Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 04 липня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що 10 квітня 2019 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької було видано судовий наказ, за яким з позивача було стягнуто на користь відповідача ј частину усіх його доходів на утримання дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 березня 2019 року до повноліття дитини, але про зазначений наказ позивач дізнався 03 червня 2019 року, про що йому повідомив державний виконавець. Також зазначив про те що для розгляду даного наказу його не викликали, та він був позбавлений права надати пояснення у даній справі, також вже три роки останній не працює, постійного доходу в нього не має, та на даний час він проживає з іншою жінкою у цивільному шлюбі на триманні якої теж є діти. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2019 року відкрито у справі, її розгляд вирішено проводити у підготовчому судовому засіданні. Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому зазначила що, позивач офіційно у шлюбі не перебуває, біологічних дітей окрім [PERSON] немає, позивач вже сьомий рік шукає офіційне працевлаштування, згідно з останнього запису з трудової книжки , тому просить відмовити у задоволенні позову. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач надала до суду заяву просила справу розглянути у її відсутності та відмовити у задоволенні позовних вимого. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є збільшення розміру аліментів. Відповідно до свідоцтва про народження від 14.02.2012 року серії [NUMBER] [PERSON] народился [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] , та [PERSON] , актовий запис № 219. Згідно з трудової книжки [PERSON] , останнього було звільнено з посади 05.11.2012 року, після чого у трудовій книжці відсутні відомості про працевлаштування. Згідно з довідки про склад сімї [PERSON] , проживає разом зі співмешканкою [PERSON] , та іі дітьми [PERSON] , та [PERSON] , Згідно з копії судового наказу від 10.04.2019 року виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області заяву [PERSON] , до [PERSON] , було задоволено та видано наказ про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ), аліменти на неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 березня 2019 року, до повноліття дитини. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду позовну заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У той же час, як зазначено вище, суд при вирішенні спору про збільшення розміру аліментів повинен з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивач поєднує підставу позову з скрутним положення, та необхідність утримання себе та своєї співмешканки з її дітьми, однак, доказів у розумінні ст. ст. 77 80 ЦПК України, які би свідчили про наведені обставини, позивачем суду не представлено, тому суд позбавлений можливості вважати наведені обставини дійсними. За наведених підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача при подачі позову звільнено від сплати судових витрат, суд відносить судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. на рахунок держави.

Outcome: dismissed