Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення інфляційний втрат та пені. Дана позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, за яким [PERSON] надав [PERSON] в борг 5000 гривень на два місяці зі строком повернення до 01 жовтня 2012 року, за несвоєчасне повернення боргу відповідач зобов`язався виплатити позивачу у розмірі 1 % кожний календарний день прострочки без обмеження у часі. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 06 листопада 2015 року у справі № 243/9406/15-ц, зі [PERSON] на користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 5000 гривень, інфляційні витрати за період з 01 жовтня 2012 року до 31 серпня 2015 року у розмірі 3730 гривень, 3 % річний за час прострочення повернення суми боргу у розмірі 450 гривень та суму пені за період з 01 жовтня 2012 року до 01 жовтня 2013 року у розмірі 18300 гривень. Надалі боржник борг за вищевказаних зобов`язанням не повернув, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за стягнення інфляційних втрат, 3 % річних прострочення повернення суми за певний період. Рішенням суду від 13 січня 2017 року, зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто інфляційні витрати за період з 01 вересня 2015 року до лютого 2016 року у розмірі 210 гривень, 3 % річних за користування коштами з 01 жовтня 2015 року до 31 липня 2016 року у сумі 124,70 гривень, пеню 1 % за кожний день прострочення за період з 01 жовтня 2013 року до 31 липня 2016 року у сумі 51671,04 гривень. На даний час, відповідач суму боргу у розмірі 5000 гривень [PERSON] не повернув. Тому, просить суд стягнути з відповідача на його користь суму інфляційний витрат у сумі 2157,94 гривень, суму пені у розмірі 54750,00 гривень. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій заявлені ним вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 листопада 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, пені та провідшкодування моральної шкоди - задоволено та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] суму боргу за договором позики 5000,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 3730,00 гривень, 3 % річних у розмірі 450 гривень і неустойку у вигляді пені в сумі 18300,00 гривень. Крім того, заочним рішенням, ухваленим 13 січня 2017 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області зі [PERSON] на користь позивача стягнуто 210,00 гривень інфляційних втрат за період з 01 вересня 2015 року до лютого 2016 року, 124,00 гривень 3 % річних за користування коштами з 01 жовтня 2015 року до 31 липня 2016 року, 51671,04 гривень пені за кожний день прострочення за період з 01 жовтня 2013 року до 31 липня 2016 року. Наведені судові рішення набрали законної чинності. За текстом листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у Дружківському міському відділі державної виконавчої служби перебувало зведене виконавче провадження № 58629232, до складу якого входять виконавчі провадження: - № 50688777, відкрите 04 квітня 2016 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/243/4953/2015 від 18 листопада 2015 року, виданого Слов`янським міськрайонним судом, про стягнення зі [PERSON] боргу за договором позики 5000,00 гривень, інфляційні витрати у розмірі 3730,00 гривень, 3 % річних у розмірі 450,00 гривень і неустойку у вигляді пені в сумі 18300,00 гривень, на загальну суму 27480,00 гривень; - № 53452988, відкрите 23 листопада 2017 року з примусового виконання виконавчого листа - дубліката № 6/243/185 від 04 липня 2016, виданого Слов`янським міськрайонним судом про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики у розмірі 5000,00 гривень; - № 53452758, відкрите з примусового виконання виконавчого листа - дубліката № 6/243/185 від 04 липня 2016 року, виданого Слов`янським міськрайонним судом про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 229,40 гривень; - № 53453077, відкрите з примусового виконання виконавчого листа - дубліката № 6/243/185 від 04 липня 2016 року, виданого Слов`янським міськрайонним судом про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] 3 % річних за період з 01 червня 2011 року до 12 листопада 2013 року у сумі 367,40 гривень. 24 червня 2020 року виконавчі провадження № 53452758 та № 53453077 завершені з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» та з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» про що державним виконавцем винесені відповідні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і громадян та підлягаю виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплює, що права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. При цьому, виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених Конституцією України та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України,суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків та умов, зокрема щодо повернення коштів, визначених договором або судовим рішенням, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що сторонами досягнуто домовленості про сплату боржником пені у розмірі 1 % від суми боргу за кожний день прострочення повернення боргу або його неповернення взагалі. Згідно зі ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Статтею 1050 Цивільного кодексу України встановлено наслідки порушення договору позичальником, зокрема, зобов`язання сплатити неустойку, у даному конкретному випадку у вигляді пені. Отже, за змістом наведених норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та пені у розмірі 1 % від суми боргу за кожний день прострочення входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Розрахунок інфляційних втрат на суму боргу 5000 гривень, за період з 01 серпня 2016 року до 31 липня 2019 року дорівнює 2157,94 гривень, з розрахунку (143,159 % (сукупного індексу інфляції за визначений період) х 5000,00 гривень) - 5000,00 гривень. Виходячи зі встановленого сторонами у договорі розміру пені, загальний розмір останньої становить 54750,00 гривень, із розрахунку 5000,00 гривень х 1 % х 1095 днів (період прострочення повернення грошових коштів) Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, позивач має право на визначення та стягнення на його користь інфляційних витрат та 1 % пені за кожний день прострочення. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 908,00 гривень до до ухвалення рішення у даній справі, а отже судовий збір в даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved