Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди, вказавши наступне. 08 травня 2013 року він уклав з [PERSON] договір оренди нежитлового приміщення, згідно якого відповідачу надано в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 140,9 кв.м. в будинку [ADDRESS]. Строк дії договору встановлено до 8 травня 2014 року. Будинок в якому відповідач орендує приміщення належить позивачу на праві приватної власності. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний був до 10 числа кожного наступного місяця сплачувати позивачу орендну плату. Позивач свої зобов'язання, передбачені договором, виконав в повному обсязі, надавши відповідачу у користування приміщення. Відповідач, передбачені договором зобов'язання щодо сплати орендної плати, належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 10 грудня 2013 р. заборгованість склала 35922,50 гривень. З метою досудового врегулювання спору та дострокового розірвання договору оренди позивачем 11 листопада 2013 року було повідомлено наймача про відмову від договору з вимогою сплатити заборгованість, однак відповідач не сплатив заборгованість та не звільнив приміщення, яке є власністю позивача. У зв'язку з наведеним, позивач просить суд: розірвати договір № 1 від 08 травня 2013 року; стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором в розмірі 35922,50 гривень; стягнути судові витрати з відповідача. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили суд задовольнити його, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, зазначивши, що 08 травня 2013 року відповідач уклала з позивачем договір оренди № 1 нежитлового приміщення, згідно якого відповідачу надано в строкове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 140,9 кв. м. в будинку [ADDRESS], орендна плата складає 986,3 гривень, а не 8350 гривень як зазначає позивач, на підтвердження чого надали суду договору оренди нежитлового приміщення № 1 від 08 травня 2013 року. Крім цього, позивач забрав належне їй майно, що знаходилося у нежитловому приміщені у будинку [ADDRESS] унеможливив користування вказаним приміщення ще з кінця жовтня-початку листопада 2013 року, у зв'язку з чим відповідач звернулася у правоохоронні органи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що між його дружиною та позивачем 8 травня 2013 року укладений договір оренди нежитлового приміщення, згідно якого відповідач отримала в оренду строком на 1 рік нежитлове приміщення у будинку [ADDRESS] орендна плата за яке складає 986,3 гривень у місяць. Він з дружиною в згаданому приміщенні відкрили кафе. Орендну плату відповідач сплачує в повному обсязі, у зв'язку з чим він не розуміє з якого приводу до відповідача у судовому порядку пред'явлені [PERSON] позовні вимоги. Крім того, зазначив, що у щоденнику [PERSON] є записи з приводу розрахунків за оренду приміщення та сплаті за використані комунальні послуги; підписи поруч з сумами, які були сплачені за оренду приміщення, ставив він особисто, оскільки сам віддавав гроші позивачу і останній робив записи, які відповідають дійсності, при цьому свідок не зміг пояснити чому в травні - липні 2013 року оренда плата сплачувалася фактично з розрахунку 8350 гривень у місяць. Вивчивши письмові матеріали справи, вислухавши сторони, свідка, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] уклав з [PERSON] договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 08 травня 2013 року, згідно п.3.1. якого відповідачу надано в оренду строком на 1 рік нежитлове приміщення, загальною площею 140, 9 кв. метри у будинку [ADDRESS]. Будинок в якому відповідач орендує приміщення належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. За користування вказаним нежитловим приміщенням відповідач зобов'язалася сплачувати орендну плату в розмірі 8350 гривень у місяць, з розрахунку 60 грн./кв.м. за 120,10 кв.м. та 55 грн./кв.м. за 20,8 кв.м. (підсобні приміщення). Згідно записів у щоденнику [PERSON], з якими погодилися як сторони, так і свідок [PERSON] орендна плата за період дії договору була сплачена у розмірі 28650, 50 грн. Судом з'ясовано, що орендна плата була сплачена у повному обсязі за травень, червень, липень 2013 року, а також частково у розмірі 5827 гривень 50 коп. за серпень 2013 року. Оскільки у подальшому орендна плата не сплачувалася, з метою дострокового розірвання договору оренди позивачем 11 листопада 2013 року було повідомлено наймача про відмову від договору з вимогою сплатити заборгованість, однак відповідач не сплатив заборгованість по орендній платі. У відповідності до ст.611 ч.1 п.1 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно до ст.615 ч.1 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Частина 3 вказаного Закону вказує на те, що внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. Згідно до ст.651 ч.3 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним. Згідно до ст.653 ч.2 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ст.782 ЦК України, зокрема ч.1 наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд; зокрема ч.2 у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Проаналізувавши викладені вище норми цивільного законодавства, зваживши у сукупності наведені вище обставини, суд вважає, що позовні вимоги з приводу розірвання зазначеного договору оренди нежитлового приміщення не підлягають задоволенню за таких підстав. 11 листопада 2013 року наймач відповідно до ст.782 ЦК України була повідомлена наймодавцем [PERSON] про відмову від договору, у зв'язку з чим з цієї дати договір є розірваним в односторонньому порядку по причині несплати відповідачем [PERSON] орендної плати протягом трьох місяців підряд, а тому починаючи з 11 листопада 2013 року всі зобов'язання сторін припинені. У зв'язку з наведеним суд не може задовольнити вимогу позивача про розірвання договору оренди, оскільки вказаний вище договір на момент звернення позивача у суд вже розірваний. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 35922,50 гривень, то дана вимога [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Ст.610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ст.611 п.4 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, до яких, окрім іншого, відноситься відшкодування шкоди. Ст.612 ч.1 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як встановлено у ході розгляду справи позивач виконав свій обов'язок за договором і надав в оплатне користування відповідача нежитлове приміщення, загальною площею 140, 9 кв. метри у будинку [ADDRESS]. Відповідач, у свою чергу, на порушення договірних зобов'язань у частині сплати щомісячної орендної плати у розмірі 8350 гривень наперед до 10 числа кожного свій обов'язок не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період дії договору оренди з 8 травня 2013 року по 10 листопада 2013 року включно у розмірі 27572 гривні 50 копійок, зокрема не в повному обсязі було сплачено орендну плату за серпень 2013 року та зовсім не було сплачено орендну плату за вересень-листопад 2013 року, підтвердженням чого є витяг з щоденника [PERSON], де є записи з приводу розрахунків за оренду приміщення та сплату за використані комунальні послуги. За наведених обставин, оскільки відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань за договором, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по орендній платі у розмірі 27572 гривні 50 копійок. Що стосується доводів відповідача та його представника, про те, що 8 травня 2013 року відповідач уклала з позивачем договір оренди нежитлового приміщення, згідно якого відповідачеві надано в оренду нежитлове приміщення в будинку [ADDRESS] зі сплатою орендної плати в розмірі 986,3 гривень у місяць, а не 8350 гривень як зазначає позивач, а тому зі сторони відповідача відсутнє порушення договірного зобов'язання, то суд, детально вивчивши такі доводи вказаної сторони, прийшов до висновку про їх безпідставність. Так, у судовому засіданні були оглянуті: податкова декларація про майновий стан і доходи позивача за 2013 рік з зазначенням доходу в розмірі 32000 грн. від надання майна в оренду, лізінг, житловий найм, з яких сплачено податок у розмірі 4800 гривень; додаток 2, яким є розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб, де зазначено об'єкт нерухомого майна - [ADDRESS] торгово-офісні приміщення; витяг з щоденника [PERSON], де є записи з приводу розрахунків за оренду приміщення та сплату за використані комунальні послуги, які не оспорюють сторони; висновок про ринкову орендну ставку станом на 01.05.2013 року при використанні вбудованого приміщення площею 140, 9 кв.м., що складає 33, 66 гривень/кв. метр, який зроблений 08.04.2014 року суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] Проаналізувавши викладені вище докази, які є належними та допустимими, суд вважає, що згадані доводи відповідача та його представника не доводять відсутність існування договірних зобов'язань між сторонами у період з 8 травня 2013 року по 10 листопада 2013 року за договором оренди нежитлового приміщення від 08 травня 2013 року з орендною платою в розмірі 8350 гривень у місяць. Більш того, показання як свідка [PERSON], так і відповідача [PERSON], у яких вони не змогли пояснити чому в травні - липні 2013 року оренда плата сплачувалася фактично з розрахунку 8350 гривень у місяць і була сплачена у розмірі, який суттєво перевищує розмір орендної плати за весь період, на який був кладений договір, тобто на 1 рік, - є лише підтвердженням того, що орендна плата згідно п.4.1. договору складала 8350 гривень у місяць. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що за результатами розгляду справи позовні вимоги майнового характеру задоволені частково, а саме на загальну суму 27572 гривні 50 копійок, то відповідно до ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 275 гривень 73 копійки. Оскільки у задоволенні позовних вимог немайнового характеру відмовлено, то відповідно і в частині стягнення судового збору по вимозі немайнового характеру необхідно відмовити позивачу. Крім того, суд відмовляє позивачу в частині стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не надано суду належних доказів понесених ним з цього приводу витрат.

Outcome: partial