Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулося ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні представник позивача Зікунова Н.А., яка діє на підставі довіреності від 20.12.2011 року, підтримала заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 27.02.2009 року було укладено договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 9000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, підтверджується підписом у заяві. У порушення умов договору та чинного цивільного законодавства відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим станом на 30.09.2013 року за ним утворилася заборгованість в розмірі 24551,40 грн. Просила стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також судові витрати в сумі 245,51 грн. Щодо заперечень позивача та його представника проти позовних вимог окремо пояснила, що за зверненням позивача [PERSON] щодо несанкціонованого зняття грошових коштів з його кредитної карти третіми особами було проведено перевірку службою безпеки банку, в ході якої встановлено, що таке зняття було проведено внаслідок розголошення самим [PERSON] третім особам конфіденційної інформації, тому він сам повинен нести за це відповідальність. В судовому засідання відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, пояснив, що 03.09.2012 року невідомі йому особи шляхом шахрайства за допомогою послуги «Експрес-платіж» заволоділи грошовими коштами в сумі 16450,00 гривень з кредитного рахунку, відкритого на його ім'я. Шахрайство полягало в тому, що на його мобільний телефон, номер якого внесений до бази наниз ПАТ КБ «ПриватБанк», надійшов дзвінок від незнайомого йому чоловіка, який назвався працівником служби безпеки ПАТ КБ «ПриватБанк». Телефонний номер, з якого телефонував цей чоловік, не визначився. Він запитав, чи дійсно він є клієнтом «ПриватБанку» та повідомив, що йому необхідно уточнити деяку інформацію щодо його кредитної картки. Тоді він попросив цього чоловіка зателефонувати трохи пізніше, а сам в той час зателефонував працівнику Костянтинівського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» та запитав, чи може служба безпеки банку з'ясовувати якусь інформацію по телефону, на що йому відповіли, що може. Через деякий час цей чоловік зателефонував знову і він вже беззастережно на його прохання продиктував номер своєї кредитної картки, строк її дії, свої анкетні дані. Дані свого паспорта та кодове слово він не повідомляв. Ще через деякий час SIM-картка його телефону виявилася заблокованою. Після цього він зателефонував з іншого номера оператору, яка порадила її поновити. Після того, як він отримав в сервісному центрі нову сім картку та активував її, йому надійшли СМС-повідомлення про те, що з його кредитної картки переведено грошові кошти на карту невідомої йому особи. Після того, як йому це стало відомо, він одразу звернувся до правоохоронних органів та до служби безпеки банку із відповідними повідомленнями. Правоохоронними органами в ході перевірки його заяви в рамках розгляду матеріалів кримінального провадження були встановлені особи, які скоїли шахрайство - [PERSON] та [PERSON] Оскільки гроші на кредитному рахунку належали не йому, а банку, він вважає, що не повинен відповідати за позовом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 07.09.2013 року, підтримав пояснення відповідача [PERSON], просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що 27.02.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. На підставі цього договору, який складається із заяви разом з Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, відповідач отримав кредитну карту [NUMBER]. В судовому засіданні були досліджені матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013050820000252 від 16.01.2013 року, копія яких долучена до матеріалів справи. З досліджених матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідач [PERSON] з 04.09.2012 року неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявами про те, що 03.09.2012 року без його згоди з його кредитної картки [NUMBER] за допомогою послуги «Експрес-платіж» було переведено 16450,00 грн. на картку [NUMBER], відкриту на ім'я [PERSON]. Просив повернути гроші на карту. За результатами перевірки його звернень до ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі і відповідно до висновку від 25.09.2012 року, наданого представником позивача, [PERSON] було відмовлено у відшкодуванні збитків в зв'язку з розголошенням ним конфіденційної інформації та номеру карти третім особам. 10.09.2012 року [PERSON] звертався до УБК ГУМВС України в Донецької області із заявою про притягнення до відповідальності невідомих йому осіб, які 03.09.2012 року в період часу з 16-00 год. до 16-30 год. за допомогою шахрайства заволоділи грошовими коштами з кредитної карти, відкритої на його ім'я. За зверненням [PERSON] постановою прокурора Калінінського району м. Донецька від 21.09.2012 року було порушено кримінальну справу за фактом шахрайства. В ході проведення досудового розслідування були виявлені та допитані [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт скоєння ними шахрайства відносно [PERSON] та заволодіння грошовими коштами в сумі 16450,00 грн. з кредитної карти, відкритої на його ім'я, за допомогою послуги «Експрес-платіж». Клопотання про виклик в судове засідання та допит в якості свідків [PERSON] та [PERSON], або про залучення їх до участі у справі в якості співвідповідачів, заявлені не були. Відповідно до постанови від 31.05.2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013050820000252 від 16.01.2013 року було закрито в зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Зі змісту цієї постанови вбачається, що було встановлено, що гроші, які були переведені з рахунку [PERSON] належали банку, оскільки останній в даному випадку не вступив в кредитні обов'язки з банком, що було підтверджено спеціалістом по захисту банківських технологій ПАТ КБ «ПриватБанк» Койнаш О.С., а ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовилося звернутися до ОВС із заявою про завдання матеріальної шкоди та визнання потерпілим, посилаючись на те, що це є правом, а не обов'язком особи. Таким чином, органами досудового слідства не було встановлено завдання будь-якій особі матеріальної шкоди, тобто об'єктивної сторони злочину проти власності - шахрайства. Постанова до теперішнього часу оскаржена не була. Таким чином, органами досудового слідства було достовірно встановлено, що грошовими коштами з кредитного рахунку, відкритого на ім'я [PERSON] заволоділи треті особи без його на це згоди. При цьому ними були використана конфіденційна інформація, отримана у самого [PERSON] шляхом зловживання довірою. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний не передавати карти, ПІНи третім особам, не використовувати карти або нанесені на них дані з метою, не передбаченою цим договором або такою, що суперечить діючому законодавству (п.п. 6.1); вживати заходи до запобігання втрати (крадіжки) карт, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту та магнітну смужку, їх незаконного використання (п.п. 6.10). Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у випадку, якщо держатель дає згоду на проведення операцій з картами або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе відповідальність за їх можливе шахрайське використання в подальшому. Банк не несе відповідальність за операції, які супроводжуються правильним введенням ПІНу (п.п. 8.3); держатель несе відповідальність за всі операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмового повідомлення держателя про блокування коштів на карті та за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки карти до СТОП ЛИСТА платіжної системи (п.п. 8.4). Враховуючи викладене, приймаючи до уваги той факт, що відповідач не заперечував того, що добровільно повідомив третім особам конфіденційну інформацію, яка дозволила цим особам скористатися послугою «Експрес-платіж» від його імені за номером мобільного телефону, внесеного до бази даних ПАТ КБ «ПриватБанк» як його особистий номер мобільного телефону, відмова ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути гроші, зняті з кредитного рахунку, відкритого на його ім'я, є правомірною. Але, дослідивши зміст правовідносин, які склалися між позивачем та відповідачем при укладанні договору від 27.02.2009 року, суд прийшов наступного висновку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За своєю сутністю кредит - це суспільні відносини, що виникають між економічними суб'єктами у зв'язку з передачею один одному в тимчасове користування вільних коштів (вартості) на засадах зворотності, платності та добровільності. Власник грошей, віддаючи їх у позику, право власності на позичені гроші не втрачає, а реалізує позичальникові лише право тимчасового використання грошей. За це позичальник сплачує певну ціну, що виступає у вигляді позичкового відсотка. Кредитні відносини не змінюють власника цінностей, з приводу яких вони виникають. При укладанні згаданого договору відповідачу [PERSON] було встановлено кредитний ліміт на платіжну карту, тобто визначено розмір грошових коштів, які він має право отримати у тимчасове використання на умовах обов'язкового повернення. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, станом на 03.09.2012 року у відповідача [PERSON] перед позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» була відсутня будь-яка заборгованість. Відсутній також і так званий «позитивний залишок» - сума, внесена відповідачем [PERSON] у більшому розмірі, ніж цього вимагало погашення кредитної заборгованості в минулому. Тобто на рахунку були відсутні гроші, які б належали безпосередньо [PERSON] Органами досудового розслідування було встановлено та не піддавалося сумніву представником позивача в судовому засіданні, що під час здійснення операції «Експрес-платіж» 03.09.2012 року грошовими коштами, які належали кредитодавцю - ПАТ КБ «ПриватБанк», і які мав право отримати [PERSON] у користування, заволоділи треті особи, але не [PERSON] Таким чином, оскільки [PERSON] не отримував у користування грошові кошти, які належали ПАТ КБ «ПриватБанк», не давав згоди третім особам на їх отримання, в нього не виникає обов'язок по їх поверненню, тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed