Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про визнання права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд щодо будинку, який належить йому на праві приватної власності. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2009 року мати позивача, [PERSON], набула право власності на житловий будинок, розташований по вул. Широка, №60 в с. Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 22.10.2008 року по справі №2-1136/08, про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис від 16.11.2009 року. Вказаним судовим рішенням визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок. При укладенні вказаного договору купівлі-продажу [PERSON] зазначила, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою вул. Широка, №60, с. Троїцьке, не приватизована і покупець може в будь-який час її приватизувати шляхом звернення до Троїцької сільської ради. 27.11.2016 року [PERSON] (мати Позивача) померла. Позивач згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.06.2017 року №683 успадкував житловий будинок по вул. Широка, №60, с. Троїцьке. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.06.2017 р., право власності Позивача на вказаний житловий будинок зареєстровано 13.06.2017 р., номер запису 20872168. Але коли Позивач вирішив продати вказаний житловий будинок та звернувся до Троїцької сільської ради з питання приватизації земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, то дізнався що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №047817 від 25.03.2005 р., [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою вул. Широка, №60, с. Троїцьке, площею 0,25 га., кадастровий номер 1223885900:03:002:0010. 13.11.2012 р., [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №473376 від 19.11.2012 р. За життя [PERSON], склала заповіт від 19.05.2008 року (посвідчений Троїцькою сільською радою та зареєстрований в реєстрі за №1131) , згідно з яким усе своє майно заповіла доньці - [PERSON]. [PERSON] спадщину після смерті [PERSON], прийняла спільною реєстрацією місця проживання, що підтверджується довідкою Троїцької сільської ради про склад сім'ї померлої від 20.09.2017 року №1034. Але спадкоємець протягом п'яти років не вживає заходів по оформленню свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Наміру оформляти спадщину на спірну земельну ділянку Відповідачка не має. При цьому Відповідачка зазначає, що будинок матері було давно продано, і що вона не буде витрачати час та грошові кошти на оформлення вказаної спадщини, оскільки житловий будинок давно належить іншій особі. Нормативно-грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 161900,00 грн., згідно витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 28.09.2017р„ №239. Просить визнати за ним право власності на земельну ділянку під його домоволодінням. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач та третя особа належним чином повідомлені, але в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність проти задоволення позову не заперечують. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги викладені в позові є такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що за позивачем, відповідно до рішення Петропавлівського районного суду від 22 жовтня 2008 року (а.с.8) визнано право власності на житловий будинок №60 по вул.Широка с.Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області за [PERSON], рішення суду сторонами не оскаржене і є чинним. Відповідно до технічного паспорту (а.с.9-11) за 2009 рік, домоволодіння за адресою: буд. №60 по вул.Широка с.Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області належало [PERSON] Свідоцтвом про смерть 1-КИ №721107 (а.с.13) підтверджується, що [PERSON] померла 27.11.2016 року. Свідоцтвом про право на спадщину (а.с.14) підтверджується, що позивач отримав у спадщину домоволодіння за адресою: буд. №60 по вул.Широка с.Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8900481 від 03.06.2017 року підтверджується право власності на домоволодіння за адресою: буд. №60 по вул.Широка с.Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області за позивачем. Державним актом серії ДП №047817 підтверджується право власності на земельну ділянку за адресою: буд. №60 по вул.Широка с.Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області за [PERSON] Свідоцтвом про смерть 1-КИ №473376 підтверджується факт смерті [PERSON] 13.11.2012 року. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1205295572017 від 29.09.2017 року підтверджується право власності на земельну ділянку за адресою: буд. №60 по вул.Широка с.Троїцьке Петропавлівського району Дніпропетровської області, площею 0,25 га., кадастровий номер 1223885900:03:002:0010 належить померлій [PERSON] та відсутність будь яких обмежень у використанні земельної ділянки. Свідоцтвом про народження серії ЯЖ №821978 підтверджується, що відповідач [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру інформація щодо спадкової справи та виданих на їх підставі свідоцтв про право власності на спадщину відносно померлої 13.11.2012 року [PERSON] інформація відсутня. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, відчужуючи домоволодіння з забудовами, відповідач не зазначила при укладанні угоди про те, що за нею залишається частка земельної ділянки чи господарські будівлі відповідно до технічного паспорту. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Крім того, відповідно до ст.120 Земельного кодексу України, в редакції Закону №997-V\~від 27 квітня 2007року , чинній на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Необхідною для обслуговування будинку відповідно до Державного акту (а.с.18) є земельна ділянка розміром 0.250 га., цільове призначення якої передбачено для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним задовольнити позов визнавши право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення. Відповідно до Постанови ВСУ від 13.04.2016 року 6-253 цс16, зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до п.е ч.1 ст.141 Земельного кодексу України \~підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, згідно ст. 392 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З моменту реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (статті 657 ЦК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, враховуючи заяву позивача, залишає судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved