Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась позивач із позовом до [PERSON], про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано за рішенням суду від 26.07.2014 року, сторони у справі мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та знаходиться на її утриманні. З відповідачем вони разом не проживають, у добровільному порядку матеріальну допомогу він не надавав, у звязку з чим вона звернулась до суду та рішенням Краснолиманським міським судом від 26 липня 2010 року на її користь на утримання дітей з відповідача було стягнуто аліменти до повноліття доньок. Матеріальний стан позивача не дає можливості самостійно повною мірою забезпечити потреби дітей. В звязку з чим просить стягнути з відповідача по справі на її користь додаткові витрати на дітей у розмірі 6200 (шість тисяч двісті )гривень. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити, з мотивів наведених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечив, мотивуючи тим, що позов є безпідставним та документально необгрунтованим, оскільки позивач зазначає, що згідно із довідкою поліклінічного відділення Словянської лікарні [PERSON] та [PERSON] перебувають на диспансерному обліку, але самої довідки не надає. Також позивач надає суду чеки на придбання ліків, але самого призначення від лікаря не має. Відповідач також пояснив, що працює на Краснолиманському ПП «Луч» і на даний час з нього стягуються аліменти на утримання дітей. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Позивач є матірю, а відповідач є батьком неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 258566 (а.с. 46), [PERSON], [INFO] що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 258565 (а.с.45), та визнано сторонами в судовому засіданні. Доньки проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Краснолиманським міським судом від 26.07.2010 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 06.07.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 47). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути оплати за придбання шкільного одягу, взуття, шкільних приладів та ліків на лікування дітей. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. На підтвердження понесених витрат, позивачка надала суду копії квитанцій на загальну суму 6200 грн. (а.с. 9-13, 31-40). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат понесених нею на дитину для її лікування, а саме придбання ліків, суд виходить з наступного. За змістом наданої позивачем медичної документації діти сторін перебувають на «Д» обліку у лікарів. У звязку з чим часто хворіють на простудні захворювання і потребують санаторно-курортного лікування. На підтвердження своїх вимог у цій частині позивачка надала суду аптекарські чеки (а.с. 31-37). У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї, в даному випадку у зв'язку із хворобою, оскільки дитина потребує лікування. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст.ст.181, 182 СК України. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат або з вимогою про їхнє попереднє фінансування, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Вивчивши зміст зазначених чеків, суд приймає до уваги вартість ліків вказаних у чеках. Половина вартості вказаних товарів розрахована судом і становить 1550,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину пов'язані з її хворобою. Необхідність придбання інших ліків не підтверджується медичною документацією, а за змістом іншої частини чеків позивачкою були придбані природно потрібні товари, які в розумінні положень ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину. На підставі викладеного,

Outcome: partial