Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Суворовського районного суду м. Одеси цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 29 лютого 2008 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 13000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 18 жовтня 2018 року становить 24101,74 грн., з яких: 11927,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3820,20 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6968,30 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1135,80 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 24101,74 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.С. надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просила розглядати справу без його участі. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд цієї цивільної справи за його відсутності, в якій також просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов. У відзиві на позов [PERSON] зазначає, що він є пенсіонером і його житлом є винаймана кімната в квартирі, де окрім нього кімнати винаймають й інші особи. Так, в ніч з 10 на 11 січня 2018 року невідома особа викрала кредитну картку відповідача, а також на короткий час заволоділа його телефоном, до номеру якого була «прив`язана» картка, що дозволило цій особі змінити фінансовий номер на інший, після чого сліди зазначених дій були стерті, а телефон повернутий його власнику. 11 січня 2018 року під час перебування відповідача на добовій роботі, невідомими особами був зареєстрований новий електронний кабінет у сервісі Prsvat24 і змінено Pin-код картки, а також в подальшому був збільшений кредитний ліміт до 13000 грн. і знято готівку в різних банкоматах на загальну суму 12246 грн. Про такі дії невідомих осіб відповідачу стало відомо 12 січня 2018 року, коли повернувшись до дому з роботи він не знайшов кредитної картки, у зв`язку з чим заблокував її і зателефонував з відповідним повідомленням до АТ КБ «Приватбанк», співробітниками якого було повідомлено про всі операції за карткою з 10 по 12 січня 2018 року. За викладених обставин відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки заборгованість за кредитним лімітом виникла не з його вини. У відповіді на відзив представник позивача Гаренко Н.В. наполягала на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту подачі письмової заяви про блокування коштів на карт-рахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа платіжної системи (п. 1.1.5.29). Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» із метою отримання банківських послуг і отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку (а.с. 12-47). Так, згідно із частиною 3 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] був обізнаний та погодився із умовами надання банківських послуг, зокрема, це підтверджується тим, що боржник користувався наданими банком коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинив дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатив відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує його бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За розрахунком позивача, доданим до позовної заяви (а.с. 6-11) відповідач зобов`язання щодо повернення суми кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 18 жовтня 2018 року заборгованість становить 24101,74 грн., з яких: 11927,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3820,20 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 6968,30 грн. - пеня; 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1135,80 грн. - штраф (процентна складова). З розрахунку банку також вбачається, що зазначена заборгованість відповідача перед позивачем виникла 11 січня 2018 року. Судом також встановлено, що за фактом викрадення у [PERSON] 11 січня 2018 року невстановленою особо картки «Приватбанк» до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне провадження за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України (а.с. 86-93). Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до пунктів 7, 8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши викрадення картки, невідкладно повідомив позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк». При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18) вказану правову позицію підтримав. Таким чином, оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, беручи до уваг зазначені обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed