Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ»), в якій банк просив стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 21551,52 грн. та витрат зі сплати судового збору у розмірі 2102\~грн. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між Публічним акціонерним товариства «Банк Ренесанс Капітал» (далі ПАТ «Банк Ренесанс Капітал») та [PERSON] 26 грудня 2012\~року укладений кредитний договір № 26250018656289, відповідно до умов якого [PERSON] виданий кредит у розмірі 10448,47 грн. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність внаслідок приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», тому позивач у справі є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, позивач направив письмову вимогу на адресу відповідача, однак відповідач не відреагувала на цю вимогу, таким чином у відповідача перед позивачем станом на 28 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 21551,52 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 10827,41 грн.; заборгованості за процентами 10714,11 грн.; заборгованості за комісією 10 грн. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 104, 258, 259, 530, 549, 629, 1050 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити. 23 листопада 2020 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якій представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «ПУМБ» та стягнути на користь [PERSON] понесені нею судові витрати, посилаюсь на наступне. Вказує, що позивач посилається на невиконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №\~26250018656289 від 28 грудня 2012 року, але сам договір відсутній, оскільки [PERSON] ані з ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», ані з ПАТ «ПУМБ» кредитний договір не укладала. Так позивачем до позовної заяви додано: копію документа - пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування «оферта», підписаний 26 грудня 2012 року [PERSON] та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», за умовами якого пропозиція є невід`ємною частиною договору карткового рахунку, який складається окрім цієї пропозиції й умовами, ще із правилами користування платіжними картками банку та тарифами за ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. Правила користування платіжними картками банку та тарифами обслуговування карткових рахунків фізичних осіб у АТ «Банк Ренесанс Капітал» на дату укладення договору, як його невід`ємної частини, в матеріалах справи відсутні. У матеріалах справи наявні загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, редакція від 27 серпня 2012 року, які діяли у ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», при цьому графік платежів, за яким [PERSON] повинна була сплачувати щомісячні внески, у матеріалах справи відсутні. Зазначає, що при встановленому ліміті овердрафту в розмірі 8000 грн., не може борг за овердрафтом (тілом кредиту) складати 10827,41 грн. Як убачається з наданих позивачем документів, погашення заборгованості повинно здійснюватися щомісячними платежами, а остаточний строк повернення кредитних коштів 26 грудня 2015 року (36 місячний строк користування овердрафтом). Тому, не отримавши щомісячні платежі у 2014\~році, а у подальшому і по закінченню строку кредитування 26 грудня 2015 року, позивач дізнався про порушення своїх прав ще у 2014 році, а із позовом до суду звернувся у 2020 році, тобто після спливу строку позовної давності. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у цивільній справі № 444/9519/12 провадження № 14-10цс18, у позивача відсутнє право нараховувати відсотки та комісії після спливу строку кредитування. За процентами та комісією, нарахованими до 26 грудня 2015 року, сплив строк позовної давності, тому заявляє про застосування до позовних вимог наслідків спливу позовної давності і про відмову у позовних вимогах. Зазначає, що позивач приховав від суду, що у 2018 році позивачем отриманий у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. виконавчий напис № 7269 від 23 серпня 2018 року про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором №\~26250018656289 від 28\~грудня 2012 року, за період з 20 серпня 2017 року по 20 серпня 2018 року у розмірі 23588,69\~грн., у тому числі простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10827,41 грн., простроченої заборгованості за комісією у розмірі 10 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 12537,70 грн., строкової заборгованості за процентами у розмірі 213,58 грн., а також плату за вчинення нотаріального напису у розмірі 430 грн., загальна сума стягнення склала 24018,69 грн. У 2019 році позивач пред`явив вказаний виконавчий напис до стягнення за місцем роботи [PERSON] , і в порядку примусового виконання з її заробітної плати утримано на користь банку суму у розмірі 7367,41 грн. У подальшому [PERSON] оскаржила у судовому порядку виконавчий напис, який рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 січня 2020\~року (справа № 263/12238/19) визнаний таким, що не підлягає виконанню. [PERSON] із вимогою про поворот повернення примусово стягнутих грошових коштів не зверталась, стягнуті грошові кошти знаходяться у ПАТ «ПУМБ», які позивач повинен був відрахувати із нарахованої суми заборгованості. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 червня 2020\~року відкрито провадження у справі, розгляд указаної цивільної справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено учасникам їх право та строки на подачу відзиву на позов та відповіді на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020\~року позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені частково, стягнуто із [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором від 26 грудня 2012 року №\~26250018656289 у розмірі 10827,41 грн. та судовий збір у розмірі 1056,04 грн. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 жовтня 2020 року прийнято до свого провадження заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року у справі № 263/7486/20. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 жовтня 2020 року скасоване заочне рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020\~року у справі №\~263/7486/20. Представник позивача АТ\~«Перший Український Міжнародний Банк» у судове засідання повторно не з`явилася, у матеріалах справи наявна заява з проханням розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відповідачки, у задоволенні позовних вимог відмовити з урахуванням доводів, викладених у відзиві. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені позивачем і відповідачем письмові докази на підтвердження тих обставин, на які кожен з них посилається, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Відповідно до пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) [PERSON] 26 грудня 2012 року підписала заяву про приєднання до договору карткового рахунку в АТ «Банк Ренесанс Капітал» та ПрАТ «Аска-життя», в рамках якого відкритий картковий рахунок на ім`я [PERSON] та на її ім`я випущена платіжна картка міжнародної платіжної системи «Master Card» із установленням кредитного ліміту «Овердрафт» та встановлено строк користування овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50 000 грн. Цією заявою [PERSON] підтвердила про ознайомлення у письмовій формі з Умовами, Правилами користування платіжними картками банку та Тарифами, що розміщуються банком на інформаційних стендах у відділеннях банку та на його офіційному сайті. 19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність внаслідок приєднання до Публічного акціонерного товариства «ПУМБ», тому позивач у справі є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Кредит». АТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів банку (протокол № 68 від 14\~березня 2015 року), рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення № 2 від 14\~березня 2015\~року), що підтверджується статутом АТ «ПУМБ» (нова редакція), яка погоджена 30 вересня 2019 року (протокол № 82 від 12 вересня 2019 року). За змістом позову [PERSON] не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, позивач направив письмову вимогу на адресу відповідача, таким чином у відповідача перед позивачем станом на 28 травня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 21551,52 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом 10827,41 грн.; заборгованості за процентами 10714,11 грн.; заборгованості за комісією 10 грн. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями статей 634, 638 ЦК України, відповідач [PERSON] , підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію та приєдналася до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у вказаній анкеті-заяві. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. ч 3, 6 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Відповідно до п. 5 розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Овердрафт це банківський кредит, який надається для оперативної оплати платіжних документів за відсутності або нестачі коштів на розрахунковому рахунку клієнта в заздалегідь встановленому банком розмірі. При користуванні овердрафтом немає необхідності подавати до банку заявку на видачу кредитних коштів. Відмінність овердрафту від звичайного кредиту полягає в тому, що на погашення заборгованості спрямовуються всі суми, які надходять на рахунок клієнта, і це відбувається автоматично. Остаточне погашення в кінці терміну дії договору на овердрафт. Основними параметрами фінансування є: термін фінансування; ліміт; процентна ставка; забезпечення; комісія за організацію фінансування. Виписка банку (виписка з особового рахунку) це банківський документ, який містить інформацію про всі операції клієнта за день (певний період). Операції в ній відображаються діаметрально протилежно тому, як їх відображає клієнт. Тобто у виписці банку за Дт вказано суму коштів, списану з поточного рахунку, а за Кт зарахування коштів. Відповідно позитивний залишок на рахунку відображатиметься за Кт, а виникнення сальдо Дт свідчитиме про використання овердрафту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач не заперечувала фактів укладання кредитного договору, отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовувала розрахунок та розмір заборгованості, не подала своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача, зокрема квитанції, чеки тощо на підтвердження обставин погашення наявної заборгованості. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. Щодо відсотків за овердрафтом. У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з анкетою позичальника строк користування овердрафтом становить 36 місяців, процентна ставка за користування овердрафтом є змінною в залежності від розрахункових операцій, а саме: 0,0001 % при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-розважальній мережі за рахунок коштів овердрафту, 24 % річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту. Отже, у межах строку з 26 грудня 2012 року по 26 грудня 2015 року банк наділений правом нараховувати відсотки за користування овердрафтом та після цієї дати таке право у кредитодавця припиняється. Проценти, нараховані банком за користування овердрафтом, для позичальника визнаються фінансовими витратами (п. 3 ПБО 31). Тому їх обліковують як і інші проценти за Кт та відображають бухгалтерським записом Дт 951 «Відсотки за кредит» Кт 684 «Розрахунки за нарахованими відсот¬ками». Нараховані проценти за користуванням овердрафтом належать до витрат звітного періоду (п. 6 ПБО 16). Сплату таких процентів позначають бухзаписом Дт 684 Кт 311 «Поточні рахунки в національній валюті», а списання витрат на фін результат Дт 792 «Результат фінансових операцій» Кт 951. Банком до матеріалів справи долучена виписка з рахунку [PERSON] , в якій банк вказав, що розмір відсотків становить 10714,11 грн., у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України, банком надані відповідні виписки за рахунком [PERSON] для можливості встановлення, у тому числі, і періоду нарахування відсотків. Банком представлені виписки за кредитом за формою № 281, в яких відображено сальдо саме за сумою овердрафту за період з 26 грудня 2012 року по 03 жовтня 2016 року, однак такі не містять жодних відомостей про період нарахування відсотків, суму, на яку нараховані відсотки, розмір їх нарахування (0,0001 % при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-розважальній мережі за рахунок коштів овердрафту, 24 % річних при здійсненні інших дебетових операцій по картковому рахунку за рахунок коштів овердрафту), їх добровільне погашення [PERSON] чи за рахунок оборотних коштів овердрафту, що позбавляє суд можливості перевірити дотримання в цій частині банком вимог ст. 536 ЦК України та відповідно строків їх обрахування (у межах строку дії кредитного договору чи поза межами строків його дії). За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У своєму позові банк вказує, що розмір відсотків станом на 28 травня 2020 року складає 10714,11 грн., однак позивачем не представлено доказів, які б свідчили про розрахунок цих відсотків (період нарахування, на яку суму вони нараховані, у якому процентному співвідношенні, чи не перейшов розмір процентів до оборотного сальдо та чи не відображено у цьому випадку банком їх у дебетній заборгованості тощо). Саме по собі посилання у позові на розмір відсотків, без їх доведеності перед судом у передбаченому порядку, не зазначення періоду їх обрахування, розміру за користування овердрафтом, вказує на невиконання банком вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, тому розцінюється судом як не доведення вимог в цій частині та відсутність підстав для стягнення заявленого банком розміру процентів. З розрахунку заборгованості вбачається, що банком до стягнення також заявлена сума комісії у розмірі 10\~грн., яка врахована банком як частина не виконаного зобов`язання за надання банком послуг (п. 4.2 Загальних Умов, в редакції від 27 серпня 2012 року). У постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року (провадження № 61-37464св18) у вказаній справі зазначено, що умови кредитного договору про сплату комісії за управління кредитом є недійсними в силу закону (нікчемні) і у такому разі не потребують визнання їх недійсними. Оскільки встановлення банком будь-якої плати, яка пов`язана з обслуговуванням кредиту, є незаконним, а такі умови договору є нікчемними, то при визначенні дійсного розміру кредитної заборгованості виключенню з її розміру підлягає не існуюча заборгованість за комісією. Отже, у справі, де предметом розгляду є стягнення заборгованості, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості є доведеною. У той же час, відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд враховує наступне. Відповідно до частини першої статті 251\~ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. На адресу проживання [PERSON] банком спрямовано письмову вимогу (повідомлення) вих.№1 від 31\~травня 2018 року про погашення заборгованості за кредитом станом на 31 травня 2018 року у розмірі 23154,41 грн. у строк до 07\~червня 2018 року. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, упродовж строку кредитування, тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. У відповідності до вимог ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Між тим, у відповідності до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258\~ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі встановлено, що строк дії картки визначений 36 місяців 26 грудня 2015 року, іншого сторонами суду не представлено, тому суд дослідив саме ті докази, які представлені сторонами. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду звернувся до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Оскільки відповідачем останній платіж здійснений 31 жовтня 2014 року, дія картки закінчилася 26 грудня 2015 року, позов подано до суду 17 червня 2020 року, тобто не у межах загального строку позовної давності, а саме: з моменту сплати останнього платежу, тому наявні підстави для застосування позовної давності до вимог про стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612\~ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261\~ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Відповідно до п. 11 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18\~грудня 2009\~року №\~14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч. 5 ст.\~267\~ЦПК України не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині вимог за спливом позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, сплачений судовий збір залишається на позивачеві, а на користь відповідача підлягають стягненню понесені нею витрати, які складаються з судового збору, сплаченого при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення у розмірі 420,40 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved