Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 29.03.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50\~000 грн. На підтвердження укладання договору було складено розписку, в якій відповідач зобовязується повернути борг до 10.04.2013 року. На сьогоднішній день відповідач не виконав умови договору позики, у звязку із чим сума заборгованості за договором складає 90 927, 7 грн., де\~ сума основного боргу становить 50\~000 грн., інфляційні нарахування 40\~927, 7 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 4\~487, 67 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання зявився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав. 29.03.2013 року було складено письмову розписку про отримання [PERSON] у [PERSON] позики у сумі 50 000 грн. із обовязком повернути грошові кошти до 10.04.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4 ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем розрахована заборгованість відповідача за договором про надання позики, що підтверджується письмовою розпискою, згідно з якою заборгованість [PERSON] становить 90 927, 7 грн., яка складається із основного боргу у розмірі 50 000 грн.; із трьох процентів річних у сумі 4 487, 67 грн.; із інфляційних втрат у розмірі 40 927, 7 грн. Таким чином, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязання і борг не повертає, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved