Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 15 серпня 2019 року звернувся Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди за період з 01.10.2011 по 31.07.2013 роки в розмірі 7030,51 грн., і судових витрат в розмірі 1921,00 грн. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради, що є орендодавцем та фізичною-особою -підприємцем [PERSON] яка є орендарем та яка 13.01.2017 року припинила діяльність фізичної особи-підприємця, було укладено договір оренди №102-ДКП/11 від 21.06.2011 року нерухомого майна, нежитлового вбудованого приміщення загальною площею 45,5кв.м, ганку з тамбуром 26,6 кв.м, розташованого за адресою : [ADDRESS] на першому поверсі 16-ти поверхового будинку вартість якого, згідно з незалежною оцінкою становить 170 225,00 грн. без ПДВ, що перебуває на балансі КЖЕП «Південне» та належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Відповідно до стану надходження орендної плати заборгованість [PERSON] перед міським бюджетом за період з 01.10.2011 по 31.07.2013 року склала 7030 грн. 51 коп. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 7030 грн. 51 коп. за період з 01.10.2011 по 31.07.2013 року. Позивач надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачем суду надана заява про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Також від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, з зазначенням підтримки заяви про застування строків позовної давності до позовних вимог Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 21.06.2011 року укладено договір оренди №102-ДКП/11 між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради та фізичною-особою -підприємцем [PERSON] , відповідно до якого відповідач був зобов`язаний сплачувати орендну плату. Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] 31.07.2013 року на підставі договору купівлі продажу серії та номер 3311 набула право приватної власності на нежитлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , приміщення XII. На час розгляду справи орендна плата за період з 01.10.2011 по 31.07.2013 року в розмірі 7030грн.51 коп., відповідачем [PERSON] не сплачена, що не заперечується останньою. Судом встановлено, що у даній цивільній справі спір виник у зв`язку із несплатою орендної плати відповідачем [PERSON] та невиконанням нею зобов`язання щодо заборгованості за договором оренди у розмірі - 7030грн.51 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року, справа № 338/180/17). Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно ч. 1 ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Між тим, відповідачем у справі заявлено про застування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за договором оренди за період з 01.10.2011 по 31.07.2013 роки в розмірі 7030,51 грн. Положеннями ст. 610, 611 ЦПК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч. 1 ст. 253 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача, судом встановлено не виконання відповідачем зобов`язання з оплати оренди та наявності заборгованості за договором оренди за період з 01.10.2011 по 31.07.2013 роки в розмірі 7030,51 грн. Проте, з урахуванням того, що строк виконання зобов`язання, за договором оренди №102-ДКП/11 від 21.06.2011 року був визначений сторонами 15 липня 2013 року, (розрахунок заборгованості з орендної плати за договором оренди від 21.06.2011 року №102-ДКП/11 станом на 17.07.2019 року), беручи до уваги, що відповідачем заявлено про застосування до вимог Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради строку позовної давності, який сплив відповідно 15 липня 2016 року, в той час як до суду з цим позовом позивач звернувся 15 серпня 2019 року, тобто поза межами строку позовної давності, при цьому не заявляє про поновлення такого строку, не зазначає про причини його пропуску, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі через пропуск строку позовної давності. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed