Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, яке видане 08.08.2006 року Слов`янською міською радою та договором дарування, посвідченим 12.06.2019 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В., зареєстрованим в реєстрі за № 2232. Позивач зазначає у позові, що на час підписання договору дарування відповідачі [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , яка їм належала на підставі Свідоцтва про право власності, яке видане 08.08.2006 року Слов`янською міською радою та залишились зареєстрованими в ній і після укладання договору. На даний же час в квартирі проживає лише позивач, та як власник майна сплачує всі комунальні послуги з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, а відповідачі з червня 2014 року у зазначеній квартирі не проживають, їх особисті речі в квартирі відсутні, самостійно знатися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - не намагаються. Позивач зазначає в позові, що оскільки відповідачі зареєстровані у належній позивачу квартирі, то в неї виникли труднощі щодо реалізації свого права власності на вказану квартиру, а саме: позивач вимушена сплачувати додаткові кошти квартплати за відповідачів, а також у неї можуть виникнути в майбутньому труднощі при здійсненні свого права при відчуженні нерухомого майна та оформлені соціальних пільг. На звернення [PERSON] , відділом з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради було повідомлено про відмову у задоволенні її заяви про зняття з місця реєстрації проживання відповідачів. Посилаючись на те, що відповідачі не проживають у належній позивачу квартирі з червня 2014 року, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву в якій просила розглядати у її відсутності. Свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися та про причини неявки суду не повідомили, а згідно положень ст. 280 ЦПК України - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у випадку, якщо відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та якщо відповідач не подав відзив. Крім того у разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право власності від 08.08.2006 року - Слов`янська міська рада засвідчує, що квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам родини [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. (а.с.8-9). З витягу КП «БТІ» м. Слов`янська від 31.08.2006 року № 11698609 видно, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з розміром частки по 1/12 у кожного з власників. (а.с.10). У відповідності до договору дарування від 12.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. зареєстрованого в реєстрі за № 2237, - Дарувальники [PERSON] та [PERSON] , в особі представника [PERSON] подарували, а обдарована [PERSON] прийняла у дар 2/12 частки, що складають 2/3 частки квартири [ADDRESS] , що розміщується на земельній ділянці земель комунальної власності Слов`янської міської ради. (а.с.12). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 170318044 від 13.06.2019 року, власником 2/12 часток житлового будинку [ADDRESS] , що складають 2/3 частки квартири [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору дарування від 12.06.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченко А.В. зареєстрованого в реєстрі за № 2237. (а.с.16). Відповідно до довідки від 17.07.2020 року № 74770, виданої ЦНАП м. Слов`янська - за адресою: [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] . (а.с.21). Факт реєстрації відповідачів також підтверджується і відомостями з домової книги (а.с. 17-19). Як вбачається з акту від 10.07.2020 року № 220, виданого керівником комітету мікрорайону «ЖД-2», відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з 03.06.2014 року та по теперішній час. Викладене підтверджують свідки-сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Згідно з листа - відповідді відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради від 14.07.2020 року за вих. № 22-13/26 на заяву [PERSON] від 10.07.2020 року, останній було відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання відповідачів у справі - у зв`язку з відсутністю правових підстав. (а.с.7). За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку та квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. До спірних правовідносин суд не застосовує положення ст. 405 ЦК України, з огляду на те, що відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Матеріали цивільної справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідачі з позивачем пов`язані спільним побутом та мають взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. У зв`язку з вищенаведеними фактичними обставинами, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] не мешкають з 03 червня 2014 року, не є членами сім`ї позивача, а також не є особами, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому відповідачі, які своєю реєстрацією перешкоджають позивачу в користуванні його майном, мають бути позбавлені права користування житловим приміщенням, а саме - квартирою [ADDRESS] , оскільки їх право користування даним нерухомим майном перешкоджає позивачу як власнику житла розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved