Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики посилаючись на те, що 06.11.2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] отримав від позивача в борг 20 000дол.США, які зобовязався повернути до 06.11.2017року. У зазначений строк відповідач кошти не повернув, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 544306грн.36коп., та суму сплаченого судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення відповідача,дослідивши обставини справи та перевіривши наявні у справі докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що 06.11.2016року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким [PERSON]отримав від [PERSON]кошти в сумі 20 000дол.США, які зобовязався повернути в строк до 06.11.2017року, що підтверджується доданою до матеріалів справи розпискою. У вказаний строк відповідач борг не повернув, прохання позивача про добровільне повернення боргу ігнорує. За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики, та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у [PERSON] в борг кошти в сумі 20 000 дол. США, що в еквіваленті становило 511900грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами. Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики. Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов'язання, грошова сума, яку отримав в позику відповідач, строк виконання зобов'язання та особистий підпис боржника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 07.12.2017 року, тобто на день подачі даного позову до суду, відповідач боргу не повернув. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. А тому, проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонам, дійсно, мав місце договір позики, заборгованість за цим договором становить 544306грн. 36 коп., яка і підлягає до примусового стягнення з боржника [PERSON] Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума судового збору у розмірі 5443грн.07коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved