Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач по справі позичив у нього грошові кошти в розмірів 10000 грн. Кошти отримано відповідачем 10.09.2020. Зазначені обставини підтверджуються розпискою від 10.09.2020, згідно якої відповідач зобов`язується повернути позивачу позику - суму коштів в розмірі 9000,00 грн. до 29.09.2020. В подальшому розписка була переписана на 10000,00 грн. з обов`язком повернути позику до 16.10.2020 року. Між сторонами було укладено правочини, предметом яких є грошові кошти, які в майбутньому мали бути повернуті. Однак, незважаючи не те, що розписками встановлені чіткі терміни остаточного повернення позичених коштів, відповідач зазначену суму боргу так і не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договорами позики у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. Судові витрати по даній справі стягнути з відповідача. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2020 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без нього, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення на веб-порталі «Судова влада України». Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 10.09.2020 позивачем [PERSON] було надано у борг відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн., що підтверджується оригіналом розписки від 10.09.2020, згідно якої відповідач зобов`язується повернути позивачу позику у сумі 9000 грн. до 29.09.2020 ( а.с. 20). В подальшому розписка була переписана на 10000 грн. з обов`язком повернути позику до 16.10.2020 ( а.с. 19). На підтвердження отримання у борг грошових коштів, відповідачем власноручно були складені та підписані розписки, відповідно до умов яких відповідач зобов`язався повернути суму позики в обумовлені строки. Однак, у строки повернення суми позики, обумовлені у розписках, відповідач суми боргу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання, права та законні інтереси позивача. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошовою суми або визначеної кількості речей ( ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Такий висновок зробив Верховний Суд України в постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц. Таким чином, підписані відповідачем розписки є документами, що підтверджують боргове зобов`язання відповідача, та містять умови отримання останнім в борг грошей із зобов`язанням їх повернення у зазначений строк та дати отримання коштів. Відповідно до приписів ст.ст. 526,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлений у зобов`язанні строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки наявність між сторонами позикових відносин підтверджується оригіналами розписок, які підтверджують як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути кошти в обумовлені строки. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму боргу за договорами позики від 10.09.2020 між [PERSON] та [PERSON] у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень. У відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції № 38449 від 23.10.2020, у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Підставі вищевикладеного та

Outcome: approved