Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просила суд стягнути з Публічного акціонерного товариства в особі Філії - Донецьке обласне управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі - АТ «Ощадбанк) грошову суму у розмірі 752 000 грн.; пеню у розмірі 124 080 грн. та на відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн., а також процесуальні витрати. Вимоги позову мотивовані тим, що між [PERSON] та АТ «Ощадбанк» укладений договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, відповідно до умов якого банк надає послугу з обслуговування банківського рахунку позивача. Починаючи з 2008 року [PERSON] є клієнтом АТ «Ощадбанк», оскільки у ньому відповідно до договору № 14/02-Д-8691 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитовою схемою на її ім`я відкритий рахунок № [NUMBER] , на який їй перераховувалася її заробітна плата та відповідно видана банківська картка. У травні-черві 2017 року [PERSON] підписано з АТ «Ощадбанк» заяву № [NUMBER] про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу № [NUMBER] та позивачу надано іншу банківську картку та наданий конверт з ПІН-кодом до неї. До липня 2014 року позивач із родиною мешкала у м. Донецьк, однак, внаслідок бойових дій, установа, в якій працювала позивач та її чоловік перемістилася до м. Маріуполя, тому їх родина переїхала в даний населений пункт. Позивач та її чоловік є працівниками Служби безпеки України, однак [INFO] її чоловік помер під час виконання службових обов`язків. Відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 07 березня 2018 року на рахунок позивача, який відкритий в АТ «Ощадбанк», Головним управлінням Служби безпеки України у Донецькій та Луганській областях перераховані грошові кошти у сумі 609 000 грн., як компенсаційна виплата родині загиблого військовослужбовця під час виконання службових обов`язків. Крім цього, протягом чотирьох років на рахунок позивача надходили інші кошти, зокрема, заробітна плата, відпускні, преміальні, доплати учаснику АТО тощо. Таким чином, на картковому рахунку позивача перебувало більше 750 000 грн. 29 вересня 2018 року при знятті коштів з терміналу, позивачу стало відомо, що її грошові кошти у розмірі 752 000 грн. списані з її поточного рахунку, при цьому, вона жодних транзакцій не робила, ніяких розпоряджень відповідачу на списання грошових коштів з її рахунку не надавала. З приводу цієї обставини позивач одразу зателефонувала на гарячу лінію «Ощадбанку» та повідомила про ці події, внаслідок чого її банківська картка заблокована банком. Також цього дня позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину та у подальшому поліцією розпочато досудове розслідування. Як з`ясувалося пізніше, грошові кошти списанні з рахунку позивача багаторазовими транзакціями 28 вересня 2018 року з 15 год. 10 хв. до 21 год. 36 хв. на загальну суму - 752 000 грн. через UKR КYIV MOBILE BANKING. Однак, на банківській картці позивача був установлений ліміт на зняття та переведення коштів у розмірі 10 000 грн., який було знято без згоди, розпорядження та відома позивача. 01 жовтня 2018 року позивач звернулася до АТ «Ощадбанк» із запереченнями щодо проведених транзакцій з переведення коштів з карткового рахунку на інші рахунки та звернулася із заявою про повернення безпідставно списаних з її рахунку коштів, на що працівник банку переконував, що кошти будуть повернуті позивачу найближчим часом. Проте, відповідач листами від 12 жовтня 2018 року та 29 листопада 2018 року відмовив позивачу у поверненні коштів. Позивач зазначає, що вона з власної картки знімала готівкові кошти лише у банкоматах «Ощадбанк», картку для розрахунків в торгових мережах не використовувала. Також позивач вказує, що жодній особі не розголошувала Пін-код картки, не надавала картку будь-якій іншій особі, а також не надавала третій особі будь-якої інформації, за допомогою якої можливо було б провести платіжну операцію. Донецьким обласним управлінням АТ «Ощадбанк» проведено службове розслідування, під час якого встановлено, що грошові кошти списані з карткового рахунку позивача без фізичного застосування електронного платіжного засобу або ПІН-коду картки, а також без застосування СVV-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, про що повідомлено позивача листом від 29 листопада 2018 року. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 1071, 1073 ЦК України, ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п. п. 8, 9 розділу IV постанови Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», вказуючи, що відповідач здійснив неналежний переказ грошових коштів позивача, без її згоди та розпорядження, тому просила стягнути з відповідача указану суму коштів, з урахуванням пені за 165 календарних днів неналежного переказу та не повернення коштів. Також, неправомірними діями відповідача позивачу заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях, погіршення стану здоров`я, нервових зривах. Внаслідок погіршення емоційного стану позивача та нервових хвилювань, у неї виник розлад сну, безсоння, почуття тривоги, хвилювання за подальше утримання своєї сім`ї, тому, посилаючись на ст. ст. 23, 611 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] також просила стягнути з відповідача на її користь 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди (т. 1, а. п. 2 - 8). АТ «Ощадбанк», не погоджуючись із заявленими вимогами, подало відзив на позов, який мотивований тим, що регулювання спірних правовідносин між позивачем та відповідачем здійснюється згідно з умовами договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, який є публічно доступним та розміщений на сайті АТ «Ощадбанк» у мережі Інтернет. Спірні операції із списання грошових коштів з рахунку позивача мали місце 28 вересня 2018 року, у позові [PERSON] вказує, що вона жодних транзакцій не робила та не надавала ніяких розпоряджень на списання її коштів, однак позивачем не представлено доказів наявності у неї на рахунку станом на 28 вересня 2018 року грошових коштів у сумі 752 000 грн. Відповідно до виписки з рахунку позивача за 28 вересня 2018 року, за її рахунком здійснено видаткові операції через «UKR КYIV MOBILE BANKING», також відповідно до даних програмного забезпечення АТ «Ощадбанк», операції з переказу коштів 28 вересня 2018 року за рахунком позивача були здійснені за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування. Відповідно до журналу СМС-повідомлень програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» на номер мобільного телефону позивача надсилалися СМС-повідомлення з інформацією про здійснені операції та одноразовий пароль для підтвердження операцій. Відповідно до положень Інструкції користувача системи «Ощад 24/7», яка розміщена на сайті банку, з метою додаткової безпеки при кожному успішному або неуспішному вході до WEB-банкінгу буде надсилатися SMS-повідомлення. Це надасть можливість вчасно отримувати інформацію щодо несанкціонованого доступу сторонніх осіб до системи та оперативного реагування. Згідно з умовами укладеного між сторонами договору, банк та клієнт визнають юридичну чинність всіх електронних документів (у тому числі повідомлень), надісланих та отриманих за допомогою системи ДБО, та їх рівну юридичну силу з документами на паперових носіях, підписаних клієнтом, за умови їх оформлення відповідно до вимог договору та законодавства з питань організації та здійснення розрахунків. Так, відповідно до п. п. 9.8, 9.14, 9.15 договору, банк не несе відповідальність за достовірність змісту розрахункових документів та/або інших розпоряджень клієнта, а також за повноту і своєчасність сплати клієнтом будь-яких обов`язкових платежів, у тому числі, податків, зборів, страхових внесків, за виключенням випадків виконання банком функцій податкового агента клієнта відповідно до законодавства; клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2/CVC2, строк дії, номер картки тощо; клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефону (відповідної сім-картки), номер якого визначений в заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений банку в іншому, встановленого договором порядку як номер мобільного телефону клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефону клієнта. Всі операції клієнта, що ініціюються в електронному вигляді і підписані/підтвердженні за допомогою електронного підпису вважаються такими, що підписані власноручним підписом клієнта. На банк покладено обов`язок приймати до виконання та виконувати електронні розрахункові документи клієнта, підтверджені одноразовим цифровим паролем, оформлені та надані клієнтом відповідно до договору та законодавства. Отже, враховуючи здійснення спірних операцій 28 вересня 2018 року за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування, яка передбачає підтвердження здійснення операції за допомогою одноразового паролю, що надсилається на номер мобільного телефону клієнта та який відповідно до п. 17.1.5 договору є аналогом власноручного підпису клієнта, отримання банком розпорядження клієнта за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування, підтверджених одноразовим паролем, є визначеною договором підставою для здійснення відповідних операцій по рахунку та спростовує доводи позивача щодо відсутності у банка підстав для здійснення спірних операцій за рахунком. Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, регулюють помилковий або неналежний переказ з вини емітента та передбачають невідкладне повідомлення користувачем про платіжні операції, що ним не виконувалися. Здійснення спірних операцій відбулося 28 вересня 2018 року, повідомлення позивачем здійснене лише 29 вересня 2018 року, тому таке повідомлення позивача не може вважатися невідкладним. За умовами договору, банк не несе відповідальності за достовірність змісту розрахункових документів та/або інших розпоряджень клієнта, а послідовне введення одноразового цифрового паролю, отриманого на номер мобільного телефону, повідомленого клієнтом банку, є аналогом власноручного підпису клієнта. У даному випадку система дистанційного банківського обслуговування, із застосуванням якої були здійснені оспорювані позивачем операції, відповідно до умов договору передбачає заходи щодо електронної ідентифікації, у тому числі шляхом введення одноразового цифрового паролю, отриманого клієнтом на номер мобільного телефону. Враховуючи, що спірні операції за рахунком позивача відбулися 28 вересня 2018 року, а повідомлення позивачем банк про ці операції та незгоду з ним відбулося наступного дня, тобто 29 вересня 2018 року, тому у силу п. 6 Положення № 705 ризик збитків від здійснення спірних операцій та відповідальність несе саме позивач. Посилаючись на наведені мотиви, ст. ст. 14, 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», постанову правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, ст. ст. 1066, 1068, 1071 ЦК України, вказуючи на необґрунтованість доводів позивача щодо безпідставності здійснення банком спірних операцій за рахунками, не доведення позивачем відповідними доказами наявності ознак неналежного переказу у спірних операціях, відповідач вважав вимоги про стягнення списаних з рахунку коштів та пені такими, що не підлягають задоволенню. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то відповідач вказував, що спірні правовідносини виникли з договірних відносин щодо надання банківських послуг, а за змістом ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлене договором або законом, правила ст. 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини, а положення ст. ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» регулюють питання відшкодування моральної шкоди лише у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, що відсутнє у даному випадку, тому відповідач вважав ці вимоги безпідставними (т. 1, а. п. 48 - 51). Позивачем подана відповідь на відзив, в якій вона вказувала, що посилання банку на підписання заяви № 855493/250417 від 25 квітня 2017 року, як на підставу підписання позивачем договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, не відповідає дійсності, оскільки банком не представлено до суду підписаного позивачем примірника цього договору. Також банк не довів, що редакція договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка на теперішній час розміщена в електронній формі на сайті АТ «Ощадбанк» є тією самою редакцією, яка була розміщена в електронній формі під час підписання позивачем заяви про приєднання у травні 2017 року. Також банком не представлено доказів, що підписуючи заяву, позивач розуміла умови викладені у договорі комплексного банківського обслуговування та не доведено, що під час підписання заяви про приєднання позивач була ознайомлена з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та його умовами, який розміщений на сайті. Позивач є клієнтом АТ «Ощадбанк» з 2008 року, протягом тривалого періоду обслуговування у цьому банку між нею та банком укладена письмова форма договору № 14/02-Д-8691 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебитово-кредитною схемою від 08 вересня 2008 року, яка, за відомостями працівників банку, у подальшому переукладалася додатковими угодами у формі заяв, які позивач підписувала. У 2017 році при підписанні заяви про приєднання, позивачу пояснено, що вона, підписуючи заяву про приєднання, продовжує термін дії укладеного раніше договору, який опублікований на сайті. Факт наявності коштів та їх незаконне списання викладені у заяві позивача до банку від 01 жовтня 2018 року та про факт списання цих коштів підтверджує сам банк у листах від 12 жовтня 2018 року та від 29 листопада 2018 року, тому довід відповідача про відсутність доказів щодо наявності спірної суми на рахунку безпідставний (т. 1, а. п. 128 - 130). АТ «Ощадбанк» подало заперечення на відповідь на відзив, в якому вказувало, що позивачем додано до позовної заяви копію заяви про приєднання № 855493/250417 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу від 25 квітня 2017 року, яка підписана позивачем, тому на підставі цієї заяви вона приєдналася до договору в редакції на день підписання заяви про приєднання. Таким чином банк вважає безпідставними доводи позивача про не укладення договору комплексного банківського обслуговування (т. 1, а. п. 132). Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] своїм правом не скористалися та письмових пояснень на позов не подали. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 березня 2019 року відкрито провадження у даній справі, її розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені у справі підготовчі судові засідання, роз`яснено сторонам право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень (т. 1, а. п. 37). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2019 року витребуваного у ПрАТ «ВФ України» роздруківку змісту СМС-повідомлень, які 28 вересня 2018 року надійшли на номер телефону [PERSON] , а саме - [NUMBER] від АТ «Ощадбанк» (т.1, а. п. 117). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2019 року витребувано в АТ «Ощадбанк» роздруківки із журналу операцій по рахунку [PERSON] ; інформацію щодо смс-повідомлень, здійснених 28 вересня 2018 року; докази здійснення операцій клієнтом у системі дистанційного банківського обслуговування; виписку по рахунку [PERSON] ; інформацію та копії документів щодо отримувачів коштів (т. 1, а. п. 118). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2019 року витребувано у Центрального ВП ГУНП в Донецькій області матеріали кримінального провадження № 12018050770002427, порушені за заявою [PERSON] (т. 1, а. п. 119). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 червня 2019 року у задоволенні клопотання АТ «Ощадбанк» про розгляд справи у закритому судовому засіданні відмовлено (т. 1, а. п. 174, 175). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2019 року у задоволенні клопотання АТ «Ощадбанк» про розгляд справи у закритому судовому засіданні відмовлено, до участі у справі в якості третіх осіб залучені: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1, а. п. 148 - 150). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 01 листопада 2019 року закрито підготовче провадження (т. 2, а. п. 186). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 січня 2020 року у справі призначено лінгвістичну експертизу, провадження у справі зупинено (т. 2, а. п. 195 - 197). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 червня 2020 року поновлено провадження у справі (т. 2, а. п. 209). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 липня 2020 року у справі призначено експертизу звукозапису за спеціальністю «Дослідження диктора фізичними параметрами усного мовлення, акустичних сигналів те середовищ», провадження у справі зупинено (т. 2, а. п. 214 - 215). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2020 року провадження у справі відновлено (2, а. п. 225). Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Філипенко Є.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. У свою чергу [PERSON] вказала, що вона взагалі не користується мобільним Інтернетом, у неї кнопковий телефон, який не має доступ у мережу Інтернет, а також 28 вересня 2018 року вона не користувалася мобільним телефоном № [NUMBER] , оскільки у неї два телефони, а також у цей день вона перебувала на службі, де при вході на роботу (режимний об`єкт) нею та іншими працівниками здаються мобільні телефони, оскільки вона працює в Головному управлінні Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях та не могла бачити будь-яких повідомлень, цього дня телефоном більше не користувалася. 29 вересня 2018 року близько 08:00 год. виявила, що на її телефоні за № [NUMBER] відсутній зв`язок, однак вона не придала цьому значення, вважаючи, що це перебої із зв`язком. Далі, про відсутність коштів їй стало відомо 29 вересня 2018 року, коли вона вирішила зняти кошти з банкомату, однак виявилося, що кошти відсутні. 30 вересня 2018 року в відділенні ПрАТ «ВФ Водафоне» вона відновила сім-картку № [NUMBER] , оскільки їй повідомили, що її кратка заблокована та відновлена з телефону «Київстар». У подальшому вона звернулася до банківської установи, де її завірили, що все владнають, у подальшому листами відписувалися, що відсутня вина банку у перерахуванні коштів. Третіх осіб, на рахунки яких 28 вересня 2018 року безпідставно перераховувалися її кошти, вона не знає та не могла кошти перерахувати на їх рахунок, оскільки вони призначалися для придбання житла у м. Маріуполі. Представник відповідача - адвоката Павленко М.А. у судовому засіданні проти вимог позову заперечував, вказав, що саме дії відповідача свідчать про переведення коштів на рахунки інших осіб, оскільки на її телефон приходили смс-повідомлення з підтвердженням паролю про зміну ліміту перерахування коштів, і саме вона повинна була цю інформацію нікому не розповсюджувати та не передавати. Вважає, що відсутня вина банку, тому просив вимоги позову залишити без задоволення. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, їх неявка у силу вимог ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 247 ЦПК України. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також витребувані судом за клопотанням сторін. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. 08 вересня 2008 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладений договір № 14/02-ДК-8691 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування заробітної плати та здійснення платіжних операцій з використання платіжної картки за дебитово-кредитною платіжною схемою, до якого у подальшому укладалися додаткові угоди (т. 1, а. п. 12 - 17, 194 - 196, 200 - 201, 202). На виконання умов цього договору [PERSON] підписано заяву-анкету про відкриття їй карткового рахунку та видачу пластикової кратки від 08 вересня 2020 року, в якій вона своїм підписом підтвердила, що ознайомилася з Інструкцією про порядок відкриття, використання та закриття рахунків у національній та іноземній валютах, а також підписано заяву про приєднання № 855493/250417 (т. 1, а. п. 18, 198). У подальшому, на підставі заяв [PERSON] відбувався перевипуск банківської пластикової картки, останній з яких 23 листопада 2017 року, а також цього дня нею отримано додаткову картку № [NUMBER] (т. 1, а. п. 199, 204, 205, 222 - 225). На підставі заяви [PERSON] від 30 вересня 2013 року її номер телефону - [NUMBER] підключений до послуги смс-банкінгу (т. 1, а. п. 197). 01 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася із заявою до заступника керуючого ТВБВ № 10004/0490 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», в якій вказувала, що з її рахунку безпідставно зникли грошові кошти (т. 1, а. п. 24 - 26). Листом від 12 жовтня 2018 року АТ «Ощалбанк» повідомило, що банком ініційоване службове розслідування з питання несанкціонованого списання грошових коштів з рахунку [PERSON] , наразі триває розслідування та про його наслідки їй буде повідомлено додатково (т. 1, а. п. 23). Листом від 29 листопада 2018 року АТ «Ощадбанк» повідомило [PERSON] , що в ході службового розслідування встановлено наступне: 28 вересня 2018 року сторонніми особами здійснено блокування сім-картки фінансового номеру телефону [PERSON] , з подальшим дистанційним його відновленням через гарячу лінію оператора. У ході розслідування проведено аналіз операцій за її рахунком та встановлено, що після отримання контролю над фінансовим номером телефону вказаними сторонніми особами здійснено вхід до мобільного додатку «Ощад 24/7», за допомогою якого кошти виведені на рахунки інших клієнтів АТ «Ощадбанк». З отриманої банком інформації ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2018 року про тимчасовий доступ до речей та документів, що містять банківську таємницю, встановлено, що за фактом зникнення грошових коштів з відкритого на ім`я [PERSON] рахунку порушене кримінальне провадження № 12018050770002427 від 03 жовтня 2018 року за ч. 5 ст. 185 КК України. Отже, зважаючи на цей факт, всі отримані в ході службового розслідування матеріали та інформація були передані під час виконання ухвали уповноваженими представника правоохоронних органів. З питання повернення грошових коштів повідомлено, що на поточний момент у ході розслідування у межах кримінального провадження не встановлено причетності працівників банку до скоєння крадіжки, тому розгляд питання щодо відшкодування завданої шкоди з боку АТ «Ощадбанк» буде можливим після закінчення зазначеного кримінального провадження та остаточного виявлення винних осіб (т. 1, а. п. 30). Відповідно до висновку службового розслідування щодо термінового повідомлення заступника керуючого ТВБВ № 10004/0490 філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 01 листопада 2018 року, заволодіння грошовими коштами клієнта банку [PERSON] (картковий рахунок № [NUMBER] ) стало можливим внаслідок шахрайських дій імовірними особами: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином, закони України та нормативні акти, які регламентують діяльність банку, працівниками АТ «Ощадбанк» не порушено (т. 1, а. п. 218 - 221). Представником банку долучені до матеріалів справи Витяг з договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Інструкцію користувача системи «Ощад 24/7» (т. 1, а. п. 52 - 110, 135 - 168). Судом досліджено флеш-накопичувач «Apacer» з фонограмою файлу, а саме: аудіо запис розмови від 28 вересня 2018 року оператора АТ «Ощадбанк» та фізичної особи про зміну ліміту на зняття коштів з карткового рахунку [PERSON] , з якого чутно, що оператор АТ «Ощадбанк» жодним чином не ідентифікує особу розмовника (кодове слово-пароль тощо) (т. 1, а. п. 179). Відповідно до висновку експерта Харківського НДЕКЦ від 04 червня 2020 року № 11/1/38 СЕ-20 лінгвістичної експертизи усного мовлення, відповісти на питання: «Чи приймала участь [PERSON] в аудіо записі розмови від 28 вересня 2018 року, наявному на електронному носії інформації в матеріалах справи (а. п. 179)?» не є можливим (за лінгвістичним дослідженням усного мовлення) (т. 2, а. п. 200 - 208). Згідно з висновком експерта Харківського НДЕКЦ від 28 серпня 2020 року № 11/1/164 СЕ-20 [PERSON] не приймала участь в аудіо записі розмови від 28 вересня 2018 року, що зафіксована у фонограмі файлу «28.09.2018 18.06 [NUMBER] чому не проходить операція - оператор зняв ліміт по ПК 5103 на перекази ПК ОБУ на інші ПК-1.mp3» кореневого каталогу USB-флеш накопичувача «Apacer» (т. 2, а. п. 214 - 224). Судом витребувані та досліджені матеріали кримінального провадження № 120180502770002427, в яких міститься: протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування адвокату Філипенку Є.С.; рапорт; заява [PERSON] від 29 вересня 2018 року до начальника Центрального ВП ГУНП в Донецькій області про вчинення кримінального правопорушення щодо викрадення грошових коштів [PERSON] з її банківського рахунку; протоколи допиту та додаткового допиту [PERSON] , в яких вона вказала про обставини, за яких відносно неї вчинено кримінальне правопорушення; ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 жовтня 2018 року про тимчасовий доступ до відомостей, які містяться в банківській установі щодо факту викрадення грошових коштів [PERSON] ; доручення на виконання ухвали про тимчасовий доступ до речей та документів; протокол тимчасового доступу до речей та документів в АТ «Ощадбанк», відповідно до якого вилучено: оригінали юридичної справи з оформлення рахунку [PERSON] , копії заяв про випуск додаткової картки, виписку по рахунку [PERSON] , копію висновку службового розслідування, лист, копії паспортів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , диск СD-R (т. 1, а. п. 180 - 225). Відповідно до виписки по картковому рахунку № [NUMBER] [PERSON] у продовж 28 вересня 2018 року починаючи з 15:10 год. по 21:36 год. з її рахунку проведено переказ коштів (значною кількістю операцій по 500 - 1000 - 2500 - 3000 грн. тощо) через UKR КYIV MOBILE BANKING на загальну суму 748 392 грн., відомості на які рахунки проведений переказ відсутні (т. 1, а. п. 208 - 217, т. 2, а. п. 77 - 107). На виконання ухвали суду про витребування доказів, банком представлені відомості про банківську картку № [NUMBER] , відповідно до якої така заблокована 28 вересня 2018 року о 19:01:25 год., користувач [PERSON] (т. 2, а. п. 4, 5). Також банком долучені роздруківки смс-повідомлень на номер телефону [NUMBER] , з яких вбачаються повідомлення про переказ різних сум 28 вересня 2018 року за різний час, починаючи з 15:06 по 21:36 год. у різний період з однієї картки на іншу та відповідно значну кількість операцій із зміни ліміту на зняття коштів з картки (т. 2, а. п. 6 - 22). За указаний період банком представлено регістр операцій перерахування коштів з картки позивача на інші рахунки (т. 2, а. п. 23 - 76). Також до матеріалів справи долучені копії банківських справ: [PERSON] , яка заведена банком 10 вересня 2018 року; [PERSON] , яка заведена банком 24 вересня 2018 року; [PERSON] , яка заведена банком 24 вересня 2018 року; [PERSON] , яка заведена банком 10 вересня 2018 року (т. 2, а. п. 108 - 141). ПрАТ «ВФ Україна» повідомив суд, що смс-повідомлення у розшифрованому вигляді не можуть бути представлені (т. 2, а. п. 167 - 170). Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення грошових коштів з банківського рахунку, пені за порушення строків їх повернення та відшкодування моральної шкоди. Мотиви суду. Між сторонами виникли правовідносини з питань банківського обслуговування. Ці правовідносини регулюються нормами ЦК України, Законами України «Про банки і банківську діяльність» і «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (частина перша статті 1068 ЦК України). Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 8, 9 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У справі, яка є предметом розгляду, сторона відповідача, заперечуючи проти позову, покладає тягар доведення обставин неправомірності зняття коштів з рахунку на позивача, представивши суду роздруківку смс-повідомлень, які направлялися на номер телефону [NUMBER] , як фактично єдиний аргумент правомірності дій банку. Однак, такі обставини беззаперечно не вказують на неправомірність дій позивача, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу банку ініціювати платіжні операції від її імені. Так, у листі банк указував, що 28 вересня 2018 року сторонніми особами здійснено блокування сім-картки фінансового номеру телефону [PERSON] , з подальшим дистанційним його відновленням через гарячу лінію оператора. У ході розслідування проведено аналіз операцій за її рахунком та встановлено, що після отримання контролю над фінансовим номером телефону вказаними сторонніми особами здійснено вхід до мобільного додатку «Ощад 24/7», за допомогою якого кошти виведені на рахунки інших клієнтів АТ «Ощадбанк». Отже, саме банком під час розслідування установлено, що кошти виведені на рахунки клієнтів банку особами, які заблокували сім-картку [PERSON] , дистанційно її відновили та у подальшому провели операції із переказу коштів на інші картки клієнтів АТ «Ощадбанк», що спростовує аргумент представника відповідача про отримання смс-повідомлень саме [PERSON] . Таким чином, банком у порядку, передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України не доведено обставин, які безспірно свідчать про те, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу банку ініціювати платіжні операції, що свідчить про відсутність її вини у перерахуванні спірних грошових коштів клієнтам банку. При цьому, як зазначено позивачем, чого не заперечувалося представником банку, на рахунку [PERSON] установлений ліміт на зняття грошових коштів у розмірі 10 000 грн., однак такий збільшувався саме працівниками банку, що надало можливість переказу грошових коштів з рахунку позивача. Також, із дослідженого судом аудіо запису розмови оператора АТ «Ощадбанк» з невідомою фізичною особою, витікає, що оператор банку одразу звертається до неї за ім`ям та по батькові - [PERSON] , не ідентифікуючи особу будь-якими відомостями, та після питання цієї особи про збільшення кредитного ліміту, лише запитує номер банківської картки та роз`яснює, що на картці установлений ліміт на переказ коштів у сумі 50 000 грн. на день та одразу, не запитуючи жодних даних, оператор вказує, що може деактивувати ліміт по переказу коштів та запитує «на яку суму?», після чого оператор банку самостійно пропонує деактивувати зняття ліміту на 28 та 29 вересня 2018 року, на що погоджується фізична особа та одразу вказує, що будь-які обмеження на ліміт переказу знятті та у подальшому вказує на можливість зміни ліміту на переказ в «Ощад 24/7». Як установлено судом, за висновком експерта у даній розмові [PERSON] участі не приймає. Отже, на підтвердження версії сторони позивача про відсутність неправомірних дій [PERSON] вказує і наявний аудіо запис розмови оператора АТ «Ощадбанк» з невідомою особою, яка без жодних ідентифікуючих ознак, кодових запитань та отримання на них відповіді, очевидно знаючи про ліміт переведення коштів в один день, не поставила під сумнів бажання невідомої особи зняти ліміт переказу з картки позивача, самостійно вказавши дні деактивації обмеження та провівши цю операцію миттєво. За наведених обставин необхідно дійти висновку, що у цій справі [PERSON] не може нести будь-якої відповідальності за здійснення банком платіжних операцій з переказу коштів з її картки на рахунки клієнтів АТ «Ощадбанк», оскільки нею особисто фізично не було використано платіжний засіб, а також у справі відсутні належні, достатні та достовірні докази, що під час переказу коштів з рахунку [PERSON] на рахунки клієнтів АТ «Ощадбанк», саме вона пройшла електрону ідентифікацію та відповідно ідентифіковано її електронний платіжний засіб. Аргументи представника відповідача про те, що на номер телефону позивача приходили смс-повідомлення про проведенні перекази та паролі для їх здійснення, і вона могла одразу відреагувати на це, спростовуються листом банку від 29 листопада 2018 року, де указано, що 28 вересня 2018 року сторонніми особами здійснено блокування сім-картки фінансового номеру телефону [PERSON] , з подальшим дистанційним його відновленням через гарячу лінію оператора «Київстар». Не спростовано відповідачем і тієї обставини, що позивач користується кнопковим мобільним телефоном без доступу до мережі Інтернет і не могла 28 вересня 2018 року здійснити ідентифікацію у програмі «Ощад 24/7», з урахуванням блокування сім-картки позивача, а також не представлено банком доказів, що саме [PERSON] здійснила активацію у програмі «Ощад 24/7» 28 вересня 2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надавала будь-яких розпоряджень на переказ її коштів з рахунку 28 вересня 2018 року іншим клієнтам банку та відповідно здійснені перекази є неналежними, тому підлягають поверненню саме банківською становою, яка такі перекази здійснила. Поряд з цим, [PERSON] заявлено вимогу про стягнення 752 000 грн. безпідставно переведених банком коштів, однак за проведеними судом розрахунками, 28 вересня 2018 року з рахунку позивача переведено коштів на суму 748 392 грн., яка і підлягає до стягнення з банку. Щодо вимог про стягнення пені. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Враховуючи, що судом установлено факт безпідставного (неналежного) переказу банком коштів позивача з її рахунку на рахунки клієнтів банків, суд вважає, що наявні підстави для застосування наведених положень Закону та з відповідача підлягає до стягнення пеня у розмірі 0,1 % від суми неналежного переказу за кожний день. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки позивач у позові порушувала питання про стягнення пені за 165 днів, тому суд вираховує 0,1 % пені виходячи із суми неповернутих коштів - 748 392 грн. за 165 днів їх неповернення, що становитиме 123 484 грн. 35 коп. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, зокрема у справі про порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено (п. п. 26 - 51, 92 - 94). За наведених висновків, суд відхиляє аргументи сторони відповідача, що відсутні підстави, з якими закон пов`язує право позивача на відшкодування моральної шкоди та вважає, що у цих правовідносинах така може бути відшкодована. Щодо суті моральної шкоди та обставин, з якими позивач поєднує підстави для її відшкодування, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Отже, закон визначає чотири самостійних види моральної шкоди. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. [PERSON] вказує, що незаконними діями відповідача їй завдано душевних хвилювань, погіршення стану здоров`я внаслідок нервових зривів, представивши як доказ лист заступника начальника ВМС - начальника поліклініки № 1 ВМС ВМУ СБУ в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, відповідно до якого [PERSON] 01 жовтня 2018 року зверталася з приводу вегето-судиної дистонії. У даному випадку суд вважає, що лист з поліклініки беззаперечно не вказує на таке погіршення стану здоров`я позивача, яке б свідчила на заподіяння їй моральної шкоди. При цьому позивачем не доведено, що наявний причинний зв`язок між зверненням до поліклініки з приводу вегето-судиної дистонії та обставинами, які мали місце 28 вересня 2018 року. Також суд вважає, що позивачем не доведено, що внаслідок душевних страждань їй заподіяно моральну шкоду, оскільки сам лише факт зазначення про ці обставини не свідчить про їх реальність. Отже, матеріалами справи установлено недоведеність позивачем наявності моральної шкоди, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди. Інші аргументи сторін не мають правового значення для вирішення спору по суті. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. При подачі позову [PERSON] у силу вимог ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, тому такий нею не сплачувався. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, тому такий підлягає стягненню з відповідача у дохід держави. Так, позивачем заявлено дві вимоги майнового характеру і при подачі позову за такими вимогами судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 1 % ціни позову, тому, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то відповідно судовий збір підлягає пропорційному стягненню. Отже, за вимогами про стягнення коштів суд стягує з банку - 748 392 грн., тому судовий збір становить 7 483 грн. 92 коп.; за вимогами про стягнення пені - 123 484 грн. 35 коп. судовий збір становитиме 1 234 грн. 84 коп., що разом становитиме 8 718 грн. 76 коп. За вимогами про відшкодування моральної шкоди суд дійшов висновку про відмову у позові в цій частині, тому судовий збір не стягується.

Outcome: partial