Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа», в якій просить суд визнати неправомірними дії відповідача в частині нарахування позивачу боргу у розмірі 51431,99 грн. колишнього власника квартири [ADDRESS] за особовим рахунком [NUMBER] , зобов`язати відповідача відкрити з 14 листопада 2019 року новий особовий рахунок на ім`я позивача, зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку [NUMBER] заборгованість попереднього власника квартири за адресою: [ADDRESS] , яка виникла до 01 листопада 2019 року у сумі 51431,99 грн. Позов обґрунтовує тим, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2019 року № 6292 належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Після придбання цієї квартири, позивачу стало відомо, що за попереднім власником квартири за особовим рахунком [NUMBER] обліковується заборгованість у сумі 51431,99 грн., що підтверджується рахунком на оплату за листопад 2019 року. Вважає, що позивач не зобов`язана сплачувати заборгованість за комунальні послуги, які споживалися попереднім власником квартири. У зв`язку з цим, позивач зверталася до відповідача з заявою про списання боргів попереднього власника квартири та відкриття нового особового рахунку, в якому була б виключена заборгованість попереднього власника, однак відповідачем було відмовлено в задоволені заяви, а тому позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, вважає, що позивачем не зазначено в чому полягає протиправність дій відповідача, а також порушення прав, свобод або законних інтересів позивача. Зазначає, що особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу. Відкриття особового рахунку відбувається шляхом переоформлення вже відкритого номерного особового рахунку на іншого квартиронаймача або власника. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у відповідача немає жодних правових підстав. Крім того, пред`явлення позову про зобов`язання виключити заборгованість за послуги не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Також, зазначив, що списання боргів за спожиті житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. В задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. На підставі договору купівлі-продажу від 14.11.2019 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.11.2019 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира загальною площею 99,9 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-9). З рахунку за послуги з централізованого опалення за листопад 2019 року, виданого на ім`я позивача, по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.11.2019 року встановлена заборгованість у розмірі 51431,99 грн. (а.с. 10). 19.08.2020 року позивач звернулася до відповідача з заявою про відкриття нового або переоформлення особового рахунку на вищезазначену квартиру, в якому була б виключена заборгованість попереднього власника, на що відповідач листом від 20.08.2020 року відмовив позивачу в задоволені її вимог (а.с. 12-15). Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. В договорі купівлі-продажу від 14.11.2019 року квартири за адресою: [ADDRESS] , не міститься застережень про переведення боргу попереднього власника на позивача й не містить згоди позивача на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Крім того, матеріали справи не містять доказів про вчинення позивачем правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попередніх власників вищевказаної квартири. За таких обставин, на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 14.11.2019 року, тобто до укладення ним договору купівлі-продажу цієї квартири. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.10.2020 року по справі № 522/19127/18. Таким чином, зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникли у позивача з часу придбання у власність вказаної квартири та початку користування цими послугами - з 14.11.2019 року. В зв`язку з викладеним суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині визнання неправомірними дії відповідача щодо нарахування позивачу боргу у розмірі 51431,99 грн. колишнього власника квартири [ADDRESS] за особовим рахунком [NUMBER] та зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку [NUMBER] заборгованість попереднього власника квартири за адресою: [ADDRESS] , яка виникла до 01 листопада 2019 року у сумі 51431,99 грн. Доводи відповідача про безпідставність позовних вимог, які задоволені судом, спростовуються вищенаведеними висновками суду. В частині позовних вимог про зобов`язання відповідача відкрити новий особовий рахунок суд відмовляє, оскільки така вимога є неналежним способом захисту порушеного права, та з огляду на те, що судом вже вирішено питання щодо наявної заборгованості по вказаному рахунку, виниклої у попереднього власника квартири, а тому, саме такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку [NUMBER] заборгованість попереднього власника квартири, є ефективним в розумінні статті 55 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В зв`язку з викладеним, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 3\~ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно частині задоволених позовних вимог у сумі 605,33 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial