Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Третьою особою на стороні позивача є [PERSON] . Позов обґрунтовано наступним. Сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1999 року. [INFO] у них народився син - [PERSON] , а 16 вересня 2005 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб. Повнолітній син фактично проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Згідно з довідкою від 23 квітня 2021 року син сторін - [PERSON] , є студентом денної форми навчання Національного університету «Запорізька політехніка». Відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання сина. Оскільки останнім часом матеріальне становище позивача погіршилось, вона й звернулась до суду з цим позовом. Відповідачем до суду поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що він допомагає спільному з позивачем сину в міру своїх можливостей, а позов поданий позивачем лише для того, щоб поліпшити її матеріальне становище. Крім того, відповідач є інвалідом третьої групи і його дохід - пенсія по інвалідності, є незначним. З 16 листопада 2013 року відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, а від цього шлюбу вони мають малолітню дитину, яка перебуває на утриманні відповідача. Зазначив, що спільний син сторін - [PERSON] , на утримання якого заявлений позов про стягнення аліментів, офіційно працює і здатний забезпечувати себе. Оскільки на даний час повнолітній син сторін, який продовжує навчання, не потребує матеріальної допомоги від нього та враховуючи наведені вище обставини, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, в яких зазначив на своїй незгоді з позовними вимогами. Пояснив, що він не потребує якоїсь особливої допомоги від батька та зазначив, що батько і так йому допомагає матеріально в міру своїх можливостей. Суд, вислухавши учасників провадження та дослідивши подані докази, дійшов наступних висновків. У відповідності до статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу - ч. 1 ст. 199 СК України. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про народження дитини - [PERSON] , Серії [NUMBER] , в якому батьком записаний [PERSON] , а матір`ю - позивач [PERSON] (а.с. 8). За приписами статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Системний аналіз норм статей 121, 122, 125, 126, 127 та 135 Сімейного кодексу України призводить суд до висновку, що відомості про батька дитини [PERSON] були внесені в порядку, визначеному статтею 135 СК України, тобто - за заявою матері дитини. Таким чином, згідно до документа, виданого державою Україна, батьком [PERSON] є [PERSON] , в той час як позов заявлено до [PERSON] . При цьому суд не може погодитись з твердженням позивачки, яка в судовому засіданні зазначила, що позов в даній справі може бути задоволений, адже відповідач [PERSON] не заперечує свого батьківства відносно [PERSON] , оскільки вказане суперечить приписам статті 121 Сімейного кодексу України, якими встановлено прямий взаємозв`язок між засвідченим у встановленому законом порядку походженням дитини він конкретної фізичної особи та між правами та обов`язками цієї особи щодо дитини. Встановлення батьківського обов`язку для особи, яка відповідно до вимог закону не визнана батьком дитини, законом не передбачено. Суд констатує, що в даній цивільній справі позивачем не було заявлено позовну вимогу про визнання батьківства Враховуючи викладене, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed