Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання власником спадкового майна. Просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла 01.11.2007 р., а саме на: земельну частку (пай) площею 5,35 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дімітрова Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області право на яку посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 066796, виданого Корюківською районною державною адміністрацією; майновий пай, розміром 2 462,00 грн, що становить 0,36% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, який знаходиться у пайовому фонді майна КПАГ ім. Димитрова реорганізованого в ПСП «Праця» села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 4 травня 2001 року. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав у повному обсязі. Представник третьої особи у підготовче засідання не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народився 15 грудня 1966 року в с. Тільне Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом НМ 187225, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 22.07.2004 р. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є «Белый Владимир Никифорович» та «Белая Полина Максимовна» (свідоцтво VІІ-УР № 1075769 на російській мові). 01 листопада 2007 року [PERSON] у віці 76 років померла, про що Сядринською сільською радою Корюківського району Чернігівської області складено відповідний актовий запис за № 29 та видано свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ № 076143. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Сядринської сільської ради, тому до спадкового майна належить земельна частка (пай), власність на яку підтверджувалася сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 066796 на земельну частку розміром 5,35 умовних кадастрових гектари, вартість на момент смерті 20 497,00 грн. Також моя мати позивача мала майновий пай розміром 2\~462,00 грн, що становить 0,36 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що знаходилися у пайовому фонді майна КПАГ ім. Дімітрова реорганізованого в ПСП «Праця» села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, затвердженого зборами співвласників 4 травня 2001 року, які мають право на майновий пай, та отримала свідоцтва про майновий пай серії ЧНКК № 04749. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою [INFO] (довідка Виконавчого комітету Сядринської сільської ради № 1122 від 23.11.2016). На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] є її син [PERSON], однак він не може отримати свідоцтво про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому для вирішення даного спірного питання позивач змушений звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійною матірю документів на землю позивач звернувся з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де йому надали відповідну інформацію (Б-26/0-0.201-48/147-17 від 13.04.2017). У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони,\~своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved