Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І., треті особи: [PERSON], [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, скасування реєстрації права власності на квартиру. 20.06.2017 року суддею Шевчуком О.П. було винесено Увалу про відкриття провадження по вищезазначеному позову. 29.06.2017 року Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було задоволено клопотання позивача та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] 30.11.2017 року в судовому засіданні ухвалою, яка занесена в протокол судового засідання, залучено до участі у справі в якості третіх осіб [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з новими власниками спірної квартири. 19.12.2017 року Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва було відмовлено [PERSON] в заяві про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2018року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/7897/16-ц, номер провадження 2/754/986/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку з звільненням судді Шевчука О.П. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.09.2016 року приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. було зареєстровано право власності на квартиру позивача за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] Після звернення позивача до суду з позовом у зв'язку з неправомірними діями нотаріуса КМНО Гембарської С.І. щодо незаконної реєстрації права власності, Гембарська С.І. самостійно скасувала своє рішення і запис про реєстрацію права власності за [PERSON] і одночасно зареєструвала право власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2016 року відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На переконання позивача у зв'язку з реєстрацією права власності на квартиру за [PERSON], іпотека, предметом якої є квартира [PERSON], припинена. Відповідно будь-які подальші дії з іпотекою, предметом якого є спірна квартира, є протизаконними, в тому числі продаж квартири [PERSON] Тому позивач змушений звернутись до суду з позовом до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни та просив визнати протиправними дії Державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. при прийнятті рішення про державну реєстрації прав на нерухоме майно, індексний номер: 31987344 від 21.10.2016р. та внесенні запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31987344 від 21.10.2016р., прийняте Державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І.; скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 19.10.2016р., а саме реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності 17028451; поновити право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] 02.03.2018 року в судовому засіданні ухвалою, яка занесена в протокол судового засідання, долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву представника приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І. - Єгорова О.Ф., в якому він зазначає, що оскільки позивачем не було належним чином виконано взяті на себе за Кредитним договором зобов'язання, то [PERSON], як новий Іпотекодержатель, звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса КМНО Гембарської С.І., якою і було передано вимогу (повідомлення) Іпотекодержателя [PERSON] про усунення порушень позивачем на суму заборгованості 843 569,99грн, що підтверджується Свідоцтвом від 07.09.2016р., зареєстрованого за №756 та Експрес-Накладною №59000194737073. 09.09.2016р. державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. було проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру в порядку встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», але 19.10.2016р. сама державний реєстратор - приватний нотаріус КМНО Гембарська С.І. скасувала запис про право власності за [PERSON], але лише для того, щоб внести зміни до державного реєстру та застосувати позасудовий порядок звернення стягнення на квартиру, встановлений ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». [PERSON], як Іпотекодержателем та Кредитором, було прийнято рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, визначеному п. 6.1 Договору іпотеки від 07.09.2005р. та ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», який передбачає право Іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві. 19.10.2016р. між [PERSON], як Іпотекодержателем за договором іпотеки від 07.09.2005р. та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, реєстровий № 843, згідно якого [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] В подальшому [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 29.05.2017р. Єгоров О.Ф. зазначає, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON], про скасування якої просить позивач, вже на даний момент не існує, оскільки право власності на спірну квартиру вже зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] Також, представник відповідача звертає увагу на те, що письмове застереження в Договорі іпотеки про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке є дійсним, слід вважати згодою позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки підпис позивача (іпотекодавця) в Договорі іпотеки підтверджує його волевиявлення, а тому твердження позивача, що майно вибуло з його володіння не без його згоди слід вважати голослівним, таким, що не ґрунтується на доказах. Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання. Виконання боржником зобов'язання після спливу строку позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку, якщо таке його право не встановлюється договором або законом окремо. Виходячи з вищевикладеного, представник відповідача просить в задоволенні позовних вимог відмовити. 26.03.2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому [PERSON] зазначає, що відзив є необґрунтованим та таким, що жодним чином не спростовує викладене в позовній заяві. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» після 10.03.2013р. ВАТ Банку «Біг-енергія» заборонено вимагати повернення кредиту, зобов'язання за кредитним договором № 11/01-09-2005 від 07.09.2005 року з 10.03.2013р. припинені. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Також, згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Оскільки згідно ч. 5 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання, то з припиненням (недійсністю) основного зобов'язання за кредитним договором № 11/01-09-2005 від 07.09.2005 року, вона також припинена (недійсна) з 10.03.2013р. Відповідно [PERSON] не може бути кредитором в припиненому зобов'язанні за вищезазначеним кредитним договором і в силу статей 266, 548 ЦК України не може звернути стягнення на квартиру позивача шляхом її продажу, згідно ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Крім того, позивач зазначає, що надані докази про повідомлення його не можуть вважатися достовірними, оскільки в копії експрес-накладної №59000194737073, наданої до відзиву відповідача, стоїть не його підпис. 14.06.2018 року від позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких [PERSON] зазначає, що в відзиві на позовну заяву представник позивача наполягає, що право власності на квартиру набувається набувачем за моєю згодою. В запереченнях він стверджую, що право власності на квартиру набувається «в результаті примусової реалізації», що не відповідає обставинам справи і суперечить наведеному самим представником відповідача відзиву на позовну заяву. Також, позивач звертає увагу на те, що примусова реалізація майна передбачена тільки в рамках Закону України «Про виконавче провадження», а в ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Тобто, положення п. 60 Постанови про примусову реалізацію жодним чином не стосується цього випадку, а представник відповідача зловживає своїми процесуальними правами, перекручує обставини справи і вводить суд в оману. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 06.07.2018 року позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Єгоров О.Ф. в судовому засіданні 06.07.2018 року підтримав викладене в відзиві, просив відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повідомлених учасників справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання дійшов висновку. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлені та підтвердженні матеріалами справи наступні факти. 07.09.2005 року між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] укладено кредитний договір №11/01-09-2005, згідно якого позичальнику надано кредит в сумі 35000 доларів США з терміном повного повернення кредиту - 30.08.2007року. Згідно Додаткової угоди №3 до кредитного договору №11/01-09-2005 від 21.08.2008 року по взаємній згоді Банку та Позичальника сума кредиту збільшилась на 20000 доларів США з терміном повного повернення кредиту - 07.09.2009 року. Згідно Додаткової угоди №4 до кредитного договору №11/01-09-2005 від 07.09.2009 року по взаємній згоді Банку та Позичальника термін повного повернення кредиту встановлюється на 09.03.2010 року. 07.09.2005 року між ВАТ «БІГ Енергія» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки на квартиру [ADDRESS]. 09.03.2011року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ВАТ Банк» Біг Енергія» у розмірі 843569,99грн за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаної квартири, зазначена квартира на підставі Договору Іпотеки від 07.09.2005року передана у іпотеку [PERSON] 27.12.2013 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК Довіра та гарантія» (новий кредитор) було украдено договір купівлі-продажу прав вимоги за Кредитним договором від 07.09.2005року № 11/01-09-2005р. 22.01.2014 року між ВАТ Банк «Біг Енергія» (первісний кредитор) та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 07.09.2005року на квартиру [ADDRESS]. 21.07.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно якого Первісний Іпотекодержатель відступив Новому Іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором № 11/01-09-2005 від 07.09.2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, укладеним між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] 21.07.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» та [PERSON] укладено Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, згідно якого Первісний Іпотекодержатель відступив Новому Іпотекодержателю всі права вимоги за Кредитним договором № 11/01-09-2005 від 07.09.2005 року разом з усіма додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, додатками, змінами і доповненнями та викладеннями у новій редакції, укладеним між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та [PERSON] 25.07.2016 року позивачу [PERSON] у зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе за Кредитним договором зобов'язань, через представника ТОВ «Нова Пошта» була передана вимога (повідомлення) Іпотекодержателя [PERSON] про усунення порушень позивачем на суму заборгованості 843 569,99грн, що підтверджується Свідоцтвом від 07.09.2016р. реєстровий № 756 та Експрес-Накладною № 59000194737073. Оскільки вимога залишилась по заувагою, 09 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31306562, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], на нового власника [PERSON] в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», що вбачається з інформаційної довідки №67691288 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається. Однак, 19.10.2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом КМНО Гембарською С.І. було скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] набуте за ст. 37 Закону України «Про іпотеку», для того щоб внести зміни до Державного реєстру та застосувати позасудовий порядок звернення стягнення на квартиру встановлений ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.12.2017 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.03.2017 року залишено без змін, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.09.2017 року скасовано і постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено, та визнано протиправними незаконними дії і рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Гембарської Світлани Іванівни щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно індексний номер 31306562 від 09.09.2016р. та внесення запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.09.2016р. про реєстрацію права власності громадянки Російської Федерації [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1012789480000) номер запису про право власності 16300412). 19.10.2016 року між [PERSON], як Іпотекодержателем за договором іпотеки від 07.09.2005р. та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу Реєстровий №843, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки №83031773 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна 19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31987344, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], на нового власника [PERSON] 29.05.2017 року [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] та [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за № 4574. Отже, за умовами Іпотечного договору від 07 вересня 2005 року передбачено право Іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке підлягає здійсненню на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або згідно із застереженнями про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до п. 6.1. цього договору. Спосіб звернення стягнення на Предмет іпотеки визначається Іпотекодержателем самостійно. Звернення стягнення може здійснюватися на вибір Іпотекодержателя всіма можливими способами згідно чинного законодавства України та цього договору іпотеки. У випадку, вказаному у п.3.3. цього договору, звернення стягнення здійснюється третьою особою самостійно в порядку, передбаченому цим договором іпотеки та чинним законодавством України. Як вбачається з п.6 Договору іпотеки, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» , п.6.1. Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України» Про іпотеку». Відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1 ст.36). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч.2 ст.36). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону (ч.3 ст.36). Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними (ч.4 ст.36). Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявником, зокрема, іпотекодержателем, є особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки (ст.2 Закону); державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом (п.1 ч.1 ст.19 Закону); державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (п.2 ч.1 ст.10 Закону). Частина 2 статті 16 ЦК України встановлює перелік цивільно-правових (матеріальних) способів захисту прав та інтересів. Їх суть полягає у тому, що за їх допомогою відновлюється майновий стан особи, усуваються перешкоди на шляху здійснення права або невизначеність правового стану та фактів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернувся позивач, так і від характеру його порушення. Способом захисту порушеного суб'єктивного права [PERSON] обрано визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Гембарської С.І., яка виконала функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, відтак, позивач в силу положень статті 12 ЦПК України зобов'язаний довести порушення його прав та інтересів внаслідок саме прийняття оскаржуваного рішення та обґрунтувати, чому саме таким способом захисту прав буде відновлено його право власності на нерухоме майно. [PERSON], якій ТОВ «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» відступив відповідно до кредитного договору та договору про відступлення прав за іпотечним договором право вимоги, зокрема, за Кредитним договором №11/01-09-2005 від 07 вересня 2005 року та Іпотечним договором від 07 вересня 2005 року, вважає, що правомірно звернула стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання відповідно до умов п 6.1 Іпотечного договору від 07 вересня 2005 року та згідно Закону України «Про іпотеку». Позивач [PERSON] вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено в порушення умов Іпотечного договору від 07.09.2005 року, зокрема, щодо позасудового врегулювання. Також, позивач стверджував про порушення зобов'язань за кредитним договором ВАТ Банк «БІГ Енергія», оскільки Банком не було виконано своїх обов'язків щодо передачі в повному об'ємі кредитних коштів [PERSON] Таким чином, фактично мають місце спірні правовідносини щодо договірних зобов'язань між ВАТ Банк «БІГ Енергія» та позивачем, а також щодо правомірності підстав реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. В порядку захисту порушеного суб'єктивного права позивач заявив лише вимоги про протиправність дій нотаріуса як спеціального суб'єкта, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, проте дані обставини без дослідження фактично виниклих правовідносин щодо договірних зобов'язань між [PERSON] як новим кредитором та іпотекодержателем і [PERSON] як боржником та іпотекодавцем, зокрема, щодо правомірності реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, не можуть мати наслідком правильне вирішення спору. Не залучення до участі в справі [PERSON] як належного відповідача/співвідповідача має наслідком те, що суд не вправі в даній справі давати оцінку дотриманню умов іпотечного договору та вимог Закону України «Про іпотеку» при реалізації [PERSON] права звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий порядок, укладеному Договору купівлі-продажу від 19.10.2016року, рівно як і достатності наданого нотаріусу Гембарській С.І. пакету документів для прийняття нею рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] Зазначені обставини є підставою для відмови в позові, що не позбавляє позивача процесуального права звернутися за захистом порушеного (невизнаного, оспорюваного) права до суду з позовом до належного кола відповідачів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки в позові відмовлено, а позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed