Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 06.11.2005 року помер батько позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді частки квартири №7 за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 75. Спадкоємцями першої черги були позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщину в рівних частинах по 635/4000 частини зазначеної квартири, та батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які звернулись з заявою про прийняття спадщини, однак в подальшому не отримали свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрували нерухоме майно належним чином. Позивач, протягом всього часу з моменту укладення договору міни від 11.11.1998 року проживав в зазначеній квартирі, та після прийняття частини квартири у спадщину від 14.09.2006 року добросовісно володів та утримував і частку квартири, яку успадкували відповідачі, у звязку з чим просить суд визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 2560/40000 частини квартири №7, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 75. У судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили. У звязку з неявкою відповідачів, зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за договором міни від 11.11.1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали у спільну власність 635/1000 частин квартири №7 за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 75, яка в цілому складається з пяти кімнат, загальною площею 140,2 кв.м.. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №4249 та в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості від 25.11.1998 року. Як встановлено з витребуваних судом матеріалів спадкової справи, 06.11.2005 року помер [PERSON], після якого відкрилась спадщина, яку прийняли [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах по 635/4000 частини квартири, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.09.2006 року. Зокрема, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕА №802163, виданого [PERSON]І, свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/5 частини спадкового майна не видавалось, та як вбачається з матеріалів спадкової справи, відповідачі не звертались до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, всупереч вимогам ч. 1 ст. 1297 ЦК України, яка покладає на спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, обовязок звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та в порушення вимоги ч. 2 ст.1299 ЦК України, не здійснили державної реєстрації права власності. 03.11.2009 року між [PERSON] та [PERSON]І, [PERSON] було укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар в рівних частинах кожен 11110/20000 частини квартири №7 за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, буд. 75, яка в цілому складається з пяти кімнат, загальною площею 140,2 кв.м. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №69089759 від 27.09.2016 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 3810/20000 та 11100/40000, що разом становить 18720/40000 частини квартири, та аналогічно, за [PERSON] зареєстровано 18720/40000 частин квартири, що разом становить 37440/40000 частини. Таким чином, право власності на 2560/40000 частини квартири не зареєстровані за жодною фізичною особою, оскільки відповідачами не отримано свідоцтва про право власності на спадщину та не проведено державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Як зазначає позивач, протягом всього часу з моменту укладення договору міни від 11.11.1998 року він проживав в зазначеній квартирі, зареєстрований за вказаною адресою з 2000 року, що підтверджується копією паспорта позивача, та після прийняття частини квартири у спадщину від 14.09.2006 року добросовісно володів та утримував і частку квартири, яку успадкували відповідачі. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно п. 13 Постанови ПВССУ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховує такі обставини: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В даному випадку наявні всі зазначені обставини, оскільки позивач, знаючи, що відповідачами не отримано свідоцтво про право на спадщину та не зареєстровано права власності на частку квартири, продовжував відкрито, безперервно, більш ніж протягом 10-ти років користуватись та утримувати квартиру цілком та частку відповідачів зокрема, що є підставою для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю в силу положень ч. 1 ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved