Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], третя особа: ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала та була власником іменних акції ЗАТ «Полярна зірка», яке проіснувало близько 50 років. Під час ліквідації даного підприємства позивач не отримала грошової компенсації, хоча мала на це право, у зв'язку з наявністю у неї іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка». За рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС №248ш/98 від 11,15 березня 1999 року по справі за позовом представників за довіреністю ЗАТ «Полярна зірка» Брилько А.М. та Тулякової М.А. до фірми «RIAL Q4 LTD» про стягнення 252886,74 доларів США, було частково задоволено позов ЗАТ «Полярна зірка» та стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» на користь ЗАТ «Полярна зірка» 242212,19 доларів США та за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року на рахунок ЗАТ «Полярна зірка» не надходило. При цьому в мережі Інтернет на сайті Американської корпорації «Universal Business Ventures» була розміщена інформація стосовно отримання грошових коштів у сумі 460 тис. доларів США ЗАТ «Полярна зірка» на виконання рішення суду від 11,15 березня 1999 року. [PERSON] зазначає, що їй незаконними діями генерального директора АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON] було заподіяно шкоду у зв'язку з неотримання чи невнесення на розрахунковий рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка» ним чи посадовими особами АТЗТ «Полярна зірка» грошових коштів в сумі 242212,19 доларів США, які отримані за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року. Також позивач вказує, що тоді, коли [PERSON] був генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» майно, яке належало товариству, було продано за заниженою вартістю та грошові кошти, які отримані від продажу не були перераховані на рахунок чи в касу АТЗТ «Полярна зірка». Позивач вказує, що посадові особи АТЗТ «Полярна зірка», в тому числі генеральний директор [PERSON] винні в тому, що протиправно не виконали свої посадові обов'язки, що призвело до зникнення грошових коштів, які мали бути направлені на погашення заборгованості за дивідендами перед міноритарними акціонерами АТЗТ «Полярна зірка». Такі обставини призвели до штучного банкрутства підприємства, у зв'язку із чим [PERSON] втратила постійне місце роботи, постійний заробіток та престижну роботу. У зв'язку із незаконними діями [PERSON] їй заподіяно значну моральну шкоду, вона переживала суттєві душевні страждання та через нервове напруження і хвилювання у неї загострились хронічні хвороби. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просила суд визнати незаконними дії [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна; стягнути з [PERSON] на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 50000,0 гривень. [PERSON] надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив у задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі, зазначив, що позивач, як акціонер юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка» мала право та брала участь в управлінні підприємством. Тобто, позивач брала участь у загальних зборах АТЗТ «Полярна Зірка» від 07 травня 2004 року, яким і проводилось відчуження майна юридичної особи на користь підприємства ТОВ «Анастасія - 2000» та ПП «Галина». Загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є чинними, що підтверджується Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року, Постановою ВГСУ від 29 січня 2008 року, Ухвалою Верховного суду України від 03 квітня 2008 року. В обґрунтування своїх вимог позивач надає до суду копію рішення МКА при ТПП від 11,15 березня 1999 року, роздрукування інтернет сторінки компанії «Universal Business Ventures», копії договорів купівлі - продажу з ТОВ «Анастасія - 2000», ПП «Галина», копію листа ПП «ТОП.Проект», копію Ухвали та рішення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 січня 2013 року, копію листа Управляння охорони об'єктів культурної спадщини та виписку з особового рахунку ЗАТ «Полярна Зірка» в ПАТ «Укрсоцбанк». Проаналізувавши всі докази, які надані позивачем, вважаємо, що не всі докази є належними та допустимими відповідно до вимог ст. 58, 59 ЦПК України. Так, викликає сумнів документ, виданий ПП «ТОП.ПРОЕКТ» без номеру та без дати щодо надання інформації про орієнтовну вартість певних об'єктів нерухомого майна. По-перше, зазначений документ неможливо ідентифікувати, по - друге, документ виданий на ім'я голови ГО «Комітет захисту міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна Зірка», по- третє, відповідно до даних «Пошук відомостей в ЄДР», ПП «ТОП.ПРОЕКТ» не має дозволу на здійснення оціночної діяльності, зокрема види діяльності підприємства: КВЕД 68.31 Агентства нерухомості, КВЕД 71.11 діяльність у сфері архітектури, КВЕД 71.12 Діяльність інженірінгу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування і цих сферах (основний). Отже такий документ, не містить доказової сили, не відповідає ознакам належності та допустимості. Позивач в обґрунтуванні заподіяної моральної шкоди, зазначає, що внаслідок ліквідації ЗАТ (АТЗТ) «Полярна Зірка» різко погіршився стан здоров'я, позивач зазнала душевних страждань, погіршились хронічні захворювання. Безумовно, відповідач не може не звернути увагу на стан здоров'я позивача, та бажає найшвидшого поліпшення стану здоров'я. Проте, оскільки позивач 1974 року народження, та не надав до суду доказів наявності будь-якого захворювання взагалі, та хронічного зокрема, вважаємо недоведеними обставини погіршення стану здоров'я. В позовної заяви вказано, що 11,15 березня 1999 року в м. Києві Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України було винесено рішення АС № 248ш/98 за позовом представників (по довіреності АТЗТ «Полярна Зірка» (Україна) Брилько Анатолія Миколайовича та Тулякової Марини Анатоліївни до фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення боргу у розмірі 252 886,74 доларів СПІА. Позов представників АТЗТ «Полярна Зірка» - був задоволений частково і стягнуто з фірми «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) на користь АТЗТ «Полярна Зірка» 242212,19 доларів США. В межах виконання вказаного рішення, вказану суму грошових коштів мало бути перераховано на рахунок АТЗТ «Полярна зірка», але відповідно до виписки від 27.12.2010 року по особовому рахунку, який використовувався АТЗТ «Полярна зірка», за період з 01.01.1998 року по 01.01.2003 року жодних коштів на виконання рішення арбітражного суду не надходило. Проте зазначені обставини не в повному обсязі відповідають дійсності, оскільки рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС № 248ш/98 було лише зобов'язано фірму «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) негайно при отриманні дійсного рішення сплатити ЗАТ «Полярна Зірка» 242 212,19 доларів США, у тому числі 104 700 дол. США - вартість оплаченого але не поставленого обладнання; 94241 дол. США - пеня за не поставку обладнання; 34893, 13 дол. США - збитки у вигляді сплати процентів за користування кредитом; 8378,06 дол. США - витрати за оплатою арбітражного спору; всього 242212,19 дол. США. Тобто, МКА при ТПП було лише зобов'язав фірму «RIAL Q4 LTD» (Швейцарія) сплатити кошти, а ні фактично стягнув їх. Зобов'язання виконати дії - не є доказом виконання цих дій. Так, 26 липня 1999 року вих. № 01-173 від імені юридичної особи АТЗАТ «Полярна Зірка» за підписом директора [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] до Компетентного суду Республіки Італія було направлено клопотання с проханням визнати та привести до примусового виконання на території Республіки Італія рішення МКА при ТПП України від 11, 15 березня 1999 року. Зазначене клопотання було надіслано, про що свідчить лист заступника Міністра юстиції України - директора департаменту державної виконавчої служби Тертичного В.Г. від 10 листопада 1999 року вих. № 28А - 245 - 99, згідно з якого вбачається, що клопотання було надіслано компетентному суду республіки Італія. 15 травня 2001 року вих. № 01-67 за підписом керівника юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка» в компетентний суд Федеративної республіки Швейцарія було надіслано клопотання про виконання рішення МКА при ТПП від 11,15 березня 1999 року. 05 грудня 2001 року вих. № 01-181 було надіслано звернення до надзвичайного посла Італійської республіки на території України стосовно надання допомоги у виконанні рішення МКА при ТПП. Про те не зважаючи на ці численні спроби [PERSON] як директора - службової особи АТЗТ «Полярна Зірка» у правовому полі виконати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України АС № 248ш/98, вказане рішення так і не було виконано, тому грошові кошти не надійшли до розрахункового рахунку АТЗТ «Полярна Зірка». Отже [PERSON] як директор вжив вичерпних заходів для виконання судового рішення на користь підприємства, та будь яким іншим способом вплинути на фактичне виконання судового рішення [PERSON] можливості не мав. Не мав він такої можливості і діючи як приватна особа. Відомості, які викладені в мережі Інтернет на сайті американської корпорації «Universal Business Ventures» стосовно розміщення інформації про отримання грошових коштів у сумі 460000,0 доларів США підприємством АТЗТ «Полярна Зірка» у зв'язку з виконанням рішення міжнародного комерційного арбітражу від 11,15 березня 1999 року - не можуть вважатись належним доказом. Оскільки, перш за все, на роздрукуванні Інтернет сторінки розміщено інформацію стосовно «помощь в процессе возврата технологических линий, оборудования и индустриальньїх машин для производства мороженого от компании Риал 04, И, Италия. Компания компенсировала стоимость непоставленного оборудования на сумму 460000,0 доларів США.» Тобто, зазначені обставини можуть вважатись лише рекламною акцією компанії «Universal Business Ventures», крім того, у суду відсутня можливість безпосередньо перевірити, чи дійсно на офіційному сайті компанії був такий запис, і коли саме. Оскільки на роздрукуванні не вбачається можливість зрозуміти якою датою зроблений запис та безпосередньо роздрукування. Так, відповідачем зроблено роздрукування цьогож розділу інтернет сторінки компанії «Universal Business Ventures», однак відомостей стосовно допомоги АТЗТ «Полярна Зірка» не вбачається. Лише зазначено, що допомога була надана Фірмі «МАГНОВ» Київ, фірмі СП «Рєнд» група ЛТД Бишкек, Киргизстан. Таким чином, належність цього доказу, який наданий позивачем, викликає певних сумнівів. В діях [PERSON], як посадової особи АТЗТ «Полярна Зірка» ознак зловживання своїм службовим становищем - не встановлено, оскільки будь - якого вироку суду щодо притягнення [PERSON] або будь-яку посадову особу юридичної особи АТЗТ «Полярна Зірка» до кримінальної відповідальності за привласнення грошових коштів, або зловживання службовим становищем у особистих інтересах - не має. Факт проведення досудового розслідування, яке здійснюється в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР - ні є доказом наявності події або складу злочину у діях посадових осіб АТЗТ «Полярна Зірка». Більш того, існують судові рішення, та рішення, які набрали законної сили та рішення прокурора про відмову у порушенні кримінальної справи, яке не скасовано, якими підтверджено, що у діях [PERSON] відсутні будь які ознаки кримінального правопорушення - зловживання службовим становищем, або перевищення своїх службових повноважень. Так, 18 вересня 2006 року старшим помічником прокурора Приморського району м. Одеси - Швець Р.В., після вивчення заяви [PERSON], яка є головою ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна Зірка», було винесено Постанову про відмову в порушенні кримінального провадження відносно директора ЗАТ «Полярна Зірка», у зв'язку з відсутністю в його діях ознак злочинів передбачених ст. 364, 365, 367 КК України. Зазначена постанова слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи Постановою Приморського суду м. Одеси від 12 лютого 2007 року залишилась без змін. Судом було встановлено, що «Прокуратурою також всебічно перевірені обставини, які стосуються статуту АТЗТ «ПЗ» глава 11 стара редакція та статуту АТЗТ «ПЗ» (нова редакція) глава 11. Як встановлено вході перевірок, ці положення відображають повноваження органів управління товариством, умови угод по продажу нерухомого майна та рухомого майна, що складає майнові комплекси, котрі розташовані за адресою: м. Одеса, вул. банківська 106 та вул. Мечнікова 15 - затверджені протоколом загальних зборів акціонерів АТЗТ «ПЗ» від 07.05.2004 року, де за затвердження умов угод проголосувало 12620 акціонерів з 12827 присутніх». 20 березня 2007 року Апеляційним судом Одеської області Постанова Приморського суду Одеської області залишена без змін. Загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є чинними, що підтверджується Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 вересня 2007 року, Постановою ВГСУ від 29 січня 2008 року, Ухвалою Верховного суду України від 03 квітня 2008 року. Отже все ці обставини виключають ознаки незаконності у діях директора АТЗТ «Полярна Зірка» - [PERSON] Щодо договору купівлі - продажу, укладеного між АТЗТ «Полярна Зірка» та ПП «Галина». Рішенням Господарського суду Одеської області від 23 грудня 2005 року по справі № 9/408-05-11279 договір купівлі - продажу нерухомого майна від 14 травня 2002 року, укладений між ПП «Галина» та АТЗТ «Полярна Зірка» - визнаний дійсним. Постановою ВГСУ від 22 травня 2007 року по справі 9/408-05-11279 рішення Господарського суду від 23 грудня 2005 року було скасовано, а справу було передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області. ВГСУ скасував рішення суду першої інстанції лише за підстав необхідності встановити у достатньому обсязі певні обставини, а не за підстав постановлення незаконного рішення. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16 жовтня 2007 року провадження по справі було припинено, оскільки Постановою від 02 липня 2007 року АТЗТ «Полярна Зірка» визнано банкрутом. Відповідно до ст. 204 ЦК України договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладеного між АТЗТ «Полярна Зірка» та ПП «Галина» від 14 травня 2002 року є дійсним та правомірним. Крім того, посилання позивача на Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 24 січня 2014 року, як доказ незаконності дій посадових осіб (у тому числі [PERSON], як генерального директора) щодо продажу майна, яке належить ЗАТ «Полярна Зірка» - також є передчасним, оскільки цим судовим рішенням жодна з службових осіб АТЗТ «Полярна Зірка» у тому числі і [PERSON] не притягувалися до кримінальної відповідальності, а тому з таких підстав, ми ще раз наголошуємо на тому, що відповідно до ч.4 спи 61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Громадська організація «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна Зірка» - не зареєстрована, як юридична особа відповідно до законодавства України, про що свідчить довідка серії АБ№ 275967 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Отже, копії всіх документів, які наявні в матеріалах справи, зокрема виписки по банківських рахунках, відповіді на запити ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна Зірка» не можуть вважатись доказами по справі, оскільки не відповідають вимогам ст. 59 ЦПК України, згідно з якою суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законодавством. Представник третьої особи ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,0 грн., посилаючись на таке. Всі фізичні особи, що входять до Закритого акціонерного товариства «Полярна зірка», всі вони є власниками простих іменних акцій, але кожний в різній кількості. ЗАТ «Полярна Зірка» проіснувала близько 50 років. Деякі з акціонерів пропрацювали на даному підприємстві з порогу його створення, деякі вже прийшли пізніше. Але кожний з них віддавав свій труд, здоров'я даному підприємству. Умови праці були дуже тяжкі, приходилось працювати в нічні зміни, а також у вихідні дні. Плани по праці були дуже великі за літній період було виготовлено 500 і більше тон морозива. До приватизації підприємства все йшло добре, люди отримували заробітну плату. Після приватизації даного підприємства, яка відбулася у 1994 році, працівники стали акціонерами простих іменних акцій. Та їм повинні були виплачуватися дивіденди. За всі роки праці дивіденди були виплачені лише два рази. Всіх працівників було звільнено без виплати вихідної допомоги. На сьогоднішній день всі ці особи є люди похилого віку, когось на жаль вже не мас. хтось є інвалідом, яку отримав під час прані на ЗАТ «Полярна Зірка», але всі вони так і не отримали грошової компенсації під час ліквідації даного підприємства. Хоча мають на це всі права. Не одноразово директор ЗАТ «Полярна Зірка» - [PERSON] отримував кошти завдяки майна товариства, крім того були рішення суду з яких вбачається що на рахунок ЗАТ «Полярна Зірка» надходили кошти. Згідно рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, вбачається, що 11.15 березня 1999 року в місті Києві Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України було винесено рішення АС № 248ш/98 за позовом представників (по довіреності акціонерного товариства закритого типу «Полярна Зірка» (Україна) Брилько Анатолія Миколайовича та Тулякова Марини Анатоліївни до фірми «Rial Q4 LTD» (Швейцарія) про стягнення 252886,74 долара США, у тому числі 104700 доларів США основного боргу - вартості оплаченого, але поставленого устаткування, 94241 долара США - пені за не поставку обладнання, 11969,1 долара США - збитків у вигляді сплати пені до бюджету за порушення валютного законодавства, 1000 долара США - збитків у вигляді витрат по зберіганню обладнання на митно-ліцензійному складі, 40958,64 долара США - збитків у вигляді сплати відсотків за користування кредитом, і крім того, витрат по сплаті арбітражного збору. Вище зазначений позов представників АТЗТ «Полярна Зірка» - був задоволений частково і зобов'язано стягнути з фірми «Rial Q4 LTD» (Швейцарія) на користь акціонерного товариства закритого типу «Полярна Зірка» 242212,19 доларів США. Замість того, що б скористатися коштами, які були стягнуті судом з фірми «Rial Q4 LTD», і погасити заборгованості з ПДВ та заборгованість перед кредиторами, підприємство було доведене до банкрутства і продано за заниженою вартістю. Акціонери є власники корпоративних, в тому числі майнових прав ЗАТ «Полярна Зірка» в розмірі належної кожному частки його статутного капіталу. До майна підприємства входив дитячий садок, що знаходився за адресою: м. Одеса, Цегляний провулок, 7, який був проданий генеральним директором [PERSON]. ПП «Галина» в особі директора Венгера Аркадія Дмитровича. Дана будівля була продана за 54000,00 гривень. 07.05.2004 року були проведені загальні збори акціонерів в пункту 10 порядку денного загальних зборів АТЗТ «Полярна зірка» включене таке питання «Затвердження угод». В результаті голосування збори постановили: «Затвердити умови угод щодо продажу наступного майна та нерухомості, що складається з цілісного майнового комплексу за адресою: вул. Балківська. 106. вул. Мечникова. 15». Згідно Роз'яснення Державної комісії з цінних паперів і фондового ринку України № 24 від 10.11.1990 року формулювання питань, включених до порядку денного загальних зборів акціонерів, мають давати акціонерам змогу передбачити можливі рішення зборів з кожного питання. В повідомленні про загальні збори акціонерів АТЗТ «Полярна зірка» не було зазначено про які саме угоди буде йти мова за для підготовки акціонерів до зборів. 03.04.2001 року було укладено договір купівлі-продажу між генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON] та ТОВ «Анастасія-2000». При цьому [PERSON] є учасником (співвласником) ТОВ «Анастасія-2000». Згідно даного договору до ТОВ «Анастасія-2000» перейшло право власності на житлові приміщення, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 106. Дана будівля була продана за 126644,0 доларів США. 14.05.2002 року було укладено договір купівлі-продажу між генеральним директором АТЗТ «Полярна зірка» [PERSON] з ПП «Галина». При цьому [PERSON]. с засновником (власником) ПП «Галина». Відповідно до даного договору до ПП «Галина» перейшло право власності на цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова. 15. В свою чергу ПП «Галина» оплатила вартість вказаного нерухомого майна у сумі 614487,55 грн. перерахувавши на розрахунок АТЗТ «Полярна зірка» 132037,55 грн., даний факт підтверджується постановою Вищого Господарського Суду України від 29.01.2008 року. Як зазначено в протоколі загальних зборів АТЗТ «Полярна зірка» від 07.05.2004 року, у зв'язку з тим, що товариством за результатами фінансово-господарської діяльності за 2003 рік отримані збитки необхідно затвердити угоди з продажу наступного майна, що належить Товариству: майновий комплекс, який розташований за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 106 та майновий комплекс, який розташований за адресою м. Одеса, вул. Мечникова, 15 з метою погашення заборгованості Товариства. Знову ж таки не зрозумілим залишається той факт навіщо потрібні були дані угоди, якщо у 1999 році було постановлено рішення відповідно до якого АТЗТ «Полярна зірка» отримала суму коштів у розмірі 242212,19 доларів США. Даної грошової суми було достатньо задля погашення заборгованості, оскільки заборгованість у АТЗТ «Полярна зірка» складала 222910,81 доларів США. З нього вбачається що потреби в укладанні угод по продажу майна Товариства за необхідності не було. Рішенням господарського суду Одеської області від 07.05.2007 року визнано недійсним рішення загальних зборів АТЗТ «Полярна зірка» від 07.05.2004 року та визнані недійсними угоди від 03.04.2001 р. та від 14.05.2002 р. 18.09.2007 року було постановлено рішення Одеським апеляційним господарським судом відповідно до якого рішення від 07.05.2007 року було змінено, а саме у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 03.04.2001 року та від 14.05.2002 року було відмовлено. В решті рішення залишено без змін. 29.01.2008 року була постановлена постанова Вищого господарського суду України відповідно до якої в задоволенні скарги було відмовлено. Вище наведене підтверджує гой факт, що на рахунок ЗАТ «Полярна зірка» неодноразово надходили кошти. В свою чергу працівники ЗАТ «Полярна зірка» мали право отримати з цих коштів суму дивідендів, які належали їм по закону. Акціонери ЗАТ «Полярна зірка» неодноразово зверталися до директора [PERSON]., щодо виплати належних їм дивідендів. Але щоразу їх звернення були проігноровані. Задля того щоб позбавити себе відповідальності перед працівниками, яки віддали більшу частку свого життя розвитку підприємству ЗАТ «Полярна зірка», [PERSON]. знехтував правом акціонерів та штучно збанкрутував підприємство. І після чого дуже багато людей залишилося без роботи. Тому, всі дії генерального директора ЗАТ «Полярна зірка» [PERSON]. були протиправними, щодо акціонерів. В результаті чого кожний з них поніс душевні страждання. Все вищевикладене спричинило банкрутство підприємства та суттєво погіршило майновий стан товариства та акціонерів, які пропрацювали там більш ніж 20 років кожний. Для них це підприємство було второю родиною, вони намагалися зробити все, щоб зберегти його цілісність. Банкрутство підприємства та подальше звільнення були справжнім шоком для людей, більшість яких є особами похилого віку, що спричинило суттєве погіршення здоров'я акціонерів. Представник [PERSON] та представник третьої особи: ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи за їх відсутністю, та просили відмовити у задоволені позову [PERSON] у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є міноритарним акціонером ЗАТ «Полярна зірка» та власником 35 штук простих іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка», що підтверджується сертифікатом акцій серія А №0134 ЗАТ «Полярна зірка» від 25.12.2003 року та трудовою книжкою серії [NUMBER]. Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 11,15 березня 1999 року зобов'язано фірму «Rial Q4 LTD» сплатити АТЗТ «Полярна зірка» 233834,13 доларів США. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.01.2013 року, скасовано постанову Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року та Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.04.2012 року, якою задоволено скаргу [PERSON] та скасовано постанову прокурора про порушення кримінальної справи та направлено на новий розгляд. Згідно ст. 11 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог чинного законодавства господарське товариство є власником майна, переданого йому у власність засновниками та учасниками у виді внесків, а управління товариством здійснюють його органи. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» визначено права учасників господарського товариства. Ця норма не наділяє учасника товариства суб'єктивним правом на здійснення повноважень власника майна товариства, тому такий учасник не належить до тих суб'єктів, котрі мають право оспорити договір, укладений між юридичними особами. Крім того, угода між товариством та іншою юридичною особою не зачіпає його прав, а учасники господарського товариства не наділені правом звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших учасників товариства і самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших учасників товариства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» №13 від 24.10.2008 р. п. 51, Законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав. Досліджуючи позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконними дій [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають. В обґрунтування зазначеної вимоги [PERSON] посилається на встановлені обставини незаконності дій [PERSON] саме як генерального директора АТЗТ «Полярна зірка», але звернулась до суду із даним позовом до [PERSON] - як фізичної особи. Відповідних та належних доказів щодо незаконності дій [PERSON] щодо продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та неотримання АТЗТ «Полярна зірка» коштів за продаж даного майна, наявність причинно-наслідкового зв'язку з такими діями та як наслідок завдання позивачці шкоди - суду не надано. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також суду не надано належних доказів, щодо обґрунтування та підтвердження порушених прав позивача [PERSON] - заявленим відповідачем [PERSON] як фізичною особою, а не посадовою особою підприємства. У зв'язку із цим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується та відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Позивач [PERSON] звернулась до суду про відшкодування моральної шкоди, яка з її наведених у позові обґрунтувань випливає з відносин, які фактично склалися між головою правління товариства та акціонером. У Рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у справі № 1-10/2004 щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) зазначено, що «акціонер може захищати свої безпосередні права чи охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі третіми особами, прав чи охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які не можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом». Заявляючи позов, позивачка повинна була надати докази того, що саме через дії (бездіяльність) відповідача як фізичної особи вона зазнала немайнових втрат внаслідок моральних чи фізичних страждань, та в чому вони виражались, їх розмір та глибину моральних страждань, наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача і негативними наслідками, що настали для позивачки. Таких доказів нею суду не було надано. Відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 18.08.2014 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення неправомірних дій, (справа № 22-ц/785/7390/14 - аналогічна справа) «щодо обставин, вказаних в обґрунтуванні позову, слід вказати наступне. Всі обставини, вказані в позові можна поділити на дві групи. Перша містить інформацію щодо скоєння фізичною особою - відповідачем по справі злочинів, а матеріали справи містять інформацію щодо знаходження кримінальної справи в провадженні слідчих органів, що не заперечується сторонами. Між тим, саме в цих вказаних випадках таких, як неперерахування на рахунок ЗАТ «Полярна зірка» грошових коштів, стягнутих за рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України № 248ш/98 від 11,15 березня 1999 року, відчуження майна товариства за нижчою ціною аніж ринкова, тощо є ознаками скоєння злочину, які повинні бути перевірені у встановленому законом порядку. Відповідно право на відшкодування шкоди в такому випадку виникає у зв'язку з набуттям статусу потерпілого в межах кримінальної справи (провадження про кримінальне правопорушення). Щодо другої групи обставин, то наводячи певні факти (підстави позову) позивач вказує на незаконність дій фізичної особи [PERSON], які на думку позивача призвели саме до моральних страждань, приниження її честі та гідності з очах оточуючих, оскільки підприємство, якому вона віддала більшість свого життя, незаконно розпродається, а позивач втратила своє місце роботи, впевненість у майбутнє та проживання в достатку після виходу на пенсію. Також з пояснень позивача вбачається, що під час роботи на підприємстві до 1994 року, керівництво обіцяло працівникам безбідну старість, отримуючи, дивіденди за акції, куплені ними у підприємства. Але, у зв'язку з незаконними діями посадових осіб АТЗТ «Полярна зірка», дане підприємство збанкротувало, позивач залишилася ні з чим, її перестали поважати друзі та знайомі, що призвело до приниження честі та гідності [PERSON], тому для налагодження свого життя та відновлення побуту після звільнення та банкрутства підприємства, їй необхідно було прикладати суттєвих зусиль. У зв'язку з тим, що честь, гідність., престиж та ділова репутація [PERSON] були принижені діями [PERSON], який призвів до банкрутства. АТЗТ «Полярна зірка», їй необхідно було прикладати додаткових зусиль для налагодження свого життя, уклад якого було порушено через неможливість продовження громадських стосунків з оточуючими людьми. При цьому позивач причиною скрутного матеріального становища та погіршення стану здоров'я пов'язав з діями відповідача як фізичної особи». Виходячи із сенсу існування акціонерних товариств та специфіки відносин між акціонером та товариством, яке знайшло своє закріплення з ч. 2. ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства», акціонерне товариство не відповідає за зобов'язаннями акціонерів, а акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Таким чином, посилання позивача на пов'язаність дій - відповідача - фізичної особи з економічними результатами діяльності підприємства без вироку суду, який набрав силу, не можуть бути прийняті судом як підстава для задоволення позовних вимог, обґрунтованих вищевказаним чином. За викладених обставин, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання дій незаконними та відшкодування моральної шкоди - відсутні. Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, суд відмовляє в задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа: ГО «Комітет захисту прав міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про визнання дій незаконними та стягнення моральної шкоди у повному обсязі.

Outcome: dismissed