Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування ЗМР по Дніпровському району, про визначення місця проживання сина разом з матір'ю. В обґрунтування позову зазначено, що 10 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 239. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2018 року по справі № 334/8691/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Укласти договір про визначення місця проживання сина з позивачем сторонам по справі не вдалося можливим через наполягання відповідача на внесення у договір інших умов, які не відповідають інтересам сина. На теперішній час дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, проте юридично місце проживання дитини не визначено. Просить суд визначити місце проживання сина разом з матір'ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надала суду висновок про визначення місця проживання з поясненнями відповідача щодо обставин справи. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до положень ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10 червня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 239. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], видане 11.08.2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 639, батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. 16 березня 2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Згідно з відповіддю на запит про надання інформації, виданою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» Департаменту охорони здоров'я Запорізької міської ради, дитина [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою :[ADDRESS], [PERSON] цікавиться станом здоров'я дитини, випадків недбайливого ставлення до дитини за весь час не було. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 02/01-27/0532 від 25.06.2018, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з позивачем [PERSON], так як відповідач надав пояснення у відділу служби, в якому зазначив, що повністю погоджується з позовною заявою [PERSON] та не заперечує щоб його малолітній син проживав разом з матір'ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). За нормами ст. 150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків. Згідно із п. 4 ст. 18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення свідків, в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку, що дитині слід проживати разом з позивачем. Батько дитини проживає окремо, не заперечує щодо проживання сина з матір'ю. Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено «Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення» Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги ( Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року). З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved