Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої Одиниці «Слов`янськтепломережа» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, яка обгрунтована тим, що відповідач має борг за адресою: [ADDRESS] та є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго», має особовий рахунок № [NUMBER] , користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі сплачує вартість спожитих послуг. Станом на 01.12.2018 року у відповідача у зв`язку з несплатою, за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року виникла заборгованість за спожиті послуги з опалення у сумі 17676,53 гривень. У зв`язку із чим відповідачу, відповідно до ст. 625 ЦК України, були нараховані наступні суми: індекс інфляції у сумі 5380,29 гривень та три проценти річних у сумі 1077,70 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за спожиті послуги з опалення у розмірі 17676,53 гривень, втрати від інфляційних процесів в сумі 5380,29 гривень та три проценти річних у сумі 1077,70 гривень, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 гривень. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні(а.с.107). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Вінник З.Г. до судового засідання не з`явилсись, надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, визнають вимоги позивача обґрунтованими частково, просять застосувати строк позовної давності, позовні вимоги позивача визнають частково за період з 01.10.2016 року по 01.12.2018 року у розмірі 5699,61 грн.(а.с.111). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Як передбачено ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої Одиниці «Слов`янськтепломережа» є юридичною особою, діє на підставі Статуту. Основним видом діяльності підприємства є надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. З 01.10.2013 року по 01.12.2018 року, відповідно до встановлених тарифів, позивач надає послуги з центрального опалення та постачання гарячої води фізичним особам-споживачам послуг, у тому числі у квартиру [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] з 27.03.2013 року була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , разом зі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою з місця мешкання про склад сім`ї та реєстрації (а.с.8) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи №22-15/2-3690 від 08.05.2019 року (а.с.31-32). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст.156, 162 Житлового кодексу України, власник зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги по встановленому у законному порядку тарифам. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктами 17 і 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України №630 від 21 липня 2005 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідач зобов`язаний був вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] , що відкрито на ім`я [PERSON] , відповідачка не здійснювала оплату за поставлену теплову енергію за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року, заборгованість відповідача перед ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» складає 24236,02 грн. (а.с.6-7). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.09.2010 року №2-5967/2010, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» заборгованості за теплову енергію за період з 01.10.2003 року по 01.04.2010 року у сумі 5395,93 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн., судового збору в розмірі 51 грн. - задоволені(а.с.74). 20.09.2013 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області був виданий судовий наказ за заявою ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію, яким було стягнуто заборгованість за період з 01.04.2010 року по 01.05.2013 року у розмірі 4655,43 грн., витрати від інфляційних процесів у розмірі 107,73 грн., 3% річних у розмірі 166,54 грн., судовий збір у розмірі 114 грн.(а.с.75). Враховуючи, що відповідач [PERSON] , з 27.03.2013 року була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , то за період з 01.10.2013 року по 01.12.2018 року, відповідачка [PERSON] , як споживач, повинна була своєчасно вносити плату за надані ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» послуги. Доказів погашення заборгованості відповідачкою суду не надано. Разом з тим, відповідачкою та її представником заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України до вимог про стягнення заборгованості, в якому вказала, що позивач звернувся до відповідача з позовом 18.01.2019 року, тому вважають обґрунтованими вимоги позивача про заборгованість за спожиті послуги з опалення за період з 18.01.2016 року у розмірі 5699,91грн. (а.с.103). Надала власні розрахунки боргу та документи на підставі яких зроблено розрахунок, а саме листи ВО ОКП «ДТКЕ» від 16.01.2021 року №210/03, від 25.11.2020 року №4510/03, ПАТ «УкрНДУінжпроекту» від 11.01.2021 року №1-2 на №б/н від 29.12.2020 року та розрахунок індивідуальної річної норми витрат за період з 01.10.2016 року по 01.12.2018 року (а.с. 87-88,94-95,102, 104-107). Згідно ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами, передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Таким чином, оскільки позов було подано до суду лише 25.01.2019 року, то строк позовної давності позивачем пропущений, що є підставою для відмови у задоволенні позову, за період з 01.10.2013 року по 25.01.2016 року. Щодо доводів представника позивача про переривання позовної давності здійсненням відповідачем оплат у розмірі 200 грн. у серпні, вересні та жовтні 2016 року, суд зазначає наступне. За ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Виходячи за наведеного, є підстави вважати, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач, сплачуючи у серпні, вересні, жовтні 2016 року платежі, вчиняв дії, що свідчать про визнання ним всієї заборгованості у розумінні ч.1ст.264 ЦК, що окреслює підстави переривання строку позовної давності. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Саме такий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі №761/12553/15-ц. Таким чином, згідно з наданим позивачем особистим рахунком № 032052 та з урахуванням застосування позовної давності, заборгованість за спожиту теплову енергію за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року, складає 11351 гривень 91 копійок /405,54 гривень нараховано за лютий 2016 року + 436,94 гривень нараховано за березень 2016 року + 109,92 гривень нараховано за квітень 2016 року + 799,06 гривень нараховано за жовтень 2016 року + 192,45 гривень нараховано за листопад 2016 року + 934,33 гривень нараховано за грудень 2016 року + 978,72 гривень нараховано за січень 2017 року + 1030,99 гривень нараховано за лютий 2017 року + 551,88 гривень нараховано за березень 2017 року + 135,47 гривень нараховано за квітень 2017 року + 251,65 гривень нараховано за жовтень 2017 року + 838,99 гривень нараховано за листопад 2017 року + 800,87 гривень нараховано за грудень 2017 року + 1151,98 гривень нараховано за січень 2018 року + 1140,93 гривень нараховано за лютий 2018 року + 1047,44 гривень нараховано за березень 2018 року + 133,25 гривень нараховано за квітень 2018 року + 92,49 гривень нараховано за жовтень 2018 року + 919,01 гривень нараховано за листопад 2018 року - 200 гривень сплачено в серпні місяці 2016 року - 200 гривень сплачено в вересні місяці 2016 року - 200 гривень сплачено в жовтні місяці 2016 року /, втрати від інфляційних процесів в сумі 3500,67 гривень та три проценти річних у сумі 924,38 гривень. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1248,65 гривень, що є пропорційним до задоволеної частини вимог.

Outcome: partial