Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До суду звернувся представник позивача [PERSON] і з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, оскільки рішенням суду від 23липня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про примусове виконання обов`язку в натурі шляхом зобов`язання відповідача прийняти майно зі строкового користування задоволено та зобов`язано [PERSON] прийняти від [PERSON] з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень № 1027, загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно - 1826448280000, що було предметом договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями від 25.06.2019 р. зареєстрованого в реєстрі за № 915, шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом передачі-приймання. Водночас у рішенні суду не зазначено, що датою оформлення акту приймання-передачі нежитлового приміщення має бути 30 липня 2019 року як визначено в договорі тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщеннями від 25.06.2019 р. Крім того, при вирішенні питання про стягнення судових витрат судом не вирішене питання про розподіл судових витрат - витрат на правничу допомогу, понесених [PERSON] під час розгляду справи, розмір яких становить 25 000 грн., відповідно по яким сторони надавали пояснення та заперечення. 12 листопада 2020 року до суду надійшли письмові заперечення від відповідача [PERSON] щодо ухвалення додаткового рішення суду, відповідно до яких акт приймання-передачі від 29 липня 2019 року, який просить підписати позивач станом на 30 липня 2019 року, не відповідає реальній ситуації, яка встановлена судом і в такому випадку необхідно привести нежитлові приміщення в початковий стан. Щодо витрат на правничу допомогу, то відповідач просив суд застосувати положення ч. 9 ст. 141 ЦПК України та покласти витрати позивача на нього, оскільки спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій позивача, а саме через ухилення останнього від виконання обов`язку повернути майно. Крім того, зазначив, що позивачем не конкретизовані дії, які вживались з підготовки справи до її розгляду, не зазначено чи відбувався збір доказів, якщо так, то в якій кількості; не зазначена вартість послуг адвоката, не наведено доказів обсягу наданих послуг, виконаних робіт, їх вартості, не обґрунтовано розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не наведено кількість часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт. Розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. До судового засідання представник позивача [PERSON] не з`явився з невідомих причин, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Також до судового засідання не з`явився представник третьої особи, хоча про час, день та місце розгляду заяви був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув заяву у їх відсутність, оскільки явка вказаних осіб не є обов`язковою відповідно до положень ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечили щодо ухвалення додаткового рішення суду, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Судом встановлено, що рішенням суду від 23 липня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про примусове виконання обов`язку в натурі шляхом зобов`язання відповідача прийняти майно зі строкового користування задоволено та зобов`язано [PERSON] прийняти від [PERSON] з тимчасового безоплатного користування групу нежитлових приміщень № 1027, загальною площею 175,4 м2, розташованих за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно - 1826448280000, що було предметом договору тимчасового безоплатного користування нежитловими приміщення від 25.06.2019 р. зареєстрованого в реєстрі за № 915, шляхом документального оформлення такого прийняття відповідним актом передачі-приймання; зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа ТОВ «Житлово-експлуатаційне підприємство Щорса 32» про відновлення некапітальних та капітальних стін, демонтування незаконно встановлених загально-будинкових комунікацій та відновлення загально-будинкових комунікацій, відшкодування збитків задоволено частково та: - зобов`язано [PERSON] здійснити відновлення не капітальних та капітальних стін у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , відповідно до технічних характеристик, які визначені в Технічному паспорті, котрий виготовлено ТОВ «Експертні та інженерні рішення» станом на 16 червня 2019 року, інвентаризаційна справа № 7042. - зобов`язати [PERSON] демонтувати незаконно встановлені загально-будинкові комунікації та здійснити відновлення загально-будинкових комунікацій у групі нежитлових приміщень № 1027, які знаходяться за адресою [ADDRESS] , відповідно до технічних характеристик, які були визначені в Проектно-технічній документації «Житловий будинок в складі окремих секцій з підземними автостоянками та приміщеннями громадського обслуговування (ПК1) по [ADDRESS] », розробленої та затвердженої ПП «Коматек» в 2006 році, а саме в приміщенні № 2 об`єкта відновити каналізацію побутову, яка позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К1», шляхом встановлення її під та каналізацію зливову, яка позначена на схемі Проектно-технічної документації позначкою «К2», шляхом встановлення її під стелею приміщення, таким чином, щоб вказані каналізаційні мережі проходили транзитом через вказане приміщення № 2 об`єкта та під стелею з необхідним кутом нахилу, без будь-яких відгалужень, поворотів, врізок, ревізій, прочисних пристроїв. - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] штраф у розмірі 100 000 гривень. - стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 18 806 грн. 40 коп. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної дії, що треба виконати. Так, представник позивача у заяві про ухвалення додаткового рішення суду посилається, що суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної дії, що треба виконати, а саме не зазначив дату складання акту приймання-передачі нежитлового приміщення, якою має бути 30 липня 2019 року. З такими доводами представника позивача суд не погоджується, оскільки відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 № 12 позовні вимоги, пов`язані з прийняттям майна з оренди (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, орендар на підтвердження виконання зобов`язання за договором оренди (найму) вправі в судовому порядку вимагати прийняття від нього орендодавцем майна, яке було предметом договору, та документального оформлення такого прийняття згідно з частиною першою статті 545, частиною другою статті 795 ЦК України. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Враховуючи, що акт приймання-передачі нежитлового приміщення сторонами не був підписаний 30 липня 2019 року, як визначено в договорі, та у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом, то суд не може зобов`язати відповідача підписати такий акт станом на 30 липня 2019 року, оскільки вказаний строк пройшов і такий акт вже може бути підписаний під час виконання рішення суду, яким зобов`язано відповідача підписати акт. Що стосується заяви представника позивача про розподіл судових витрат, зокрема, пов`язаних з правничою допомогою суд зазначає таке. З мотивувальної частини рішення суду вбачається, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом помилково не було вирішене питання про витрати, понесені позивачем на правничу допомогу на суму 25 000 грн., хоча у відзиві на зустрічну позовну заяву позивачем заявлялось про розподіл судових витрат, в тому числі і на правничу допомогу та надавались документи у підтвердження її оплати (т. 3 а.с. 1-35). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи інтереси позивача під час підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги від 03.12.2019 р., додаткової угоди № 1 від 5.12.2019 року, додаткової угоди № 2 від 5.12.2019 року представляв адвокат Мицько Н.М. (т. 3 а.с. 29-32). Відповідно до вказаних документів, а також дублікатів квитанцій позивач сплатив 19.03.2020 року 10 000 грн. відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 5.12.2019 року щодо представництва інтересів позивача за первісним позовом (т. 3 а.с. 33) та 15 000 грн. - 20.03.2020 року відповідно до умов додаткової угоди № 2 від 5.12.2019 року щодо представництва інтересів позивача за зустрічним позовом (т. 3 а.с. 33). У договорі про надання правничої допомоги, додаткових угодах зазначено об`єм послуг з надання правничої допомоги з деталізацією кожного її виду. Тому, дослідивши надані представником позивача документи на підтвердження оплати позивачем професійних послуг адвоката, суд дійшов висновку, що такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення про розподіл понесених позивачем судових витрат на правничу професійну допомогу в загальному розмірі 25 000 грн. При цьому, як вбачається з рішення суду судом задоволений первісний позов [PERSON] повністю, у зв`язку з чим відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. покладаються на відповідача. Відповідно до рішення суду зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволені частково, а саме задоволені три зустрічні вимоги та відмовлено у задоволенні двох зустрічних позовних вимог. У зв`язку з чим, витрати позивача щодо отримання правничої допомоги за представництво його інтересів за зустрічним позовом на суму 15 000 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 6 000 грн. відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог), що розраховується таким чином: 15 000 грн. / 5 позовних вимог х 2 зустрічні позовні вимоги, у задоволенні яких судом відмовлено. Отже, загальний розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16 000 грн. (10 000 грн. витрат на правничу допомогу щодо представництва інтересів позивача за первісним позовом та 6 000 грн. витрат на правничу допомогу щодо представництва інтересів позивача за зустрічним позовом). Окрім того, такий розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для позивача.

Outcome: partial