Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 20 липня 2021 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, в якому в них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . 23 жовтня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 27 вересня 2012 року (провадження №2/0519/3764/2012) присуджено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , починаючи з 30.08.2012 до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24 грудня 2013 року у справі №319/1302/13-ц присуджено зменшити розмір аліментів, визначених на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполь Донецької області від 27 вересня 2012 року, що стягувались з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У зв`язку з заміжжям 22.12.2015 прізвище позивача [PERSON] було змінено на « [PERSON] ». 14 вересня 2019 року прізвище сина [PERSON] було змінено на « [PERSON] ». [PERSON] продовжує навчання, відповідно до довідки від 05.07.2021 він дійсно є студентом першого курсу, денної форми навчання факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії Національного авіаційного університету, термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 15.09.2020 по 30.06.2024 року. Проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вартість навчання на рік складає 29\~000,00 гривень. Також додатково [PERSON] несе витрати на придбання навчального обладнання та засобу комунікації (комп`ютер), навчально-методичних посібників, підручників, щомісячного доступу до мережі Інтернет тощо. Усні звернення позивача до відповідача щодо подальшої сплати аліментів у зв`язку з навчанням сина [PERSON] не призвели до будь-якого результату. Окрім того, станом на день складання позовної заяви [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів позивачу, починаючи з вересня 2015 року (окрім березня і липня 2016 року) і по теперішній час (заборгованість майже за 6 років). Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до припинення навчання або до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому вказав, що дійсно за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 27.09.2012 (провадження 2/0519/3764/2012) на [PERSON] покладено обов`язок по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 24.12.2012 по справі № 319/1302/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини між сторонами було укладено мирову угоду про зменшення розміру аліментів, визначених на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 27 вересня 2012 року, які підлягали стягненню з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , з 1/4 частини всіх видів заробітку до 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням про затвердження мирової угоди законної сили і до досягнення дитиною повноліття - затверджено угоду та провадження закрито. Затверджена зазначеним вище рішенням, мирова угода сумлінно виконана відповідачем у повному обсязі, про що свідчить постанова ВП № 64794962 державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь - Присяжного В.В., з якої вбачається, що виконавче провадження закінчено, аліменти утримані по день повноліття та заборгованість відсутня. Наведене, повністю спростовує позицію позивача наведену у позовній заяві відносно існування на думку позивача заборгованості зі сплати аліментів за період шість років. Тобто, ці твердження є голослівними та ніяким чином не обґрунтованими. Також, Договір про навчання № 20-1/ОФ-336, на який посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, було укладено ще 14.09.2020, про що відповідачу [PERSON] було відомо в день його укладання. Більш того, на час укладання зазначеного договору усі істотні моменти щодо оплати навчання між колишнім подружжям було узгоджено, а саме між сторонами було укладено домовленість щодо порядку оплати батьками навчання сина [PERSON] в наступному порядку: загальна сума за навчання складає 29 000,00 грн. в рік, оплата утримання дитини та розрахунок за навчання дитини мав бути проведений 50/50 батьками, тобто по 14 500,00 кожним з батьків, що в свою чергу і було здійснено відповідачем та підтверджується наявністю квитанцій про добровільну (за домовленістю) сплату аліментів на навчання дитини: квитанція від 30.01.2020 на суму - 7 500,00 грн; квитанція від 09.09.2020 на суму - 2495,00 грн; квитанція від 09.09.2020 на суму 4791,00 грн. В квитанціях зазначено навіть номер договору, за яким провадиться навчання дитини, та семестри. Виходячи з наведеного, домовленість, яка була добровільно досягнута сторонами ( [PERSON] та [PERSON] ) останнім виконана в повному обсязі, а саме повністю сплачено за навчання дитини на період 2020 -2021 рр. Таким чином, позивач не довела факту несплати аліментів (утримання) у зв`язку з навчанням та не підтвердила, які саме додаткові потреби існують у сина в зв`язку з його навчанням, не надано жодного фактичного підтверджуючого доказу, а надані відповідачем письмові докази повністю спростовують обставини, викладені у позовній заяві [PERSON] . Враховуючи викладене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Позивач надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого зазначила, що не погоджується з доводами та аргументами відповідача з наступних підстав. Так, за період вересень 2020 року 25 червня 2021 року відповідачем було сплачено всього лише 6179,89 грн. [PERSON] дійсно компенсував 50% витрат за договором за навчання у 2020-2021 навчальному році, проте регулярно не сплачував аліменти відповідно до своїх обов`язків. Очевидно, що навчаючись на факультеті «Кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії» є пряма необхідність використання комп`ютера (ноутбука) та доступу до мережі Інтернет, в тому числі і для дистанційного навчання. Окрім зазначених потреб, звісно виникають природні потреби сина, пов`язані з харчуванням, придбанням одягу та взуття. Зважаючи на те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання та у нього фактично відсутня можливість працювати та заробляти кошти на своє утримання, він потребує матеріальної допомоги батьків. Відповідно до постанови ВП 66333007 державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Присяжного В.В. від 30.07.2021 у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] у розмірі 137182,23 грн. Беручи до уваги, що відповідач з 2013 року всіляко намагався зменшити розмір аліментів та ухилявся від сплати, що і в подальшому не буде виконувати будь які усні домовленості, позивач вважає за необхідне захистити свої права. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просить справу розглянути без його участі, відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. Відповідно до вимог частини другої\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин. Відповідно до положень\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області 21 липня 2003 року (а.с. 5), та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 22 грудня 2015 року (а.с. 12). Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 14 вересня 2019 року (а.с. 13), [PERSON] змінив прізвище на « [PERSON] ». З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Згідно з договором про навчання в Національному авіаційному університеті та довідкою Національного авіаційного університету №739 від 05.07.2021 [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії Національного авіаційного університету, термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 15.09.2020 по 30.06.2024(а.с. 14, 16). Відповідно до договору про навчання в Національному авіаційному університеті фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб (а.с. 14). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, оплату за перший рік навчання в розмірі 29000,00 грн було внесено за домовленістю [PERSON] та [PERSON] порівну в рівних частинах, тобто по 14500,000 грн кожним (а.с. 15, 43, 44). Судом встановлено, що у зв`язку із навчанням [PERSON] ніде не працює, ніяких доходів не має, стипендію не отримує, а тому потребує матеріальної допомоги на період свого навчання. Зокрема, позивач витрачає кошти на продукти харчування, придбання навчального приладдя, одягу, засобів особистої гігієни. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею ст.\~141\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Виходячи з п. 20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням, оскільки навчається на денній формі навчання, має витрати, пов`язані з цим, які несуть його батьки, що підтверджується доказами, наданими сторонами та дослідженими в судовому засіданні, а саме: квитанціями про оплату навчання (а.с. 15, 43, 44), копіями чеків про перерахування позивачу коштів відповідачем (а.с. 40, 41, 42), копією виписки з рахунку позивача (а.с. 66-71). Позивачем до суду не надано документів, які б підтверджували інші витрати на навчання, однак для суду є очевидним, що [PERSON] несе витрати, пов`язані з харчуванням, придбанням одягу, оплату комунальних, транспортних послуг тощо, хоч позивачем не вказано вартість всіх цих витрат. Тобто, суд погоджується з позицією позивача, що вона самостійно не має можливості забезпечення дитину всім необхідним для створення належних умов для навчання та розвитку. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. На підставі ч.1 ст.182\~Сімейного кодексу\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено з матеріалів справи, за рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполь Донецької області від 25 грудня 2012 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 12 грудня 2012 року (а.с. 9). Місце роботи відповідача під час розгляду справи не встановлено, останній періодично добровільно надає матеріальну допомогу сину, однак зазначених коштів недостатньо для утримання дитини, яка продовжує навчання. Крім того, [PERSON] є працездатним, дієздатним, фізичних та психічних вад не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. Таким чином, обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів з відповідача на період навчання повнолітнього сина, по справі не встановлено. Судом враховується матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів на утриманні неповнолітньої дитини, поведінку відповідача щодо добровільності надання допомоги синові. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи та враховуючи те, що відповідач позов не визнав, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково. Частиною 1 статті 191\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки суд задовольняє позов [PERSON] , яка була звільнена від сплати судових витрат при поданні позову, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави в розмірі 908,00 грн згідно із Законом України «Про судовий збір».

Outcome: partial