Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] в зв'язку із не проживанням у ньому відповідача понад одного року без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 частку нерухомого майна та договору дарування 1/2 частки квартири, укладеного між [PERSON] та її сином [PERSON] У вказаному житловому приміщені відповідач не проживає з 2005 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 20.02.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. [PERSON], [INFO], та її син [PERSON], [INFO], мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «СЄЗ № 4» за № 1008 від 11.10.2018 року, повідомленням відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 29.10.2018 р. за № 3939/09. Відповідач також має право на проживання на території Російської Федерації, що підтверджується відповідною посвідкою іноземного громадянина серії [NUMBER], строк дії до 23.09.2021 р. Позивач є власником вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим відділом по приватизації при міському комунальному підприємстві ЖЕУ 01 лютого 2005 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 6685226 від 09.03.2005 р., договором дарування від 15 листопада 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Волобуєвою Т.В., відповідно до якого [PERSON] передав у дар [PERSON] право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири. Право власності [PERSON] було зареєстроване, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 72347842 від 15.11.2016 р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона є сусідкою позивача, відповідач [PERSON] з 2004 року у спірному житловому приміщенні не проживає. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст. 717 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], оскільки ним було відчужено право власності на спірне житлове приміщення, до складу якого входить, зокрема, право користуватися ним. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved