Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся з позовною заявою [PERSON] до ТОВ «Краснолиманське» про розірвання трудового договору. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є інвалідом III групи, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК. Як інвалід, був працевлаштований в ТОВ «Краснолиманське» і працював в режимі неповного робочого дня на посаді обліковця, табельний № 22786, з 1 червня 2010 року до цього часу. З жовтня 2014 року відповідач припинив виплату йому заробітної плати, а він виконувати свої обов'язки та не однократно звертався до адміністрації підприємства з вимогами сплатити нараховану заробітну плату. Оскільки його вимоги не були виконані, він перестав виходити на роботу. Відповідно до ч. З ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно вказаної норми я звернувся до відповідача з письмовою заявою про звільнення з вказаних підстав з 27 квітня 2015 року. Заява була направлена рекомендованим листом з описом вкладення. Однак, 30.5.2015 р. листа позивачу було повернено в звязку зі спливом строку зберігання листа в поштовому відділенні. Він вважає, що посадові особи відповідача свідомо відмовляються отримувати листа, чим порушують моє право на звільнення у визначений мною строк з підстав порушення власником трудового законодавства. Відповідно до п. п. 5, 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав є, зокрема, примусове виконання обовязку в натурі та припинення правовідношення. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення. Позивач просить суд розірвати трудовий договір між ним та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», укладений 1 червня 2010 року з 27 квітня 2015 року. Зобовязати відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», видати йому трудову книжку з записом про звільнення за власним бажанням відповідно до ч. З ст. 38 КЗпП України. Зобовязати відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», виплатити всі суми, що належать йому від підприємства. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Краснолиманське» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх необґрунтованими та просила відмовити у повному обсязі. Представник відповідача надала суду заперечення на позовну заяву в яких зазначила, що 05.09.14р. озброєними особами, що використовують символіку Батальйону «Дніпро 1», спільно з колишнім директором шахти [PERSON] відбулося силове захоплення Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська». 01.10.14р. озброєні особи батальйону «Дніпро 1», контролюючи територію та органи управління ДП «ВК «Краснолиманська», із застосуванням погроз фізичного насильства видворили всіх працівників ТОВ «Краснолиманське» з території підприємства. З даного періоду часу доступ на робочі місця всім працівникам ТОВ «Краснолиманське» фізично заблокований. Дотепер під загрозою незаконного застосування зброї працівники підприємства не можуть потрапити на свої робочі місця, здійснювати трудову діяльність та реалізувати право на труд гарантоване їм Конституцією України. Діяльність підприємства повністю паралізована, відсутній будь-який контроль за додержанням трудових прав і соціальних гарантій працівників, повністю не контролюються процеси, що забезпечують промислову безпеку вугледобувного підприємства, припинені відрахування де місцевого та державного бюджетів. За фактами захоплення невстановленими особами 05.09.14р. адміністративних будівель ДП «ВК «Краснолиманська» та ТОВ «Краснолиманське», а також заволодіння чужим майном шляхом обману у великих розмірах, було відкрито кримінальне провадження №12014050000000546 від 11.09.14р., на даний час досудове розслідування якого проводиться першим слідчим відділом СУ прокуратури Донецької області. У подальшому дане кримінальне провадження було обєднано в одне провадження з кримінальним провадженням № 42014050000000546 від 11.09.14р. за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.341 та ч.З ст. 190 КК України. Наразі слідство триває. Факт настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) для ТОВ «Краснолиманське» підтверджується і Сертифікатами (висновками) Торгово-промислової палати України №1348 від 04.11.14р. та №2024 від 01.12.14р. відносно зобовязань, які стосуються продовження граничних строків подання податкової звітності та дотримання норм законодавчих актів України, що стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів. Відповідач, робітників якого фізично не допускають до своїх робочих місць, не має змог, знаходитися за місцем його реєстрації та отримувати поштову кореспонденцію, у звязку з чим з 01.10.14р. не отримує ані судових повісток про призначення справ до розгляду, ані копій позовних заяв для ознайомлення та належної підготовки відзивів на них, ані копій винесених судами відносно нього рішень, ані будь-яких інших документів. Крім того, не маючи доступу до первинних документів, які залишилися на робочих місцям Відповідач позбавлений можливості скористатися наданими йому цивільно-процесуальним законодавством України правами та захистити свої інтереси як сторони в процесі судового розгляду справ. Тобто Відповідач не має можливості надавати докази в матеріали справи, зокрема у рамках розгляду даної справи, - навіть документи про наявність чи відсутність трудових відносин з Позивачем, бо ці докази знаходяться на території підприємства, на яку Відповідач протиправно не допускається іншими особами. Позивач у своїх позовних вимогах зазначає, що він нібито перебуває у трудових відносинах з Відповідачем з 01.06.10 р. до теперішнього часу в якості обліковця. Перебування Позивача у трудових відносинах з Відповідачем є основною обставиною, на якій базується позиція Позивача і яка має бути у першу чергу встановлена судом для правильного вирішення справи і вибору норм права, які підлягають застосуванню. При цьому Позивач не надав суду жодних доказів. які б підтверджували знаходження його у трудових відносинах з Відповідачем. Незважаючи на це, Відповідач в жодному разі не має на меті перешкоджати Позивачу у використанні ним його законних прав на припинення трудового договору, якщо він взагалі був укладений але в будь-якому разі це має відбутися у відповідності до вимог чинного законодавства про працю. Так, ст. 36 КЗпП України встановлено вичерпний перелік підстав для припинення трудового договору, який не містить такої підстави, як розірвання трудового договору за рішенням суду. Одночасно, якщо звільнення має відбутися з ініціативи робітника, то згідно ст.38 КЗпП України він має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Але у звязку з протиправними діями третіх осіб Відповідач не мав змоги отримати заяву Позивача навіть якщо той її і направляв на адресу підприємства Тобто станом на теперішній час Відповідач не порушував прав Позивача, не відмовляв йому у звільненні і готовий негайно розглянути та задовольнити його заяву про звільнення, але зможе він це зробити тільки після того, як правоохоронними органами будуть припинені злочинні дії третіх осіб по відношенню до нього. Крім того, у відповідності до ст.16 ЦК України, предявлення позову до суду - є одним із способів захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Тобто предявленню позову до суду Позивачем повинно передувати саме порушення його прав, свобод чи інтересів Відповідачем [PERSON] на тому, що положеннями Кодексу законів про працю України встановлений обовязок підприємства звільнити працівника, тобто розірвати трудовий договір, зявляється лише після виникнення певних юридичних фактів, а саме після отримання заяви про звільнення. Таким чином, якщо немає доказів про дату отримання підприємством заяви працівника, то у підприємства до моменту отримання цієї заяви не виникає і обовязку звільнити працівника, видати трудову книжку та провести відповідні розрахунки. Доречи, відсутність доказів про отримання Відповідачем заяви про звільнення Позивача повністю підтверджується матеріалами справи, а саме: доданими Позивачем копіями поштового конверту та повідомлення про вручення №8530403141311 з відмітками пошти про його повернення у звязку із спливом строку зберігання. Що ж стосується вимог про виплату сум, «що належать від підприємства», вважають, що Позивачем в будь-якому разі повинні бути надані суду їх розрахунки з посиланням на офіційні документи, які б їх підтверджували (довідки про середню заробітну платню, розмір заборгованості та ін.) З огляду на зазначене, та враховуючи, що жодна позовна вимога не доведена Позивачем, вважають, що даний позов не може бути задоволено судом, у звязку з чим просять відмовити [PERSON] у задоволенні позову про розірвання трудового договору до ТОВ «Краснолиманське» у повному обсязі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. [PERSON], [INFO], є інвалідом 3 групи, безстроково, відповідно до довідки МСЕК (а.с.2). Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12014050000000546 до ЄРДР 11.09.2014 року внесені відомості за ст.. 341 КК України стосовно того, що 5.09.2014 року приблизно о 12 годині невстановленими особами було здійснено захват адміністративної будівлі ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», яка розташована у м. Родинське Донецької області, що перешкодило його нормальній роботі (а.с.38). ТОВ «Краснолиманське» має процесуальний статус потерпілого у кримінальному провадженні № 42014050000000546, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст.. 341, 356, ч. 3 ст. 289, ч.5 ст. 191 та ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.39). Факт настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) для ТОВ «Краснолиманське» підтверджується Сертифікатами (висновками) Торгово-промислової палати України №1348 від 04.11.14р. та №2024 від 01.12.14р. відносно зобовязань, які стосуються продовження граничних строків подання податкової звітності та дотримання норм законодавчих актів України, що стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів (а.с.37, 40). 25.04.2015року позивач письмово звернувся з заявою до директора ТОВ «Краснолиманське» про звільнення з підприємства з 27.04.2015року з підстав, передбачених трудовим законодавством, відповідно до\~ст.38 КЗпП України\~за власним бажанням та вказану заяву надіслав на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Лист з вказаною заявою був повернутий позивачу у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.3-5). Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Тобто обовязковою умовою є заява працівника про звільнення за власним бажанням, але заява про звільнення за власним бажанням відповідачем отримана не була. Надана суду копія заяви (а.с.3) не підтверджує факт її подання 24.04.2015 року, оскільки не містить ані штампу вхідної кореспонденції ані резолюції керівника підприємства. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що суд повинен його звільнити, оскільки він вже довгий час не працює, не отримує заробітну плату, з його пенсії проводитись утримання податку як з працюючого пенсіонера. Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Стаття 36 КЗпП України містить вичерпний перелік підстав припинення трудового договору, даний перелік не підлягає більш ширшому тлумаченню. Стаття не передбачає розірвання трудового договору на підставі рішення суду. Трудовий договір це перш за все угода між працівником і власником підприємства, і його припинення можливе саме з підстав передбачених КЗпП України. З положень\~ст.47 КЗпП України\~вбачається, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. На вимогу працівника видати копію наказу про звільнення. Відповідно до п.п. 2.3, 2.4. Інструкції про ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України від 29.07.1993 року №58 записи в трудовій книжці при звільненні повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт Закону, власником або уповноваженим органом після видання наказу\~у день звільнення. Діюче законодавство України не передбачає розірвання трудового договору за рішенням суду. Частина 3 статті 38 КЗпП України передбачає, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Але у судовому засіданні позивачем не доведено факт порушення власником підприємства законодавства про працю. Події, які на даний час відбуваються на підприємстві відповідача є обставинами непереборної сили, та не залежать від його волі. Позивачем не надано суду жодного документа, який би підтверджував факт його перебування в трудових відносинах з відповідачем. Так відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2014 рік (а.с.48) позивач з вересня 2014 року не отримує заробітну плату. Але з даних відомостей не можливо встановити чи припинені трудові відносини позивача з відповідачем, чи продовжують існувати. Відповідно до\~ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує наявність трудового стажу для призначення пенсії є трудова книжка. Також згідно п. 1\~Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Безумовною умовою будь-якого договору є дата його укладання, але позивачем не надано суду ані трудову книжку ані її копію, тому встановити саме з якого періоду позивач перебуває у трудових відносинах, чи перебуває взагалі, з відповідачем неможливо. \~\~\~\~ Позивачу законодавством України гарантується дотримання його трудових прав, а доказів, що ці його права булу порушено не надано. \~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом невірно було обрано спосіб захисту його цивільних прав та інтересів, та оскільки судом не встановлено порушення його трудових прав, зокрема, його права на припинення трудових відносин - трудового договору у порядку та у спосіб, передбачений нормами\~КЗпП України, то вимоги позивача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст.\~15,16 ЦК України, ст. ст.\~2,\~21-22,\~36,\~38 КЗпП України,

Outcome: dismissed