Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеса звернувся позивач із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2006 року по справі № 2-6470/06 було затверджено мирову угоду, відповідно до змісту якої суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] виселився з будинку [ADDRESS] і зобов'язується не проводити діяльність по ремонту автомобільних засобів на станції технічного обслуговування по [ADDRESS], а також не вселятися у будинок за вказаною адресою для проведення діяльності по ремонту автомобільних засобів на станції технічного обслуговування, а [PERSON] зобов'язалась не використовувати сама і не передавати у оренду, безвідплатне користування будинок [ADDRESS], у тому числі гараж, підсобні та інші приміщення за даною адресою для організації СТО або іншої діяльності по роботі автомобільних засобів. Сторонами було узгоджено порядок та випадки негативних наслідків, зумовлених невиконання сторонами умов зазначеної мирової угоди. Позивач зазначає, що умови мирової угоди не виконані, [PERSON] проводиться ремонт автомобільних засобів за адресою: [ADDRESS], тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник сторони позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення по справі та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав заперечення стосовно заявлених вимог, просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Клопотань, заяв та заперечень по справі до суду не надходило. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню . Так судом встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2006 року по справі № 2-6470/06 було затверджено мирову угоду. За змістом зазначеної мирової угоди суб'єкт підприємницької діяльності [PERSON] виселився з будинку [ADDRESS] і зобов'язується не проводити діяльність по ремонту автомобільних засобів на станції технічного обслуговування по [ADDRESS], а також не вселятися у будинок за вказаною адресою для проведення діяльності по ремонту автомобільних засобів на станції технічного обслуговування, а [PERSON] зобов'язалась не використовувати сама і не передавати у оренду, безвідплатне користування будинок [ADDRESS], у тому числі гараж, підсобні та інші приміщення за даною адресою для організації СТО або іншої діяльності по роботі автомобільних засобів. Сторонами було узгоджено порядок та випадки негативних наслідків, зумовлених невиконання сторонами умов зазначеної мирової угоди. Відповідно до ст.. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Відповідно до ст. 208 ЦПК України судові рішення викладаються у формі ухвал та рішень. Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст. 14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання. Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст. 2 цього Закону). Відповідно до ст. 3 цього Закону, примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах у випадках, передбачених законом. Стаття 210 ЦПК України визначає, що ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з вступної частини, описової частини, мотивувальної частини та резолютивної частини із зазначенням висновку суду та строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. Якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження». Враховуючи зазначене, ухвала про визнання мирової угоди може бути виконавчим документом та підлягає виконанню у випадку, якщо її резолютивна частина відповідає вимогам цього Закону. Мирова угода, як правило, виконується добровільно. У противному разі, мирова угода, затверджена судом, може бути підставою для примусового виконання. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права за допомогою якого проводиться поновлення порушеного права в конкретних цивільних правовідносинах, що виникли. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Таким чином, спонукання до виконання мирової угоди шляхом зобов'язання виселитися та стягнення моральної шкоди не передбачено діючим законодавством в якості способу захисту прав. За таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed