Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 152 по вул. Чкалова в місті Мелітополі Запорізької області. Позовна заява обґрунтовується тим, що позивачу належить житловий будинок № 152 по вул. Чкалова в місті Мелітополі Запорізької області. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, проте більше шести місяців у вказаному будинку не проживають, а саме [PERSON] не проживає з 2013 року, [PERSON] з 2007 року. Позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг та на даний час у неї виникла необхідність у продажу належного їй будинку. Відповідачі самостійно знятись з реєстрації не бажають, через що позивач змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, з невідомої суду причини, на адресу суду повернулися конверти з судовими повістками та копіями документів, направлених відповідачам за місцем їх проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, визнає їх неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача, в звязку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Мелітополь, вул. Чкалова, 152 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Мелітопольською державною нотаріальною конторою 12.12.2015 року (а.с.6). Вказаний факт також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №49698285 від 12.12.2015 року (а.с.7). Згідно довідки голови квартального комітету № 103 від 23.11.2016 року в будинку № 152 по вулиці Чкалова в місті Мелітополі Запорізької області дійсно зареєстрована [PERSON], проте з 2007 року в будинку не проживає (а.с.15). Згідно довідки голови квартального комітету від 07.12.2016 року в будинку № 152 по вулиці Чкалова в місті Мелітополі Запорізької області дійсно зареєстрована [PERSON], проте з 2013 року в будинку не проживає (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2007 року та по теперішній час відповідач [PERSON], а з 2013 року та по теперішній час відповідач [PERSON] в будинку № 152 по вулиці Чкалова в місті Мелітополі Запорізької області не проживають, їх речей та іншого майна в будинку немає, кошти за комунальні послуги вони не сплачують, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідачі не предявляють, до будинку не зявляються. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком.

Outcome: approved