Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом, в якому просить суд: визнати 1/6 частку квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; в порядку поділу майна подружжя виділити у власність позивачу та відповідачу по 1/12 частки квартири під [ADDRESS]. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 17.07.2010р. по 19.01.2016р. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.12.2011 року [PERSON] купив 1/6 частини квартири [ADDRESS]. В досудовому порядку досягнути домовленості про порядок поділу майна подружжя сторони не змогли. У зв'язку з цим позивач змушена звернутися з даним позовом до суду та просить поділити спільне майно подружжя, шляхом визнання за кожним права власності по 1/12 частини квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань суду не подав. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Відповідно до ст. ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2010р. (а.с.6), який було розірвано 19.01.2016р. (а.с.7). 02.12.2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON], [PERSON] (покупці) укладено нотаріально посвідчений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого [PERSON] купив 1/6 частку квартири. (а.с.8-10) Відповідно до договору, на момент укладання та підписання цього договору [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбу з [PERSON], яка своєю письмовою заявою надала свою згоду на укладання та підписання цього правочину. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, про що зазначено в ст. 68 СК України. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно зі ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Таким чином, рівність часток у праві спільної сумісної власності подружжя призюмується Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З урахуванням вимог діючого законодавства та встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що 1/6 частка квартири [ADDRESS] була придбана сторонами в період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною власністю. Виходячи з наведеного, позовні вимоги [PERSON] про поділ спільного майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1188,35грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved