Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

До Малиновського районного суду- звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], 10 лютого 2004р.н., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач не піклується про дитину, не допомагає, не надає коштів для нормального існування, навчання та його виховання. В 2005 році сторони розірвали шлюб, але з тих пір [PERSON] жодного разу не надав допомоги, не поцікавився сином, не проявив себе як батько. Дитина знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею. У зв'язку із такими обставинами позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 14 частини від всіх видів його доходів чи заробітку. На задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи неявку відповідача, але маючи згоду позивачки на розгляд справи без нього, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим проводити судовий розгляд по справі у відсутності відповідача в заочному порядку та постановити рішення на підставі наявних доказів в справі. Суд, оглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін та постановлення рішення. В судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2001р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу в них народився син - [PERSON], 10 лютого 2004р.н., про що 25 лютого 2004р. Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси був зроблений актовий запис № 145. Проте, сімейне життя у сторін не склалось, і 31 серпня 2005р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення Малиновського районного суде м. Одеси від 13 грудня 2004р. був розірваний, про що Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси був зроблений актовий запис № 297. З тих пір відповідач [PERSON] припинив спільне проживання з позивачкою [PERSON] та переїхав. Ці обставини підтверджується копією рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15.03.2005р. в справі № 2-3058/05, яке набрало законної сили. Встановлено, що на даний час син відповідача - [PERSON] проживає разом з матірю - [PERSON] та бабусею - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач за даною адресою не значиться. Це підтверджується довідкою від 01 березня 2010р., виданою начальником дільниці № 4 КП «ЖКС «Хмельницкий». Відповідач тривалий час не піклується про свого сина, не допомагає матеріально, не приділяє уваги його духовному вихованню, чим не виконує своїх обовязків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України. За весь час окремого проживання він жодного разу не поцікавився сином, не надав допомоги. Позивачці невідоме його місцезнаходження, але перешкоди у спілкуванні з дитиною [PERSON] ніхто не творив. Зобовязуючи одного з батьків проводити виплату аліментів на утримання дитини суд керується положеннями ч. З ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, де закріплений обовязок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Стягуючи аліменти з відповідача суд виходить з положень ч. 2 ст. 183 ЦПК України, яка передбачає виплату аліментів у встановленій частці від заробітку, доходу одного з батьків. Встановлюючи розмір аліментів суд враховує положення ст. 182 Сімейного кодексу України, яка дає перелік обставин при визначення розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальний стан дитини; стан здоров'я та матеріальний стан платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; та інші обставини, які мають суттєве значення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК, тобто не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, а максимальний розмір - не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Враховуючи такі обставини суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] частину від його доходів. Відповідно до вищевикладених положень законодавства, враховуючи одноособове утримання позивачкою дитини, відсутність допомоги відповідача, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved