Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Органу опіки та піклування Слов`янської міської ради про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.01.2014 року по цивільній справі № 243/11830/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2016 року [PERSON] визнано недієздатним та його опікуном призначено позивача. Вищевказане судове рішення від 13.01.2014 року перебуває у Слов`янському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на примусовому виконанні під № АСВП - 42005704. Позивач вказує, що їхні спільні із відповідачем діти проживають разом із нею, знаходяться на її утриманні та вихованні та за весь час стягнення аліментів відповідач жодного раз добровільно їх не сплатив, що призвело до виникнення заборгованості, яка за період з грудня 2013 року по січень 2019 року становить 135 266,50 гривень. У зв`язку із виникненням заборгованості по аліментам у відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 41 205,28 гривень. На підставі чого просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 135 266,50 гривень та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 41 205,28 гривень. Позивач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі та проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.66). Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані численні судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця проживання [PERSON] , однак в жодне із призначених судових засідань відповідач не з`явився, як і не з`явився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. Втім, відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у свою відсутність від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. З огляду на викладене, оскільки відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подав відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Представник Слов`янського МРВ ДВС про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив та заяв про розгляд справи у свою відсутність не надав (а.с.64). Представник Органу опіки та піклування про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилася, надала заяву, в якій щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам не заперечувала та розгляд справи просила провести без її участі (а.с.64). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають чотирьох дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.09.1997 року, видане Слов`янським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.09.2001 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 29.10.2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Слов`янського міського управління юстиції Донецької області) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.04.2012 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області) (а.с.11-13). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.01.2014 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.15-16). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.14). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.03.2016 року [PERSON] , [INFO] , було визнано недієздатним та призначено [PERSON] його опікуном (а.с.18-19). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05.05.2017 року житловий будинок [ADDRESS] було визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку (а.с.20-21). Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2017 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.25-28). Відповідно до довідки Міжрайонної психіатричної медико-соціальної експертної комісії м. Слов`янськ від 04.12.2017 року, [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Слов`янської міської ради № 5 від 04.01.2019 року дозволено [PERSON] та [PERSON] укласти та підписати договори дарування Ѕ частки будинку [ADDRESS] (а.с.30). Згідно довідки виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 07.02.2019 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Як вбачається з розрахунку розміру заборгованості по аліментам та довідки про заборгованість по аліментам [PERSON] , складених Слов`янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, станом на 01.02.2019 року по виконавчому листу № 2/243/265/14, який видано на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13.01.2013 року заборгованість по аліментам за період з 13.12.2013 року по 31.01.2019 року становить 135 266,50 гривень, з них сплачено - 0,00 гривень (а.с.5,24). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач вказує, що [PERSON] не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по сплаті аліментів підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості зі Слов`янського ВДВС, яка за період з 13.12.2013 року по 31.01.2019 року становить 135 266,50 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Матеріали цивільної справи містять довідку-розрахунок про розмір заборгованості у сумі 135 266,50 гривень, яка була складена державним виконавцем відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» і сторонами не оспорюється. Згідно із частиною третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У частині восьмій статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Відповідно до ч. 3 ст. 194 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що підстави для стягнення заборгованості по аліментам відсутні, оскільки питання щодо виконання судового рішення по сплаті аліментів передбачено ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та вирішується державним виконавцем безпосередньо при виконанні цього рішення. У разі нездійснення державним виконавцем дій, передбачених вищевказаним Законом, діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності. Щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за несплату аліментів суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили, при наявності вини платника аліментів за прострочення у їх сплаті. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст.264 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Отже, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів (обраховується позивачем на момент пред`явлення позову); A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед пред`явленням позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Судом приймається до уваги розрахунок суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів згідно розрахунку розміру заборгованості за аліментами, що надано [PERSON] , який узгоджується із вищезазначеною постановою Верховного Суду (а.с.3). Таким чином, оскільки відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів сплати ним заборгованості по аліментам у розмірі 135 266,50 гривень, загальна сума пені за прострочення [PERSON] сплати аліментів за виконавчим листом № 2/243/265/14 від 13.01.2013 року за період з 13.12.2013 року по 31.01.2019 року становить 41 205,28 гривень. Отже, виходячи з наведеного суд вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 13.12.2013 року по 31.01.2019 року у сумі 41 205,28 гривень підлягають задоволенню. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 179,42 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial