Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави звернувся позивач [PERSON] до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області (далі - Центр) про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5 000, 00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 11.02.2021 року Полтавським окружним адміністративним судом задоволено позов [PERSON] до Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області, яким визнано протиправним дії Центру щодо ненадання захисника при розгляді скарги [PERSON] . Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 року було задоволено клопотання про залучення захисника для здійснення захисту та доручення Полтавському обласному центру з надання безплатної вторинної допомоги забезпечити прибуття захисника у судове засідання 23.07.2020 року. Однак Центром ухвала Кобеляцького районного суду не була прийнята до виконання, оскільки в ухвалі не було вказано до якої категорії осіб відноситься [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». 05.08.2020 року слідчим суддею Кобеляцького районного суду м. Полтави у задоволенні скарги [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП Полтавської області, що полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань було відмовлено. Моральну шкоду заподіяну Центром позивач оцінює у 5000 грн. Ухвалою суду від 24.05.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 17.06.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Вказує, що відповідно до ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 року у справі № 532/1328/20 [PERSON] оскаржував бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, що полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. В ухвалі Кобеляцького районного суду Полтавської області від 05.08.2020 року вказано, що 23.07.2020 року відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020170190000476 за ознаками кримінального правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 364 КК України за заявою [PERSON] були внесені. Отже, у [PERSON] не було підстав для оскарження бездіяльності посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР, оскільки по його заяві від 06.07.2020 року такі відомості були внесені до ЄРДР 23.07.2020 року. Крім того, позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає моральна шкода, не доведено факт завдання йому моральних страждань, душевних переживань чи психологічного розладу, наявність немайнових втрат, що настали у зв`язку з бездіяльністю Центру, не зазначено та не надано доказів, якими доказами це підтверджується. 16.07.2021 року відповідач Державна казначейська служба надала відзив на позовну заяву, у якій просили відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державної казначейської служби в повному обсязі. Вказували, що відповідно до ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі особою , яка її завдала. З огляду на вказане, відшкодовувати матеріальну шкоду, завдану протиправною бездіяльністю посадовою особою Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області має саме та юридична особа працівник, якої своїми діями чи бездіяльністю привів до завдання матеріальної шкоди. У зв`язку з цим, матеріальна шкода у разі її доведення позивачем необхідно стягувати за рахунок асигнувань Центру. Водночас вказували, що позивач має довести наявність моральної шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину. Позивачем не надано жодного доказу для підтвердження факту заподіювання моральної шкоди, а саме розмір шкоди, причинний зв`язок цієї шкоди із неправомірними діями заподіювача шкоди, розрахунок щодо суми визначення моральної шкоди, що є обов`язковим у даній категорії справ. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзиви, в якій він просив позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5 000, 00 грн. моральної шкоди. Вказував, що 11.02.2021 року рішенням Полтавського окружного адміністративного суду задоволено позов [PERSON] до Центру, яким встановлено факт протиправної бездіяльності Центру щодо розгляду ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 у справі № 532/1328/20 у частині призначення захисник для представництва інтересів у суді. Бездіяльність Центру щодо непризначення захисника для представництва інтересів [PERSON] у Кобеляцькому районному суду Полтавської області позбавила позивача права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги під час розгляду його скарги в даному суді. Наявні докази у справі свідчать, що бездіяльність Центру створила у позивача певні негативні емоції, а саме розчарування, відчуття несправедливості, тривалу невизначеність через відсутність адвоката, який би міг надати позивачу професійну правничу допомогу під час розгляду скарги у суді у вказаній справі. Вказує на свій особливий чутливий соціальний статус, оскільки він є засудженим до покарання у вигляді довічного позбавлення волі та не має необхідних професійних знань у сфері права, а отже не має усіх достатніх засобів для реалізації свого права на професійну правничу допомогу у необхідному обсязі. Тому вважає доведеним спричинення негативних емоцій позивача внаслідок бездіяльності, що спричинило позивачу страждання, які заподіюють йому моральну шкоду. У зв`язку з цим між бездіяльністю та душевними стражданнями позивача наявний причинно-наслідковий зв`язок. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до такого висновку. Установлено, що 21.07.2020 [PERSON] звернувся до Кобеляцького районного суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 у справі №532/1328/20 відкрито провадження за скаргою [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області та задоволено клопотання про залучення захисника для здійснення представництва інтересів заявника [PERSON] та доручено Полтавському обласному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечити прибуття захисника в судове засідання. На вказану ухвалу суду Центр листом від 23.07.2020 за №03.1-27/759 повідомив про неможливість прийняття до виконання ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 у справі №532/1328/20, оскільки в ухвалі не зазначено до якої саме із вразливих категорій населення відноситься скаржник [PERSON] . У відповідь на вказаний лист Центру Кобеляцький районний суд Полтавської області листами від 31.07.2020 за вих.№04-16/6614/2020 та від 04.08.2020 за вих.№04-16/6677/20 у зв`язку з невиконанням Центром ухвали від 22.07.2020 повідомив, що вироком Апеляційного суду Полтавської області [PERSON] засуджений до довічного ув`язнення та відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань», а тому відповідно до пункту 7 частин першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» має право на призначення адвоката. 05.08.2020 слідчий суддя Кобеляцького районного суду Полтавської області Мороз Т.М. за участю заявника [PERSON] розглянула в режимі відеоконференції його скаргу на бездіяльність посадових осіб Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області, постановила ухвалу про відмову у задоволенні скарги [PERSON] . Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року задоволено позов [PERSON] до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області про визнання дій протиправними. Визнано протиправними дії Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Полтавській області щодо ненадання [PERSON] захисника відповідно до пункту 7 частини першої статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» на підставі ухвали Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22.07.2020 року у справі №532/1328/20. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з перерахованих обставин, позивач вважає, що у даному випадку має місце делікт - правопорушення, за яке має настати цивільна відповідальність, а саме сплата відповідачем компенсації за спричинення моральної шкоди, яку він визначає сумі 5 000 грн. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України, статтею 23 якого визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній і чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3). Згідно з п. п. 4, 5 зазначеної Постанови у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини першої ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Виходячи з приписів ст. ст.23, 1167 ЦК України, підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з наступних елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Як регламентовано частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на це зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Позивач [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що через протиправну бездіяльність відповідача йому було спричинено негативні емоції, а також закінчення місцевим судом розгляду скарги, під час якого позивач був позбавлений права на правову допомогу. Однак такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачем не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу спричинення йому моральної шкоди. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч означеній нормі позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з бездіяльністю відповідача, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. При цьому, зважаючи на характер спору, позивач не звільнений від обов`язку доведення позовних вимог про стягнення суми на відшкодування моральної шкоди. Таким чином, відповідно до вимог ч.1 ст.1167 ЦК України у співвідношенні з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач мав би довести: наявність моральної шкоди; наявність неправомірних рішень, дій чи бездіяльності відповідача; наявність причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, діями чи бездіяльністю відповідача та завданою позивачу моральною шкодою, а також наявність вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди у визначеному ним розмірі. Проте позивачем не наведено чітких та конкретних підстав на відшкодування моральної шкоди в розмірі заявлених позовних вимог. Самі по собі негативні емоції, на які вказує позивач, не свідчать про спричинення йому внаслідок неправомірних дій Центру моральної шкоди за даних обставин справи. Водночас, суд бере до уваги те, що позивач [PERSON] лише під час судового засідання його скарги у справі № 532/1328/20 Кобеляцьким районним судом Полтавської області 05.08.2020 року дізнався про відмову у залученні до розгляду адвоката. При цьому відмова у задоволенні скарги Кобеляцьким районним суду Полтавської області 05.08.2020 обумовлена тим, що Кобеляцьким ВП ГУНП в Полтавській області 23.07.2020 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020170190000476 за ч. 1 ст. 364 КК України за заявою [PERSON] . Отже відмова у задоволенні скарги не була спричинена ненаданням Центром адвоката при розгляді справи. Окрім копії судового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту завдання будь-яких страждань, втрат немайнового характеру, що настали, яких він міг зазнати у зв`язку з бездіяльності відповідача. Разом з тим, рішення суду не підтверджує спричинення йому страждань, не вказує на їх тривалість та характер. Натомість, зазначені обставини ґрунтуються лише на позовній заяві. Отже, позивачем не надано суду належних доказів дійсного спричинення відповідачем моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача та моральним станом позивача за наведеними вище критеріями їх оцінки. Також позивачем не доведено такого рівня страждань, що він їх оцінив у грошовому виразі в сумі 5000 грн., які б вказували на необхідність відшкодування шкоди та визначення судом відповідної компенсації. Аналізуючи зазначені обставини, суд вважає, що доводи позивача про завдання йому моральної шкоди з вини відповідача не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами під час судового розгляду. Таким чином, на основі представлених суду доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, і взаємний зв`язок у їх сукупності, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed