Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» про зобов`язання відповідача перерахувати вартість електричної енергії, який обґрунтований тим, що позивач є особою з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи, зареєстрований та проживає однією сім`єю з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] . Згідно з п. 4 п. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: стовідсоткова знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. м. опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м. на сім`ю. Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги щодо виплати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені п. 4-6 цієї статті, надаються особам з інвалідністю, внаслідок війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла та форми власності. Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» площа житла, на яку нараховується 100 % знижка плати, передбачена пунктами 4 і 5 частини першої цієї статті, визначається в максимально можливому розмірі в межах загальної площі житлового приміщення (будинку) згідно з нормами користування (споживання), встановленими цими пунктами, незалежно від наявності в складі сім`ї осіб, які не мають права на знижку плати. Якщо в складі сім`ї є особи, які мають право на знижку плати в розмірі, меншому ніж 100 %, спочатку обчислюється в максимально можливому розмірі 100 процентна відповідна знижка плати. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Син позивача [PERSON] , [INFO] , є учасником бойових дій. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються пільги 75 процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергіє. Та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання. У разі, коли декілька членів однієї сім`ї, які проживають разом, мають право на пільги з оплати спожитої електричної енергії, пільга надається тільки одному з членів сім`ї. Побутовий споживач, який має декілька пільг, може обрати одну, більшу за розміром пільгу. Враховуючи викладене, зазначають, що стовідсоткова знижка плати за користування комунальними послугами, а саме електроенергією, повинна поширюватися на усіх членів сім`ї позивача, тобто на дружину і сина. Однак, на відшкодування витрат за наді пільги з послуги електропостачання відповідач надає до управління соціального захисту Слов`янської міської ради відомості на двох пільговиків позивача та його дружину у розмірі 100% у межах соціальних норм споживання, а на сина позивача дану пільгу не поширює. Також, зазначає, що з січня 2018 року неодноразово звертався до відповідача, але безрезультатно, у зв`язку з чим йому спричинена моральна шкода. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його сім`ї. У зв`язку з тим, що відповідач не розповсюджує пільгу «особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи», яка надає право на 100% знижку за послуги електропостачання на сина позивача [PERSON] , він сильно переживав, що негативно відобразилося на його здоров`ї. Просить суд зобов`язати відповідача розповсюдити пільгу «особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи», яка надає право на знижку за послуги електропостачання на сина позивача [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати відповідача зробити перерахунок за послуги електропостачання з січня 2018 року; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн. У наданому суду відзиві на позовну заяву представник відповідача Хомовський [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Стаття 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст. 13), споживачів (ст. 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (ст. 55). Цивільно-правовий захист - це також система активних заходів, які застосовуються суб`єктом цивільного права, компетентними державними чи іншими органами, спрямована на усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника. Частина 1 статті 15 закріплює за кожною особою право на захист свого цивільного права. Підставою для їх захисту є порушення, невизнання або оспорювання цивільного права. Стаття 16 визначає орієнтовний перелік способів судового захисту. Власник порушеного права може скористатись не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно вищенаведених способів захисту у випадку порушення законних прав відсутнє обґрунтування позовних вимог з боку позивача. Щодо позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» розповсюдити пільгу «особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи», яка надає право на і 100% знижку за послуги електропостачання на сина позивача [PERSON] [INFO] , вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, і більш того, не можуть бути прийняті як належний спосіб захисту порушеного права. Застосування норм права, які передбачені чинним законодавством не можуть бути припинені. Відповідно до положень пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» (далі - Закон) під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електроенергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. Діяльність з розподілу електричної енергії з 1 січня 2019 року здійснюється на підставі нових ліцензій на провадження діяльності з розподілу електричної енергії. AT «ДТЕК Донецькі електромережі» па підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу електричної енергії па закріпленій території. Правовідносини з розподілу електроенергії між Оператором системи розподілу, яким є АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», та споживачем послуги з розподілу [PERSON] , яка є наймачем квартири за адресою [ADDRESS] регулюються Законом, Правилами роздрібного ринку електроенергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та споживачів», Положенням п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з якою споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Однак, норми закону: ст. ст. 714, 711, 1209 ЦК України, ЗУ «Про ринок електричної енергії» - не передбачають випадків відшкодування моральної шкоди. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (надалі - Постанова) вказує, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема, ст. 24 Закону України «Про захист прав споживачів». У Пункті 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам. Ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої небезпечною для життя та здоров`я людини продукцією, у випадках передбачених законодавством. Проте, у позивача відсутні докази про наявність обставин, вказаних в цій нормі права, що є підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, тому що ніякої шкоди здоров`ю позивача нанесено не було. Відповідно п. 4 Постанови передбачає, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди крім інших вимог, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно Позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Ч. 1 ст.1167 ЦК України встановлює про те, що необхідною умовою відповідальності та підставою для відшкодування завданої моральної шкоди є наявність вини особи яка її завдала. В даному випадку провина АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» відсутня. Більш того, АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з 01.01.2019 року є оператором системи розподілу електричної енергії. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання - послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів. В своїй позовній заяві позивач не зазначає в чому саме полягає моральна шкода, не надає доказів, що могли б підтвердити існування та розмір вказаних витрат, а також доказів вини АТ «ДТЕК Донецькі електромережі». Просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви. Представник позивача, адвокат Браташевська Я.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила задовольнити, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню письмового відзиву на позов, Додатково пояснив, що з 01.01.2019 року нарахування коштів за отримані послуги з електроенергії здійснюється ТОВ «Донецькі енергетичні послуги», на що ними отримана відповідна ліцензія. Строк дії ліцензії, виданої АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» закінчився. У 2018 році нарахування коштів за спожиту електроенергію здійснювалося АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», при цьому позивачу надавалася пільга у розмірі 100 % на одну особу. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як видно із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, позивач [PERSON] є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується копією посвідчення (дублікату) серії Б № 495639 від 16.08.2006 року. 16.11.1990 року виконавчим комітетом Слов`янської міської ради [PERSON] та членам її родини (чоловіку [PERSON] та сину [PERSON] ) виданий ордер на житлове приміщення № 139 серії «К», а саме на квартиру [ADDRESS] . Як видно з копії паспорту позивача [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 15.02.1991 року. Також, за вказаною адресою зареєстровані члени сім`ї позивача [PERSON] з 15.02.1991 року та [PERSON] з 22.12.1992 року, що також підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями паспортів. 31.03.2018 року між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» укладений договір № 210527265, відповідно до якого електропостачальник бере на себе зобов`язання надійно постачати електричну енергію на об`єкт споживача, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та члени його сім`ї [PERSON] та [PERSON] є споживачами послуг з енергопостачання в розуміння ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Право позивача [PERSON] на 100-відсоткову знижку плати за користування комунальними послугами в межах норм, передбачених чинним законодавством, прямо передбачено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Так,\~відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~13\~Закону України\~«Про статус\~ветеранів війни,\~гарантії їх\~соціального захисту» пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені пунктами 4-6 цієї статті, надаються особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього. Пунктами 4-6 ч. 1 ст. 13 Закону зазначено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надаються такі пільги: 100-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 100-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення. Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спрямований на захист ветеранів війни, одним з його основних завдань є надання їм пільг, переваг та інших соціальних гарантій, пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни та членів їх сімей, не можуть бути скасовані без рівноцінної їх заміни, нормативні акти органів державної влади та місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними (ст.ст. 1, 2 Закону). Отже, даним спеціальним законом встановлені та обумовлені відповідні соціальні гарантії для ветеранів війни та членів їх сімей. У п. 5 ст. 51 Бюджетного кодексу України встановлено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним. В судовому засіданні встановлено, що син позивача [PERSON] на теперішній час є повнолітнім. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 24, 55 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; в Україні визнається і діє принцип верховенства права, закони повинні відповідати Конституції України, норми якої є нормами прямої дії; не може бути привілеїв чи обмежень громадян у конституційних правах за різними ознакам, в т.ч. й за їх віком; права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правову позицію щодо недопустимості систематичної практики, коли законами про Держаний бюджет України фактично обмежуються встановлені законами України соціальні гарантії громадян, змінюються умови надання відповідних пільг тощо як шляхом безпідставного зупинення дії окремих норм законів, так і без цього, КС України висловлював у своїх рішеннях неодноразово. Конституційний суд України констатував, зокрема, що законом про Держаний бюджет України не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України, в т.ч. цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України. Забезпечення реалізації громадянами права на відповідні пільги в порядку, передбаченому законом, є обов`язком держави, а його невиконання є фактичною відмовою держави від надання встановлених законом пільг і соціальних гарантій, громадяни не повинні залежати від невиконання державою свого обов`язку незважаючи й на те, що таке становище порушує і права відповідних підприємств. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є спеціальним Законом, який гарантує право особам на відповідні пільги, суд приходить до висновку, що на позивача [PERSON] та членів його сім`ї дружини та сина розповсюджується дія ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Ствердження представника відповідача щодо відсутності належного способу захисту в обґрунтуванні позовних вимог позивача, суд вважає не правильним. Так, ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В ч. 2 ст. 16 ЦК України вказано, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншими способами, що встановлені договорами або законом, а ч. 1 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачена можливість оскарження рішень підприємств, установ і організацій, які надають пільги, до районного (міського) суду. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту, ґрунтується на вимогах Закону. Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за послуги з електропостачання з урахуванням пільги, передбаченої для сина позивача [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що з 01.01.2019 року нарахування заборгованості за надані послуги з енергопостачання здійснюється іншим підприємством ТОВ «Донецькі енергетичні послуги», а АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» з 01.01.2019 року не має відповідної ліцензії. Позивач проти даної обставини не заперечував. Як видно з рахунка на електроенергію від 10.03.2019 року за лютий 2019 року, наданий на ім`я споживача [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , даний рахунок виданий постачальником електроенергії ТОВ «Донецькі енергетичні послуги». Отже, суд вважає встановленою в судовому засіданні ту обставину, що з 01.01.2019 року постачання електроенергії за адресою позивача та нарахування вартості спожитої електроенергії здійснюється не відповідачем, а ТОВ «Донецькі енергетичні послуги», у зв`язку з чим суд позбавлений можливості зобов`язати відповідача здійснити перерахунок за період з 01.01.2019 року. Водночас, суд зазначає, що всупереч вимогам ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, яка покладає на учасників справи обов`язок доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про неможливість на теперішній час здійснення відповідного перерахунку за період з 01.01.2018 року по 01.12.2018 року. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок за послуги з електропостачання з урахуванням пільги, передбаченої для сина позивача [PERSON] , слід задовольнити частково, обмежившись певним періодом до 31.12.2018 року. Вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача моральної шкоди задоволенню не підлягає, у зв`язку з її не доведеністю. При цьому суд виходить з наступного. Загальні підстави для відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 ЦК України. Так, згідно з даною нормою, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено в п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, [PERSON] є споживачем житлово-комунальних послуг з енергопостачання. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також визначення механізму їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» №3390-VI від 19 травня 2011 року, яким внесено зміни в положення п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), визначено термін такої шкоди це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Отже, законом передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), тільки за умови, що така шкода завдала каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть у зв`язку з придбанням товару неналежної якості. Проте, всупереч вимогам ст.ст. 13, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди для стягнення із загальних підстав, зокрема, факту спричинення моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Також, у суду немає підстав для стягнення моральної шкоди за спеціальних підстав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial