Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

До Казанківського районного суду Миколаївської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 26 липня 2003 року, від даного шлюбу мають дітей - [PERSON], 2004 року народження та [PERSON], 2009 року народження. Позивач зазначає, що на даний час шлюбні стосунки з відповідачем фактично припинені. Основною причиною розпаду сім'ї є постійне насилля щодо позивача та дітей, різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння та довіри, а тому позивач просить шлюб, укладений між нею та відповідачем - розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач проти позову не заперечує, просить суд вирішити питання щодо зміни позивачем прізвища. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 26 липня 2003 року між сторонами Відділом реєстрації актів громадянського стану Казанківського районного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 26 липня 2003 року зроблено актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. На теперішній час фактично припинено подружнє життя між сторонами. Шлюб між ними носить формальний характер. Розірвання шлюбу відповідатиме дійсній волі та особистим інтересам позивача. На момент розгляду справи перешкоди для розірвання шлюбу, визначені ст.110 СК України, судом не встановлені. Майнового спору з приводу розподілу спільного майна між сторонами на даний час немає. Спору щодо місця проживання дітей не має. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім'ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов'язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв'язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Відповідач також висловив суду свою згоду на розірвання шлюбу. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, оскільки перебування їх у шлюбі не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд звертає увагу відповідача, що з огляду на ст.113 СК України, гарантовано право особі, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, надалі іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу або відновити дошлюбне прізвище. В судовому засіданні, позивач заявила про своє бажання не змінювати прізвище, у зв'язку з чим, вимоги відповідача щодо проведення зміни прізвища позивачем судом відхиляються. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останньою судові витрати, у виді сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved