Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області звернулася позивач та просила суд визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири під номером 3, яка розташована по вулиці Пироженка, 11 міста Миронівка Київської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 16 травня 2015 року. Позовну вимогу обґрунтувала тим, що вона є єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину [PERSON], який був власником 1/3 частини зазначеної квартири, а тому на підставі ст. ст. 1216-1218, 1268-1269 Цивільного кодексу України право власності перейшло до неї. В судовому засіданні свою вимогу позивач підтримала та просила суд її задовольнити з підстав наведених у позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився. В надісланій до суду заяві міський голова [PERSON] просив розглядати справу у відсутності представника міської ради та вказав, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа, право якої порушується, оспорюється чи не визнається, має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. В судовому засіданні встановлено, що 16 травня 2015 року помер [PERSON]. В підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи додано копію свідоцтва про смерть серії І-ОК № 335877, виданого 19 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 82 (а.с. 11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1218, 1220 Цивільного кодексу України). Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 лютого 1995 року Миронівським міськвиконкомом Київської області, спадкодавець [PERSON] був власником 1/3 частину квартири під номером 3, яка розташована по вулиці Пироженка, 11 міста Миронівка Київської області. Таким чином, до складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] увійшло право власності на 1/3 частину зазначеної квартири. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті. Згідно копії свідоцтва про народження серії VI-БК № 487061 від 20 грудня 1989 року, виданого відділом ЗАГСу Миронівського райвиконкому Київської області, 23 листопада 1989 року народилася [PERSON], матірю якої була [PERSON], батьком [PERSON] ( а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії 1-ОК № 100537, виданого 28 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, 28 серпня 2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Тобто, позивач є донькою спадкодавця [PERSON], а отже спадкоємцем за законом першої черги. Позивач 07 жовтня 2015 року звернулася до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини [PERSON] (а.с. 33). Приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу [PERSON] 12 січня 2016 року повідомила позивача, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності на квартиру, зареєстровані відповідно до законодавства на момент виникнення спадщини. Відповідно до довідки комунального підприємства Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» від 23 листопада 2015 року № 2712, власниками квартири під номером 3, яка розташована по вулиці Пироженка, 11 міста Миронівка Київської області є [PERSON] та [PERSON], які володіють по 1/3 частиною квартири. Таким чином в матеріалах справи містяться докази, а саме копія свідоцтва про право власності на житло, довідка Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», що підтверджують виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності на 1/3 частину квартири під номером 3, яка розташована по вулиці Пироженка, 11 міста Миронівка Київської області. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], то до неї перейшло право власності на 1/3 частину квартири під номером 3, яка розташована по вулиці Пироженка, 11 міста Миронівка Київської області У звязку із відмовою нотаріуса видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину, окрім як визнання цього права в судовому порядку. Судове рішення відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» буде юридичним документом, що дає підставу для оформлення права власності на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 1216-1218, 1220, 1222-1223, 1261 Цивільного кодексу України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved