Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що 08 листопада 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 2688. На виконання умов даного договору Відповідач мала знятися з реєстрації та звільнити житлове приміщення, що належало їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, реєстраційний № Г/232-2018, а саме: [ADDRESS], житлове приміщення 501, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1685769312101, але [PERSON] ігнорує виконання умов договору й до тепер не знялася з реєстрації за місцем знаходження квартири, що належить позивачу на праві приватної власності. Жодних правових підстав для реєстрації у вищевказаному житловому приміщенні у відповідача немає. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені прав власника позивача, який не може вільно користуватись квартирою. У зв'язку з чим, просила суд: визнати [PERSON], РНОКПП [NUMBER], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS], житлове приміщення 501. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.12.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представника позивача позов підтримав та просив задовольнити із наведених в позові підстав. Вказав, що відповідачка після продажі кімнати в ній не проживає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв'язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового приміщення від 08 листопада 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2688, [PERSON], яка діє по довіреності від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір про таке: [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність житлове приміщення № 501 (п'ятсот один), що знаходиться у житловому будинку № [ADDRESS] за домовленістю сторін за ціною 139 720, 29 (сто тридцять дев'ять тисяч сімсот двадцять) грн. Житлове приміщення належить продавцю [PERSON], на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, реєстраційний №Г/232-2018, виданого Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради 21 вересня 2018 року, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06 листопада 2018 року, номер запису про право власності: 28760686, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1685769312101 (а.с.7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 144588579, сформованого 08.11.2018 року, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідкою, виданою КП «Дилсервіс-5» ДМР від 08 листопада 2018 року за №998, за адресою: [ADDRESS], житлове приміщення 501 зареєстрована [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. З аналізу положень ст.ст. 391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач [PERSON] є повноправним власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач, будучи попереднім власником житла, права на яке у неї припились з підстав відчуження майна на користь позивача на підставі цивільно-правової угоди, фактом своєї реєстрації у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], житлове приміщення 501, чинить їй перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом шляхом визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений при подані позову судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: approved