Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокатка Малькевич Н.В., з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі позивач перебував у трудових відносинах з 02.08.2004 року, працюючи з 02.12.2005 року гірничим монтажником підземним з повним робочим днем в шахті, з 22.08.2011 року -горно робочим очисного забою підземним з повним робочим днем в шахті, з 21.09.2016 року гірничим монтажником з повним робочим днем в шахті. Наказом від 02.03.2018 року № 401к позивач був звільнений з шахти за ст. 40 п. 2 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконувати роботу за станом здоров`я. В період виконання трудових обов`язків, 10 червня 2013 року з позивачем стався нещасний випадок, який було пов`язано з виробництвом та відповідачем складено акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом та за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку. Наслідком нещасного випадку сталася тупа травма, травматичний мідріаз, підвивих кришталика лівого ока. 26.09.2013 року за висновком Міжрайонної офтальмологічної МСЕК м. Донецьк було встановлено 20% втрати працездатності до 01.10.2015 року. 28.10.2015 року за висновком Міжрайонної офтальмологічної МСЕК м. Краматорська було встановлено повторно 20% втрати працездатності з переоглядом 28.10.2017 року. 09.11.2017 року за висновком Міжрайонної офтальмологічної МСЕК м. Краматорська було повторно 20% втрати працездатності з переоглядом 09.11.2019 року. 23.12.2019 року за висновком Міжрайонної офтальмологічної МСЕК м. Краматорська було встановлено повторно 20% втрати працездатності з переоглядом 23.12.2021 року. Окрім того, у зв`язку з тривалим хворобливим станом та знаходженням на лікуванні, Клінікою професійних захворювань ДУ «Інституту медицини праці Національної академії медичних наук України» було проведенно засідання комісії та складено медичний висновок Центральної лікарсько-експертною комісії про наявність у позивача професійного характеру захворювання від 23.03.2021 року № 10/291 та повідомлення про наявність професійного захворювання (форма П-3) від 23.03.2021 року № 215. На підставі повідомлення, комісією було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та складено акт за формою П-4, затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці 20.04.2021 року, яким встановлено, що хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз ЛН-І-ІІ ст. (першого-другого ст.) за змішаним типом, - захворювання професійне, встановлене вперше та виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичне навантаження, робоча поза, пил. Висновком Обласної профпатологічиої МСЕК м. Краматорськ позивачу була встановлена третя група інвалідності та 65% втрати працездатності з 14.05.2021 року безстроково, із них первинно по профзахворюванню - 45%, повторно по травмі 10.06.2013 року - 20 %. Позивач вважає, що внаслідок травми та професійного захворювання відбулося ушкодження здоров`я позивачу, у зв`язку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в наступному. В момент отримання травми, він відчував страшенний біль очей, після чого довго лікувався і врешті решт його зір безповоротно втрачений. Проходячи періодичний переогляд на МСЕК, кожного разу йому залишали той самий процент втрати працездатності, які при первинному огляду. Після останнього огляду, комісія прийшла до висновку про те, що зір не відновиться ніколи. До його захворювання додалися ще й хронічні захворювання легенів та хребта, у зв`язку з чим він довгий час лікувався. На теперішній час позивач відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані, у зв`язку з чим відносини в його родині погіршилися. Позивача пригнічує та обставина, що його здоров`я не відновлюється, а навпаки погіршується. Враховуючи, що після втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Окрім того, на його утриманні знаходяться неповнолітні діти, які потребують від нього достатньо уваги, яку він не має можливості приділити через стан здоров`я. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 70 000 грн. і вказану суму просить стягнути з відповідача на його користь в відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що вимога позивача про стягнення з відповідача 70 000,00грн., як компенсації моральної шкоди, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Так, відповідно до Акту розслідування нещасного випадку (форма Н-5), що стався 10.06.2013р., п. 6 Комісія з розслідування нещасного випадку встановила, що особами, що допустили порушення нормативних актів з питань охорони праці, невиконання яких призвело до нещасного випадку, є [PERSON] - тобто позивач, не виконував вимоги інструкцій з охорони праці: не використовував засоби індивідуального захисту при виконанні робіт, порушив п.1.11. «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поводженню в шахті гірника очисного вибою» ст. 14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015р.р.» Представник відповідача звертає увагу суду на те, що нормами ст. 14 Закону України «Про охорону праці» для працівників також передбачено обов`язок щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці і зокрема те, що працівник також зобов`язаний дбати про особисту безпеку і здоров`я в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства, знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту, проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Щодо профзахворювання, представник відповідача зазначає, що під час укладання трудового договору роботодавець проінформував працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Позивач був ознайомлений з умовами праці, які відносяться до шкідливих, та свідомо працював в таких умовах. Відповідно до чинного законодавства, працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якої він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійна спілка на підприємстві не створювалася), а також страхового експерта з охорони праці. Працівник має право розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про охорону праці, не додержується умов колективного договору з цих питань. У цьому разі працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного заробітку. Працівники, зайняті на роботах з важкими і шкідливими умовами праці, мають право на спеціальні пільги та компенсації. Працівники, зайняті на роботах із шкідливими і небезпечними умовами праці, а також на роботах, пов`язаних із забрудненням або несприятливими метеорологічними умовами, безкоштовно за встановленими нормами забезпечуються роботодавцем спеціальним одягом, спеціальним взуттям та іншими засобами індивідуального захисту, а також мийними та знешкоджувальними засобами. Оскільки у зв`язку з технологічними особливостями гірничого виробництва забезпечити повного мірою ідеальні умови праці неможливо, роботодавець з метою забезпечення соціальних гарантій працюючим, зайнятим в шкідливих і важких умовах праці повною мірою здійснював надання пільг та компенсацій, передбачених ст.ст. 51, 76, 100,166 КЗиП та ст. 7 Закону України «Про охорону праці». Позивач добровільно приступив до виконання трудових обов`язків, від дорученої роботи не відмовлявся, про те що його не влаштовує робота, або місце позивач адміністрацію підприємства не повідомляв. Також, представник відповідача звертає увагу на те, що спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах згідно з вимогами законодавства не є матеріально-правовою презумпцією. Тому позивач має доводити не лише сам факт спричинення, моральної шкоди, а й, особливо, її розмір. Позивачем не подано доказів що підтверджують наявність причинного зв`язку між отриманою позивачем моральною шкодою і протиправними діями відповідача, а також наявність провини підприємства в його заподіянні. Не доведено у позові та доданих до позову додатків, і факт протиправних дій відповідача. Просить відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] за необґрунтованістю в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 07.08.2004р. по 01.03.2018р., був прийнятий гірничим робочим по ремонту гірничих виробок 4 розряду, з 17.09.2005 року переведений учнем гірничого монтажника підземного, з 02.12.2005 року переведений гірничим монтажником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, 22.08.2011 року переведений учнем гірничого робочого очисного забою підземного з повним робочим днем в шахті на час практики по 27.10.2011 року, 01.12.2011 року переведений гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті, 10.03.2012 року переведений гірничим робочим очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті, 21.09.2016 року переведений гірничим монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті тимчасово по 21.10.2016 року. 01.03.2018 року був звільнений наказом №401ок від 02.03.2018 року за ст.40 п.2 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоров`я (а.с.4-6). 10.06.2013 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом 14 липня 2013 було складено акт №51 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом за формою Н-1, затверджений 14.07.2013року директором ПАТ ШУ «Покровське» [PERSON] (а.с.7-8). По даному факту призначеною комісією було проведено розслідування нещасного випадку, що стався 10.06.2013 року о 21год. 30хв. Актом розслідування нещасного випадку, затвердженим 14.07.2013року директором ПАТ ШУ «Покровське» [PERSON] , були встановлені обставини, за яких стався нещасний випадок з кількістю потерпілих - одна особа - позивач [PERSON] і в п.4 причинами нещасного випадку визнано: Основна: організаційна: 4.2.1. Невиконання вимог інструкцій з охорони праці: не використання засобів індивідуального захисту. 4.2.2. Невиконання посадових обов`язків: відсутність належного нагляду за безпечним виконанням робіт на даній дільниці. В пункті 6.2 акту зазначені особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, невиконання яких призвело до даного нещасного випадку: 6.2.1. [PERSON] , гірник очисного вибою дільниці №4: ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», невиконання вимог інструкцій з охорони праці: не використання засобів індивідуального захисту при виконанні робіт, порушення п. 1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поводженню в шахті гірника очисного вибою», ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015р.р.». 6.2.2. [PERSON] , гірничий майстер дільниці №4 ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», який не забезпечив належного нагляду за безпечним виконанням робіт на даній дільниці, порушення п.4.1 «Посадової інструкції гірничого майстра дільниці з видобутку вугілля», ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.2.11 «Колективного договору підприємства на 2013-2015р.р.». 26.09.2013 року за висновком Міжрайонної офтальмологічної МСЕК м. Донецьк позивачу було встановлено 20% втрати працездатності до 01.10.2015 року (а.с.11). 28.10.2015 року за висновком Міжрайонної офтальмолого-кардіологічної МСЕК м. Краматорська було встановлено повторно 20% втрати працездатності з переоглядом 28.10.2017 року (а.с.12). 09.11.2017 року за висновком Міжрайонної офтальмолого-кардіологічної МСЕК м. Краматорська було повторно встановлено 20% втрати працездатності з переоглядом 09.11.2019 року (а.с.13). 23.12.2019 року за висновком Міжрайонної офтальмолого-кардіологічної МСЕК м. Краматорська було встановлено повторно 20% втрати працездатності з переоглядом 23.12.2021 року (а.с.14). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 19 років 03 місяці 14 днів, за професією - 06 років 00 місяців 26 днів, загальний стаж - 28 років 00 місяців 15 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 19 квітня 2021 року, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В. Король 20 квітня 2021 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичне навантаження, робоча поза, пил. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: Пил переважно фіброгенної дії - фактична величина 53,6-55,2мг/м3, при нормативному значенні 10мг/м3. Нахили корпусу фактичне значення 30-125 разів, при нормативному значенні до 100 разів. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 61,5-115,5Вт, при нормативному значенні 90Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 49,5/62,5Вт, при нормативному значенні 45Вт. Виробничий шум - фактична величина 88-89дБА, при нормативному значенні 80дБА. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 56% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни; перебування у вимушеній позі 74% часу зміни, в позі «стоячи» 67% часу зміни, при нормативному значенні періодичне перебування в незручній або фіксованій позі до 25%, у вимушеній позі до 10%, у позі «стоячи» до 60% часу зміни. Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 23.03.2021 року № 10/291 [PERSON] встановлено діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Пневмоконіоз ЛН-І-ІІ ст. (першого-другого ст.) за змішаним типом, - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.15). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 18.05.2021 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, огляд проведено первинно-повторно. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65% з 14.05.2021 року - безстроково. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування (а.с.20). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 20.11.2017 року по 30.11.2017 року (а.с.22), з 06.02.2018 року по 19.02.2018 року (а.с.21), з 05.11.2018 року по 16.11.2018 року (а.с.24), з 26.11.2018 року по 05.12.2018 року (а.с.23), з 04.11.2019 року по 15.11.2019 року (а.с.28), з 10.05.2020 року по 21.04.2020 року (а.с.25), з 24.12.2020 року по 02.01.2021 року (а.с.27), з 08.02.2021 року по 19.02.2021 року (а.с.26). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку отримання травми позивачем та професійне захворювання пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, який є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 42000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 544,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial