Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про визнання договору дарування договором довічного утримання та розірвання договору. До початку розгляду справи по суті позивач змінив позовні вимоги просив суд визнати договір дарування недійсним. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона проживала разом з сестрою в [ADDRESS]. Дітей, чоловіка не має, проживала разом з сестрою, яка померла [INFO] року. Даний будинок належав їй, а після її смерті позивач оформив на себе, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Після смерті сестри позивачка залишилася сама і зважаючи на похилий вій та стан здоров'я потребувала стороннього догляду та допомоги по господарству. Від органу соціального захисту їй призначили особу, яка здійснювала соціальний патронаж, а саме [PERSON] Вона почала приходити, приносити деякі продукти, говорила, що замінить їй сім'ю, догляне її до смерті і буде допомагати у всьому і добрим словом і ділом. Позивачка була дуже вдячна за опіку, вірила обіцянкам. Гроші на придбання продуктів та інших речей давала вона свої, а крім цього перевила свої гроші на рахунок [PERSON] в розмірі 30000 грн., оскільки вірила, що за ці гроші її доглянуть та поховають. З часом [PERSON] почала настирливо говорити про те, що оскільки вона її доглядає, а позивачка одинока і не має сім'ї, то її (позивачки) будинок могла б переписати на неї, а вона за це зобов'язується постійно доглядати за нею. Позивачка згодилася на її пропозицію укласти договір, про те, що він має так називатися на той час вона не знала, але їй пояснили, що це буде договір в якому буде прописано що відповідачі зобов'язуються доглянути її до смерті, а за це потім отримують у власність її будинок. 26.03.2011 року її відвезли до приватного нотаріуса, де підписала договір не читаючи його, бо довіряла [PERSON] Після укладення договору ще деякий час [PERSON] приходила до неї, доглядала, купувала продукти, але потім вона рідше почала навідуватися, а потім взагалі припинила приходити. Позивач має проблеми зі здоров'ям після перенесеного інсульту, а також проблеми пов'язані з поважним віком, потребою догляду, їй важко ходити та готувати їжу. Після того, як її обманула [PERSON] іншу особу орган соціального захисту для догляду не надав, допомагали сусіди. Через деякий час прийшов [PERSON] та сказав що вона щось довго живе і пора б вже помирати. Після цього випадку їй стало погану, її стан погіршився. Потім [PERSON] почав приходити періодично та вже погрожувати, казав, що зачинить в хаті без будь-яких засобів для існування та буде чекати її смерті. Після того, як про договір позивачка розказала племінниці, остання подивилася на договір і сказала, що це не договір довічного утримання, а договір дарування, і запропонувала допомогти. Згідно умов договору, який був укладений 26.03.2011 року, позивач передала в дар відповідачам житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] Черкаської області. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В. Позивач є пенсіонеркою, людиною юридично не обізнаною, тому вона не знала, що такий вид правочинів, як договір дарування не передбачає обов'язку обдарованого забезпечувати доглядом дарувальника. Позивач знала і розуміла суть того, чого хотіла зробити: передати у власність будинок, а взамін отримати догляд та допомогу. Також просить суд поновити пропущений термін позовної давності для звернення до суду, оскільки, пропустила його через свою юридичну неграмотність та похилий вік. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, позивач пояснила суду, що з відповідачі їй не приходяться родичами, близько двох років після підписання договору відповідачі навідувалися до неї, допомагали по господарству, пололи город, засівали частину городу, ремонту у дворі не робили, вона передала їм 28 тис. грн., бо вони обіцяли її доглянути, договір підписували у нотаріуса Петраченко О.В., що це договір дарування вона не знала, відповідачі обіцяли за цим договором, що вони її будуть доглядати. Позов подала до суду бо через два роки відповідачі перестали до неї приходити. 25 березні 2015 року вона переїхала жити до родичів в с.Палівщину, бо залишатися в своєму будинку не змогла. Кошти на похорон сестри витрачала власні, газети виписувала, як була молода. Як вибиралася з будинку батько [PERSON] погрожував її водієві ножем, через що вона викликала міліцію. Весь цей час вона самостійно обхажувла себе, готувала їсти собі сама, також разом з відповідачем полола огород. До неї приїжджали люди з Слободи, які також хотіли її доглянути за будинок, але вона їм відмовила, бо її вже доглядала [PERSON] Відповідачі та їх представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували. Відповідач [PERSON] пояснила, що вона працює на пошті, познайомилася з [PERSON] як розносила пенсію, газети. Коли заболіла сестра позивачки, то їй подзвонила позивачка та попросила, щоб допомогла, вона не відказали. Як померла сестра позивачки, родичі не приїхали допомагати організовувати похорон, вона допомагали організовувати похорон, платила власні кошти, потім допомогли [PERSON] оформити будинок в спадщину, що залишився від сестри. З [PERSON] у них склалися стосунки як між рідними. [PERSON] запропонувала переписати будинок на її чоловіка, щоб цей будинок не дістався родичам, спочатку вони не хотіли, але остання настоювала на цьому. Вони приїхали до нотаріуса, а там їм роз'яснили, що оформити будинок юридично вигідніше на двох, на неї та її чоловіка. Нотаріус зачитав договір, [PERSON] сказала, що згідна та підписала його. Через рік після смерті сестри позивача, приїжджали її родичі та проклинали її за будинок, вона просила [PERSON] через це розірвати договір дарування, на що [PERSON] не погодилася. Людина, яка ходила до [PERSON] з соціального центру, перестала приходити, бо там дізналися, що в [PERSON] є корова, тому вважали її такою, що не потребує допомоги, оскілки вона сама може утримувати господарство. 28 тис. грн. їй передавалися, проте, це були кошти померлої сестри, яка хотіла, щоб ці кошти передали їй. Вона допомагала переоформити будинок позивачу після смерті сестри по довіреності. До позивача приходила допомагати по господарству через те, що між ними склалися відносини подібні до родинних, домовленості, що позивача будуть доглядати довічно між ними не було. Відповідач [PERSON] пояснив, що з позивачем познайомився після того як померла її сестра, почав допомагати позивачу по господарству, садили разом город, стосунки склалися між ними як родинні, від своєї жінки дізнався, що [PERSON] хоче переписати на нього свій будинок, [PERSON] сказала, що хай краще своїм, ніж чужим дістанеться будинок. Що роз'яснював нотаріус перед підписанням договору зараз не пам'ятає. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків суд дійшов до наступного. З копії договору дарування від 26.03.2011 року вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по [ADDRESS]. П.9 договору визначено, що сторонам роз'яснено зміст статей 717, 718, 721, 722 Цивільного кодексу України, тобто статей, якими врегульовані відносини що виникають між дарувальником та одарованим. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Драбівського районного нотаріального округу Черкаської області Петраченком О.В. Згідно ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно дарунок у власність. Позивач просить суд визнати вищевказаний договір дарування посилаються на ст.229 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Позивач вказує, що помилково уклала договір дарування через праву необізнаність, похилий вік, стан здоров'я, малограмотність. З [PERSON] мала попередню домовленість про надання їй догляду, тому укладаючи договір дарування мала на меті укласти договір довічного утримання. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження позовних вимог суду надані копія паспорту позивача, з якого вбачається, що на момент укладення договору дарування позивачу виповнилося 80 років, довідка про присвоєння позивачу ідентифікаційного номеру, копія договору дарування від 26.03.2011 року, згідно вбачається, що сторони уклали договір при здоровому розумі, ясній пам'яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій. Також надані суду копія державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] розміром 3,1933 га, виданого 08.06.2012 року, копія свідоцтва про смерть [PERSON], сестри позивача, яка померла [INFO] року, копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2011 року, згідно якого [PERSON] отримала в спадщину від [PERSON] земельну діяльну розміром 3,19 га, проте вказані докази, на думку суду не є належними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування. За клопотанням представника позивача судом допитані свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є родичем позивачки, яка йому приходиться тіткою, в лютому місяці 2015 року вона декілька разів дзвонила, передавала через людей щоб він приїхав до неї. Потім він поїхав до [PERSON], вона була стурбована, попросила забрати її та доглянути, проте він їй відмовив, в будинку зустрів [PERSON], за яку тітка сказала, що вона її доглядає, після цього кілька разів ще приїжджав, в будиноку було брудно, тітка ходила в старій одежі, йому нічого не казала. Свідок [PERSON] показала суду, що [PERSON] є її родичкою, двоюрідною сестрою її матері, в них склалися родинні відносини, 24 березня 2015 року [PERSON] переказала через людей щоб вона до неї приїхала чи подзвонила, вона приїхала до неї, довго не могла достукатися, як зайшли в будинок то побачила, що в хаті брудно, речі не випрані, [PERSON] мала хворобливий вигляд, їсти в неї не було чого, сама в магазин вона не дійде, [PERSON] попросила її чоловіка, що б він забрав її, бо вони мене не доглядають, якщо не заберете, буду бігти за машиною На другий день вони проїхали до [PERSON], чоловік забрал корову і теличку, а вона залишилася з [PERSON] в будинку, розмовляли, остання жалілася що не має догляду такого як треба. В цей час до будинку зайшла [PERSON], з нею зайшов чоловік, двоє дітей, і ще один чоловік, між ними виникла лайка, чоловік який зайшов з [PERSON] почав погрожувати. Вони викликали міліцію, як приїхала міліція, міліція втихомирила чоловіка. Міліція сказала щоб вони забирали речі [PERSON], вони забрали речі, під'їхав чоловік з сином і вони з [PERSON] уїхали. [PERSON] сказала, що не хоче з ними жити, бо їм не довіряє. [PERSON] дала їм гроші, довірилася їм, щоб вони її доглядали, вони за хліб гроші забирали. [PERSON] принесла з собою кульок з макаронами, але пізніше сказала, що забере їх додому. З 25 березня 2015 року [PERSON] стала проживати у неї, назад її не повезе, бо вона їх боїться. На похоронах сестри позивачки були всі їх родичі, гроші на похорон давала [PERSON], [PERSON], яку була призначена від совбезу скуплялася, гроші, які не використала повернула назад [PERSON] [PERSON] розраховувала на догляд від відповідачів бо зробила на них заповіт. [PERSON] хотіла щоб вона до неї перейшла жити, але вона не могла. Лікар окуліст сказав, що на одне око [PERSON] не бачить, а на друге бачить погано, хвороба виникла давно. [PERSON] розповідала, що її хитрим образом потягли до нотаріуса [PERSON], [PERSON] взяла її руку і поставила підпис, [PERSON] нічого не читала. В квітні місяці вони приїхали до будинку [PERSON], там були поміняні замки, через це викликали міліцію, міліція сказала що можна забрати всі речі [PERSON] Після смерті [PERSON] вона приїжджала близько двох разів на місяць до [PERSON], допомагала їй. [PERSON], хоч і погано ходить, але сама доглядала корову і теля, а на питання чому не віддала корову відповідала, що [PERSON] погано її доглядає. Також на підтвердження факту виклику міліції представником позивача надано висновок від 30.03.2015 року лейтенанта міліції Рудніцкого М.О. та висновок від 02.04.2015 року лейтенанта міліції О.А.Пархоменко, згідно яких розгляд заявників [PERSON] та [PERSON] припинено, оскільки між конфліктуючими сторонами склалися цивільно-правові відносини. Також судом досліджено за клопотанням представника позивача інвентаризаційну справу на будинок, який був подарований, в якій містяться документи щодо його оформлення та здійснення реєстрації. Аналізуючи докази надані стороною позивач суд дійшов висновку, що вони не містять даних про те, що на момент підписання договору дарування позивач помилялася щодо значення своїх дій, самі покази свідків свідчать, про те, що про обставини укладення договору дарування їм відомо лише зі злів [PERSON] На підтвердження заперечень відповідача за його клопотанням суд допитав свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] показав суду, що [PERSON] розповідала йому, що будинок подарила чужим, щоб своїм не дістався, і щоб «потім вони не ділили кірпічі», бачив як [PERSON] в 2013 році читала газету, до відповідачів ставилася як до рідних. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] виробляла горілку, жалілася їй, що [PERSON] хотіла її отравити, в вересні після року смерті сестри [PERSON], [PERSON] розповідала їй що свій будинок переписала на відповідачів «дарственно». Як робила агітатором то заносила [PERSON] газети, які остання читала без окуляр. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] на неправомірні дій не скаржилася, в минулому році бачила як вона ходила до сусідів, які проживають через будинків 20. Свідок [PERSON] показала суду, що вона працює продавцем в магазині неподалік де проживає [PERSON], взимку 2015 року як на вулиці була ожеледиця зустріла останню, яка скаржилася, що її родичі з с.Павлівщини просять її продати будинок і переїхати до неї, дала їй пораду залишатися в своєму будинку. Близько року в її магазин [PERSON] не приходила, а до цього приходила але не часто, розраховувалася сама, була без окулярів. Згідно п.19 постанови Пленум Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст.229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язані з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчинення правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визначення правочину недійсним. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довів суду належними доказами факт помилки при укладенні договору дарування, і як зазначено вище в постанові пленуму ВСУ незнання закону, юридична неграмотність не є підставою для визнання правочину недійсним.

Outcome: dismissed