Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

До канцелярії Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора «Про припинення права спільної часткової власності». Позивач прохає: - припинити право власності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] на 35/100 частки квартири [ADDRESS] . - зобов`язати Територіальне Управління Державної судової адміністрації в Харківській області перерахувати кошти з депозитного рахунку № [NUMBER] , код банку (МФО) 820172, банк ДКСУ, м. Київ, код (код за ЄДРПОУ) 262812249 на користь [PERSON] , [INFO] , вартості 35/100 частки квартири [ADDRESS] , - в розмірі 156108 грн. 00 коп. ( сто п`ятдесят шість тисяч сто вісім грн. 00 коп.) які були внесені [PERSON] , [INFO] , згідно з квитанції № 15185 від 24.07.2019 року на суму 70 000 грн. 00 коп. та квитанції № 13_32 від 02.04.2020 року на суму - 86108 грн.00 коп. - визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податку - [NUMBER] , право власності на 35/100 частки квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу [PERSON] , на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 2-2606 від 22.11.2006р. та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 4-ю Харківською міською державною нотаріальною конторою 13.05.2014р. за № 3-1047 та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належить 65/100 частини квартири [ADDRESS] . Моїй сестрі, відповідачу [PERSON] , на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 2-2606 від 22.11.2006р. та після смерті наших батьків [PERSON] та [PERSON] , а також після смерті сина відповідачки [PERSON] належить 35/100 частини квартири [ADDRESS] . Померлі батьки [PERSON] та [PERSON] , а також син відповідача [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом з Відповідачем. Відповідач [PERSON] , фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , витрат на утримання та збереження свого майна, у тому числі сплати за комунальні послуги та інших платежів не здійснює, що призводить до руйнування та незадовільного стану частини квартири відповідача, накопиченню боргів по податках, зборах, комунальних послуг та інших обов`язкових платежах, що перешкоджає позивачу нормально володіти та користуватися майном. На неодноразові прохання позивачки щодо урегулювання зазначеної ситуації в добровільному порядку результатів не дало. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02.01.2020 року Заочне рішення від 19.09.2019 року, ухвалене по цивільній справі № 644/5591/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора «Про припинення права спільної часткової власності»- скасоване. Розгляд справи призначене до загального судового засідання. Позивач у судове засідання не прибула, представника позивачки адвоката Вініцького М.В. позовні вимоги підтримав, прохав задовольнити, наголосив про те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі не сплачує комунальні послуги, фактично мешкає у свого чоловіка; вказав, що [PERSON] має заборгованість перед податковою, оскільки не сплачує податки як ФОП в результаті чого може бути накладений арешт на все майно, тобто на квартиру [ADDRESS] . Відповідачка у судове засідання не прибула, представника -адвоката - Коваль А.П. проти задоволення позову заперечував, вказав про те, що на теперішній час [PERSON] дійсно проживає у свого чоловіка, свого особистого житла вона не має і спірна квартира є єдиним житлом; вказав про те, що заборгованість перед податковою не впливає на її право користуватися вказаною квартирою. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, прийшов до наступного. Установлено, що [PERSON] , на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 2-2606 від 22.11.2006р. та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 4-ю Харківською міською державною нотаріальною конторою 13.05.2014р. за № 3-1047 та зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно належить 65/100 частини квартири [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] , на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова № 2-2606 від 22.11.2006р. та після смерті наших батьків [PERSON] та [PERSON] , а також після смерті сина відповідачки [PERSON] належить 35/100 частини квартири [ADDRESS] . Померлі батьки [PERSON] та [PERSON] , а також син відповідача [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом з Відповідачем. Відповідач [PERSON] , фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , витрат на утримання та збереження свого майна, у тому числі сплати за комунальні послуги та інших платежів не здійснює, що призводить до руйнування та незадовільного стану частини квартири відповідача, накопиченню боргів по податках, зборах, комунальних послуг та інших обов`язкових платежах, що перешкоджає позивачу нормально володіти та користуватися майном. Судом було витребувано та досліджено з Четвертої Державної нотаріальної контори належним чином завірені спадкові справи заведені після смерті: [PERSON] , померлого [INFO] ; [PERSON] , померлого [INFO] (справа № 979/2013); [PERSON] , померлої [INFO] (справа № 751/2015). Відповідно до висновку експертного оціночно-будівельного дослідження № 2093, який виконано експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М,С. Бокаріуса, ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на березень 2020р. складає 446022 грн. 00коп, тобто ринкова вартість 35/100 квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] складає 156108 грн.00коп., які внесені позивачем на депозитний рахунок Територіального Управління Державної судової адміністрації в Харківській області. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ч.1ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. Відповідно ч.1 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Згідно із ст. 155 ЖК України власника не може бути позбавлена права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст.365 ЦК України, яка регулює порядок, підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи позивачем, на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок Територіального Управління Державної судової адміністрації кошти у сумі 156108 грн., відповідно до попередньо проведеної оцінки вартості майна. Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільній квартирі є незначною, є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам та членам сім`ї, вартість частки внесені позивачем на депозитний рахунок суду, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, передбаченої п. 4 ч. 1 вказаної статті, а тому позов підлягає задоволенню із визнанням за позивачем права власності на компенсовану частку. На підставі наведеного, ст.ст.15, 16, 328, 365 ЦК України,

Outcome: approved