та пошкодження ним майна позивача. тому в задоволенні позовних вимог в цій частині суд також вважає за потрібне відмовити. При поданні позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в сумі 243.60 грн., так як в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено в повному обсязі. понесені ним судові витрати відповідно до ст.. 88 ЦПК України відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають та покладаються на позивача.

Outcome: dismissed