Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

До Олевського районного суду Житомирської області звернулась [PERSON] в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] із позовом до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. Свій позов обґрунтовує тим, що [INFO] на автодорозі Київ-Ковель, поблизу с. Кам`янка Олевського району Житомирської області відбулася ДТП за участю автомобіля «Ауді А6», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці. Враховуючи наслідки ДТП позивачці була спричинена матеріальна та моральна шкода. Матеріальна шкода проявилася у втраті годувальника для малолітніх дітей загиблого - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Моральна шкода проявилася у тому, що через втрату батька малолітні доньки загиблого та позивачки перенесли сильні душевні страждання та переживання, змінився звичний уклад їх життя, який неможливо повернути до того стану, який існував до смерті батька. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб відповідно до полісу АМ8997174, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Відповідач у добровільному порядку страхове відшкодування не сплатив, у зв`язку із цим позивачка в інтересах малолітніх дітей звернулася до суду із позовом про стягнення із відповідача страхового відшкодування та просить суд стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 33384, 00 грн. та суму страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника у розмірі 100152, 00 грн. Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. 07.04.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у даній справі - Винара Л.В. Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.05.2020 року на адресу суду від представника відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача посилається на те, що 02.04.2020 року між ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] підписано угоду про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування. Так, відповідно до пункту 1 цієї угоди 22.04.2020 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було здійснено [PERSON] виплату страхового відшкодування у сумі 155000, 00 (сто п`ятдесят п`ять тисяч) грн. Пунктом 3 вказаної угоди зазначено, що після підписання цієї угоди та належного виконання страховиком взятого на себе за пунктом 2 цієї угоди обов`язку щодо виплати страхового відшкодування, потерпіла не матиме до страховика будь-яких майнових вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування. Таким чином, відповідач виконав взяті на себе зобов`язання, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 07.07.2020 року від представника позивачки [PERSON] - адвоката Стефківського В.І., надійшла відповідь на відзив та заява про уточнення позовних вимог. У своїй відповіді на відзив представник позивачки зазначає, що у відповідності до п.2 угоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування відповідач зобов`язався здійснити виплату страхового відшкодування до 20.04.2020 року шляхом перерахування коштів на рахунок [PERSON] . Згідно з п.4 ця угода є підставою для скасування (анулювання, відкликання тощо) скарг, заяв, тощо до будь-яких органів державної влади, у т.ч. судових, а також будь-якого роду скарг, заяв потерпілого внаслідок ДТП (його представників) до Нацкомфінпослуг та МТСБУ та унеможливлює подання скарги на страховика у майбутньому. В свою чергу, пункт 5 зазначеної угоди передбачає, що у випадку нездійснення страховиком страхового відшкодування у сумі 155000,00 грн. у строк до 20.04.2020 року (включно), положення пункту 4 цієї угоди, з 21.04.2020 року, є необов`язковими для застосування сторонами цієї угоди, а потерпіла не буде обмежена у праві на подання і розгляд будь-яких скарг, заяв, тощо до будь-яких органів державної влади, у т.ч. судових, Нацкомфінпослуг, МТСБУ та ін. Оскільки, страхове відшкодування було виплачено позивачці 22.04.2020 року, про що свідчить копія платіжного доручення № 10914 від 22.04.2020 року, тобто на два дні пізніше передбаченого угодою строку, то положення п.4 цієї угоди є необов`язковими для застосування. У зв`язку із виплатою відповідачем страхового відшкодування 22.04.2020 року [PERSON] адвокат Стефківський В.І. згідно заяви про уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Стефківський В.І. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що стверджується матеріалами справи. Представник відповідача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не з`явився, у відзиві просить справу розглядати без участі представника. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути спів мірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт(акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 також висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. по даній справі, позивачкою долучено договір про надання професійної правової (правничої) допомоги № 0133-ц від 26.03.2020 року та детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової допомоги). Проте, позивачкою не надано суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвокатському об`єднанню «АВТОПОМІЧ», оформлених у встановленому законом порядку, а також відсутні документи, що свідчать про виконання наданих робіт при наданні правової допомоги. Суд звертає увагу, що детальний розрахунок робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги від 30.03.2020 року не містить підпису позивачки по справі та не погоджений нею. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 0133-ц від 26.03.2020 року, що міститься в матеріалах справи, укладений між Адвокатським об`єднанням «АВТОПОМІЧ» та [PERSON] , який не брав участі при розгляді цієї справи. Слід зазначити, що ухвалою суду від 24.12.2020 року визнано обов`язковою явку позивачки [PERSON] при розгляді даної цивільної справи, проте позивачка до суду для дачі особистих пояснень та з`ясування обставин справи не з`явилася, а тому суд позбавлений можливості дослідити факт того, що позивачці був наданий саме той обсяг робіт з надання правової допомоги, що зазначений у розрахунку виконаних робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої (правової) допомоги, а також те, що позивачкою по справі дійсно сплачено адвокатському об`єднанню «АВТОПОМІЧ» саме таку вартість за надання правової допомоги, що заявлена в заяві про уточнення позовних вимог, та що ці послуги були надані. За змістом положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених у законі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу: кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed