Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовними вимогами до [PERSON], третя особа [PERSON], стосовно виділення в натурі частку майна, що знаходиться в спільній часткової власності, згідно вимог ст. 463 ЦК України. Свої вимоги позивач, та її представник - [PERSON], у судовому засіданні, обґрунтовували тим, що позивачка є власницею ? частини житлового будинку [ADDRESS], а також 3/4 частками автомобілю ВАЗ 21053, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та 3/4 частка автомобільного причепу марки ВМЗ 9601, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], які належать їй на підставі свідоцтва про право на спадщину після закону після смерті її чоловіка [PERSON]. Вказаний автомобіль та причеп, на думку позивача, та її представника, відносяться до сумісної власності подружжя, тому позивачки на день смерті її чоловіка [PERSON] належала ? частина вказаного майна. Вказане майно знаходиться у спільній часткової власності із сином покійного - [PERSON]. У зв'язку із небажанням відповідача у добровільному порядку поділити спадкове майно, позивачка, та її представник, просять суд виділити частку будинку у натурі, відповідно до висновків будівельно-технічної експертизи, клопотання про проведення якої було подано до суду представником позивачки, а у разі неможливості виділити ідеальну частку, визначити грошову оцінку частини будинку та надати компенсацію одному з власників. Крім того позивачка, та її представник, просять суд визначити розмірі компенсації, яку повинна сплатити позивачка співвласнику автомашини та причепу, за належну йому ? частки, а також з урахуванням розподілу будинку визначити порядок користування земельною ділянкою. Відповідач, та його представник. Із позовними вимогами позивачки не погодились, та подали до суду зустрічну позовну заяву, в якою просили суд визнати що [PERSON] фактично прийняв спадщину у вигляді ? частини домоволодіння [ADDRESS], після смерті свого батька, визнати за ним право власності на ? частку будинку [ADDRESS] , визнати право власності на ? частину нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS], скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 04.09.2008 року, яке видане [PERSON] після смерті [PERSON], та скасувати державну реєстрацію вказаного права на спадщину в КП ОМБТІ та РОН. Крім того, відповідач, та його представник, вважали, що автомобіль ВАЗ 21053, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобільний причеп марки ВМЗ 9601, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], належав на день смерті [PERSON], та належить спадкоємцям у рівних частках. У судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON], відмовились від позовних вимог стосовно визнання права власності на частки будинку [ADDRESS] , а також нежилого приміщення за адресою: [ADDRESS]. Представник відповідача, також пропонував, визнати, що за [PERSON], фактично виникло право власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS], в порядку набувальної давності, у зв'язку з тим, що його батько - [PERSON], з 1977 року у даному будинку не проживав, мешкаючи окремо із [PERSON], а [PERSON] проживаючи постійно у будинку більш ніж десять років набув право власності у порядку ст. 344 ЦК України. Представник третій особи [PERSON] - [PERSON], не заперечувала проти розподілу спадкового майна. Суд, проаналізувавши надані сторонами докази, та вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] таким що не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Як встановлено у судовому засіданні, після смерті [PERSON], яка сталась [INFO], відкрилась спадщина. Згідно, свідоцтва на права на спадщину за законом від четвертого вересня дві тисячі восьмого року спадкоємицею ? частки спадщини [PERSON]. яке складається із ? частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], є його дружина [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про права на спадщину за законом від шостого грудня дві тисячі сьомого року спадкоємцем ? частки майна [PERSON], яке складається з права на ? частку легкового автомобіля марки ВАЗ 21053, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та права на ? частку причіпу марки ВМЗ 9601, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є його дружина [PERSON]. Свідоцтво на право на спадщину за законом на іншу частину спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] не видавалось. З боку [PERSON] суду не було доведено підстав визнання його фактично прийнявши спадщину, після смерті батька. Так, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, якій постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленому для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, та проти цього не заперечував сам [PERSON], та його представник, що на час відкриття спадщини спадкодавець [PERSON] не проживав разом із [PERSON]. Крім того, судом не може бути визнано за [PERSON] фактичне набуття право власності у зв'язку із спливу набувальної давності. Аналіз положень ст. 344 ЦК України, дозволяє суду зробити висновок, про те, що сам по собі сплив набувальної давності не є достатньою підставою для набуття володільцем права власності за набувальною давністю на нерухоме майно. Для набуття права власності на такі об'єкти володілець має звернутися до суду із заявою про визнання за ним права власності, що виникло зі спливом набувальної давності. У судовому засіданні з боку заявника повинно бути доведено сам факт добросовісного заволодіння чужим майном та володіння ним протягом десяти років. Набрання таким рішенням законної сили є підставою для реєстрації права власності. Згідно ч.1 та 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, та, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ч.1 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Приймаючи до уваги, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, [PERSON] не є власником ( співвласником) ? частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS], а лише, згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України має право на спадщину, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON]. Вказані факти. У своєї сукупності є також і підставою у відмові у задоволенні вимог про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 04.09.2008 року, спадкова справа №547/2005, зареєстрованого в реєстрі №3-356, та скасування державної реєстрації права на спадщину в КП МБТІ та РОН. В свою чергу, вимоги [PERSON] щодо виділення її частки із майна, що є у спільні часткової власності, у зв'язку з тим, що спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України. Частка [PERSON] у праві власності на ? частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] визначена відповідно до свідоцтво про права спадщини за законом, яка зареєстровано у МБТІ та РОН. Однак не зареєстровано право власності на іншу частку у вказаному домоволодінні, тому відсутня і спільна ( часткова) власність, частку із якої можливо виділити на підставі вимог ст. 364 ЦК України. Також не отримано право на спадщину за законом і відносно часток легкового автомобіля марки ВАЗ 21053, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та причепу марки ВМЗ 9601, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, посилання позивачки, на те, що вказані транспортні засоби є спільною сумісною власністю, також не встановлено рішенням суду, та взагалі таки вимоги перед судом не ставились. Вищенаведене, не дозволяє вважати вказані транспортні засоби спільною частковою власністю.

Outcome: dismissed