Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася позивач та просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,20 гектари, [NUMBER] пай [NUMBER] призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кипячівської сільської ради Миронівського району Київської області у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON]. Свою позовну вимогу обґрунтовувала тими обставинами, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Будучи спадкоємцем померлої за законом, вона спадщину прийняла, але не може в нотаріальному порядку отримати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з тим, що державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 18 жовтня 2004 року, тобто після смерті [INFO] [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилась. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Київської області Ахметова О.І. в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві представник адміністрації просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позову не заперечила. Представник відповідача Кипячівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Коломієць С.П. просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, позов визнає. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом надсилання повістки про виклик до суду за місцем знаходження, причини неявки до суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки їх неявка на судове засідання не утворює підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права (п. а) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України). Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернулася за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], земельної ділянки площею 3,20 гектара, [NUMBER] пай [NUMBER] розташованої в адміністративних межах Кипячівської сільської ради Миронівського району Київської області. (а.с. 16) У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №4 (а.с. 12). За приписом ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України, оскільки являється її дочкою. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії серії [NUMBER], виданим 30 квітня 1959 року Драчівською сільською радою Ржищівського району Київській області, актовий запис №15 (а.с. 10), в графі якого зазначено батьки: мати - [PERSON]. Проте, як вбачається з експертного висновку №056/544-а/2 від 31 липня 2017 року виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз у документах, наданих для експертизи, а також інших документах зазначеної особи та її родичів є ідентичними. Розбіжності в записах виникли внаслідок сплутування та фіксації в офіційних документах етимологічно споріднених особових імен [PERSON] та [PERSON] (див. Скрипник Л.Г., Дзятківська Н.П. Власні імена людей. Словник-довідник. - К.: Наукова думка, 1996, с.144; Трійняк І.І. Словник українських імен. - К.: Довіра, 2005, с.156). Тобто, позивач є дочкою спадкодавця, а отже відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України має право на спадкування за законом у першу чергу. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданим 18 жовтня 2004 року Миронівською районною державною адміністрацією, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,20 гектара, [NUMBER] пай [NUMBER], яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Кипячівської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 14). Смерть спадкодавця за наявності спадкоємці, відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку. Таким чином, померла [PERSON] за своє життя мала право власності на вказану земельну ділянку, яка після її смерті увійшла до складу спадщини, що відкрилася. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. ст. 1222-1223 Цивільного кодексу України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до копії спадкової справи позивач є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину померлої [PERSON], згідно заяви від 25 травня 2017 року (а.с. 40). Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1225, 1261 та ч. 5 ст. ст. 1268 Цивільного кодексу України отримала право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на вищевказану земельну ділянку. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 131, 140, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268-1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved