Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

До суду звернувся позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 64680.43 доларів США та судові витрати в сумі 3654.00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.09.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №165-2008-2720, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 58198.00 доларів США під 13.95% річних на придбання квартири, а позичальник зобовязався повернути кредит в строк до 10.09.2033 року. Позивач свої зобовязання за договором виконав та надав [PERSON] кошти у зазначеній сумі. Крім того, 10.04.2009 року та 22.04.2009 року між кредитором та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими встановлено обовязок позичальника по сплаті процентів за користування кредитом та їх розмір. Одночасно з укладенням кредитного договору 10 вересня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки №165-2008-2720-Р, відповідно до умов якого поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань, що виникли з Кредитного договору, укладеного між Кредитором і Позичальником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.3. Договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, в тому числі суми кредиту, регресу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. При цьому відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Зважаючи на порушення Позичальником умов Кредитного договору та Додаткових угод до нього, позивач вважає, що набув право вимоги до відповідача [PERSON] як до поручителя за кредитним договором, а у неї в свою чергу виникло зобовязання сплатити заборгованість за кредитом, відсотки за його користування, виконати інші зобов'язання за Кредитним договором та Договором поруки. Після направлення на адресу відповідача досудової вимоги сума заборгованості поручителем /відповідачем [PERSON]М./ погашена не була, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідачки прострочену заборгованість по кредиту в сумі 521.69 дол. США; суму дострокового стягнення кредиту 55542.57 дол. США; заборгованість за відсотками 8557.27 дол. США та заборгованість за підвищеними відсотками 58.90 дол. США В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника ПАТ «Універсал Банк», а позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення, в яких позов не визнала та зазначила, що дійсно 10 вересня 2008 року уклала з ПАТ «Універсал Банк» договір поруки № 165-2008-2720-Р-1, відповідно до умов якого зобов'язалася перед позивачем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також штрафних санкцій за Договором кредиту № 165-2008 -2720 від 10.09.2008 року. Пунктом 2.2. Договору поруки встановлено, що у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за кредитним договором Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом з повідомленням про його вручення), інших строків виконання вимоги в Договорі поруки не встановлено. В пункті 2.3. Договору поруки встановлено, що поручитель зобовязаний виконати свої зобовязання за договором на користь Кредитора в термін, визначений в п. 2.2. Договору поруки (на протязі 10 робочих днів), а отже до 24 жовтня 2014 року включно Поручитель був зобов'язаний виконати платіж за простроченими сумами. Як слідує з Вимоги від 03.10.2014 року та у логічному звязку з положеннями Договору поруки: у разі невиконання Вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що наступив достроково на 10 робочий день з дня направлення Позивачем вимоги (а не на 61 день з дня отримання Позивачем вимоги), вказане положення закріплене в п.п. 2.2, 2.3. Договору поруки), тобто днем виконання зобовязання щодо усіх платежів по поточній та простроченій заборгованості є 27 жовтня 2014 року (оскільки 25 жовтня 2014 року є вихідним днем), а не 10 вересня 2033 року, як це було під час укладення Договору поруки. Таким чином вважає, що позивач застосував ч. 2. ст. 1050 ЦК України, згідно з якою: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У вимозі наголошується, що у разі невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається таким, що настав достроково на шістдесят перший день з дня отримання цієї вимоги, проте на думку відповідачки з таким твердженням не можна погодитися, оскільки договір не містить домовленості сторін про погодження 60-денного строку для настання строку на дострокове повернення усієї кредитної заборгованості, натомість Договір поруки містить іншу домовленість про термін виконання вимог Позивача: в пункті 2.3. Договору поруки встановлено, що «Поручитель зобовязаний виконати свої зобовязання за договором на користь Кредитора у термін, визначений в п.2.2. Договору (10 робочих днів), шляхом переказу коштів в сумі заборгованості за основним договором. Оскільки, згідно з Вимогою від 03.10.2014 року «термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково...», то десять робочих днів з дати направлення вимоги спливають 25 жовтня 2014 року (27 жовтня 2014 року). Таким чином, згідно з вимогою Позивача від 03.10.2014 року, починаючи з 27 жовтня 2014 року відбувається перебіг строку на звернення банку з вимогою до поручителя, оскільки строк виконання зобовязань за Кредитним договором є таким, що настав. Таким чином, відповідачка вважає, що саме з 27 жовтня 2014 року розпочався перебіг строку на дострокове повернення усієї заборгованості за Кредитним договором у розмірі 60 797,43 долл. США., який закінчився 27 квітня 2015 року. Оскільки строк виконання усіх зобовязань за Кредитним договором наступив з 25 жовтня 2014 року, шестимісячний строк на предявлення Позивачем вимоги до поручителя (Відповідача) сплинув 27 квітня 2015 року. Позивач мав можливість протягом 6 місяців, від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явити вимогу до поручителя, однак такої вимоги у встановлений строк пред'явлено не було, натомість, позов було предявлено 12 травня 2015 року, тобто поза встановленого законом строку, а саме - після припинення договору поруки. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. У звязку з надходженням заперечень на позов, від позивача надійшли додаткові письмові пояснення, згідно з якими позивач вважає хибним висновок відповідача про сплив строку предявлення позову до неї, оскільки такий висновок не відповідає фактичним обставинам справи та наявним правовідносинам між Позивачем та Відповідачем, так як відповідно до п. 5.2.5 Кредитного договору термін повернення кредиту (дострокове повернення всієї суми) вважається таким, що настав на 31 календарний день з дати отримання вищезазначеного листа-повідомлення: (16.10.2014 + 31 календарний день = 16.11.2014) у разі невиконання зазначених у ньому вимог. Тобто, вищезазначена вимога фактично містить: Вимогу про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором; Повідомлення, про те, що у разі невиконання попередньої вимоги Банк буде вважати, що термін дострокового повернення кредиту є таким що настав після спливу строку, обумовленого кредитним договором 31 календарний день. Тобто, право Банка на дострокове повернення кредиту є наслідком юридичного факту, а саме, невиконання боржником вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним в строк 31 календарний день з дня отримання вищезазначеного листа. А тому, 6-ти місячний строк предявлення вимоги про дострокове повернення кредитну Поручителем/відповідачем не міг розпочатись інакше як з 16.11.2014. Отже позивач вважає, що кінцевий строк предявлення вимоги про дострокове стягнення кредиту до відповідача, як до поручителя припадає на 16.05.2015 року (16.11.2014 року + 6 місяців = 16.05.2015 року). Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного. Згідно зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) забов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник забов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 10.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» /правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» / та [PERSON] укладено кредитний договір №165-2008-2720 на придбання майна /а.с.11-13/. Строк дії договору до 10.09.2033 року /п.1.2 кредитного договору/. Також 10.04.2009 року та 22.04.2009 року між кредитором та позичальником були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими встановлено обовязок позичальника по сплаті процентів за користування кредитом та їх розмір /а.с.17-22/. Відповідно до умов кредитного договору, ВАТ «Універсал-Банк» /кредитор/ зобовязалось надати позичальнику кредит у сумі 58198,00 доларів США, а останній зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредитні кошти і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, порядку, на умовах та в строки, що передбачені договором. Позивач свої зобовязання за Договором щодо надання коштів виконав, що підтверджується меморіальним ордером /копія - а.с.5/, заявою на видачу готівки /копія - а.с.6/ та випискою по особовому рахунку /а.с.7/. Крім того, 10 вересня 2008 р. між ВАТ «Універсал-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №165-2008-2720-Р /а.с.25-26/. Відповідно до вищевказаного договору поруки, поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань, що виникли з Кредитного договору, укладеного між Кредитором та Позичальником в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Пунктом 1.3. Договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобовязаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, в тому числі суми кредиту, регресу, сплати процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплати пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. При цьому відповідальність поручителя і боржника є солідарною. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо /ч. 1 ст. 543 ЦК України/. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо і інше не встановлено договором поруки. П.2.2 договору поруки встановлено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за основним договором. Зважаючи на невиконання позичальником своїх обовязків за договором, позивач направив боржнику і поручителю вимогу про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів та штрафних санкцій, зазначивши при цьому, що у випадку невиконання цієї вимоги, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на 61 /шістдесят перший/ день з моменту отримання цієї вимоги /а.с.41, 161/. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В договорі поруки, укладеному 10 вересня 2008 року з [PERSON] встановлено, що порука припиняється із припиненням всіх зобовязань боржника за основним договором, що забезпечений порукою /п.4.2 договору поруки/. Відповідно до ч.1 ст.251 та ч.1 ст. 252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана певна дія чи подія, яка має юридичне значення, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Тобто сама по собі умова договору про дію поруки до припинення всіх зобовязань боржника не може розглядатися як установлення строку дії поруки в розумінні ст..251 ЦК України, отже норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки підлягають застосуванню якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.\~\~ Системний аналіз ч.4 ст.559 ЦК України в сукупності з положеннями ст.526 ЦК, дає підстави вважати, що кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання і, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, шестимісячний строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. П.2.2 договору поруки передбачено, що вимоги кредитора, предявлені до поручителя у разі неналежного виконання боржником своїх зобовязань за основним договором, є обовязковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги /рекомендованим листом з повідомленням/. З матеріалів справи вбачається, що вимога-повідомлення на імя [PERSON] щодо сплати нею простроченої заборгованості, відправлена 12.10.2014 року, таким чином десятим робочим днем з дати відправлення вимоги є 24 жовтня 2014 року і саме з цього моменту на думку відповідачки слід рахувати шестимісячний строк, протягом якого позивач міг звернутись з позовом до поручителя. Однак, суд не бере до уваги посилання відповідачки на п.п.2.2, 2.3 договору поруки, так як строк, визначений в цих пунктах, стосується виконання поручителем зобовязань по сплаті простроченої заборгованості по кредиту, які ані боржником ані поручителем виконані не були. Зазначивши ж у вимозі про настання дострокового стягнення, кредитор змінив строк виконання боржником зобовязання, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України, таким чином цей строк слід рахувати з дня, встановленого кредитором для дострокового стягнення. При цьому, суд вважає, що встановлення у вимозі, направленій як боржнику так і поручителю, терміну дострокового повернення кредиту - на 61-й день з дня отримання вимоги суперечить умовам кредитного договору, пунктом 5.2.5 якого передбачено інший термін дострокового повернення кредиту на 31-й день з дня направлення такої вимоги позичальнику. Тому при обрахуванні шестимісячного строку звернення банком з вимогою до кредитора підлягає застосуванню саме строк, встановлений в зазначеному пункті кредитного договору. Вирахування строку звернення до суду з вимогою до поручителя, наведене у додаткових поясненнях позивача з посиланням на п.5.2.5 Кредитного договору /а.с.93-94/, а саме до 16.05.2014 року також є невірним, оскільки позивач помилково зазначає, що термін дострокового повернення кредиту настає на 31 календарний день з дня отримання поручителем повідомлення про дострокове повернення кредиту, в той час як цим пунктом договору передбачено настання терміну дострокового повернення кредиту на 31 календарний день з дня відправлення такої вимоги позичальнику. Враховуючи, що банк відповідно до положень кредитного договору та з дотриманням процедури, передбаченої п.5.2.5 цього договору змінив строк виконання основного зобовязання, надіславши боржнику та поручителю 12.10.2014 року вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, то днем настання терміну дострокового повернення кредиту відповідно до п.5.2.5 кредитного договору є 31-й календарний день з дня направлення такої вимоги, що припадає на 12.11.2014 року, отже шестимісячний строк підлягає обрахуванню саме з цієї дати. 12.11.2014 року + 6 місяців =12.05.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява датована 12.05.2015 року, факт відправлення її до суду поштою того ж дня /12.05.2015 року/ підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - із зазначенням дати подання 12.05.2015 року /копія повідомлення - а.с.140/. Таким чином позивачем не пропущено шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя. Сума позову підтверджується наданим розрахунком /а.с.8-10/ та відповідачем не оспорювалась. Щодо вимоги про стягнення суми в іноземній валюті, то відповідно до письмового дозволу Національного банку України від 07.12.2007 року Відкритому акціонерному товариству «Універсал Банк» надавалось право на здійснення операції, визначених п.п.1-4 ч.2 ст.47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», до яких відносяться операції з валютними цінностями /а.с.123-126/. Таким чином стягнення суми боргу в іноземній валюті не суперечить розясненням, викладеним в п.10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Судовий збір, сплачений позивачем, також підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved