Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мамонов Андрій Анатолійович, з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивач перебував у трудових відносинах з 27.07.1995 року до 04.09.2006 року та з 08.12.2008 року по 26.05.2016 року. Вперше прийнятий на роботу прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 04.11.2012 року переведений гірським майстром підземним з повним робочим днем в шахті, 04.09.2006 року звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Вдруге прийнятий на роботу 08.12.2008 року прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, 08.02.2009 року переведено прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Звільнений був 26.05.2016 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.07.2019 за формою П-4, у позивача було встановлено наступні хронічні професійні захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг. Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ (першого-другого) ст. 2 - захворювання професійні, встановлені вперше. Комісією, яка проводила розслідування причин виникнення професійних захворювань було встановлено, що зазначені захворювання виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, обумовлених важкості праці та пилу фіброгенної дії. Згідно довідок МСЕК, позивачу з 17.01.2020 була встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю, безстроково; має потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. У зв`язку з тривалим періодом роботи у шкідливих умовах та в результаті отримання у подальшому хронічних професійних захворювань, позивач був вимушений досить тривалий час перебувати на лікуванні, що підтверджується наданими суду копіями наступних епікризів: -№ 7113/1678, в якому зазначено, що позивач в період з 29.09.2016 по 08.10.2016 знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: «хронічний бронхіт II ст. в стадії загострення з обструктивним синдромом. Дифузний пневмосклероз. ЛН II ст. хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічеським синдромом, правостороннім корінцевим синдромом, статико-динамічними порушеннями»; -№ 9511/1538, в якому зазначено, що позивач в період з 27.12.2016 по 06.01.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: «хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з вираженим больовим, м`язово-тонічним, вираженим у двосторонньому, більше справа, корінцевими синдромами, статико-динамічними порушеннями»; - №№ 3519/852, 5984/928 та 4779/990 в яких зазначено, що позивач в період з 16.05.2017 по 25.05.2017, з 28.08.2017 по 07.09.2017 та з 15.07.2019 по 24.07.2019 з аналогічними діагнозами перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному та неврологічному відділеннях Покровської ЦРЛ. Разом з цим позивач за наслідками професійних захворювань продовжує лікування і у подальшому, стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. На підставі викладеного позивач вважає, що внаслідок професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійних захворювань позивач втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Крім того, на утриманні позивача перебувають двоє неповнолітніх дітей та вимагають необхідного догляду та уваги, яких позивач за станом здоров`я не може надати у повному обсязі. Викладенні обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства-відповідача, працюючи на якому, позивач отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює в 50000грн. Крім того, позивач вимушений був звернутися за правничою допомогою до адвоката. Адвокат Мамонов А.А. виконав взяті на себе зобов`язання за договором про представництво та надання правничої допомоги за № 511 від 24.07.2020, що підтверджується попереднім розрахунком судових витрат, в якому загальна вартість послуг адвоката складає 4000 гривень. Згідно квитанції до прибутково-касового ордеру № 34 від 31.07.2020 позивач повністю сплатив адвокату Мамонову А.А. 4000 гривень, що і склало таким чином витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань та судові витрати, які на час звернення до суду складають 4000грн. Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням під час виконання трудових обов`язків не підлягає задоволенню з наступних підстав. Професійне захворювання позивача підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 29.07.2019 року. У результаті професійного захворювання МСЕК від 17.01.2020 року визнало 65% втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Фондом професійних захворювань позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач ані в позовній заяві, ані в судове засідання не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, не представив медичні документи, які б підтверджували перенесення ним стресових, агресивних і других негативних проявів стану його здоров`я. Відсутність звернень позивача до лікаря-психіатра говорить про те, що психічний стан його здоров`я не має відхилень від норми і не потребує психічної корекції лікаря. Суму моральної шкоди ніяк не обґрунтував. Представник відповідача зазначає, що у разі задоволення позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, вони просять встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із розрахунку за 1% - 500грн., тобто не більше 32000грн., в іншій частині позову позивачу відмовити. Стосовно судових витрат представником відповідача у відзиві на позов зазначено, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Представник відповідача вважає, що дана справа не представляє собою високу складність, справа слухається у спрощеному порядку без виклику сторін, докази адвокати збирати було не потрібно, т.я. всі документи знаходились у позивача по справі, представляти інтереси позивача у суді також не має необхідності, тобто вважає, що судові витрати також необґрунтовано завищені та фактично не понесені, тому в задоволені даної частини позову просить відмовити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Від позивача та представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 17.07.1996 року до 04.09.2006 року та з 08.12.2008 року по 26.05.2016 року. Вперше прийнятий на роботу прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем в шахті, 04.11.2012 року переведений гірничим майстром підземним з повним робочим днем в шахті, 04.09.2006 року звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Вдруге прийнятий на роботу 08.12.2008 року прохідником підземним 4 розряду з повним робочим днем у шахті, 08.02.2009 року переведено прохідником 5 розряду підземним з повним робочим днем у шахті. Звільнений був 26.05.2016 року за ст.38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с.14-18). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 21 рік 09 місяців 25 днів, за професією - 16 років 08 місяців 18 днів, загальний стаж -23 роки 08 місяців 21 день. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 26 липня 2019 року, затвердженого начальником Головного управління Держпраці у Донецькій області А.С. Козак 29 липня 2019 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - важкості праці та пилу фіброгенної дії. У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксину від 10% до 70% - фактична величина 196,8мг/м3, при нормативному значенні 2мг/м3. Маса вантажу що піднімається та переміщується - 40кг, при нормативному 30кг. Робоча поза в нахиленому положенні до 30° - 30% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу 145 разів за зміну, при нормативному значенні 100 разів за зміну (а.с.8-11). До акту долучена окрема думка члена комісії з розслідування, страхового експерта з охорони праці сектору профілактики страхових випадків Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с.12-13). В період з 28.02.2019 року по 18.03.2019 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» з діагнозом: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.27). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 13.03.2020 року № 9/195 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.28). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 23.01.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено повторно, інвалідність встановлена з 17.01.2020 року безстроково. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного, санаторно-курортного лікування, «Д» спостереження невролога, терапевта (а.с.33). Позивач періодично перебував на стаціонарному лікуванні: - в період з 29.09.2016 по 08.10.2016 - у терапевтичному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: «хронічний бронхіт II ст. в стадії загострення з обструктивним синдромом. Дифузний пневмосклероз. ЛН II ст. хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія з вираженим больовим, м`язово-тонічним синдромом, правостороннім корінцевим синдромом, статико-динамічними порушеннями» (а.с.19-21); - в період з 27.12.2016 по 06.01.2017 - в неврологічному відділенні Покровської ЦРЛ з діагнозом: «хронічна вертеброгенна попереково-крижова радикулопатія в стадії загострення з вираженим больовим, м`язово-тонічним, вираженим у двосторонньому, більше справа, корінцевими синдромами, статико-динамічними порушеннями» (а.с.22); - в період з 16.05.2017 по 25.05.2017, з 28.08.2017 по 07.09.2017 та з 15.07.2019 по 24.07.2019 з аналогічними діагнозами перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному та неврологічному відділеннях Покровської ЦРЛ (а.с.2325, 26, 29-30). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті та за час роботи отримав професійне захворювання. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у липні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 840,80 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу адвоката. Відповідно до статті 133 КЗпП України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 3 цієї статті передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, крім інших, на професійну правничу допомогу . Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Відповідно до наданого договору доручення №511 на представництво та надання професійної правничої допомоги від 24.07.2020 року (а.с.42), квитанції до прибуткового касового ордера від 31 липня 2020 року (а.с.43), попереднього розрахунку суми судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги (а.с.39) позивачем сплачено адвокату 4000,00 гривень. Враховуючи викладені обставини справи, а саме те, що позивач був вимушений звертатися за правничою допомогою, витрачаючи на це грошові кошти, враховуючи складність справи, те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає, що, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, за надання правничої допомоги адвокатом на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати пов`язані з розглядом справи на професійну правничу допомогу в розмірі 3200 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial