Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Перший Суворовський відділ Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про звільнення майна з-під арешту. Позов мотивований тим, що позивач є власником 138/1000 частин квартири під [ADDRESS] частин квартири [ADDRESS] , автомобіля Hyundai, модель Elantra, 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , звернувся до нотаріуса з метою відчуження 57/200 частини квартири [ADDRESS] , та дізнався, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявне обтяження на підставі постанови державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського МУЮ Зубко Р.Г. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 42995481 від 28.04.2014 року. Позивач звернувся до Першого Суворовського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області з заявою про зняття арешту, проте йому було відмовлено, надано письмову відповідь, що на виконанні Суворовського ВДВС ГТУЮ в Одеській області перебував виконавчий лист від 26.12.2013 року № 523/10704/13-ц, виданий Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з [PERSON] на користь Держави судового збору, виконавче провадження завершене, документи знищені за закінченням терміну зберігання, у зв`язку із чим позивач змушений був звернутись із відповідним позовом до суду. Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 19 листопада 2019 оку по справі було відкрито провадження на призначено справу до судового розгляду на 18 грудня 2019 року. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача - Мунтян Є.О. проти задоволення позовних вимог до Головного управління ДПС в Одеській області заперечував в повному обсязі, вказуючи що ГУ ДПС є неналежним відповідачем, оскільки прав позивача не порушували, зазначив, що перевірити факт фактичного виконання позивачем виконавчого листа немає можливості за спливом строків зберігання інформації. Представник третьої особи - Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що на виконанні Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції в 2014 році знаходився виконавчий лист про стягнення з позивача в дохід бюджету судового збору, в рамках виконавчого провадження постановою державного виконавця Зубко Р. Г. № 42995481 від 28.04.2014 р. було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження, виконавче провадження завершено, його матеріали знищено, проте арешт знятий не був, відповідне обтяження міститься в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією листа Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області від 28.08.2019 р. (а.с. 16), Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 15) Згідно зі ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Закон «Про виконавче провадження», Інструкція з організації примусового виконання рішень не містить норм, що регулюють скасування вжитих державним виконавцем заходів щодо арешту майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження та знищення його матеріалів. За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову з метою захисту прав позивача на мирне володіння майном за відсутності доказів наявності правових підстав для його обмеження. Доводи відповідача про те, що він є неналежним відповідачем, відхиляються судом, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, що був чинним на момент накладення арешту, за виконавчими документами про стягнення в дохід держави коштів від її імені виступають органи доходів і зборів, яким є відповідач, відповідачами в спорах про звільнення майна з-під арешту є, зокрема, особи, в інтересах яких було накладено арешт.

Outcome: approved