Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

До суду 12 квітня 2017 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до КП «Одесміськелектротранс», згідно якого просив стягнути на його користь відшкодування шкоди у розмірі 134\~202, 40 грн., витрати за проведення експертизи у розмірі 1500 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 16 грудня 2016 року о 19 год. 10 хв. гр.. [PERSON] , працюючи водієм трамваю КП «ОМЕТ», в м. Одесі по вул. Фонтанській, буд. 47, керуючи трамваєм борт 7030, не врахував дорожньої обстановки, у результаті чого зійшов з рейок та скоїв наїзд на автомобіль «КIA Sportage», д.н. [NUMBER] , 2016 року випуску, власником якого є позивач. Унаслідок вказаного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Посилався на те, що у судовому засіданні [PERSON] свою вину у події визнав та постановою суду від 16.01.2017 року (справа №522/25787/16-ц) останнього було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Позивач вказував, що він звернувся до СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування та на виконання умов укладеного між СК «Провідна» та КП «ОМЕТ» договору №12/12447055 17.03.2017 року на його рахунок страхова компанія сплатила кошти на суму 100\~050.00 грн.. Між тим, посилався на те, що вказана сума відшкодування не покриває нанесених йому збитків. Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності №297/16 від 29.12.2016 року по визначенню вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складових частин, вартість матеріальних збитків склала 234\~252.40 грн.. Із урахування вже сплаченої страховою компанією суми страхового відшкодування позивач просив стягнути із КП «ОМЕТ» прямі збитки у розмірі 134\~202, 40 грн.. Також зазначив, що за послуги із проведення оцінки транспортного засобу ним було сплачено кошти на суму 1500 грн., які також просив стягнути із відповідача. Додатково посилався на те, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вказана пригода негативного вплинула на його психологічне здоров`я, змінилось його нормальне життя, порушився його сон та з`явився страх перед іншими автотранспортними засобами (особливо великими). Через знаходження у непридатному стані його автомобіля він вимушений був користуватись громадським транспортом, що вплинула на його працездатність та через чисельні затримки він фактично щоденно отримував усні догани від керівництва. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у розмірі 100\~000 грн.. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Свячену Ю.Б.. Ухвалою суду від 13.04.2017 року провадження у справі було відкрито. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А., у зв`язку з Рішенням Дисциплінарної палати від 22.11.2017 року №3723/3дп/15-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності та внесення подання Вищої Ради Правосуддя про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м.Одеси. Ухвалою суду від 19.02.2018 року справу прийнято до свого провадження. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON] [PERSON] , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В. та ухвалою суду від 24.05.2018 року була прийнята до провадження. До суду 23.06.2018 року стороною відповідача було подано відзив на позов (а.с.142-144), згідно якого позов не визнали та просили відмовити. Представник посилався на те, що відповідно до Генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1244711/1635/16/У-2016/98 від 12.02.2016 року, укладеного між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та КП «ОМЕТ» (страхувальник), страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну страхувальником третій особі, а саме фізичній особі або її майна та (або) майну юридичної особи, унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Позивач звернувся до страхової компанії з заявою про виплату йому страхового відшкодування, згідно якої було сплачено йому кошти на суму 100\~050 грн.. Однак, як вбачається з позову, позивач із розміром страхового відшкодування не згоден, тому звернувся до експерта Кеосака А.П. з метою проведення незалежної оцінки автомобіля та згідно висновку експерта №297/16 від 29.12.2016 року вартість збитків складає 234\~252.40 грн.. Між тим представник відповідача вважає даний висновок експерта неналежним доказом, оскільки останній не містить відомостей щодо попередження експерта про можливу кримінальну відповідальність; вважає, що характер завданих позивачу збитків не відповідає розміру заявленого до стягнення матеріального відшкодування. Також заперечував проти вимог щодо стягнення моральної шкоди, вважає їх недоведеними та необґрунтованими. Підготовче засідання 16.07.2018 року було відкладено у зв`язку з неявкою сторони відповідача. До суду 03.09.2018 року надійшло клопотання представника відповідача, згідно якого просив призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу, яке ухвалою суду від 19.09.2018 року було задоволено: призначено по справі судову автотоварознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі було зупинено. До суду 10.05.2019 року з Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи №522/7007/17 разом з Висновком судової автотоварознавчої експертизи №18-4094/4095 (т.1, а.с.198-262). Ухвалою суду від 13.05.2019 року поновлено провадження по справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 01.07.2019 року. У підготовчому засіданні, призначеному на 01.07.2019 року, представником КП «Одесміськелектротранс» - адвокатом Зуєвою І.І. надано заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи на боці відповідача винуватця ДТП водія [PERSON] . Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, на місці ухвалив, згідно ст.53 ЦПК України, задовольнив клопотання та залучив [PERSON] в якості третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору. Розгляд справи відкладено на 29.07.2019 року для надання третьою особою пояснень. У підготовче засідання призначене на 29.07.2019 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 09.10.2019 року. У підготовче судове засідання призначене на 09.10.19 року сторони не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи. 09.10.2019 року представник позивача [PERSON] адв. Блонський П.Ю. надав суду заяву, в якій просив суд закрити підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, також просив розгляд справи провести за його відсутністю. Ухвалою суду від 09.10.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 26.11.2019 року. У судовому засіданні 26.11.2019 року були присутні представники сторін: позивача адв. Блонський П.Ю. та відповідача [PERSON] .. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду належним чином, поважність причин неявки суду не повідомили. Суд, за згодою присутніх представників сторін, з огляду на положення ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив слухати справу за відсутності третіх осіб. Представник позивача позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити, посилаючись на те, що ліміт страхування був визначений 150\~000 грн., адже страхувала компанія не доплатила позивачу кошти на суму 49\~950 грн.. При цьому, позивач визнав суму страхового відшкодування. Заперечувала проти вимог щодо відшкодування моральної шкоди, вважає її недоведеною. Суд,\~дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що 16 грудня 2016 року о 19 год. 10 хв. гр.. [PERSON] , працюючи водієм трамваю КП «ОМЕТ», в м. Одесі по вул. Фонтанській, буд. 47, керуючи трамваєм борт 7030, не врахував дорожньої обстановки, у результаті чого зійшов з рейок та скоїв наїзд на автомобіль «КIA Sportage», д.н. [NUMBER] , 2016 року випуску, власником якого є позивач. Унаслідок вказаного ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2017 року (справа №522/25787/16-ц) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.. Відповідно до ч. 6 ст. ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП між ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» та КП «ОМЕТ» (страхувальник) був укладений договір Генерального договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1244711/1635/16/У-2016/98 від 12.02.2016 року, відповідно до якого страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну страхувальником третій особі, а саме фізичній особі або її майна та (або) майну юридичної особи, унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (т.1, а.с.80-91). За заявою Позивача про виплату страхового відшкодування, на виконання умов укладеного між СК «Провідна» та КП «ОМЕТ» договору №12/12447055 17.03.2017 року, на рахунок позивача страхова компанія сплатила кошти на суму 100\~050.00 грн.. Зазначене не заперечувалось сторонами. Між тим, як вбачається з позову та пояснень представника позивача, визначену суму страхового відшкодування вони визнають недостатньою, тому звернувся до суду з позовом. До позову позивачем надано також заключення №297/16 від 29.12.2016р. експертного авто товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріальної шкоди власнику автомобіля ВН8284НА, 2016р. [PERSON] (а.с.220-262), за виготовлення якого сплачено 1500 грн. згідно якої вартість матеріальної шкоди складає 234252,40 грн. (а.с.50) За клопотанням сторони відповідача по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: - Яка вартість матеріального збитку (шкоди) на час скоєння ДТП, завданого(ї) власнику колісного транспортного засобу «KIA SPORTAGE», д.н. [NUMBER] , [PERSON] унаслідок ДТП, яка сталася 16.12.2016 року (за участю трамвая Т-3 б/н 7030) ?; - Який розмір матеріальної шкоди, спричинений власнику транспортного засобу «KIA SPORTAGE», д.н. [NUMBER] , [PERSON] унаслідок ДТП, яка сталася 16.12.2016 року (за участю трамвая Т-3 б/н 7030), на час складання звіту судовий експертом Кеосак А.П. №315/16, тобто станом на 31.01.2017 року. Відповідно до висновку експерта\~№18-4094/4095 судової авто товарознавчої експертизи від 27.02.2019р. ОНДІСЕ по дослідженню автомобіля «KIA SPORTAGE», д.н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП від 16.12.2016 року, вартість матеріального збитку станом на 29.12.2016 року склала 225\~933, 23 грн..(а.с.198-218). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 3 ст.\~386\~ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Положеннями ст.\~22\~ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями норм частини 1 статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 статті 1187\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність. Відповідно до вимог статті 979\~ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із статтею 980\~ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною 1 статті 9\~Закону України\~«Про страхування» встановлено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~\~ Відповідно до ч.1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як убачається\~з матеріалів\~справи,\~між учасниками\~виникло декілька\~цивільно-правових\~зобов`язань,\~а саме:\~деліктне зобов`язання\~між [PERSON] \~та КП\~«ОМЕТ» із\~завдання шкоди\~внаслідок дорожньо-транспортної\~пригоди;\~договірне зобов`язання\~між КП\~«ОМЕТ» та\~ПрАТ «СК\~Провідна»\~\~-\~за Генеральним договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12/1244711/1635/16/У-2016/98 від 12.02.2016 року, згідно з яким ліміт відповідальності страховика сума, що не перевищує в п.5.2. Договору страхову суму й у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку. Згідно п.5.2. Договору, загальна страхова сума за договором становить 49\~650\~000, 00 грн., а згідно п. 5.4. Договору, ліміт відповідальності страховика становить за завдання збитку майну третіх осіб у відсотках страхової суми для відповідальності при експлуатації кожного окремого забезпеченого ТЗ склала 66,7%. Згідно переліку транспортних засобів та осіб, відповідальність яких застрахована за Договором (додаток №1 до генерального договору від 12.02.2016 року) (т.1, а.с.83), страхова сума відносно трамвая (пасажирський 7030) була визначена у розмірі 150\~000, 00 грн.. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Судом за розглядом справи встановлено, що страховою компанією за заявою позивача було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 100\~050,00 грн.. При цьому, страховий ліміт складає 150\~000, 00 грн., вимог до страхової компанії у межах даного позову не пред`являлось, отже суд погоджується із доводами представника відповідача з приводу того, що страховою здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі меншому, ніж сума страхового відшкодування та 49\~950 грн. (150\~000 грн. 100\~050 грн.) відшкодуванню з боку винної особи не підлягає. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного вище Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), і відступати від неї не вбачається підстав та суд вважає належним доказом. Отже, в частині вимог [PERSON] до КП «ОМЕТ» щодо стягнення коштів на суму 49\~950 грн. відмовляє, оскільки вказана сума коштів входить до суми страхового ліміту. На підставі ст.\~1172\~ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На час вчинення ДТП 16.12.2016 року [PERSON] працював водієм у Комунальному підприємстві «ОДЕСМІСЬКЕЛЕКТРОТРАНС». Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку\~з виконанням\~своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Як вже було зазначено, відповідно до висновку судового експерта №18-4094/4095 судової автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля «KIA SPORTAGE», д.н. [NUMBER] , пошкодженого в результаті ДТП від 16.12.2016 року, вартість матеріального збитку станом на 29.12.2016 року склала 225\~933, 23 грн.. Зважаючи на те, що страховою компанією було виплачено позивачу відшкодування у розмірі 100\~050, 00 грн., зважаючи на розмір страхового ліміту 150\~000 грн., суд приходить до висновку, що різницю між страховим лімітом та фактичним розміром завданої шкоди має бути стягнуто саме з відповідача КП «ОМЕТ». Отже, суд вважає за можливе стягнути із КП «Одесміськелектротранс» на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду у розмірі 75\~933, 23 грн. (сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять три гривень 23 копійок), а також витрати за проведення експертизи у розмірі 1500, 00 грн. (одну тисячу п`ятсот гривень 00 копійок). Із приводу вимог щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст.\~16\~ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Стаття 23\~ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз`яснення Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~по справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 зазначеної Постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Пунктом 7 цієї ж Постанови Пленуму передбачено, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Отже, потерпілий вважається таким, що зазнав моральної шкоди, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до вимог ст.ст.76, 77, 79, 80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За\~\~ч.ч.1, 5, 6 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів на користь того, чим підтверджується розмір моральної шкоди та з яких міркувань він оцінює її саме у розмірі 100 000,00 грн.. Не надано доказів завдання визначеної ним моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.1 вищевказаної статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 передбачено, що інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, відмови від позову на позивача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 766, 30 грн. (сімсот шістдесят шість гривень 30 копійок).

Outcome: partial