Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягуваних аліментів. Свій позов мотивує тим, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2013 року стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19.06.2013 року і до досягнення їх повноліття. [INFO] старшому сину [PERSON] виповнилося 18 років. В зв'язку з його навчанням рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 11 березня 2014 року були стягнуті аліменти в розмірі 1/6 частки доходу на користь позивача до 30 червня 2015 року. В даний час позивач отримує аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частини доходу відповідача. Вважає що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду з позовом про зміну розміру аліментів з 1/6 частини доходу відповідача до 1/4 частини але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі визначеному судом. На думку позивача вона має право на зміну визначеного судом розміру аліментів, у разі зміни матеріального стану відповідача, відповідно до положень ст. 192 СК України. Позивачу відомо, що відповідач працює шляховим майстром у відокремленому підрозділі «Лозівська дистанція колії» державного підприємства «Південна залізниця», має стабільний заробіток і може надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина. Крім того в обґрунтування позову про зміну розміру аліментів повідомила суду та підтвердила наявними доказами, що її старший сан навчається в Українському Державному університеті залізничного транспорту на заочній формі навчання за контрактом та потребує додаткових витрат з боку позивача. Крім того, надала до суду медичну довідку про те, що її неповнолітня дитина з 25.01.2013 року по 04.02.2013 року перебувала на лікуванні в Державному закладі «Дорожня клінічна лікарня станції Харків СТГО «Південна залізниця» з діагнозом гнійний гайморит та з 15.11.2015 року по 22.11.2015 року лікувалась в Харківській обласній дитячій клінічній лікарні та позивач понесла у зв'язку з цим матеріальні витрати, що підтверджено чеками. Також, неповнолітня дитина має творчі здібності є членом Федерації танцювального спорту України, що також потребує додаткових витрат. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що на даний час перебуває у фактичних шлюбних відносинах. У нього на утриманні є малолітня дитина - [PERSON] [INFO] його матеріальне становище значно гірше ніж у позивача, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Обставини на які посилається позивач є предметом доказування положень ст. 185 СК України - участь батьків у додаткових витратах на дитину. Позивачем не надано будь-яких доказів щодо зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, тому підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з положень ст. 192 СК України не вбачається. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed