Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області з вищевказаним позовом звернулася представник позивача [PERSON] та просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, та неповнолітніх дітей [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , невістку [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в будинку під [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що позивач являється власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку крім позивача зареєстровані ще наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] . Відповідачі зареєстровані у зазначеному будинку, проте не проживають у вказаному будинку. Позивач на протязі 2019 року зверталася до відповідачів, щоб вони знялися з реєстрації в добровільному порядку, оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та неповнолітні діти [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , невістка [PERSON] , з 26 січня 2019 року не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується актами обстеження, однак відповідачі вказану пропозицію відхилили. Факт реєстрації відповідачів у будинку позивача перешкоджає позивачу реалізувати її право на розпорядження власністю. В судове засідання сторони не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, у відповідності до ч. 1 ст. 131 ЦПК України був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, а тому враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, згідно рішення виконкому Миронівської міської ради Київської області 31 вересня 2001 року за № 254 (а. с. 9). Згідно рішення сесії Миронівської міської ради Київської області від 26 січня 2018 року № 1807-35-VII затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] та передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться на території Миронівської міської ради Миронівського району Київської області в [ADDRESS] загальною площею 0,2500 га в тому числі 0,1000 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 3222910102:01:016:0024); та 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер) кадастровий номер 3222910102:01:016:0025) (а.с. 10). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 113736344 власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с. 11-12). Частиною 1 статті 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі статтею 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення осіб у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Таким чином позивач як власник будинку під [ADDRESS] має право вчиняти будь-які дії щодо розпорядження цим житловим будинком, у тому числі вимагати зняття із реєстрації місця осіб, які там зареєстровані. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Миронівською міською радою Миронівського району Київської області від 15 січня 2020 року № 02-50/157 про те, що до складу сім`ї зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] , [INFO] - власник вказаного житлового будинку; [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 13). Згідно актів обстеження від 26 січня 2019 року, від 15 лютого 2019 року, 17 березня 2019 року, 05 квітня 2019 року, 29 травня 2019 року, 06 червня 2020 року, 14 липня 2019 року, 07 серпня 2019 року, 08 вересня 2019 року, 19 жовтня 2019 року, 21 листопада 2019 року, 22 грудня 2019 року складених депутатом Миронівської міської ради [PERSON] в присутності свідків про те що, за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , на момент обстеження було встановлено, що спільних побутових речей не має, вищевказані люди за даною адресою не проживають. Таким чином судом встановлено, що відповідачі відсутні за місцем своєї реєстрації в будинку [ADDRESS] понад один рік. Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження своїм майном. Відповідачі, які були відсутні понад один рік у будинку за вказаною адресою втратили право на користування ним, а тому у позивача, як власника будинку існує право на звернення до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] такими, та неповнолітніх дітей [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , невістку [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право на користування жилим приміщенням в будинку під [ADDRESS] , який належить позивачу на праві власності. Цим правом позивач правомірно скористався у спосіб, передбачений ст. 405 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які відповідно до закону забороняють визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, який на праві власності належить позивачу. Окрім неповнолітніх [PERSON] , [INFO] (на день розгляду справи 17 років, є неповнолітньою особою) та [PERSON] , [INFO] (на день розгляду справи є неповнолітньою особою, яка не досягла чотирнадцяти річного віку) так як у матеріалах справи відсутні відомості, про те, що неповнолітні мають право користування іншим житлом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦПК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Позивач не залучив до участі у розгляді справи Орган опіки та піклування з метою недопущення порушення прав дитини відповідно до ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстраційного обліку за його адресою цієї особи не потребується. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 840 гривні 80 копійок, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 47 від 04 лютого 2020 року. Понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачів на її користь. На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial