Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 09.09.2014 року звернулись позивачі [PERSON], [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивачі послались на те, що 22.07.1997 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], було укладено договір №2981 купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір був зареєстрований на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа» за №2981 від 22.07.1997 року, та Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації за №44 стр. 81 кн. 194 пр. від 29.07.1997 року. [PERSON], [PERSON] вказують, що [PERSON] є їх батьком та чоловіком відповідно. Позивачі посилаються на те, що [PERSON] виконав всі умови договору та зареєстрував своє право власності в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації, але нотаріальне посвідчення цієї угоди не відбулося. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріальної контори за отриманням спадщини, однак, не можуть оформити своїх спадкових прав на квартиру [ADDRESS], оскільки договір купівлі-продажу цієї квартири не був посвідчений нотаріально. Посилаючись на вищевикладене, позивачі просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №2981 від 22.07.1997 року, укладений на Товарній біржі «Центральна Одеська біржа», згідно якого [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], продала, а [PERSON] купив квартиру загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 39,0 кв.м., корисною площею 57,1 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, про що надали відповідні заяви, згідно яких просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. У зв'язку з неявкою відповідачів, суд, зі згоди позивачів, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 13.02.1966 року Міським ЗАГС м. Одеси, актовий запис №345. Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим 08.08.1980 року Центральним відділом ЗАГС м. Одеси, актовий запис №569. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №384 від 11.01.2014 року. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №2981 від 22.07.1997 року встановлено, що за життя [PERSON] придбав у [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], квартиру [ADDRESS], яка складається в цілому із трьох кімнат, житловою площею 39,0 кв.м., загальною площею 57,1 кв.м., корисною площею 57,1 кв.м. Зазначений договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року зареєстрований на Товарні біржі «Центральна Одеська біржа», про що в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» зроблений запис за реєстраційним номером №2981 від 22.07.1997 року із зазначенням, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. [PERSON] став власником квартири [ADDRESS], зареєструвавши своє право власності в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №44 стр. 81 кн. 194 пр. від 29.07.1997 року, що підтверджується відповідною відміткою на примірнику спірного договору. Позивачі як спадкоємці [PERSON], померлого [INFO], позбавлені можливості оформити спадщину на квартиру [ADDRESS], оскільки листом №154/02-14 від 26.06.2014 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] зазначила, що угода купівлі-продажу спадкового майна була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники -члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1999 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов'язковою. За ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. При аналізі спірного договору та наявних у справі доказів, судом встановлено, що за життя [PERSON] виконав умови угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS], передав відповідачам оплату за майно, вселився у спірну квартиру, утримував майно. А відповідачі, в свою чергу, отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору та виселилися з неї. Оскільки згода щодо істотних умов договору між його сторонами була досягнута, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, угода купівлі-продажу спірного нерухомого майна №2981 від 22.07.1997 року, зареєстрована на товарній біржі, за якою [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON], продала його, а [PERSON] придбав, може бути визнана судом дійсною.

Outcome: approved