Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

До Іванівського районного суду Одеської області 03.06.2019 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , за минулий час, починаючи з 29.05.2016 року по 29.05.2019 року у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову відзначено, що неповнолітній син сторін проживає разом з позивачем та повністю знаходиться на утриманні позивача з 2015 року. Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 09.09.2019 року справа передана за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.11.2019 року, дана справа надійшла в провадження судді Бондаря В.Я. та ухвалою від 05.11.2019 року прийнята в провадження, з відкриття провадження у справі в спрощеному порядку з викликом сторін та призначенням судового засідання на 09.12.2019 року. 09.12.2019 року у зв`язку з неявкою сторін, слухання справи перенесено на 04.02.2020 року. 04.02.2020 року судом ухвалено розглядати справу в заочному порядку, наступне слухання справи визначено на 16.03.2020 року. У судове засідання 16.03.2020 року учасники справи не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачу на адресу його реєстрації, проте рекомендовані повідомлення поверталися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у батьків: [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Кам`янець-Подільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказів того, що у відповідача є інші утриманці та він надає матеріальне забезпечення згідно із законом іншим особам, також доказів того, що відповідач не може надавати сину матеріальну допомогу, та про наявність інших істотних обставин, суду надано не було. Згідно листа Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 27.05.2019 року № 16-А3/05-08/14, [PERSON] , [INFO] , проходить службу в підрозділах ДСНС України з 02.12.2015 року на посаді старшого інспектора відділу нагляду контролю за особливо важливими об`єктами центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС України в Одеській області. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тож, виходячи з наданих суду письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову частині стягнення аліментів з відповідача з дня звернення до суду. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом, а саме 03.06.2019 року та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Щодо стягнення аліментів за минулий час, то згідно ч.2 ст.. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, дана норма передбачає обов`язок позивача довести свої намагання отримати аліменти в минулому, які не досягли успіху через ухилення відповідача у сплаті цих аліментів. Однак, в даному випадку [PERSON] не надала суду жодних доказів свого намагання отримати аліменти з [PERSON] в минулому, які не досягли успіху через ухилення відповідача у сплаті цих аліментів, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, звільнення позивача від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial