Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім нього, в квартирі зареєстрований попередній власник квартири, який фактично не проживає з позивачем та не оплачує комунальні послуги. Наголошує, що житлово-комунальні послуги сплачуються тільки ним, відповідач до житла не зявляється, фінансово не допомагає, що змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку передбаченому законодавством, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, в звязку з чим суд, враховуючи заяву позивачів, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім [PERSON] в даній квартирі, зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою № 548 від 03.03.2015 року, виданою комунальним підприємством «Житлово експлуатаційне підприємство № 50» Дніпропетровської міської ради. У відповідності до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає та ніколи не проживав. Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання та не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин понад один рік. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням. Таким чином, порядок зняття з реєстрації визначений законом та підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд не вбачає. \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial