Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 21.05.2015 року звернулась [PERSON] із позовом до ФОП «[PERSON]» в особі [PERSON] про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої порушенням прав споживача. В обґрунтування, свої позовних вимог позивач зазначила, що 14.11.2014 року, як замовник уклала договір №1368 з ФОП «[PERSON]», згідно умов якого ФОП «[PERSON]», як виконавець зобов'язався встановити металопластикову конструкцію балкона, та вікон замовнику у строк 24 робочих дні, а [PERSON] зобов'язалась оплатити вартість згідно умов зазначеного договору. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] сплатила ФОП «[PERSON]» в якості завдатку грошові кошти у розмірі 9100 грн. Однак у зазначений термін, протягом 24 робочих днів, відповідач не виконав умови договору №1368 від 14.11.2014 року, та кошти у розмірі 9100 грн., позивачу так і не повернув. Позивач [PERSON], зверталась до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області з заявою про неправомірні дії ФОП «[PERSON]» в особі громадянина [PERSON], однак їй письмово було повідомлено, що правовідносини які склалися з відповідачем є цивільно - правовими та їй рекомендовано звернутися до суду. В зв'язку з чим позивач просить суд, стягнути з [PERSON] на її користь кошти в розмірі 9100 грн., стягнути з [PERSON] на її користь за заподіяну їй моральну шкоду 6000 грн., а також стягнути з [PERSON] на її користь витрати по оплаті юридичної допомоги у розмірі 500 грн. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, про що подала до суду відповідну заяву, згідно якої проти заочного розгляду справи не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач ФОП «[PERSON]» в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14.11.2014 року між [PERSON], як замовником та виконавцем ФОП «[PERSON]», як виконавецем, було укладено договір за індивідуальним номером замовлення 1368, згідно умов якого [PERSON] сплатила ФОП «[PERSON]» суму завдатку у розмірі 9100 грн., та зобов'язалась сплатити ще 3900 грн., після виконання замовлення, а ФОП «[PERSON]» зобов'язалось протягом 25 робочих днів після укладання договору встановити позивачу металопластикову конструкцію вікон та балкону. Однак відповідач ФОП «[PERSON]» взяті на себе зобов'язання перед [PERSON], за вище значеним договором не виконав. Відповідно до заяви від 02.02.2015 року, [PERSON], зверталась до Управління розвиту споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, з прохання допомогти її повернути 9100 грн., суму внесеного нею завдатку за договором №1368 від 14.11.2014 року. Листом від 24.02.2015 року за вих.№56/0170/К, [PERSON], було повідомлено, що Спеціалісти управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської, неодноразово повідомляли у телефонному режимі ПП [PERSON] про необхідність з'явитися до управління для надання відповідних пояснень, а також про необхідність негайного виконання договірних зобов'язань. Проте станом на 24.02.2015 року ПП [PERSON] до управління так і не з'явився. Листом від 23.02.2015 року, підтверджується, що [PERSON], зверталась до ФОП «[PERSON]», з проханням повернути їй суму авансу у розмірі 9100 грн., та зазначала, що відмовляється від послуг ФОП «[PERSON]», у зв'язку з їх невиконанням у встановлений договором строк. Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг, встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту. Так, згідно ст. 1 Закону, виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п.3); послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п.17); продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п.19); споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (п.22). Згідно заяви [PERSON] від 02.03.2015 року, вбачається, що вона також зверталась до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою про неправомірні дії ФОП «[PERSON]» в особі громадянина [PERSON] Листом №31/17-ЖЕО8891 від 17.03.2015 року, за підписом начальника Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, [PERSON], було повідомлено, що в ході перевірки встановлено, що з моменту укладання договору між ФОП «[PERSON]» та [PERSON] виникли цивільно - правові відносини. На момент прийняття рішення фактів, які б давали підстави для внесення до Єдиного реєстру кримінальних правопорушень не виявлено, а тому перевірку за зверненням [PERSON], було закінчено та рекомендовано їй звернутися до суду. Встановивши обставини, які мають значення для справи, надавши їм юридичну оцінку, суд вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини, а саме виконанню договору побутового підряду, з яким відповідно до ст. 865 ЦК України підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст. 611 ЦК України у розі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Згідно до ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має бути виконане відповідачем належним чином, відповідно до договору та актів цивільного законодавства. Враховуючи вище наведене, а також те, що відповідач станом на день звернення до суду так і не виконав свої зобов'язань за договором від 14.11.2014 року, сплачені кошти за виконання робіт так і не повернув, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з ФОП «[PERSON]» в особі [PERSON] на користь [PERSON], суму сплачених нею коштів у розмірі 9100 грн. Досліджуючи позовні вимоги в частині стягнення морально шкоди, суд вважає, що такі вимоги у виниклих спірних правовідносинах задоволенню не підлягають. Тому, що між сторонами виникли договірні правовідносини. Відповідальність за порушення умов договору передбачена безпосередньо зазначеним договором, а також діючим законодавством. Положення спірного договору не передбачають відповідальність сторін у вигляді стягнення моральної шкоди. Крім того, зазначена вимога також не кореспондує положення ст. 23 ЦК України. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Системний аналіз статей 23, 623, 1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобов'язання не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення такого зобов'язання. В зв'язку з цим, суд відмовляє в частині позовних вимог, про стягнення з ФОП «[PERSON]» особі [PERSON] моральної шкоди у розмірі 6000 грн. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справ, до яких в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно виписки з договору про надання правої допомоги по цивільній справі від 22.05.2015 року, вбачається, що [PERSON], уклала договір №1 з адвокатською фірмою «Алін і Ко» про надання правової вимоги, та відповідно до квитанції від 21.05.2015 року, доданої до матеріалів справи, сплатила за зазначені послуги 500 грн. Тому такі витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до заявленої чи відхиленої частини позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, в зв'язку з чим судовий збір у розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved