Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 13 жовтня 2016 року звернулась [PERSON] із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.12.2015 року помер її батько [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку вул. Кіяшка,20 смт. Більмак Запорізької області. При цьому, житловий будинок побудовано на земельній ділянці, яка була виділена під забудову з земель колгоспу «Таврія». Через відсутність правовстановлюючих документів на будинок вона не може оформити спадщину після смерті батька, а тому прохає визнати за нею право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] письмово повідомила суд про те, вона позов визнає. Просить справу розглядати без її присутності. З боку третьої особу, які не заявили самостійних вимог щодо предмета спору, заперечень проти позову не надходило.\~\~ У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в повному обсязі, а тому відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, виходячи з наступного. Судом\~\~встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 31 грудня 2015 року помер [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] (позивач) та дружина [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, свідоцтвами про народження та укладання шлюбу. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі у вигляді житлового будинку за адресою Запорізька область, Більмацький район смт. Більмак вул. Кіяшка,20. Померлий [PERSON] заповіту не залишив. Відповідно до свідоцтв про право власності на спадщину за законом від 18.08.2016 року, [PERSON] отримала у власність частину спадкового майна, однак постановою державного нотаріусу від 20.09.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в смт. Більмак (колишня назва Куйбишеве) по вул. Кіяшка,20 Більмацького району Запорізької області їй відмовлено, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірний будинок. Як випливає зі Свідоцтва на забудову садиби в сільських пунктах Української РСР, забудовнику [PERSON] на підставі рішення виконкому Куйбишевської селищної ради від 14 травня 1971 року №9 надано дозвіл на будівництво будинку в смт. Куйбишеве по вул. Ворошилова,12 Куйбишевського району Запорізької області на земельній ділянці 0,08 га із земель колгоспу «Таврія». Факт побудови будинку у 1971 році підтверджується: технічним паспортом на житловий будинок по вул. Кіяшка,20 в смт. Куйбишеве (на теперішній час Більмак) Більмацького району Запорізької області, Рішення Куйбишевської селищної ради від 21.12.1989 року про перейменування вулиці Ворошилова на вул. Кияшка. Як випливає з копії спадкової справи, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, що прийняла спадщину. Дружина померлого [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після померлого [PERSON], про що свідчить її заява до нотаріальної контори від 21.03.2016 року. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування конкретного права чи обов'язку є набуття їх спадкодавцем у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Отже, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно суд керується законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1971 рік) регулювалася підзаконними нормативними\~\~ актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української\~\~ РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального\~\~господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Однак, спірний будинок збудований не в сільський місцевості, а в межах селища міського типу Куйбишеве, а тому відповідно до положень Інструкції підлягав реєстрації. Крім того, спірний будинок не введено в експлуатацію та не отримано правовстановлюючий документ. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний будинок, як спадкове майно, не належав спадкодавцю [PERSON] на праві власності. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що якщо будівництво здійснювалося згідно з законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Отже, можливо зробити висновок, що якщо об'єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов'язки. З урахуванням вказаного та встановлених у справі обставин, враховуючи, що будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але за померлим право власності на спірний будинок не було зареєстровано, суд дійшов до висновку, що за позивачем необхідно визнати право забудовника на зазначений будинок, що надасть можливість ввести будинок в експлуатацію та належним чином зареєструвати це нерухоме майно за позивачем.

Outcome: partial