Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До Краматорського міського суду звернулася [PERSON] до ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до наказу №963-к від 10.12.1990 року вона була прийнята на работу до ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування», на підставі наказу №537-к від 28.07.2014 року вона була звільнена з підприємства за скороченням штату працівників. В день звільнення, виплат відповідач ніяких не вчинив. Просить стягнути з відповідача належну їй при звільненні заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу у сумі 2735, 02 грн., компенсацію за завдану їй моральну шкоду у розмірі 3000 грн., та середній заробіток за весь час затримки по день пред'явлення позовної заяви. Позивачка у судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, окрім того пояснила, що 15.09.2014 року заборгованість по заробітній платі у розмірі 13755, 30 грн. їй сплачено. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надав суду заперечення, відповідно до яких З 10 грудня 1990 року по 28 липня 2014 року позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 28.07.2014 року згідно наказу №537-к позивачку було звільнено за згодою сторін, підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення працівника пришилося на час активної стадії антитерористичної операції у місті Краматорськ, під час якої ПАТ «КЗВВ» перебував під постійним обстрілом важкої артилерії. А саме, під час обстрілу 18 травня 2014 року пошкоджені ливарний та механообробний цехи ПАТ «КЗВВ», при обстрілі у ніч з 9-ого на 10-е червня 2014 року були пошкоджені механообробний цех, побутові приміщення механообробного е складальний цех, склад полуфабрикатів, а також обладнання у цехах заводу. Звільнення позивача відбувалося в тяжкий час як для відповідача так і для усього міста. За наявності таких обставин відповідач не мав змоги здійснювати нормальну господарську діяльність, дотримуватися дисципліни при розрахунках з контрагентами та працівниками. Відповідно до Висновку Донецької торгово-промислової палати 2199/12.12.-03 від 06.09.2014 р. на відповідача діють обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які є підставою для відстрочення грошових зобов'язань, в тому числі для відстрочення розрахунків по оплаті праці. Моментом настання обставин непереборної сили по виконанню своїх зобов'язань для ПАТ «КЗВВ» є дата 14.05.2014 року. У зв'язку із тим, що затримка розрахунку по заробітній платі сталася через форс-мажорні обставини, на які відповідач не міг вплинути будь-яким чином, відсутня і його вина. В такому випадку, відповідач не несе відповідальності за затримку розрахунків при звільнені, що передбачена у ст. 117 КЗпП України. Отже вимоги по виплаті середнього заробітку за час затримки є безпідставними. Крім того, станом на 25.09.2014 р. із позивачкою проведено розрахунок по заробітній платі. У зв'язку з цим, представник відповідача вважає, що вимоги позивачки по стягненню з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відсутня вина відповідача в недотриманні строків розрахунку при звільненні. Окрім того, позивачка, пред'явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну ним моральну шкоду не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Викладені письмові заперечення представник відповідача підтримала в судовому засіданні та просила відмовити у задоволенні позовних вимог відповідача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги у сумі 2735, 02 грн., компенсації за завдану їй моральну шкоду у розмірі 3000 грн., та середній заробіток за весь час затримки по день пред'явлення позовної заяви. Суд, вислухавши думку позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 27 грудня 2010 р. N 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин» доказом, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] наказом №963-к від 10.12.1990 року була прийнята на работу до ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» та на підставі наказу №537-к від 28.07.2014 року позивачка була звільнена з підприємства за скороченням штату працівників Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати від 06.08.2014 року №2199/12.12-03 дійсним настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) з 14 травня 2014 року для ПАТ «Краматорський завод важкого верстатобудування» при здійсненні господарської діяльності на території м. Краматорськ та Донецької області, які свідчать про наявність загрози виникнення/накопичення податкового боргу та є підставою для відстрочення зобов'язань/податкового боргу. На момент видачі висновку Донецькою торгово-промисловою палатою обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо. Згідно бухгалтерської довідки від 25.09.2014 року заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога [PERSON] сплачена. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що не виплата заборгованості при звільненні відповідача була спричинена непереборною силою, що доведено представником відповідача, та станом на 15.09.2014 року заборгованість по заробітній платі, компенсація за невикористану відпустку та вихідна допомога [PERSON] сплачена у повному обсязі, що підтверджує і сам позивач. У зв'язку з цим, суд, вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та вихідна допомога та стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні слід відмовити. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 3000 грн, оскільки невиплата заробітної плати спричинила позивачці та її сім'ї моральні страждання. Відповідно до ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних підстав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, противоправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і противоправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також у судовому засіданні ні чім не підтверджено наявність причинного зв'язку між моральною шкодою, завданої [PERSON] у вигляді погіршення сімейних відносин та діянням і вини саме ПАТ «КЗВВ» в її заподіянні. Суд, вважає що вини відповідача в несвоєчасній виплаті заробітної плати при звільнені немає, тому в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed