Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями в порядку спадкування за заповітом. Позов мотивував тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті померлого відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 25 березня 1992 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області Кононенко Н.Г., згідно з яким заповів усе належне йому майно позивачу. Позивач прийняв спадщину шляхом спільного проживання із спадкодавцем на день смерті. 25 березня 2020 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок після смерті померлого [PERSON] 25.03.2020 року після ознайомлення нотаріуса із наданими документами, була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність свідоцтва про право власності спадкодавця на житловий будинок, в зв`язку з вищезазначеним, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями в порядку спадкування за заповітом. Позивач направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до копії заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кононівської сільської ради Кононенко Н.Г. від 25.03.1992 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження, згідно з яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося заповів [PERSON] . Згідно довідки виданої Кононівською сільською радою Драбівського району Черкаської області від 26.02.2020 року №61 гр. [PERSON] був зареєстрований як голова двору по [ADDRESS] з часу будівництва по 1995 рік. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06.03.1995 серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з копіями довідок Кононівської сільської ради Драбівського району Черкаської області від 02.06.2016 №237 та 26.02.2020 року №59, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . На день смерті гр. [PERSON] мав такий склад сім`ї: [PERSON] , син, [INFO] . [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок що знаходиться в [ADDRESS] в зв`язку із відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлого на майно, про що свідчить копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Починок Ю.В. від 25.03.2020 №70/02-31. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 24.04.2020 року вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] у Драбівській державній нотаріальній конторі не заводилась. Інших спадкоємців що мали б право на обов`язкову частку у спадщині судом не встановлено. Відповідно до копії довідки КП «ЧООБТІ» від 12.03.2020 року №162, станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. 27.02.2020 року на замовлення [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копією технічного паспорта. Між сторонами виникли правовідносини щодо спадщини та регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Цивільного кодексу України 2003 року. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР). Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки позивач на час смерті [PERSON] проживав з ним спільно та був членом його сім?ї, останній вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв таким чином спадщину. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). У силу статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На даний час позивач користується та розпоряджається спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності померлого на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, тому суд вважає, що позивач правомірно набув право власності на вищевказаний житловий будинок, з господарськими спорудами і будівлями, в зв`язку з чим за ним слід визнати право власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб. Таким чином, суд вважає, що позов є обґрунтованим.

Outcome: approved