Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області на підставі ухали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2018 року надійшла вказана цивільна справа за позовом [PERSON], в якому вона просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляться від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини, не цікавиться її життям та не відвідує її. Також відповідач не утримує дитину, аліменти не сплачує, в зв'язку з чим станом на червень 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 4852,50 грн. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Харківської міської ради в особі Департаменту служб у справах дітей надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки батько дитини не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться розвитком, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує, борг за аліментами станом на 30.06.2018 р. складає 4852,50 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові, проти заочного розгляду не заперечували. Представник Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Харківської міської ради в особі Департаменту служб у справах дітей Голубова О.С. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 19.11.2018 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька (актовий запис №388 від 25.04.2006 року). Батьки дитини [PERSON], [INFO], в зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до довідки УПСЗН Холодногірського району Харківської міської ради від 28 березня 2018 р. за № 6329010965 [PERSON] разом із малолітньою [PERSON], [INFO], з 24.03.2018 р. мають зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщених осіб за адресою: [ADDRESS].Згідно з відомостями паспорту громадянина України [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] З відомостей, наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управлінням з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України Донецькій області за № 1401.2.3-18763/1401.2.3.2-18 від 22.10.2018 р., відповідач [PERSON], [INFO], станом на 17.08.2017 р. документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER], виданого 17.08.2017 р. підрозділом 5901, адресою місця проживання зазначено: [ADDRESS]. Згідно із свідоцтвом про право власності на житло № 1330 ід 25.10.2010 р., виданим Донецькою міською радою Донецької області, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної частково приватної власності позивачу [PERSON], її малолітній дочці [PERSON], а також [PERSON] Та [PERSON] по 1/4 частці. Відповідно до довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 127 імені Г.К. Жукова Харківської міської ради від 27.06.2018 року за № 349/01-32 за час навчання з 02.04.2018 року по 25.05.2018 року [PERSON], [INFO], вчителі школи та класний керівник [PERSON] не бачили [PERSON] з [PERSON]. Батько [PERSON] не звертався до вчителів та адміністрації ХЗОШ № 127 з приводу навчання своєї доньки. На підставі судового наказу Жовтневого районного суду м. Харкова від 4 травня 2018 року у цивільній справі № 639/1927/18 (провадження № 2-н/39/90/18) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 16.04.2018 р. та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості № 56574706 від 06.09.2018 р., здійсненим державним виконавцем Червоногвардійського відділу державної виконавчої служби міста Макіївка Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, станом на 06.09.2018 р. загальна заборгованість з виплати аліментів складає 9122,70 грн. Позивач зверталась до суду з приводу надання їй дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька, що підтверджується копією резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м. Харків від 11 червня 2018 року у цивільній справі № 639/2266/18. Разом з тим, суд не бере до уваги пояснювальну записку класного керівника 7-А класу школи № 58 м. Донецька щодо участі батька у вихованні дитини [PERSON] та довідку центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Макіївки щодо стану здоров'я дитини [PERSON] як неналежні докази, оскільки відповідно до абз. 3 ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18 січня 2018 року, який набув чинності 24 лютого 2018 року, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила про те, що вона є класним керівником дитини [PERSON]. Відповідача [PERSON] вона ніколи не бачила, до школи батько дитини ніколи не з'являвся. Вихованням дитини займається матір дитини [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що він є братом позивача. Батько дитини [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не телефонує, життям дитини не цікавиться. В судовому засіданні була заслухана думка дитини [PERSON], [INFO], з приводу вказаного спору. Так, [PERSON] повідомила про те, що батько їй не телефонує та не відвідує, зі святами не поздоровляє, дарунків не дарить, матеріальної допомоги не надає. В останнє бачила батька у м. Макіївка, коли мати отримувала згоду батька на виїзд дитини за кордон. Батько при зустрічі не виявляв до неї батьківських почуттів. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дочки, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, та не утримує її. А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved