Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.09.2015 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розпискою. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 14.11.2012 року між ним та [PERSON], був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 8000 доларів США, яку останній зобовязався повернути, протягом 60 днів з дня отримання відповідної вимоги. 27.06.2015 року, [PERSON], рекомендованим листом направив [PERSON], вимогу про повернення суми позики, відповідно до штрихкодового ідентифікатора №6501207061426, [PERSON], 02.07.2015 року, отримав вимогу про повернення позики, однак станом на теперішній час борг позивачу так і не повернув. У звязку з вище наведеним, позивач просить суд, стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 8000 доларів США у гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу НБУ на дату винесення рішення, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 1748 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності, про що подав до суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом про розгляд справи в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, через оголошення у пресі, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. У звязку з неявкою відповідача суд, зі згоди представника позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні, згідно оригіналу розписки від 14.11.2012 року, наданої до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого, [PERSON] надав [PERSON] позику у розмірі 8000 доларів США, яку останній зобовязався повернути протягом 60 днів після отримання вимоги. 02.07.2015 року, [PERSON] отримав вимогу позивача про повернення суми боргу у розмірі 8000 доларів США, що підтверджується листом - вимогою про повернення коштів від 26.06.2015 року, а також штрихкодовим ідентифікатором №6501207061426, поштового звязку [PERSON] 17 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобовязальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України, №14 «Про судове рішення у цивільній справі», від 18.12.2009 року, зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК ( 435-15 ) законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України. За курсом НБУ станом на 24.12.2015 року, 100 доларів США в гривневому еквіваленті становить 2201,9624 грн. Враховуючи вищенаведене, принцип обовязковості виконання зобовязання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобовязання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує з [PERSON] на користь позивача суму боргу у розмірі 8000 доларів США, що станом на 24.12.2015 року, згідно офіційного курсу НБУ, становить 176160 гривень. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 1748 (одна тисяча сімсот сорок вісім) гривень, що підтверджується квитанцією №452210013, від 22.09.2015 року, наявною в матеріалах справи, у звязку із чим такі витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved