Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви Комунального підприємства Богуславської районної ради «Богуславтепловодопостачання» до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.08.2018 р. позивачу сало відомо, що відповідач через мережу інтернет, у соціальній мережі «Facebook» розповсюджує інформацію , яка не відповідає дійсності, є недостовірною та принижує ділову репутацію комунального підприємства та його працівників. Як зазначає позивач, в дописі відповідач ображає представників підприємства, називаючи «Одним словом Скотиняки». Відповідно називаючи їх тваринами, чим зневажливо віднісся до працівників комунального підприємства, які забезпечують місто теплом. У висловленні позиції у дописі відповідач не володіючи інформацією поширив неправдивий допис: «Однак на мої суб`єктивні зауваження щодо того, що в районі активно використовується альтернативне джерело отримання теплової енергії вартість яких нижче від ринкової, представник тепломережі не знав що сказати у відповідь….. І це зрозуміло чому, адже опалювання відбувається за рахунок альтернативного носія, а ціни для простих людей виставляють як за звичайний газ, що в свою чергу виходить дорожче…». Отже з урахуванням уточненої заяві від 27.08.2018 року, позивач просив суд : -визнати зміст допису від 15.08.2018 р., який розміщений депутатом ВР України [PERSON] через мережу інтернет, у соціальній мережі «Facebook», за адресою https://www.facebook.com/profil.php?id=100008291649615 такою, що порушує особисте немайнове право КП «Богуславтепловодопостачання» та принижує честь і гідність ділову репутацію його працівників; -зобов`язати розміщений депутатом ВР України [PERSON] допис через мережу інтернет, у соціальній мережі «Facebook», за адресою https://www.facebook.com/profil.php?id=100008291649615 видалити; - зобов`язати народного депутата ВР України [PERSON] спростувати розповсюджену ним недостовірну інформацію, щодо КП «Богуславтепловодопостачання» та особисто вибачитися перед працівниками підприємства за образу; - стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та зобов`язати її виплатити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2018 р. справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.12.2018 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Відповідачем відзиву не надано. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Сторона позивача в позовній заяві та своїх поясненнях посилається на ч. 3 ст. 277 ЦК України, проте дана норма виключена ЗУ №1170-VII від 27.03.2014 р. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши зібрані по справі докази, суд доходить висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Відповідно до п.5 Постанови ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи; юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення відносно неї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Тобто, правом на захист поваги до гідності та честі може скористатися лише фізична особа особисто. Отже, юридична особа має право лише на недоторканість її ділової репутації (ст. 94 ЦК України), що належить до особистих немайнових прав юридичної особи які захищаються у спосіб, визначений главою 3 ЦК України. Тобто загальні засади правового захисту особистих немайнових прав юридичних осіб визначені у статтях 15-23, 269-315 ЦК України. Позивач своїми вимогами просить визнати весь зміст допису відповідача таким, що порушує особисте немайнове право КП «Богуславтепловодопостачання» та принижує честь, гідність, ділову репутацію його працівників. Слід зазначити, що законодавець редакцією ЦК України 2004 р. розділив особисте немайнове право як захист честі і гідності (ст. 297 ЦК України) від особистого немайнового права як недоторканість ділової репутації (ст. 299 ЦК України). Отже, юридична особа може захищати лише таке особисте немайнове право як недоторканість ділової репутації (ст. 94 ЦК України) у спосіб, зазначений вище. Однак, зазнаючи про обставини, у тексті позовної заяви позивач вказує, що відповідач ображає працівників підприємства, називаючи їх «Одним словом скотиняки». А також позивач вважає неправдивим допис: «Однак на мої суб`єктивні зауваження щодо того, що в районі активно використовується альтернативне джерело отримання теплової енергії вартість яких нижче від ринкової, представник тепломережі не знав що сказати у відповідь….. І це зрозуміло чому, адже опалювання відбувається за рахунок альтернативного носія, а ціни для простих людей виставляють як за звичайний газ, що в свою чергу виходить дорожче…». В якості доказів, що підтверджують поширення оспорюваної позивачем інформації, останнім фотокопію з соціальної мережі «Facebook» (а.с. 18-19). Згідно із абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Пунктами 11 та 12 згаданої Постанови, відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Окрім того, як роз`яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Стороною позивача не доведено в процесі судового розгляду, що поширена відповідачем інформація порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною у позивача відсутні. Окрім того, позивач просить також захистити честь, гідність та ділову репутацію працівників підприємства, які не є позивачами у даній справі та таких вимог не заявляли, тоді як у позивача відсутнє підтверджене законом право звертатись до суду із позовом в інтересах вказаних осіб. Оскільки вимоги про визнання інформації недостовірною задоволенню не підлягають, то у задоволенні вимог про зобов`язання відповідача спростувати вказану недостовірну інформацію задоволенню також не підлягають. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed