Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.01.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., зареєстрованим в реєстрі за № 144. На час підписання договору купівлі-продажу квартири відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у зазначеній квартирі, оскільки вона належала на праві власності [PERSON] . На теперішній час у квартирі [ADDRESS] проживає лише позивач [PERSON] , який самостійно оплачує вартість комунальних послуг. Відповідачі в даній квартирі не проживають з 2014 року, їх особисті речі за даною адресою відсутні, також відповідачі не сплачують вартість комунальних послуг, які на них нараховуються. Місцезнаходження відповідачів позивачу невідоме, та у зв`язку з тим, що вони зареєстровані у квартирі позивача, останній вимушений оплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих у квартирі відповідачів, а також позивач вважає, що у нього можуть в майбутньому виникнути труднощі при можливому відчуженні належного йому нерухомого майна та оформленні соціальних пільг (субсидії) та подальшій приватизації. 17.01.2020 року відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради було повідомлено позивачу про відмову у задоволенні його заяви щодо зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З огляду на вищенаведене, посилаючись на норми чинного законодавства, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачів в судове засідання. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надсилання поштовою кореспонденцією на адресу місця реєстрації відповідача судових викликів, проте, своїм правом на надання відзиву відповідачі не скористалися, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використали, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 15.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 144 (а. с. 9) покупець [PERSON] купив у продавця [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 196323504. (а. с. 10) Згідно з відповіддю відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб від 17.01.2020 року за вих. № 22-13/03 (а. с. 8) на заяву [PERSON] від 16.01.2020 року (а. с. 7, 8), останньому було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правових підстав. Як вбачається з акту № 20 від 16.01.2020 року (а. с. 11) складеному керівником комітету мікрорайону «Лісний» у присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дійсно не проживають у квартирі [ADDRESS] з червня 2014 року по теперішній час, особистих речей в квартирі немає. Згідно з довідкою про склад родини від 17.01.2020 року, виданою ЖБК № 10 «Луч» (а. с. 12), у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що відповідачі в зазначеній квартирі [ADDRESS] не мешкають без поважних причин з червня 2014 року. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживають у квартирі [ADDRESS] з червня 2014 року, вони не є членами сім`ї позивача, а також не є особами, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому вони мають бути позбавлені права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] , оскільки їх право користування житловим даною квартирою перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved