Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 07.11.2019 року звернулась позивач із вказаною позовною заявою та просить суд визнати дії Акціонерного товариства «Одесагаз» щодо складання акта-розрахунку №697 від 24.05.2019 року про нарахування 23 383,99 м.куб. газу на суму 325 913,64 грн. незаконними. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в ніч з 06 на 07 березня 2019 року невідомі особи проникли на територію житлового будинку позивача, що розташований за адресою: [ADDRESS] та пошкодили газовий лічильник. 11.03.2019 року представниками АТ «Одесагаз» була проведена перевірка лічильника щодо його цілісності, за результатами якої складено Акт про порушення побутовим споживачем, в якому зазначено про несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки (ЗВТ), а ЗВТ було відправлено на експертизу. Позивач зазначає, що акт про порушення складено за відсутності позивача як споживача, експертиза проведена без участі позивача, що є обов`язковою умовою для проведення експертизи. Окрім цього, відповідачем було складено Акт-розрахунок від 24.05.2019 року про нарахування 23 383,99 м.куб. газу на суму 325 913,64 грн. Позивач зазначає, що вказане нарахування є неправомірним оскільки донарахування обсягів газу взагалі не повинно було бути здійснене, визначений розмір донарахованого газу не відповідає дійсному обсягу використаного газу, що стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.11.2019 року відмовлено в забезпеченні позову. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечував. Зокрема зазначив, що позивачем обрано не передбачений законом спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Окрім цього зазначив, що в діях представників відповідача відсутні будь-які ознаки порушення процедури перевірки лічильника та донарахування за необлікований газ. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 09.06.2020 року. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є побутовим споживачем природного газу АТ «Одесагаз», на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . 11.03.2019 року представниками АТ «Одесагаз» було проведено перевірку побутового лічильника споживача [PERSON] , в результаті якої було виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ та зазначено, щ ЗВТ розбито, про що складено акт про порушення побутовим споживачем від 11.03.2019 року. Акт було складено в присутності позивача, про що свідчить підпис позивача та її письмові пояснення, в яких остання зазначила, що по приїзду із командировки виявила пошкодження лічильника та зателефонувала до аварійної газової служби. Окрім цього, лічильник було вилучено та направлено на експертизу, про що складено протокол №1062 від 11.03.2019 року. Протокол щодо направлення ЗВТ на експертизу складено в двох примірниках в присутності позивача, про що свідчить її підпис в протоколі. Таким чином, посилання позивача щодо зняття лічильника, складання протоколів та направлення ЗВТ на експертизу за її відсутності спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Згідно акту експертизи ЗВТ та пломб №185 від 06.05.2019 року встановлено, що по лічильнику не можливо встановити марку, тип, заводський номер та показання, на корпусі відсутній лічильний механізм. Виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ: порушено цілісність лічильного механізму, лічильник газу визнано непридатним до подальшої експлуатації. Після проведення експертизи лічильника газу його було направлено на позачергову повірку, про що складено протокол №185 від 06.05.2019 року, за результатами якої встановлено, що ЗВТ не відповідає вимогам ДСТУ та не є придатним для подальшої експлуатації. За результатами експертизи було проведено засідання комісії з розгляду акту про порушення споживачем [PERSON] та про донарахування їй об`єму природного газу. На підставі Акта-розрахунку №697 від 24.05.2019 року донарахування мало місце за період з вересня 2018 року до березня 2019 року в розмірі 23 383,99 м.куб. газу на суму 325 913,64 грн. Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи. Вирішуючи справу по суті позовних вимог судом має бути встановлено як наявність спору так і відповідність обраного позивачем способу захисту порушеного права. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Так, позивач звернулась до суду із позовом щодо визнання незаконними дій відповідача щодо складання акта-розрахунку, яким донараховано об`єм спожитого природного газу. Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.02.2019 року в справі № 522/12901/17-ц, провадження № 14-503цс18 складений акт про порушення є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання правил, тому оскарження лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов про скасування акта-розрахунку щодо донарахування обсягу природного газу не підлягає судовому розгляду, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування акта про донарахованого обсягу природного газу не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Outcome: dismissed