Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 29.07.2013 року звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що 30.01.2007 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого, позивач надала [PERSON] грошову суму в розмірі 73000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позику у строк до 30.03.2007 року, в разі неповернення боргу відповідач був зобов'язаний передати в приватну власність позивачеві ? частину будинку, розташованого в [ADDRESS] Позивач вказує, що згідно договору дарування від 24.12.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрованому в реєстрі за №6827, відповідач подарував, а позивач прийняла в дар ? частину будинку [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 договору дарування дар сторонами оцінено в 48933 грн. [PERSON] зазначає, що в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30.01.2007 року відповідачем було подаровано їй ? частину будинку, а залишок за договором позики відповідач обіцяв сплатити пізніше. У зв'язку з тим, що [PERSON] суму боргу не сплатив, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь залишок заборгованості за договором позики за курсом НБУ на час подання позовної заяви з урахування вартості подарованого їй нерухомого майна, а саме: 73000 доларів США * 7,993 - 48933 грн. = 534556 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, про причину неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що за договором позики, укладеним 30.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі, [PERSON] позичив у [PERSON] грошову суму в розмірі 73000 доларів США під заставу ? частини будинку [ADDRESS]. [PERSON] зобов'язався повернути борг до 30.03.2007 року, а у випадку несплати боргу, ? частина будинку [ADDRESS], переходить у приватну власність [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] у обумовлений сторонам в договорі позики строк суму боргу не повернув. На виконання умов договору позики щодо наслідків неповернення боржником коштів у певний строк, 24.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладеного договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №6827, за умовами цього договору [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться [ADDRESS]. Цей договір дарування недійсним не визнаний та є чинним. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У зв'язку із цим суд вважає, що відповідачем умови договору позики виконані, позика повернута, так як в рахунок погашення боргу позивач прийняла від відповідача в дар 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться [ADDRESS]. Обставини добровільного прийняття в дар від відповідача нерухомого майна в рахунок сплати позики також підтверджуються рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2013 року, ухваленого за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та зобов'язання повернути кошти, яке сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили. Так, при розгляді зазначеної справи позивач [PERSON] пояснювала, що у зв'язку із тим, що [PERSON] не повернув їй борг, вона в його рахунок уклала договір дарування нерухомого майна, зазначеного в розписці. Пояснення також надавала свідок [PERSON] яка зазначила, що вона підписувала розписку, яка складена між сторонами та знає, що гроші передавалися у доларах та повернуті не були, оскільки в розрахунок боргу позивачці подаровано частину будинку. Свідок також зазначила, що позивачка разом з нею оглядала будинок, погодилась та не мала яких-небудь сумнівів щодо його прийняття від відповідача в рахунок боргу, про що зазначено в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2013 року. Згідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що вартість переданої їй у власність ? частини житлового будинку [ADDRESS], за договором дарування складає 48933 грн., а борг [PERSON] за договором позики складав 73000 доларів, оскільки при укладенні договору дарування від 24.12.2007 року позивач із такою вартісною оцінкою дару погодилась, крім того, в п. 2 договору дарування вказано, що дар оцінювався обома сторонами договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] свої зобов'язання за договором позики від 30.01.2007 року виконав шляхом передачі в власність [PERSON] 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], в рахунок погашення боргу, а [PERSON], в свою чергу, із таким способом виконання зобов'язань погодилась. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики є безпідставними та задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні вимог судом було відмовлено, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed