Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась\~[PERSON] з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 17515,50 грн. та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 5388,42 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач обіцяв їй в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дітей, у звязку з чим, вона в жовтні 2012 року звернулась до ДВС із заявою про повернення їй виконавчого листа, але після того як вона забрала виконавчий лист відповідач жодного разу не сплатив їй аліменти, тим сам поставивши її та їх неповнолітніх дітей в скрутне матеріальне становище, у звязку з цим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.2-6) . В судове засідання позивач та її представник не зявились, надали письмову заяву в якій підтримали позовні вимоги, та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не сповістив, надав письмові заперечення проти позову (а.с.50-52). Представник третьої особи в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не сповістив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 23 липня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 лютого 2014 року було розірвано (а.с.12,13). [PERSON] та [PERSON] мають спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.14,15). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 04 червня 2010 з [PERSON], стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист №2-1859 (а.с.19-20). 24 жовтня 2012 року позивач [PERSON] звернулась до відділку ДВС Овідіопольського районного управління юстиції з заявою про повернення виконавчого листа по сплаті аліментів на малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], зазначивши при цьому, що претензій до боржника [PERSON] вона не має (а.с.53). 31 жовтня 2012 року на підставі вказаної заяви постановою державного виконавця стягувачу [PERSON] було повернуто виконавчий лист №1859 (а.с.54). 26 березня 2014 року [PERSON] знову звернулась до відділу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №1859 про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, з проханням також стягнути з боржника [PERSON] заборгованість за весь період (а.с.18). Згідно відповіді начальника відділу ДВС Овідіопольського РУЮ, за вказано заявою [PERSON] знову було розпочато виконавче провадження 06.02.2014 року, і саме з цього часу буде нараховуватись заборгованість, оскільки [PERSON] відмовилась від претензій до боржника 24.10.2012 року. Оскільки виконавчий лист з 31.10.2012 року по 06.02.2014 року у відділі ДВС не знаходився, не можливо встановити факт сплати або несплати аліментів за цей період (а.с.21). Відповідно до ч.3 ст.197 СК суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Доводи позивача стосовно того, що її заява про повернення виконавчого листа була подана під впливом та за проханням відповідача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається.\~\~ Суд звертає увагу на ту обставину, що позивач, відкликавши виконавчий лист 24 жовтня 2012 року та подавши його в до відділу ДВС у березні 2014 року (а.с.18) не довела суду належними та допустимими доказами поважні причини, за яких вона протягом більше, як два роки не предявляла лист до виконання, також суд зазначає, що під час повернення виконавчого листа стягувачу, [PERSON] особисто зазначила, що претензій до боржника [PERSON] не має (а.с.53). Також суд вважає, що не підлягає стягненню з відповідача неустойка, тому як згідно ч.1 ст.196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки лише при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду. Оскільки суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості та неустойки по сплаті аліментів, то і вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed