Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов позов від АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] звернувся до позивача з заявою б/н від 05.09.2011 з метою отримання банківських послуг. У позові зазначається, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 31.08.2020 виникла заборгованість у розмірі 33231,78 грн. за кредитним договором № б/н від 05.09.2011, яка складається з наступного: 26727,52 грн. - тіло кредиту; 6504,26 грн - відсотки. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, а тому позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.03.2021 позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 05.09.2011 в розмірі 26727,52 грн станом на 31.08.2020 та судові витрати в розмірі 1690,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. За заявою відповідача ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 08.07.2021 вказане заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду. Відповідач подав відзив на позов, у якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Позиція обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем банківської картки та зарахування на неї коштів, відсутні докази відкриття банком рахунку для зарахування грошових коштів, а позов взагалі не містить відомостей щодо розміру наданого відповідачу кредиту. Також відповідач зазначає, що позивачем безпідставно нараховані проценти за користування кредитом та безпідставно нарахована пеня. Відповідач зазначає, що за його зверненням банк надав виписку за його особовим рахунком за період з 13.02.2014 до 15.10.2020, при цьому банк повідомив, що за період до 13.04.2014 інформація щодо стану розрахунків у банку відсутня. З виписки вбачається, що за період з 13.02.2014 до 15.10.2020 позивач безпідставно стягнув з відповідача 43201,94 грн пені та відсотків за користування кредитним лімітом. Також відповідач стверджує, що за вказаний період відповідач зарахував на кредитну картку 51836,21 грн власних коштів, а витратив на свої потреби лише 35800,13 грн. Відповідач звертає увагу, що в позові не зазначено за який саме період виникла заборгованість та за який період і в якому розмірі відповідачем не було внесено грошових коштів на кредитну картку. Стверджує, що позивач нараховував не передбачені відсотки за кредитом навіть після закінчення строку дії картки, з огляду на що дійшов висновку про подання позивачем позову з пропуском строку позовної давності. Ураховуючи викладене у задоволенні позову просив відмовити, до позову застосувати позовну давність та стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3600,00 грн. У відповіді на відзив позивач фактично повторив доводи щодо особливостей укладання кредитних договорів та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, які вже були викладені у позові, при цьому жодного заперечення по суті доводів позивача висловлено не було. Щодо позовної давності банк стверджував, що позов подано в межах встановленого строку, оскільки перевипущена кредитна картка має строк дії до січня 2022 року, а позов було подано до суду у листопаді 2020 року, тому позов просив задовольнити. Про дату, час та місце розгляду справи учасники справи були повідомлені належним чином. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте матеріали справи містять клопотання з проханням слухати справу у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Усатенко В.Ю. у судовому засіданні підтримали викладену у відзиві на позов позицію щодо відмови у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дійшов наступного. Відповідач 05.09.2011 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківський послуг (далі Анкета-заява) в ПриватБанку, тобто фактично вчинив дії з метою укладення договору з позивачем. У вказаній Анкеті-заявці зазначено, що відповідач бажає отримати зарплатну картку. При цьому відсутні дані про номер такої картки, строк її дії, умови користування та плати за користування цією карткою (а.с. 11). Разом з тим, ця Анкета-заява містить підпис [PERSON] на підтвердження того, що останній був ознайомлений з Умовами та правилами банківських послуг, а також Тарифами банку та зобов`язується в подальшому регулярно ознайомлюватися на сайті позивача зі змінами у вказаних документах. Матеріали справи також містять іншу анкету-заявку, а саме Анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) від 11.03.2020 (а.с. 12-13). У цій Анкеті-заяві взагалі відсутні відомості щодо наміру відповідача отримати певний вид банківських послуг, у тому числі щодо наміру отримати банківську картку. Разом з тим, на підтвердження факту видачі відповідачу картки позивач надає довідку (а.с. 9), з якої вбачається, що відповідачу було видано три картки: 13.02.2014, 10.03.2015 та 30.08.2018. У відзиві відповідач не спростовував факту отримання та користування банківськими картками. Позивач зазначає, що спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості, про стягнення якої позивач і звернувся з позовом до суду. Із долучених до позовної заяви розрахунків вбачається, що станом на 31.08.2020 позивач визначив заборгованість відповідача за кредитним договором у розмірі 33231,78 грн., яка складається з наступного: 26727,52 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 6504,26 грн. - заборгованість за процентами. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що при укладанні договору сторони керувалися саме вказаними нормами законодавства, при цьому, формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, згідно з якими обслуговується відповідач. Суд уважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Ураховуючи викладене суд дійшов висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Анкети-заяви. Такий висновок суду узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19 від 03.07.2019, а тому інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, у матеріалах справи відсутні належні докази встановлення та погодження сторонами умов укладеного між сторонами кредитного договору, у тому числі умов щодо зміни кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), у тому числі у зазначеному банком розмірі. З огляду на це суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за процентами у розмірі 6504,26 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту суд зазначає наступне. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Як було встановлено судом, сторони не узгоджували строки повернення кредиту. За таких обставин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до приписів якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Позивач зазначав, а відповідач не заперечував, що відповідач користувався кредитними коштами, розплачувався кредитною карткою за покупки, знімав готівку та поповнював кредитний рахунок. На підтвердження своїх вимог позивач надає розрахунок заборгованості відповідача за договором від 05.09.2011 за період 13.02.2014 - 31.08.2020 (а.с. 5-8), а також банківську виписку. Разом з тим, виконаний представником позивача розрахунок не є належним доказом підтвердження розміру заборгованості, оскільки не є первинним документом. Первинним документом, отже - доказом, є відповідна банківська виписка по рахунку. Таку виписку надав банк за період з 13.02.2014 до 30.04.2020. З наданої банком виписки вбачається, що заборгованість відповідача складає 33231,78 грн. Також з виписки вбачається, що банк нараховував та включав у суму заборгованості як пеню, так і відсотки за користування кредитним лімітом та відсотки за прострочений кредит (а.с. 48-53). Разом з тим, до відзиву на позовну заяву відповідач додав банківську виписку по його особовому рахунку станом на 15.10.2020. У вказаній виписці зазначено, що за вказаним особовим рахунком усього обліковується витрат на суму 44081,42 грн, а надходжень за цей же період - 44667,01 грн. У відзиві на позов відповідач зазначав, що надходження на кредитний рахунок перевищують розмір використаних ним кредитних коштів. У відповіді на відзив позивач цей аргумент не спростовував. Відомості у наданій відповідачем виписці підтверджують доводи відповідача у цій частині. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тому саме позивач має довести наявність заборгованості відповідача, а у разі доведення її наявності - довести її розмір. Єдиним належним доказом розміру заборгованості є саме банківська виписка. Відомості з наданих позивачем та відповідачем банківських виписок є тотожними, що зрозуміло, бо вони виконувалися банком. Разом з тим, у виписці, наданій відповідачу банк додатково зазначив відомості що загального розміру використаних кредитних коштів та розміру внесених відповідачем на кредитний рахунок власних коштів. З огляду на викладене, порівнявши суму отриманих відповідачем кредитних коштів та суму повернутих ним банку на картковий кредитний рахунок грошових коштів, суд дійшов висновку що відповідачем повернуто позивачу суму у більшому розмірі, ніж було фактично використано. У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що відповідач в повному обсязі повернув позивачу суму отриманих ним кредитних коштів. Ураховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, про яку ставить питання відповідач, суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача було надано низку доказів. Так, з договору про надання професійної правничої допомоги від 11.04.2021 вбачається, що адвокатське об`єднання «Усатенко і Усатенко» взяло на себе зобов`язання в інтересах клієнта [PERSON] надавати останньому професійної правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором, а клієнт зобов`язується сплатити грошову винагороду (гонорар), а також фактичні витрати. Пунктом 4.1. вказаного договору передбачено, що розмір, порядок обчислення гонорару, підстави для його зміни, порядок його сплати визначаються додатковою угодою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, у тому числі гонорару адвоката, складається детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідний для надання правничої допомоги. До відзиву на позов було додано додаткову угоду від 15.07.2021 до вищевказаного договору про надання професійної правничої допомоги від 11.04.2021. З пункту 1 додаткової угоди вбачається, що загальна вартість професійної правничої допомоги становить 3600,00 грн, яка складається з гонорару за надання консультацій, складення заяв по суті справи, складення заяв з процесуальних питань, збір доказів тощо. У розрахунку від 15.07.2021 до договору від 11.04.2021 зазначено детальний опис наданих послуг та їхню вартість. Так, вартість опрацювання адвокатом позовної заяви та складання відзиву було оцінено у 3000,00 грн, а надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з питань надання кредиту банком, оформлення кредитного договору, порядку виконання кредитного договору оцінено у 600,00 грн, Таким чином, загальна вартість наданих правничих послуг склала 3600,00 грн. При цьому розмір гонорару за представництво Клієнта в суді та розмір витрат на проїзд до суду додатковою угодою не було передбачено. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). З огляду на викладене суд дійшов висновку, що розмір витрат на правничу допомогу у вказаному до стягнення розмірі в повній мірі відповідає принципу їх співмірності зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та розумності їхнього розміру, у зв`язку з чим зазначені витрати підлягають стягненню. Перед видаленням суду до нарадчої кімнати представник відповідача заявив про намір подати до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення докази на підтвердження додатково понесених позивачем витрат на правничу допомогу, пов`язаних з участю у судовому засіданні. На підставі статей 525, 627-629, 1054 ЦК України та

Outcome: approved