Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 26.09.2019 року звернувся позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що 25.05.2019 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 250 000,00 доларів США, які позивач зобов`язався повернути в строк до 01.09.2019 року. У встановлений сторонами строк відповідач не повернув позивачу суму позики, на неодноразові вимоги позивача про повернення коштів не реагував, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою щодо стягнення на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 250 000,00 доларів США. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.11.2019 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Чебан С.В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Пугач Р.І. позовні вимоги визнав та пояснив, що дійсно між сторонами було укладено договір позики, однак отримані кошти відповідач станом на день розгляду справи не повернув позивачу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 250 000,00 доларів США на строк до 01.09.2019 року, що підтверджується копією складеної [PERSON] розписки, оригінал якої було надано представником позивача для огляду в судовому засіданні. Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок з передачі грошових коштів. Разом з тим, судом встановлено невиконання [PERSON] обов`язку з повернення суми позики у визначений сторонами строк, що не заперечується і представником відповідача. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе обов`язку з повернення суми позики та визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц зазначив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 250 000,00 доларів США в повному розмірі. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 9605,00 грн. згідно квитанції від 30.09.2019 року. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору в зазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved