Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла вказана позовна заява, в якій позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.04.2007 року, виданого управлінням міського майна Маріупольської міської ради та свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2017 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який з січня 2015 року у квартирі не проживає, його особисті речі у квартирі відсутні, участі у сплаті комунальних послуг відповідач не приймає, тому позивачі просять задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 11 березня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05 травня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивачи надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, зазначивши, що відповідач [PERSON] є племінником позивача [PERSON] , проживав у квартирі та був там зареєстрований. У 2015 році самостійно та добровільно покинув їх квартиру, оскільки вирішив жити самостійним життям. Куди поїхав та де на цей час знаходиться невідомо, стосунки не підтримують. Мати відповідача проживає у Росії. також у квартирі зареєстрована неповнолітня донька позивача [PERSON] - [PERSON] [INFO] . Позов просили задовольнити. В подальшому від позивачів до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позовну заяву просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперчують. Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин. Повідомлявся у встановленому законом порядку. Відзив на позов на адресу суду не направив. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , з січня 2015 року по теперішній час. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивачі,суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] 2/3 частки та [PERSON] 1/3 частка , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 10.04.2007 року, виданого Управлінням міського майна Маріупольської міської ради та свідоцтва про право на спадщину від 29.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу. Згідно інформаційної довідки управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради № 096-13.07-01313 від 20.02.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту обстеження, складеного ОСББ «Митрополитська 98» 05.06.2020 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] [INFO] але фактично не проживає з 01.05.2014 року з невідомих підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивачів, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ч. 1 ст. 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачам належить на праві спільної власності квартира [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власником та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачами судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, такий покладається на відповідача.

Outcome: approved