Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за розпискою. Згідно позову від 09.06.2020 (а.с. 31-33) позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 187256,38 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.02.2017 була складена розписка про те, що [PERSON] зобов`язується віддати [PERSON] грошову суму у розмірі 4700,00 доларів США (еквівалент станом на 09.06.2020 згідно курсу НБУ становить 125678,00 грн.), а також 27085,00 грн. Дану суму відповідач зобов`язався виплатити до 31.12.2017. Оскільки зобов`язання не виконано, то позивач змушений звернутись до суду. Заборгованість зі встановленого індексу інфляції від суми боргу за період з 01.01.2018 до 09.06.2020 складає 23311,63 грн., три проценти річних 11181,75 грн. Таким чином загальна сума боргу складає 187256,38 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Зазначила, що вона дійсно дала у борг [PERSON] 4700,00 доларів США та 27085,00 грн. Наразі він не виходить на зв`язок. Гроші давала 01.02.2017 у себе на роботі у перукарні у м. Києві по вул. Кирила Осьмака у присутності керівника [PERSON] . Гроші передавала у день написання розписки. Розписка складена особисто відповідачем. До цього, у грудні 2016 року, він оформив на неї автомобіль «BMW», проте автомобіль їй не залишив. Гроші в рахунок саме цього автомобіля вона не давала. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Вислухавши доводи позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 01.02.2017 між [PERSON] як позикодавцем, і [PERSON] як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки (а.с. 4). Згідно з вимогами вказаного договору, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 4700,00 доларів США та 27085,00 грн. на строк до 31.12.2017. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики. Станом на 09.06.2020 офіційний курс НБУ складав 26,6005 грн. за 1 долар США. Таким чином, враховуючи, що позивач просить стягнути усю суму боргу у гривнях, при цьому здійснював розрахунок боргу саме станом на 09.06.2020, з відповідача слід стягнути: 4700 х 26,6005 + 27085,00 = 152107,35 грн. Щодо стягнення інфляційних та трьох процентів річних суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість. Так, розрахунок інфляційних втрат є помилковим. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Вірним за період з 01.01.2018 до 09.06.2020 є наступний розрахунок: 27085,00 грн. х 1,16293188 27085,00 = 4413,01 грн. Розрахунок трьох процентів річних є також помилковим. Вірним є наступний розрахунок: 1) з 01.01.2018 до 31.12.2019 152107,00 грн. x 3 % x 730 (дні прострочення) : 365 : 100 = 9126,42 грн. 2) з 01.01.2020 до 09.06.2020 152107,00 грн. x 3 % x 161 (дні прострочення): 366 : 100 = 2007,31 грн. Загальна сума трьох процентів річних складає: 9126,42 грн. + 2007,31 грн. = 11133,73 грн. Таким чином сума, яка підлягає стягненню дорівнює: 152107,35 грн. (сума позики) + 4413,01 грн. (інфляційні втрати) + 11133,73 грн. (три проценти річних) = 167654,09 грн. Оскільки [PERSON] не сплатив зазначену заборгованість, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial