Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу від 17.08.2002 року. Відповідач є її онуком та як член сім`ї зареєстрований в належному позивачу будинку, але з квітня 2018 року не мешкає у ньому. Оскільки відповідач зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , який належить позивачу, порушуються її права, як власника квартири, вона вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, позбавлена можливості використати своє право на оформлення субсидії. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, розташованому за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник позивача адвокат Шевченко С.А. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 17.08.2002 року позивачу належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вищезазначений будинок зареєстровано в КП «БТІ» м. Слов`янська, що підтверджується довідкою КП «БТІ» м. Слов`янська № 2715-2/0.84/01 від 16.09.2019 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, право користування яким просить позбавити відповідача, інші власники на теперішній час відсутні. Згідно з Довідкою Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Донецької області від 10.07.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача зареєстрований онук позивача [PERSON] , [INFO] . Відповідач в даному будинку не проживає з квітня 2018 року, що підтверджується Актом Миколаївської міської ради Донецької області від 18.07.2019 року. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, право користування яким просить позбавити відповідача; відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин з 2018 року, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved