Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.03.2002 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дочку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , батьком яких в Свідоцтві про народження вказано відповідача. Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на життя та сімейні обов`язки, несумісність характерів. Спільного господарства сторони не ведуть. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам. Шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надав до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просить шлюб розірвати, розглянути справу за його відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, відповідно до Свідоцтва про шлюб, зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 203. Від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження від 18.09.2003 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 586) та сина - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження від 18.10.2013 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 889). Між подружжям досягнуто взаємної згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільних дітей. У відповідності ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе, сторони спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За даних обставин, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України).

Outcome: approved