Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі позивач перебував в трудових відносинах до 03.06.2018 року, працював гірником очисного забою. 03.06.2018 року був звільнений з ДП «ВК «Краснолиманська» на підставі статі 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 червня 2019 року, позивачу встановлене професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт 11 ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, ЛН-1-11 ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше. Згідно пункту 16 акту професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: ДП «ВК «Краснолиманська», обумовленим впливом шкідливого фактора - пил, вимушена робоча поза, фізичне навантаження. Згідно пункту 17 акту причиною професійного захворювання є пил переважно фіброгенного впливу, викопне вугілля та вуглепородний пил при вмісті вугільного кремнія діоксину від 5% до 10% - фактична величина 11,7 мг/м3, при нормативному значенні 4 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 85,0%. Фізичне динамічне навантаження за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба - фактична величина 140,5 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження за участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 65,3 Вт при нормативному значенні 45 Вт. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 086241 від 16.07.2019 року, позивачу після первинного огляду встановлено третя група інвалідності та 65% втрати працездатності безстроково, встановлена потреба у додаткових видах допомоги, а саме санаторно-курортне та медикаментозне лікування. Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному. Він тривалий час пропрацював на підприємстві відповідача в умовах праці віднесеної до фактору тяжкості праці до 3-го класу 2-ї ступені. В результаті захворювання він постійно відчуває нестерпний біль у грудях, спині, поясниці у ногах та руках, з затрудненням дихання і нападами браку повітря, задишка при незначному фізичному навантажені, постійна слабкість, у нього порушено сон, що також порушує його звичайний уклад життя та спричиняє йому страждання. Він постійно проходить курс лікування для того, щоб якимось чином підтримати свій стан здоров`я. У цей час йому не під силу ніякі навантаження, він постійно відчуває сильний біль. Усе це викликає моральні страждання. У теперішній час він дуже хвора людина, практично не може обходитися без ліків. Вимушений постійно звертатися за допомогою лікарів, проходити лікування в умовах стаціонару, але його стан здоров`я не поліпшується, а напроти з кожним роком він відчуваю себе все гірше. Через загострення хвороби позивач був змушений звільнитися з роботи, проте мав намір працювати і надалі, бо його вік дозволяв би мені ще працювати, але у теперішній час не може не тільки працювати за професією, але і з трудом виконує звичайну побутову роботу. Через теперішнє становище позивача порушені його нормальні життєві зв`язки й йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. До загострення хвороби життя позивача уклалося певним чином, він працював, спілкувався з друзями, колегами по роботі, відпочивав. Тепер же його звичайний уклад життя примусово змінився, більшу частину свого часу він перебуває у лікарнях, відновлення його здоров`я неможливе. Позивач вважає, що саме діями відповідача йому спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, які є прямим наслідком шкідливих, важких та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Спричинену моральну шкоду, яка була завдана в результаті професійного захворювання, позивач оцінює в 65 000 грн. і просить вказану суму стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою суду від 02 червня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник адвокат Безрук В.Л. подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність. У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують, його права та законні інтереси. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. На думку представника відповідача, позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникненню профзахворювання у позивача. Згідно п. 19 акту форми П-4 від 18.06.2019 року зазначено, «у зв`язку з тривалим часом роботи на підприємстві вугільної галузі, виявити осіб, які порушили законодавство України з ОП, що призвело до даного профзахворювання, неможливо». Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві було роз`яснено під розпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Таким чином, весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров`я позивача не було зафіксовано. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача відсутні докази протиправних дій відповідача, що спричинили втрату позивачем працездатності, та могли б бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 16.07.2019 року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 % по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Представник відповідача звертає увагу суд на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Позивач перший раз звернувся за мед. допомогою з приводу на попереково- крижову радикулопатії в 2010 році, з приводу хронічного бронхіту з 2016 року (згідно виписки № 48 від 18.01.2019 року, яка долучена до позовної заяви ). Підтверджень, що позивач хворів на профзахворювання, коли працював на ДП «ВК «Краснолиманська», або регулярно звертався за мед\-допомогою в медзаклади у період своєї праці не має. Медогляди позивачем в період праці пройдені без зауважень на хр. захворювання, до роботи «ПРИДАТНИЙ», на «Д» обліку не перебував. Позивач дійсно умисно погіршував свій стан здоров`я, лише у 2019 році звернувся за мед. допомогою по встановленню проф.захворювання та довів до 65 % втрати працездатності, бо знав про свій стан здоров`я, але продовжував багато років працювати у вугільному підприємстві. Відповідного підтвердження виписки фахівців профпатологічного відділення та призначеного рекомендованого лікування позивачем до матеріалів справи зовсім не долучено, що визиває сумнів, що позивач дотримується рекомендацій лікарів, немає також і висновку МСЕК або інших медичних органів про спричинення позивачу моральної шкоди, її глибини та негативних наслідків, які мали б бути підставою для відшкодування моральної шкоди позивачем суду не надано. Представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював на ДП «ВК «Краснолиманська» з 10.01.2007 року. 03.06.2018 року звільнений за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.7-8). Таким чином, на підприємстві відповідача позивач працював 11 років 04 місяці 23 дні і, як вказано в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 червня 2019 року, стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 33 роки 11 місяців 28 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 18.06.2019 року, в пункті 16 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: ДП «ВК «Краснолиманська», вплив шкідливого фактору - фізичне навантаження, вимушена робоча поза, пил. У пункті 17 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання - пил переважно фіброгенного впливу: викопне вугілля та вуглепородний пил при вмісті вугільного кремнія діоксину від 5% до 10% - фактична величина 11,7 мг/м3, при нормативному значенні 4 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 85,0%. Фізичне динамічне навантаження за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба - фактична величина 140,5 Вт, при нормативному значенні 90 Вт, фізичне динамічне навантаження за участю м`язів рук та плечового поясу - фактична величина 65,3 Вт при нормативному значенні 45 Вт (а.с.9-10). Згідно з медичним висновком про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 12/286 від 02 квітня 2019 року та випискою № 94 від 15.02.2019 року із медичної картки стаціонарного хворого, позивачу було поставлено наступний діагноз: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії загострення з вираженим статико-динамічним порушенням, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, рецидивуючий перебіг; хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, прикореневий та нижньодольовий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійне, встановлене вперше (а.с.12,13). 16.07.2019 року згідно довідок Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА № 086241 та Серії 12 ААБ № 062903, позивачу безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні, рекомендовано «Д» спостереження невролога та пульмонолога (а.с.17, 18). Позивач періодично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з діагнозом попереково-крижовий радикуліт з больовим та м`язово-тонічним синдромами (а.с. 14,15-16). Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно д ост. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у травні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial