Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] у якій просив зобовязати відповідачів не чинити йому перешкоди у здійсненні права власності та користування 1/6 частиною квартири [ADDRESS], а також вселити його та зобовязати відповідачів надати ключі від вказаної квартири. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач, який є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS], проте користуватися нею не може через протиправні дії своєї матері - [PERSON], а в подальшому і брата - [PERSON] З моменту прийняття спадщини, з березня 2011 року, позивач неодноразово намагався увійти до квартири, проте [PERSON] чинила позивачу перешкоди у користуванні квартирою. Оскільки [PERSON] відмовився від своєї частки спадщини на користь [PERSON], остання стала власником 5/6 частин спірної квартири. Протягом тривалого часу сторони не можуть дійти згоди з приводу користування спірною квартирою між ними виникають сварки, відповідачі вдаються до чинення перешкод, зокрема, і ненадання позивачу ключів від квартири, заміни дверних замків. Спір між сторонами неодноразово був предметом судового дослідження, зокрема у липні 2011 року [PERSON] зверталась до суду з позовною заявою про припинення права власності на частку позивача у спільному майні та визнання за нею права власності на всю квартиру. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2012 року позовні вимоги були задоволені, проте рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.08.2012 року рішення першої інстанції було скасовано в задоволенні позовних вимог було відмовлено. У вересні 2012 року позивач звертався до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вселенні, рішенням суду від 22.05.2013 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 09.10.2013 року, рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено. В ході примусового виконання рішення боржнику - [PERSON] запропоновано добровільно до 07.02.2014 року виконати рішення суду. 06.02.2014 року [PERSON] у присутності державного виконавця Приставки Р.О. та свідків віддала позивачу ключ від спірної квартири, про що було складено відповідний акт та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте позивач не зміг потрапити до квартири, оскільки отриманий ключ не підійшов до замка вхідних дверей квартири. 21.03.2014 року [PERSON] звернувся з заявою до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ з проханням відновити виконавче провадження та накласти штраф на [PERSON] 21.05.2014 року державним виконавцем було відновлено виконавче провадження, а 13.06.2014 року на [PERSON] накладено штраф у розмірі 340 грн. Після чергового закриття виконавчого провадження уже відповідач - [PERSON] самостійно встановив нові замки на вхідні двері спірної квартири та в категоричній формі відмовляється надати позивачу ключі від нового замка. Оскільки відповідачі не надають ключів від квартири, з березня 2011 року позивач не має змоги користуватися належною йому квартирою, у звязку з чим, позивач змушений був звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, додатково зазначивши, що вичерпали всі законні процедури, проте захистити порушене право в межах виконавчого провадження не представляється за можливе, оскільки підстав для його поновлення немає, - перешкоди створює нова особа. Відповідачі та представник відповідача - [PERSON] позовні вимоги заперечили в повному обсязі, зазначивши, що позивачу не може бути виділено окремої кімнати, він взагалі не може проживати в одній квартирі з відповідачем [PERSON] Оскільки [PERSON] придбав та вставив замок за власні кошти, вважає що взагалі не зобовязаний передавати ключі, як свою власність, позивачу. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому розгляді, зясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозвязок, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, [PERSON] належить на праві власності, в порядку спадкування, 1/6 частина квартири [ADDRESS]. Власником 5/6 частин цієї квартири є [PERSON], яка в ній і проживає. Між співвласниками склалися неприязні, нетерпимі відносини, зокрема, через неузгоджені питання володіння та користування спільною власністю. [PERSON] посилаючись на те, що позивачу на розмір його частки не можна виділити ізольоване приміщення через те, що всі кімнати більше частки позивача, вважає, що позивач не має права займати окрему кімнату в спільній квартирі. Відповідно не бажає передавати ключі від квартири позивачу. [PERSON] після розгляду цивільних справ за спорами між співвласниками та після закінчення виконавчого провадження, самостійно, без погодження з співвласниками житла змінив замок на вхідних дверях спірної квартири. Ключів від квартири позивачу не надав та не бажає надавати. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області задоволено апеляційну скаргу [PERSON], скасовано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, ухвалено нове рішення за яким зобовязано усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою №264 в будинку №22 по бульвару Гвардійському у м. Запоріжжя, вселити [PERSON] у квартиру та зобовязано [PERSON] надати [PERSON] від цієї квартири (а.с.3-4). 24.01.2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ [PERSON] було відкрито виконавче провадження ВП №41613883 з виконання виконавчого листа №0818/10122/2012, виданого 05.11.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області від 09.10.2013 року (а.с.5). 06.02.2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням рішення суду (а.с.6). 21.05.2014 року державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ЗМУЮ на підставі ч.2 ст.51, ст.79 ЗУ «Про виконавче провадження» відновлено виконавче провадження ВП №41613883 (а.с.7). 29.12.2014 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у звязку з виконанням рішення суду. Стягувачем у виконавчому провадженні №41613883 був [PERSON], боржником [PERSON] (а.с.8). Судом встановлено, що в спірній квартирі проживає [PERSON]. [PERSON] відмовився від спадщини та проживає окремо. [PERSON] не має доступу до квартири, оскільки немає ключів від вхідних дверей. [PERSON], самостійно, власним коштом, після закінчення виконавчого провадження №41613883 встановив новий дверний замок та разом з [PERSON] відмовляються надавати ключі позивачеві, таким чином по-новому створивши перешкоди останньому у праві користуватися своєю власністю. Відповідно до ч.2 ст.51 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності обставин, передбачених частиною шостою статті 79 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у триденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Відповідно до ч.6 ст.79 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку. Оскільки, як встановлено судом, та не заперечується сторонами, позивачу створено перешкоди, зокрема і особою, яка не була боржником у виконавчому провадженні, що було закрите у звязку з виконанням рішення суду, а втому виконавче провадження не підлягає поновленню, спір має бути вирішений в судовому порядку. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.\~ Згідно до ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.325 ЦК України, субєктами права власності є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження власника у цих правах допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні їм права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню, а порушене право поновленню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, а саме сплачений до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 243,60 грн., зазначені витрати підлягають компенсації.

Outcome: approved