Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 27 листопада 2016 року між ними було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримала від [PERSON] в борг 184 000,00 грн., що на день передачі коштів було еквівалентно сумі 8 180,00 доларів США. Кошти зобов'язалась повернути до 01 квітня 2016 року, однак у зазначений строк відповідачка кошти не повернула. Тому позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість в розмірі 321 238,03 грн., яка складається з неповернутої суми позики - 184 000,00 грн.; процентів за користування позикою - 70 097,67 грн.; інфляційних втрат - 55 733,60 грн.; трьох відсотків річних - 11 406,76 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору. 18.09.2018 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена заява, в якій він просив стягнути з відповідачки на його користь борг у сумі 230 104,00 грн., який складається з неповернутої суми позики - 184 000,00 грн.; інфляційних втрат - 46 104,00 грн., а також стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 3 212,38 грн. Відповідачка [PERSON] направила до суду заяву про визнання уточнених позовних вимог. Дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 27 листопада 2016 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі 184 000,00, що згідно офіційного курсу НБУ на день передачі грошових коштів було еквівалентно 8 180,00 доларів США та зобов'язалась повернути борг до 01 квітня 2016 року. Наведене підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою. У вказаний строк відповідачка борг не повернула, на прохання позивача про добровільне повернення боргу не реагує. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.. 625 цього Кодексу. У відповідності до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача суми заборгованості в розмірі 230 104,00 грн., підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягнення судового збору у розмірі 3 212,38 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved