Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл майна подружжя набутого ними в шлюбі. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.05.1988 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було нажито і набуто у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] та трикімнатну квартиру [ADDRESS], всього майна на загальну суму 1 400 000 грн. Оскільки мирним шляхом врегулювати питання поділу майна не виявилось можливим, вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Просив суд поділити майно, що належить йому та його дружині на праві спільної сумісної власності подружжя виділивши в натурі йому трикімнатну квартиру [ADDRESS], відповідачу двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Припинити право власності відповідача на квартиру [ADDRESS], яка на неї оформлена, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Стягнути з нього на користь відповідача компенсацію в частинах розподіленого спільного майна подружжя у сумі 100 000 грн. В свою чергу відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] про поділ майна подружжя. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що під час шлюбу нею та відповідачем за спільні сумісні кошти було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS], транспортні засоби: автомобіль «Вольво С40», д/н [NUMBER] вартістю 92 368 грн., автомобіль «ГАЗ 3302» д/н [NUMBER], вартістю 59782 грн., автомобіль «ГАЗ 3302», д/н [NUMBER], вартістю 54817 грн. Що стосується двокімнатної квартири [ADDRESS], то ще у лютому 1986 року вона, як член кооперативу «Мотозаводець 6» внесла першу частину пайового внеску за неї у розмірі 4 000 крб. У 1988 році вже перебуваючи у зареєстрованому шлюбі вони з позивачем сплатили решту паєнагромадження за вказану квартиру в розмірі 6 667,17 крб. Просила суд про визнання за нею права власності на ? частину квартири [ADDRESS], визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Оскільки у 2010 році її чоловік реалізував автомобілі, що були ними придбані під час шлюбу, просила стягнути з останнього на її користь ? частину вартості за вказані вище транспортні засоби в розмірі 103 483,5 грн., а також стягнути з неї на користь відповідача за зустрічним позовом компенсацію за 31,5 сотих частин в спірній квартирі [ADDRESS]. В судових засіданнях представником позивача неодноразово уточнювалися позовні вимоги. В їх останній редакції, позивач просить суд про визнання квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] - об»єктами спільної сумісної власності подружжя. Поділити майно, що належить подружжю наступним чином: виділити в натурі йому двокімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 600 000 грн., відповідачу трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 800 000 грн. Припинити право власності відповідача на квартиру [ADDRESS], яка на неї оформлена, визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. Стягнути з відповідача на його користь різницю вартості часток у розмірі 100 000 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги позову та просили суд про його задоволення. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 1988 року вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі і по даний час, проживали разом до 2011 року. Не заперечував того факту, що відповідачем по справі, ще до реєстрації шлюбу було внесено з особистих власних коштів 4 000 крб. в рахунок частини паєнагромадження за квартиру [ADDRESS], іншу частину у розмірі 6 667,17 крб. ними було сплачено за спільні сумісні кошти. Щодо зустрічних позовних вимог, то просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, як не обґрунтованому. Зауважив, що транспортні засоби, компенсацію за продаж яких просить стягнути з нього на свою користь відповідач, були реалізовані в 2009-2010 роках, а кошти виручені після продажу автомобілів були витрачені на потреби сім»ї. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої зустрічні позовні вимоги та просила суд про їх задоволення, щодо основного позову то вважає його не обґрунтованим. Ще до реєстрації шлюбу з позивачем у 1986 році вона стала членом ЖБК «Мотозаводець 6» і внесла першу частину пайового внеску за квартиру [ADDRESS] у розмірі 4 000 крб., а тому її частина у спірній квартирі складає 37,5 сотих, що належить їй на праві особистої приватної власності, інша частина у розмірі 62,5 сотих частин належать на праві власності їй та позивачу, як подружжю, тобто на кожного з них припадає по 31,25 сотих частин в квартирі. Не заперечувала проти визнання за кожним з них по ? частині в квартирі [ADDRESS]. Також просила суд про стягнення з позивача на її користь компенсації за реалізовані ним транспортні засоби в розмірі 103 483,5 грн., оскільки останні ним були продані у 2010 році, а кошти виручені з продажу були ним витрачені на особисті потреби. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в повному обсязі підтримав зустрічні позовні вимоги та просив суд про їх задоволення. Щодо основного позову, то підтримав в повному обсязі заперечення на нього його довірительки. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.05.1988 року (а.с. 5). Судом також було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS], яка відповідно до договору купівлі - продажу квартири від 06.08.1999 року належить відповідачу [PERSON] (а.с. 75), квартира [ADDRESS], що відповідно до свідоцтва про право власності від 10.02.2005 року на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.74), транспортні засоби: автомобіль «Вольво С40», д/н [NUMBER], автомобіль «ГАЗ 3302» д/н [NUMBER], автомобіль «ГАЗ 3302», д/н [NUMBER] (а.с. 117). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Згідно зі ст.ст. 60, 112 ч.2 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Як було встановлено судом при розгляді справи, відповідач [PERSON] являється членом ЖБК «Мотозаводець-6». В лютому 1986 року, до реєстрації шлюбу з позивачем нею особисто було внесено першу частину пайового внеску у розмірі 4 000 крб. за квартиру [ADDRESS]. Станом на 25.12.1995 року залишок пайового внеску у розмірі 6 667 крб. 17 коп. сплачено повністю позивачем та відповідачем, які на цей момент вже перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с.72). Відповідно до п. 1 ч. 1, п. 7 ч. 2 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини,чоловіка є майно набуте ним, нею до шлюбу. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, потрібно враховувати те, що внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилися за рахунок коштів, одержаних одним з подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути збільшена його частка в паєнагромадженні. До повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. В судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі те, що ще до реєстрації шлюбу з позивачем у 1986 році відповідач вступила до членів ЖБК «Мотозаводець 6» і внесла першу частину пайового внеску за квартиру [ADDRESS] у розмірі 4 000 крб. У 1988 році вже перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, вони з позивачем сплатили решту паєнагромадження за вказану квартиру в розмірі 6 667,17 крб. Повна вартість паєнагромадження вказаної квартири становила 10667,17 крб.(а.с.71). Таким чином, 4 000 крб. х 100: 10667,17 = 37,5 сотих частин, що належать відповідачу на праві особистої приватної власності. Іншу частину коштів у розмірі 6 667.17 крб., яку вони з чоловіком сплатили у 1995 році під час, коли знаходилися у зареєстрованому шлюбі повинна бути розподілена між ними наступним чином: 6667,17 крб. х 100: 10667,17 = 62,5 сотих частин квартири, що належать на праві спільної сумісної власності подружжя, тобто на кожного з них припадає по 31,25 сотих частин квартири. Таким чином позивачу в спірній квартирі належить 31,25 сотих частин жилої площі, а відповідачці 68,75 сотих її частини. Квартира [ADDRESS] була придбана сторонами по справі за спільні кошти під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Зважаючи на те, що вищевказане майно було придбано сторонами по справі під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, то воно підлягає поділу між ними в рівних частках. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, при цьому неподільні речі присуджуються одному з подружжя. В своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] посилалася на те, що під час знаходження в зареєстрованому шлюбі, ними було придбано транспортні засоби «Вольво С40», д/н [NUMBER], автомобіль «ГАЗ 3302» д/н [NUMBER], автомобіль «ГАЗ 3302», д/н [NUMBER], які чоловік реалізував у 2009-2010 роках, а кошти які отримав за їх продаж витратив на свої потреби. Позивач в судовому засіданні заперечував проти того, що кошти були витрачені ним на особисті потреби, посилаючись на те, що до 2011 року вони проживали однією сім»єю, вказані вище транспортні засоби були зняті з обліку в органах ДАІ у 2009-2010 роках та реалізовані, кошти виручені за них були витрачені на сімейні потреби та на дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. За відсутності будь-яких письмових доказів, зазначені докази у відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України є недопустимими. Оскільки відповідачем в судовому засіданні не було наведено суду доказів того, що спірне майно у вигляді транспортних засобів які є предметом позовних вимог було реалізовано позивачем і виручені кошти витрачено на власний розсуд, а не на потреби сім»ї, тому суд приходить до висновку про те, що такі вимоги зустрічного позову не можуть бути задоволені судом. З урахуванням викладеного, позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON], - підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі по основному та зустрічному позовах підлягають стягненню із відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial