Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, Товариства з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи», [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов обґрунтований наступним чином. 15.02.2019 року Державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем, прийнято Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 45553497 від 15.02.2019 15:39:59, квартири [ADDRESS] , яка належить дружині позивача на підставі договору купівлі - продажу квартири № 4445 від 19.06.2008 року, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31.07.2008 року. Прийнятими рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, порушено права та законні інтереси позивача, а саме: майно протиправно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом, а в подальшому було продане в порушення порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Згідно п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор для проведення реєстрації іпотечного житла, зобов`язаний отримати та перевірити: Письмову вимогу про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; Документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Згідно п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, державний реєстратор зобов`язаний отримати та перевірити письмову згоду Іпотекодавця на проведення державної реєстрацію житла. Протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в Іноземній валюті»: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужено без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України із Іноземній валюті та за умови, що 2) таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Державним реєстратором Ільющенковим С.О., в порушення п.61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.19 Конституції України, - було неправомірно зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», де позивач, згідно договору Поруки № 0703/0608/71- 124-Р-1 від 19.06.2008 року є солідарним боржником, відмінним від іпотекодавця. Ні позивач, ні його дружина [PERSON] не отримували вимоги від кредитора про усунення порушень. Позивач просить\~скасувати у\~Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно Запис\~№ 30318193,\~про проведену\~державну реєстрацію\~права власності\~на нерухоме\~майно,\~-\~квартири [ADDRESS] та\~визнати незаконним\~рішення про\~державну реєстрацію\~права власності\~на нерухоме\~майно за\~ТОВ «Кредитні\~ініціативи»,\~індексний номер:\~45553497\~від 15.02.2019\~року,\~що є\~належним способом захисту прав та інтересів позивача. Витребувати нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння та зобов`язати його повернути законному власнику [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, навівши пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в судовому засіданні заперечувала щодо можливості задоволення позовних вимог. Надала відзив, відповідно до якого зазначила, що спірна квартира була придбана [PERSON] за кредитні кошти, надані за договором. Доказів того, що квартира була придбана за спільні кошти подружжя є спільною власністю подружжя позивачем не надано. Позичальник та Іпотекодавець [PERSON] дії ТВО «Кредитні ініціативи» не оспорює. Позивач у вказаній справі є особа, що не є стороною ні кредитного договору, ні договору іпотеки. Позивачем не надано доказів порушення його прав. Дії державного реєстратора відповідають вимогам закону, оскільки ним було прийнято рішення про реєстрацію права власності на підставі всіх необхідних документів. Вимога щодо усунення порушень надсилалася [PERSON] , що підтверджується відповідним документом. Доводи щодо порушень вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого на забезпечення виконання зобов`язань в іноземній валюті» не можуть бути прийняті, оскільки відповідно до умов договору іпотеки передача у власність іпотеко держателя предмету іпотеки є добровільним способом звернення стягнення, а не примусовим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Надав заяву про слухання справи за його відсутності. Заперечив можливість задоволення позовних вимог, вказавши, що реєстрація права власності відбулася відповідно вимог закону. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив можливість задоволення позовних вимог, зазначивши, що [PERSON] є добросовісним набувачем квартири і від нього не може бути витребувана спірна квартира. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом у встановлений законом спосіб. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 19 червня 2008 року між [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 0703/0608/71-124, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 77300 доларів США. 19 червня 2008 року укладено договір купівлі-продажу квартири між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) щодо продажу квартири [ADDRESS] . Згідно з договором поруки №0703/0608/71-124-Р-1 від 19 червня 2008 року [PERSON] виступив поручителем перед банком за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком позичальнику [PERSON] у вигляді кредиту за кредитними договором №0703/0608/71-124. Поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов`язання. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 19 червня 2008 року між сторонами було укладено іпотечний договір № 0703/0608/71-124 Z-1, який забезпечує виконання всіх зобов`язань [PERSON] перед іпотекодержателем, що випливають із укладеного між ними кредитного договору. Предметом іпотеки за іпотечним договором є квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності іпотекодавцю [PERSON] . Відповідно до п. 12.3 договору іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, викладене в пп.12.3.1 та п. 12.3.2 цього пункту Договору: задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотеко держателя шляхом використання процедури передбаченої в цьому підпункті п. 12.3 Договору, договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки. Сторони з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотеко держателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту п. 12.3 цього Договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав основне зобов`язання. 27.04.2018 року за вих. №1140 ТОВ «Кредитні ініціативи» на адресу [PERSON] підготовлено письмову вимогу, в якій, посилаючись на наявність виниклої станом на день вимог простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором 0703/0608/71-124 від 19 червня 2008 року в сумі 403342,35 дол. США, вимагав усунути порушення зобов`язання та попередив, що у випадку невиконання цієї вимоги через тридцять днів з моменту її отримання, буде змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у власність. 12 лютого 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» в особі представника за довіреністю Волощука О.М. звернувся до Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича із заявою про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича, індексний номер: 45553497 від 15 лютого 2019 року, право власності на квартиру\~\~за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Згідно із матеріалами реєстраційної справи, наданої суду, до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були подані документи: іпотечний договір № 0703/0608/71-124Z-1, кредитний договір № 0703/0608/71-124, повідомлення [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, лист про відмову в отриманні [PERSON] листа. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2019 року, укладеного між ТОВ «Кредитні ініціативи» та [PERSON] останній придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України вбачається, що Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України визначає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із\~Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва»\~положеннями\~статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~тепер передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно зі статтею 36\~Закону України\~«Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому\~статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20). За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 41). Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. В своєму позові позивач посилається на п. 61 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30 денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі. Коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Вищезазначені вимоги законодавства були дотримані відповідачем ТОВ «Кредитні ініціативи» у справі, так відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно в якості підстави для реєстрації права власності за новим кредитором зазначена, в тому числі, і вимога про усунення порушень основного зобов`язання, яка направлялася боржнику [PERSON] , проте остання відмовилася від отримання вказаної вимоги. З огляду на що посилання позивача щодо ненаправлення письмової вимоги [PERSON] у справі не знаходять свого підтвердження. Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладення кредитного договору № 0703/0608/71-124 та договору іпотеки № 0703/0608/71-124Z-1 позивачем [PERSON] було підписано нотаріально посвідчені заяви про надання згоди на укладення вказаних договорів дружиною [PERSON] . Доводи позивача щодо не направлення йому іпотекодержателем вимоги про усунення порушень не можуть бути прийняті судом, оскільки [PERSON] не є стороною договору іпотеки іпотекодавцем. Зазначена обставина була відома позивачу ще на момент укладання договору і не викликала заперечень щодо права [PERSON] розпоряджатися одноособово спірною квартирою. Щодо посилань позивача на дію Закону України «Про мораторій», згідно якого відповідно до ст. 1\~протягом дії цього Закону\~не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5\~Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Виходячи із положень Договору іпотеки № 0703/0608/71-124Z-1 п. 12.3 визначено позасудове врегулювання. Зазначено, що сторони дійшли згоди, що іпотекодержатель має право самостійно обрати шляхи позасудового врегулювання та визначений перелік способів щодо задоволення вимог іпотекодержателя. Також договір містить певне застереження, яке є повним укладеним договором між сторонами про задоволення вимог іпотекодержателя в якому сторони визначили можливі (позасудові) способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. У ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З огляду на викладене вище, вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленостей щодо передачі права власності на майно, що являється предметом іпотеки за відповідним кредитним договором, тому будь-які посилання позивача у справі щодо неможливості звернення стягнення на предмет іпотеки через дію мораторію є безпідставними, оскільки в даному випадку не відбувалося примусового стягнення. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суди повинні враховувати положення ч. 2 ст. 328 ЦК України, якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності. Це означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає законність і добросовісність такого набуття. Стороною позивача не доведено, що реєстрація права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» відбулася на незаконних підставах, в зв`язку із чим у задоволені позовних вимог слід відмовити. Оскільки позовні вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння є похідними, то в їх задоволенні слід також відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed