Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 вересня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «Міській комерційний банк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог, з урахуванням уточнень, [PERSON] посилалася на те, що 01 липня 2014 року між нею та ПАТ «Міській комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу на вимогу № 2620/70/200107, відповідно до якого позивач поклала на депозитний рахунок, відкритий у відповідача 180 000,00 грн. на умовах, передбачених договором. 20 березня 2013 року між сторонами був укладений договір про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та розрахункове обслуговування № 007-0031272-Ф/13-DEP. Відповідно до виписки за даним договором за період з 01 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року на рахунку обліковуються грошові кошти у розмірі 14 632,72 грн. 01 вересня 2014 року позивач звернулася на адресу відповідача з заявою про отримання банківського вкладу та нарахованих відсотків. Відповідачем дані заяви були залишені без задоволення, грошові кошти не повернуті позивачу, у зв'язку з чим [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 180 000,00 грн. та 14 632,72 грн. (а. с. 2-8). Позивач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а. с. 37). Відповідач у судове засідання для розгляду даної цивільної справи свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції суду (а. с. 28, 36), тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. За таких обставин суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути дану цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 01 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міській комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу на вимогу № 2620/70/200107, відповідно до якого позивач поклала на депозитний рахунок 180 000,00 грн. на умовах, передбачених договором (а. с.11-13). Крім того, 20 березня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Міський Комерційний Банк» був укладений договір про відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та розрахункове обслуговування № 007-0031272-Ф/13-DEP на виконання якого відповідачем був відкритий позивачу рахунок № 26252014006001 (а. с. 18-20). З виписки по угоді № 2620/70/206707 від 01 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] перерахувала грошові кошти на відповідний депозитний рахунок, відкритий у ПАТ «Міський Комерційний Банк», загальний розмір яких становить 180 000,00 грн. (а. с. 14). Відповідно до виписки за рахунком № 26252014006001 за період з 01 серпня 2014 року по 29 серпня 2014 року на ньому обліковуються грошові кошти у розмірі 14 632,72 грн. (а. с. 25) Судом також встановлено, що 01 вересня 2014 року позивач звернулась на адресу відповідача з заявою про повернення суми депозиту, зазначивши, що бажає отримати грошові кошти за договором № 2620/70/200107 від 01 липня 2014 року та № 007-0031272-Ф/13-DEP від 20 березня 2013 року (а. с.15). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 5.3.2 договору № 2620/70/200107 банк зобов'язаний на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити проценти на нього на умовах та у строки, встановлені цим договором. Пунктом 2.2.1 договору № 007-0031272-Ф/13-DEP передбачено право клієнта самостійно розпоряджатися коштами на рахунку з використанням картки, в межах витратного ліміту на рахунку та обмежень, встановлених чинним законодавством. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами в контексті викладених норм права, враховуючи, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт належного виконання позивачем умов укладених між сторонами договорів та неналежного виконання відповідачем зобов'язань за цими договорами щодо повернення суми вкладу та виплати відсотків за ним, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за відповідними договорами у сумі 180 000,00 грн. та 14 632,72 грн., з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved