Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що 23.01.2018 року між позивачем та відповідачами було досягнуто згоди про придбання у них житлового будинку з присадибною земельною ділянкою розташованих за адресою: [ADDRESS] . Ціна нерухомого майна була обумовлена в розмірі 70 000 грн. Після чого між нами було досягнуто домовленості, що позивач віддаю кошти за вказане нерухоме майно, а відповідачі зі свого боку зобов`язалися, що після сплати суми нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу до 21.03.2019 року. Після отримання грошей, відповідачі договір належним чином не посвідчили, на прохання посвідчити його нотаріально, посилаються на дальність свого проживання та місця роботи. Позивач вважає, що між ним та відповідачами, які є власниками нерухомого майна досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, ним сплачено всю вартість майна, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв`язку із чим вважає, що за ним можливо визнати право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, прохав задовольнити позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надавши до суду заяви, в яких прохали розглянути справу без їхньої участі, визнали позовні вимоги. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі статтею 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Відповідачам на підставі свідоцтв про право на спадщину серії [NUMBER] та 736879 від 25.05.2016 року на праві власності належить житловий будинок з присадибною земельною ділянкою площею 0.1083 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8-11). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 7 є розписка відповідачів про отримання ними плати за житловий будинок з присадибною земельною ділянкою, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , згідно якої позивач придбав у відповідачів нежитлову будівлю, що належала останнім на праві власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідачі, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі ними не оспорюються, у зв`язку із чим вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку.

Outcome: approved