Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 07.09.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , згідно якого просив розірвати між ними шлюб, зареєстрований 26.08.2020 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №734. Згідно обґрунтувань позову, 26 серпня 2020 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, актовий запис №734. Між тим, спільне життя з відповідачкою не склалось через різні погляди на життя. На теперішній час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться та спільних дітей від шлюбу не мають. Позивач вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, шлюбу носить формальний характер та на примирення він не згоден, а тому просив шлюб між ними розірвати. Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 17.09.2020 року та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні на 19.10.2020 року. У судове засідання 19.10.2020 року з`явився позивач, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що у шлюбі перебувають дев`ять років, між тим останні півтора роки спільне життя не складається та вони вже одного разу подали заяву про розірвання шлюбу до РАЦСу, потім намагались примиритися та забрали заяву. Між тим, вказував, що ніяких виводів відповідачкою зроблено не було та він бажає розірвати шлюб, на примирення не згоден, оскільки у них різні погляди на життя. Також була присутня відповідачка заперечувала та просив відмовити у позові, також вважає, що їм необхідний час на примирення для того, щоб врегулювати із позивачем всі фінансові питання та щоб позивач надав їй розписку про те, що вона йому не винна ніяких коштів. Вказувала, що дійсно у неї є дитина, до якої позивач добре ставився, проте в серпні 2020 року він її вистав із квартири. Судом було роз`яснено право позивачки на подання відповідної позовної заяви із приводу майнового спору між ними в загальному порядку. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що 26 серпня 2020 року Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №734 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 27.08.2020 року). Спільних дітей від шлюбу сторони не мають та на час розгляду справи майнових вимог будь-кого з сторін суду не пред`явлено. Подружні стосунки припинені з серпня 2020 року, що не заперечується сторонами. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між ними не має. Суд також враховує той факт, що позивач проти подальшого продовження шлюбних відносин заперечує, відповідачка з приводу наміру примиритись для збереження сім`ї будь-яких обґрунтувань не надала. Суд вважає що спір щодо місця проживання відповідачки та інші майнові суперечки не можуть слугувати підставою для надання строку на примирення, тим паче позивач наполягає на розірванні шлюбу. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згоден/ Із урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та наполяганні на розірвання шлюбу, встановлення факту окремого проживання, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved