Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначила про наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2016 року. Шлюб було зареєстровано Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1835. Спільних дітей у подружжя не має. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що за останній рік між ними відносини поступово погіршилися. Кожен із них має різні погляди на життя, шлюб та сім'ю, ведення господарства. Шлюбні відносини припинені з грудня 2017 року. На цей час їх сім'я фактично розпалася, шлюб існує формально, тому його збереження є недоцільним. Майнових претензій у позивача до відповідача немає. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку, до суду надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, до суду надав нотаріально посвідчену заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та просив розглядати справу за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2016 року.(а.с. 15) Шлюб було зареєстровано Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1835. Спільних дітей у подружжя не має. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини. Спору щодо поділу майна між сторонами немає. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя, шлюб носить формальний характер. Тому, виходячи з викладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). У відповідності зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище, у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині.

Outcome: approved