Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 20.03.2015 року звернувся [PERSON] із позовною заявою до АТ «Банк» Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що між ним та АТ «Банк» Фінанси та Кредит» в особі Начальника відділення №1 філії «Одеське РУ» АТ «Банк» Фінанси та Кредит» 29.12.2014 року було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США №328823/110635/07-14 від 29.12.2014 року, за умовами якого [PERSON] передав, а відповідач отримав 22756,74 доларів США. 11.02.2015 року на підставі заяви [PERSON] грошові кошти у розмірі 22756,74 доларів США були перераховані на його поточний рахунок №26201065019003, та загальна сума грошових коштів разом з залишком на ньому складає 34352 доларів США. Позивач зазначає, що не може зняти зі свого поточного рахунку грошові кошти, він звертався до відповідача з письмовою вимогою про видачу йому вищезазначених коштів, але отримав відмову у зв'язку із відсутністю у АТ «Банк» Фінанси та Кредит» грошових коштів. Посилаючись на те, що АТ «Банк» Фінанси та Кредит» не виконує своїх зобов'язань в частині повернення грошових коштів, позивач просить суд стягнути на свою користь грошові кошти з поточного рахунку №26201065019003 у розмірі 34352 доларів США та судові витрати. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, про що надав відповідну заяву, згідно якої просить розглянути справу за його відсутністю, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. У звязку з неявкою представника відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести \~розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29.12.2014 року між АТ «Банк» Фінанси та Кредит» в особі Начальника відділення №1 філії «Одеське РУ» АТ «Банк» Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір №328823/110635/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, відповідно до якого Банк прийняв кошти позивача у сумі 22756,74 доларів США. 11.02.2015 року на підставі заяви [PERSON] грошові кошти з депозитного рахунку у сумі 22756,74 доларів США були перераховані на поточний рахунок позивача за №26201065019003, де був залишок у розмірі 12635,80 доларів США, що в загальному розмірі склало 34752,78 доларів США, що підтверджується випискою з поточного рахунку №26201065019003 від 11.02.2015 року. Згідно виписки з рахунку №26201065019003 від 11.03.2015 року вбачається, що в період з 25.02.2015 року по 10.03.2015 року було здійснено виплати з рахунку в загальному розмірі 400 доларів США, в звязку з чим залишок на рахунку [PERSON] на теперішній час складає 34352 доларів США. 11.03.2015 року [PERSON] звернувся до АТ «Банк» Фінанси та Кредит» із заявою про виплату з поточного рахунку №26201065019003 його грошових коштів у розмірі 34500,00 доларів США. Однак, кошти, наявні на поточному рахунку №26201065019003, АТ «Банк» Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] виплачено не було. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно п. 22 ст. 1\~ Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Пунктом 7.8. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12.11.2003 р., за поточними рахунками в національній валюті фізичних осіб - резидентів здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду, законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої 1 Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 р. встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. У свою чергу, п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів» банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно із ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи те, що позивач звертався до відповідача з приводу виплати коштів з належного йому рахунку, але відповідач такі дії не вчинив, суд вважає, що АТ «Банк» Фінанси та Кредит» порушує права позивача на отримання його власних коштів. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» № 9 від 01.11.1996 року, вирішуючи спори, що випливають із права приватної власності громадян, суди повинні виходити з положень ст. 41 Конституції про те, що це право є непорушним і ніхто не може бути протиправно його позбавлений. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При цьому, відповідно до положень ст. 8 Конституції України норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Таким чином, обмеження права позивача щодо отримання коштів, які є його власністю, є безпідставною та такою, що суперечать чинному законодавству України, а також Конституції України. Позивач був позбавлений права на вищезазначені грошові кошти у встановленому законом порядку, а тому має право на їх повернення відповідачем без будь-яких обмежень. З системного аналізу положень ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому добровільно чи у судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не у національній валюті гривні. Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Оскільки [PERSON] правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобовязання банку має бути також у валюті вкладу. Враховуючи вищезазначене, встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач зобовязаний повернути позивачу його кошти у розмірі його вкладу на поточному рахунку, а саме у розмірі 34352 доларів США. Відповідно до п.17 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування збитків, завданих внаслідок неповернення у строки, передбачені договорами або установчими документами, грошових та майнових внесків, залучених до акціонерних товариств, банків, кредитних установ, довірчих товариств та інших юридичних осіб, які залучають кошти та майно громадян. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позов задоволено на суму 34352 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату подачі позову становить 796643,94 гривень, тому розмір судового збору складає 3654 гривень та підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved