Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 19 червня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON], який уточнивши позов, просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на майно, після смерті [PERSON], який помер 24\~листопада 2016 року, а саме: домоволодіння з усіма надвірним побудовами та спорудами у цілому, яке розташоване за адресою: провулок Сонячний, 15, м. Маріуполь, Донецька область, та земельної ділянки, площею 0,0471 га, кадастровий номер 1412300000:04:016:0113, розташованої за цією адресою. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він є рідним онуком [PERSON], який помер 25 листопада 2016 року. Після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння з усіма надвірним побудовами та спорудами, а також на земельну ділянку, які розташовані за указаною адресою. [PERSON] є спадкоємцем пятої черги спадкування після смерті діда. Позивач спадщину прийняв вчасно, про що подав відповідну заяву 23 травня 2017 року за № 46. Крім цього, спадкоємцем за законом є донька померло [PERSON], яка спадщину не прийняла. До майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу у Донецькій області [PERSON] заведено спадкову справу № 19/2017. 18 жовтня 2017 року постановою приватного нотаріуса [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з підстав, передбачених п. п. 2.2, 2.3 п. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зокрема зазначено, що у разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал або дублікат. Повна інформація про заповіт, який посвідчений іншим нотаріусом, витребовується шляхом направлення запиту. За параметрами пошуку щодо [PERSON] у Спадковому реєстрі наявна інформація про заповіт, посвідчений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 12 січня 1990 року за реєстровим номером 1-401, номер у спадковому реєстрі 47773975 від імені [PERSON] У спадкоємця [PERSON] відсутній оригінал чи дублікат указаного заповіту. 01 червня 2017 року приватним нотаріусом [PERSON] направлений запит до Першої маріупольської державної нотаріальної контори та 15 серпня 2017 року надійшло повідомлення від державного нотаріуса про те, що заповіти за період з 1943 року по 2001 рік передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Архівні документи знаходяться в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьк, доступ до яких відсутній. На цій підставі державний нотаріус не має можливості подати інформацію щодо указаного заповіту. Саме з наведених відстав відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті діда. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 392, 1265 ЦК України, вказуючи на його право спадкування за законом, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно (а. с. 44, 45). Відповідач [PERSON] міська рада своїм правом не скористалася та відзив на позов в адресу суду не направила. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] до судового засідання не зявилася, попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якій просила прийняти рішення на розсуд суду, а також вказала, що відповідачем у справі повинна бути [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 червня 2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 липня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд її вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені у справі підготовчі судові засідання, розяснено учасникам справи їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень, а також порядок подачі доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 вересня 2018 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви [PERSON] та повернуто її позивачу. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 жовтня 2018 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] міську раду, заяву про уточнення позовних вимог прийнято до провадження, розяснено відповідачу [PERSON] міській раді право та строки на подачу відзиву на позов. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 січня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу у Донецькій області [PERSON] копію спадкової справи після смерті [PERSON], який помер 25 листопада 2016 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено дану цивільну справу до судового розгляду по суті. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також матеріали спадкової справи після смерті [PERSON], витребувані судом з метою встановлення кола спадкоємців та відповідно можливих відповідачів у справі, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про народження від 20 лютого 1985 року серії VI-МЮ № 449122, [PERSON] народився 06 лютого 1985 року, про що вчинений актовий запис 321, батьками є: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження від 19 липня 1950 року серії ЯЩ № 456220, [PERSON] народилася 07 липня 1950 року, про що вчинений актовий запис № 894, батьками є: [PERSON] та [PERSON] Згідно з посвідкою про народження від 28 вересня 1944 року серії УБ № 568992, [PERSON] народився 14 вересня 1944 року, батьками є: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку від 27 вересня 2004 року серії ДН № 088454 [PERSON]на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0471 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по провулку Сонячному 15 у м. Маріуполі, кадастровий номер 1412300000:04:016:0113. Згідно з реєстраційним посвідченням від 06 лютого 1963 року, реєстровий номер 17690, договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 25 грудня 1958 року, технічного паспорту від 25 січня 2017 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 15 по провулку Сонячному у м. Маріуполі. Відповідно до фотокопії заповіту від 12 січня 1990 року, посвідченого Першою жданівською державною нотаріальною конторою 12 січня 1990 року, реєстровий номер 1-401, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: усе належне йому майно, а саме: грошовий вклад з належними відсотками, який перебуває у Жовтневому відділені № 171 Ощадного банку СРСР м. Маріуполя на рахунку № 97840, автомобіль марки «ВАЗ 21061», 1989 року випуску, житловий будинок, який розташований по провулку Сонячному, 15 у м. Маріуполі, заповів у рівних долях кожному: [PERSON] та доньці [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть від 25 листопада 2016 року серії І-НО № 964019, [PERSON] помер 24 листопада 2016 року, про що вчинений актовий запис № 2469. Згідно з матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON], яка заведена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального у Донецькій області [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після його смерті 23 травня 2017 року звернувся онук [PERSON] У межах заведеної спадкової справи приватним нотаріусом [PERSON] отримано відповідь від Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 14 червня 2017 року про те, що заповіти за період з 1943 року по 2001 рік передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву у м.\~Донецьку, доступ до яких відсутній. У звязку з чим не вдається за можливе надати інформацію щодо заповіту [PERSON] від 12 січня 1990 року. Постановою від 18 жовтня 2017 року приватного нотаріуса [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 24 листопада 2016 року [PERSON] на житловий будинок № 15, який розташований по провулку Сонячному у м. Маріуполі Донецької області. Правовою підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину указано те, що за параметрами пошуку ПІБ українською [PERSON] у Спадковому реєстрі знайдено інформацію про заповіт, посвідчений Першою жданівською державною нотаріальною конторою 12 січня 1990 року за реєстром № 1-404, номер у Спадковому реєстрі: 4773975, від імені [PERSON], [INFO]. 15 серпня 2017 року за № 112/02-14 від Першої маріупольської державної нотаріальної контори надійшло повідомлення про те, що заповіти за період 1943-2001 роки передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву. Запитувані документи знаходяться в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній, у звязку з чим у державного нотаріуса відсутня можливість надати запитувану інформацію. У звязку з наведеними підставами приватний нотаріус [PERSON] вказала, що нотаріальна дія не може бути проведена. Відповідно до Інформації Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг [PERSON] міської ради від 30 січня 2017 року № 03-07-1141, [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [INFO], з 01 червня 1961 року по 22 грудня 2016 року. Станом на 04 листопада 2016\~року за указаною адресою також були зареєстровані [PERSON], [INFO]. Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обовязком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що позивач у передбаченому законом порядку і строки подав заяву про прийняття спадщини, а інші спадкоємці за заповітом таким правом не скористалися. Спір між сторонами стосується права на спадкове майно. Мотиви суду. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У справі судом установлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його онук [PERSON], інші спадкоємці за законом, у тому числі за заповітом: [PERSON] та [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Указані обставини свідчать, що спадкоємці за заповітом у відповідності до статті 1272 ЦК України вважаються такими, що спадщину не прийняли. Як розяснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. Отже, позивач у справі, який входить до пятої черги спадкування, на теперішній час є єдиним спадкоємцем після смерті діда та який у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому він як спадкоємець пятої черги отримав право на спадкування у відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Щодо правових підстав для визнання права за позивачем на спадкове майно. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право він не в змозі реалізувати, у звязку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Порядок оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №\~12/5-126, в якому, зокрема, розяснюється, що по обєктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є реєстраційне посвідчення. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, [PERSON], який збудував житловий будинок до 05 серпня 1992 року, за наявності договору про надання йому у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності, реєстраційного посвідчення на указаний будинок та державного акта на земельну ділянку, на правовій підставі набув право власності на спадкове майно та є його власником. Отже, у справі установлено наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на майно у порядку спадкування за законом, оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємця. Щодо аргументів [PERSON] міської ради про те, що належним відповідачем у справі має бути саме [PERSON], то суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Аналіз наведеної норми права вказує, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Інших спадкоємців, крім позивача немає, і ніхто крім нього не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна, він звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради Донецької області, у звязку з тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, майно переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна. Отже, в даному випадку позов подано до належного відповідача [PERSON] міської ради Донецької області, оскільки нерухоме спадкове майно знаходиться на території м.\~Маріуполя. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1 810 грн. 92 коп. і такий у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] міської ради на користь позивача.

Outcome: approved