Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя звернувся позивач [PERSON] із позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, держави України в особі державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30\~000,00 грн., завданої органом державної влади. В обґрунтування позову зазначав, що Красноармійською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області було видано вимогу № Ф-29769-17 про сплату позивачем суми недоїмки у частині боргу 13\~954,77 грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2019р., яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020р., вказану вимогу було\~визнано протиправною та скасовано. У зв`язку із порушенням його прав позивачем йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через відчуття тривоги, розпачу, стресу, безсонні, пов`язаними із тим, що він отримав незаконну вимогу про сплату значної для нього суми коштів. Також були порушені його нормальні життєві зв`язки, оскільки він був\~вимушений додатково звертатися за консультаціями до юристів, інших органів державної влади, а потім до судових органів за захистом своїх прав, тобто докладати додаткові зусилля для відновлення своїх прав. Представник відповідача Головного управління ДПС у Донецькій області, не погоджуючись із заявленими вимогами, подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що спірні правовідносини підлягають вирішенню у порядку адміністративного судочинства. 29.09.2020р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області за вказаним позовом було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 02.09.2020р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено справу до судового розгляду по суті та відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління ДПС у Донецькій області про передачу справи до адміністративного суду. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив задовольнити позовні вимоги. Представники відповідачів надіслали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. Судом установлено, що рішенням про результати розгляду скарги Головного управління ДФС у Донецькій області від 21.12.2016 за №736/10/05-99-10-01-12-2 залишено без змін вимогу Красноармійської державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.11.2016 №Ф-29769-17 про сплату боргу (недоїмки) та скаргу без задоволення. Відповідно до рішення Державної фіскальної служби України від 07.12.2016р.за №1730/ж/99-99-11-02-02-15 скаргу [PERSON] залишено без розгляду. Згідно з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25.10.2019р., яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020р., вимогу про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску №Ф-29769 17 від 07.11.2016р. в частині суми боргу у розмірі 13\~954, 77 грн. визнано протиправною та скасовано. Відповідно до\~ч.ч.1,2,3,4\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.\~81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 1\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. \~ Згідно п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року\~(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 вказаної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Обґрунтовуючи вимоги, позивач посилається на спричинення йому моральної шкоди, яка виявилась у його душевних стражданнях через отримання незаконної вимоги про сплату боргу (недоїмки). Позивачем не надано доказів, які б свідчили про заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру так само як і не надано доказів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, з якого розрахунку та міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди. Водночас, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності фіскальної служби не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Вищевказані рішення свідчать про реалізацію ним передбаченого\~КАС України\~права на оскарження дій суб`єкта владних повноважень та не є безумовним доказом завдання моральної шкоди такими діями. \~З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Доводи \~представника Головного\~управління \~Державної податкової\~служби у\~Донецькій області\~щодо правосуб`єктності\~сторін спору суд оцінює критично та вважає, що їх докладний аналіз є зайвим. На підставі\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року\~(зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст..ст. 23, 1174 ЦК України,

Outcome: dismissed