Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна [PERSON] до Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на все майно що належало їй на день смерті, яке складається з земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,0300 га кадастровий номер 4825482200:06:000:0497, площею 0,0310 га кадастровий номер 4825482200:04:000:0459 та площею 4,5735 га кадастровий номер 4825482200:06:000:0107, що розташовані на території Кам`яномостівськї сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Спадкодавець за життя склала заповіт яким заповіла зазначені земельні ділянки позивачеві. Позивач звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу та відсутність підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивача є звернення до суду, оскільки інша можливість отримати свідоцтво про право на спадщину відсутня, тому просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнати за ним право власності на зазначені земельні. Позивач та його представниця в підготовче засіданні не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином; представниця позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач про час, дату та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнають повністю. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічним засобом здійснює не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19 лютого 2014 року виконавчим комітетом Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, [PERSON] померла [INFO] , у віці 86 років, в с. Катеринка Первомайського району Миколаївської області, актовий запис №16. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке складається земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,63 га: площею 0,0300 га кадастровий номер 4825482200:06:000:0497, площею 0,0310 га кадастровий номер 4825482200:04:000:0459 та площею 4,5735 га кадастровий номер 4825482200:06:000:0107, розташованих в межах території Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які належать спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №057871, що підтверджується копією державного акту та інформацією Управління Дергеокадастру у Первомайському районі Миколаївської області Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 03.06.2016 за №29-14.05-0.4-1977/0/25-16, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.07.2020 р. НВ-4809950772020, НВ-4809950822020, НВ-4809950792020. За життя спадкодавець заповіла зазначені земельні позивачу, що підтверджується копією заповіту від 01 жовтня 2013 року, посвідченого секретарем Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №103. Згідно з довідкою Виконкому Кам`яномостівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області від 10.02.2021 року №164 останнім місцем проживання спадкодавця було [ADDRESS] . На день смерті з померлою за даною адресою проживав з січня 2013 року без реєстрації її онук [PERSON] . Із заяви позивача від 26.11.2020 року, яка міститься у спадковій справі № 353/2020 заведеній після смерті [PERSON] . вбачається, що спадщину за заповітом він прийняв. Інформації щодо інших спадкоємців спадкова справа не містить. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії Другої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.12.2020 р. за №1164/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу та підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавець за життя володіла вищезазначеним нерухомим майном, позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, оскільки проживав на день смерті з спадкодавцем; оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку позивач не має можливості. За таких обставин, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Норми права, які застосовував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно\~зі ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ст. 316 ЦК України\~встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1\~ст. 317\~\~ЦК України\~встановлено, що\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1\~ст. 319\~\~ЦК України\~встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1\~ст. 321\~\~ЦК України\~встановлено, що\~\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України \~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями\~ст. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК України \~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1225 ЦК України \~право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ч. 1,3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих у вказаній Постанові\~вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно з приписами ч.2 ст. ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою\~статті 29 ЦК України\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. У постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона\~зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно із частинами 1, 4\~статті 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім того, суд дійшов висновку, що оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку позивач не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved