Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

До Пустомитівського районного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову покликається на те, що у шлюбі із [PERSON] перебуває із 10 вересня 1995 року. За час перебування у шлюбі відповідачем була набута частка у статутному капіталі Приватного підприємства «Еко-житлпромбуд», яке збудувало нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку із тим, що статутний капітал, а також майно приватного підприємства належить подружжю на праві спільної сумісної власності просить поділити спірну нежитлову будівлю, виділивши їй та відповідачу по 1/2 ідеальних частки у праві власності. У даній справі із самостійним позовом звернулося ПП «Еко-житлпромбуд». Просить визнати за ним право власності на збудовану нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що майно юридичної особі належить на праві власності їй, а не засновникам, а спірна будівля була збудована ПП «Еко-житлпромбуд» на земельній ділянці, яка відводиться підприємству для будівництва та обслуговування готельно-відпочинкового комплексу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] первісні позовні вимоги підтримав, позов ПП «Еко-житлпромбуд» заперечив, дав аналогічні пояснення викладеним у первісному позові. Просить первісний позов задоволити, а в позові ПП «Еко-житлпромбуд» просить відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явивися, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти задоволення позову [PERSON] про поділ майна подружжя заперечив, щодо вирішення позову ПП «Еко-житлпромбуд» поклався на розсуд суду. Представник Оброшинської сільської ради в судове засідання не з»явився про причини неявки суд не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник ПП «Еко-житлпромбуд» у судовому засіданні позовні вимоги підприємства підтримав у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються первісний та зустрічний позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а позов ПП «Еко-житлпромбуд» задоволити з наступних підстав. Між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб 10 вересня 1995 року. Приватне підприємство «Еко-житлпромбуд» створене у 2007 році. Згідно зі статутом підприємства єдиним його засновником є [PERSON] Висновком ДП «Львівський лісгосп» від 29.10.2007 року № 350 погоджено вилучення земельної ділянки ПП «Еко-житлпромбуд» за умови відшкодування збитків, нанесених лісовому господарству. Висновком Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства від 29.10.2007 року №565/02 погоджено вилучення земельної ділянки лісового фонду загальною площею 0,4 га ПП «Екожитлпромбуд» у порядку, передбаченому чинним законодавством. Актом комісії по визначенню розміру збитків власникам землі та землекористувачам визначено розмір збитків, нанесених ДП «Львівське лісове господарство» внаслідок вилучення земельної ділянки. Платіжним дорученням №125 від 17.01.2008 року підтверджується сплата ФОП [PERSON] збитків, нанесених лісовому господарству в сумі 83302,00 грн. Листом від 25.02.2008 року №76 Оброшинська сільська рада просила ДП «Львівський лісгосп» у зв'язку із відсутністю бюджетного фінансування зарахувати кошти, сплачені ФОП [PERSON] як кошти, сплачені Оброшинською сільською радою за відшкодування збитків, нанесених лісовому господарству в кв. 34, кв. 37 Лапаївського лісництва . Листом від 31.10.2007 року №902 Оброшинська сільська рада просила Пустомитівську РДА Львівської області розглянути вилучення земельної ділянки площею 0,95 га ПП «Еко-житлпромбуд» для облаштування та обслуговування мотельно-відпочинкового комплексу. Рішенням № 161 від 05.12.2007 року Оброшинської сільської ради вирішено звернутися з клопотанням до Пустомитівської РДА про надання дозволу ПП «Еко-житлпромбуд» на збір матеріалів попереднього погодження вибору земельної ділянки площею 0,95 га. Листами від 14.12.2007 року № 975 та №976 Оброшинська сільська рада просила ДП «Львівське лісове господарство» та Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства дати згоду на вилучення з державного лісового фонду земельну ділянку площею 0,55 га в кв. 34, 37, що знаходиться в держлісфонді Лапаївського лісництва Оброшинської сільської ради для облаштування та обслуговування мотельного комплексу ПП «Еко-житлпромбуд» (копії листів додається). Висновком від 29.12.2007 року № 930/02 ЛОУ ЛМГ погодило вилучення земельних ділянок площею 0,55 га Лапаївського лісництва. Листом від 17.03.2008 року №271 Оброшинська сільська рада просила Службу автомобільних доріг у Львівській області виготовити попередні технічні умови для розміщення об'єкту придорожнього сервісу ПП «Еко-житлпромбуд» біля існуючого з'їзду в урочище «Дубок» в кв. 34, кв. 37 Лапаївського лісопаркового господарства. До матеріалів позовної заяви додається попередня схема організації заїзду-виїзду для об'єкту придорожнього сервісу. Згідно з викопіюванням (копія додається), земельна ділянка надана для попереднього погодження під будівництво готельно-відпочинкового комплексу в с. Оброшино розміром 0,98 га. Листом Оброшинської сільської ради від 24.01.2008 року повідомлено Голові Пустомитівської РДА, що ПП «Екожитлпромбуд» згідно угоди про співпрацю організовано та профінансовано роботи та послуги щодо благоустрою території населеного пункту на загальну суму 110450 гривень На зазначеній вище земельній ділянці з метою забезпечення її цільового використання було збудовано нежитлове приміщення, загальною площею 3,9 кв.м. Згідно з поверховим планом та експлікацією, виготовленими ОКП ЛОР БТІ та ЕО за адресою: [ADDRESS] знаходиться нежитлова будівля, загальною площею 3,9 кв.м. Суд вбачає з матеріалів справи, що хоча технічний паспорт виготовлявся на замовлення [PERSON] та ним були сплачені лісовтрати, спірний об'єкт нерухомості був збудований та знаходиться на земельній ділянці, яка відводиться ПП «Еко-житлпромбуд». Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 3 липня 2013 року юридична особа є власником майна, переданого їй учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України). З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу вони є власністю самої юридичної особи, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Тому, на думку суду у даній справі відсутні підстави для визнання спірного об'єкта спільною сумісною власністю подружжя Ханик та його поділу, оскільки такий був збудований юридичною особою, засновником якої є один із подружжя. Суд також приходить до висновку, що спірний об'єкт збудований у відповідності до цільового призначення земельної ділянки, проведене будівництво відповідає чинним державним будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки та санітарному законодавству і є придатним до подальшої експлуатації. Проведення будівництва в Україні здійснюється у відповідності до закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», діючих на момент будівництва Державних будівельних, санітарних та пожежних норм. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Стаття 376 ЦК України визначає, що самочинним будівництвом вважається житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони: 1) збудовані (будуються) на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, тобто: а) за відсутності у забудовника правових підстав для користування земельною ділянкою; б) з порушенням цільового призначення земельної ділянки (відповідно до ст. 18 ЗК України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, кожна з яких має особливий правовий режим); 2) збудовані (будуються) без належного дозволу; 3) збудовані (будуються) без належно затвердженого проекту; 4) збудовані (будуються) з істотними порушеннями будівельних норм і правил (при цьому слід виходити з того, чи можливе усунення виявлених порушень і недоліків). Суд також звертає увагу на те, що для визнання об'єкта нерухомості самочинно збудованим, ст. 376 ЦК України не вимагає наявності всіх вказаних ознак в сукупності, достатньо хоча б однієї з них. Як об'єкт самочинного будівництва розглядається не лише новозбудовані об'єкти, а й перебудовані, переобладнані, реконструйовані тощо. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК України). Водночас, у визначених ст. 376 ЦК випадках право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою за рішенням суду. У вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване майно суд виходить з того, що самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно, за таких умов: а) надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване самочинно нерухоме майно і прийняття судом рішення про визнання права власності за цією особою; б) на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує прав інших осіб. З врахуванням наведених правових норм та тих обставин, що будівництво ПП «Еко-житлпромбуд» на земельній ділянці нерухомого майна не порушує прав та інтересів інших осіб, відповідає вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил; здійснено на земельній ділянці згідно з її цільовим та функціональним призначенням, наявні всі підстави для визнання за підприємством права власності на нежитлову будівлю під літерою А-1 по [ADDRESS] в судовому порядку. Доказів неправомірності набуття Позивачем права власності на спірне майно в матеріалах справи немає. Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно частини 2 цієї статті порядок державної реєстрації права власності на нерухомість встановлюється законом. Реєстрація речових прав на нерухоме майно здійснюється органами БТІ за місцезнаходженням цього майна в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, відповідно до ст. 19 цього Закону, є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. У відповідності до ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] та її представником не подано жодного доказу, що спірне майно є збудоване за спільні кошти подружжя, або набуте ПП «Еко-житлпромбуд» неправомірно. За таких обставин суд приходить до висновку, що наявні усі підстави для визнання права власності на спірний об'єкт за ПП «Еко-житлпромбуд», а у задоволенні позову про поділ зазначеного майна як спільного майна подружжя слід відмовити.

Outcome: dismissed