Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди та повернення приміщення магазину. Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить будівля магазину з підвалом, що розташована на земельній ділянці по [ADDRESS] . Вказує, що 19 вересня 2018 року між ним та відповідачем був укладений договір про оренду будівлі магазину. В день підписання договору відбулась передача майна та відповідач почала користуватися магазином. На протязі дії договору відповідач свої зобов`язання щодо орендної плати відмовляється виконувати без пояснення причини. У зв`язку із цим, позивач направив рекомендованим листом повідомлення про розірвання договору з вимогою повернути магазин. Незважаючи на це, відповідач [PERSON] продовжує використовувати магазин для підприємницької діяльності та не повертає його володільцю. З огляду на викладене, позивач був змушений звернутися до суду, в якому просить розірвати договір № 18-1 оренди нежитлових приміщень, укладений 19 вересня 2018 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] , а також зобов`язати ФОП [PERSON] повернути позивачу [PERSON] будівлю магазину з підвалом, загальною площею 78,5 кв.м, розташовану на земельній ділянці, площею 68 кв.м за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 6522110100:01:087:0050. Представник відповідача адвокат Токарєва І.В. надала відзив на позов, в якому наголошує на безпідставність позовних вимог, оскільки укладений між сторонами договір оренди був достроково припинений 30 грудня 2018 року, оскільки [PERSON] уклав новий договір оренди, а відповідач не заперечувала проти цього. На даний час приміщенням користується ФОП [PERSON] на підставі суборенди, укладеної із ТОВ «Аскана ЛТЛД», які й уклали договір оренди із [PERSON] 30 грудня 2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] був відсутнім. Його адвокат Діденко В.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що відповідач ухиляється від добровільного повернення магазину. Наголосив, що [PERSON] не укладав жодних договорів з представниками ТОВ «Аскана ЛТД» та не передав їм магазин, а тому такий договір є недійсним, як й договір суборенди. Натомість, магазин був переданий [PERSON] , тому просить вимоги позову задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] в судовому засіданні була відсутня. Її адвокат Токарєва І.В. в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши думку адвокатів позивача та відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серії ВМА № 885612 від 09 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Кравцовим К.О. є власником магазину «Універсал», що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується довідкою, виданою КП «Генічеське БТІ» ХОР 22 лютого 2019 року. 19 вересня 2018 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали у письмовій формі договір № 18-1 оренди нежитлових приміщень, а саме належного [PERSON] приміщення магазину по [ADDRESS] , строком на один рік, з виплатою орендної плати у розмірі 350 доларів США. Звернення позивача до суду зумовлено тією обставиною, що відповідач не виконує належним чином обов`язки по сплаті орендної плати, у зв`язку із чим 11 березня 2019 року направив на її адресу рекомендованим поштовим повідомленням вимогу про повернення орендованого майна згідно акту приймання-передачі та сплату заборгованості по орендній платі у строк 10 днів з дня отримання листа, проте вказані вимоги не були виконанні. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів. За\~ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст.\~628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також, згідно ч. 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України збиранням доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). Суд вважає, що обставини, якими позивач обґрунтовує звернення до суду є недоведеними, а позовні вимоги - безпідставними, оскільки судом встановлений факт дострокового припинення договірних відносин, а також фактичного користування спірним магазином третьою особою. Так, в ході судового розгляду встановлено, що фактично з 01 березня 2019 року користувачем спірного нежитлового приміщення на підставі суборенди є ФОП [PERSON] , що підтверджуються договором суборенди нежитлових приміщень від 01 березня 2019 року, укладеного між ТОВ «Аскана ЛТД» та ФОП [PERSON] . Відповідно до змісту договору, ТОВ «Аскана ЛТД» є орендарем приміщення магазина з підвалом, розташованого по [ADDRESS] на підставі договору оренди нежитлових приміщень № 18-1 від 30 грудня 2018 року та передало його в суборенду. Адвокатом відповідача був здійснений запит до директора ТОВ «Аскана ЛТД» щодо надання оригіналів договору № 18-1 оренди нежитлових приміщень від 30 грудня 2018 року, укладеного між товариством та [PERSON] та акту здачі-прийому магазину, проте вказані документи не були надані. Пояснення адвоката позивача про те, що договір оренди між [PERSON] та ТОВ «Аскана ЛТД» є підробленими не підтверджуються жодними належними доказами. За вказаним фактом здійснюється досудове розслідування, ніяких рішень щодо цього не прийнято. Натомість, в судовому засіданні були дослідженні оригінал договору суборенди від 01 березня 2019 року та акт здачі-прийому приміщення, за яким ФОП [PERSON] прийняла передане їй від ТОВ «Аскана ЛТД» приміщення магазину. Таким чином, суд погоджується із позицією адвоката відповідача про те, що договірні відносини між [PERSON] та ФОП [PERSON] були фактично розірвані, про що свідчить фактичне перебування спірного приміщення магазину в користуванні третьої особи. З пояснень представника відповідача вбачається, що 30 грудня 2018 року [PERSON] стало відомо про договір оренди № 18-1 від 30 грудня 2018 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «Аскана ЛТД». Вказані дії позивача були розцінені відповідачем [PERSON] як дострокове розірвання договору та прийняті нею, у зв`язку із чим договір оренди № 18-1 від 19 вересня 2018 року був достроково припинений. Вказане узгоджується із пп. 3 п. 10.5. договору оренди від 19 вересня 2018 року, згідно до якого чинність даного договору припиняється достроково за згодою сторін або за рішення господарського суду. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. (ч. 3 ст. 653 ЦК України). З урахуванням викладеного, суд вважає, що договірні відносини між сторонами були достроково припинені, що вказує про безпідставність вимоги позивача про розірвання договору оренди. Всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не доведений факт порушення його прав незаконними діями відповідача у частині несплати орендної плати за користування приміщенням, на які він посилається у позові. Безпідставною є й вимога про зобов`язання відповідача повернути позивачу будівлю магазину, оскільки між сторонами фактично відсутні чинні договірні відносини, жодні докази на підтвердження фактичного використання відповідачем будівлі магазину суду не надані. Слід також зазначити, що посилання адвоката позивача на відсутність акту здачі приймання приміщення, як на доказ фактичного утримання відповідачем магазину є необґрунтованим. Так, вказану позицію адвокат Діденко В.Є. обґрунтовує п. 7.4, п. 7.5 договору оренди від 19 вересня 2018 року, згідно до яких орендоване майно вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту здачі-приймання, обов`язок по складанню якого покладається на сторону, яка передає орендоване майно іншій стороні договору. Слід зазначити, що у п. 2.1 вказаного договору зазначено, що орендодавець протягом трьох календарних днів, з дня набрання чинності договору передає, а орендар приймає у користування орендоване майно, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З цього моменту починається обчислення строку оренди за цим договором. Незважаючи на це, у акті здачі-прийому відсутній підпис [PERSON] про прийняття нею приміщення. Разом з тим, даний факт визнається представником відповідача. З огляду на це, при укладанні договору оренди від 19 вересня 2018 року сторони уникнули виконання вимог договору щодо належної передачі-приймання орендованого майна. Так, з урахуванням обставин справи, суд вважає, що факт здачі [PERSON] приміщення підтверджується тією обставиною, що приміщення магазину фактично з 01 березня 2019 року перебуває у суборенді третьої особи, що прийняла приміщення за актом приймання від ТОВ «Аскана ЛТД». За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання припиненого договору оренди та повернення майна, яке фактично не перебуває в користуванні відповідача є безпідставними, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed