Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

До суду звернувся позивач із зазначеним позовом до відповідачів, відповідно до якого просив суд стягнути з [PERSON] та з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 9830,06 грн. та сплачений судовий збір. (а.с.76-77) Свої позовні вимоги мотивував тим, що 30.03.2012 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Сіат», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Автомобіль марки «Toyota», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження, що підтверджується страховим актом № 29236Р/40/2012 від 07.11.2012 року та № 18475Р/40/2013 від 28.08.2013 року. На момент дорожньо-транспортної пригоди між [PERSON] та позивачем був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 09.12.2011 року № АВ/0538718, згідно умов якого позивач застрахував цивільну відповідальність перед третіми особами при використанні транспортного засобу «Сіат», д.н.з. [NUMBER]. 22.05.2012 року [PERSON] звернулась до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку. На підставі страхового акта та заяви [PERSON] позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 9830,06 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 108071 від 29.08.2013 року та № 65327 від 20.11.2012 року. Відповідачем не було повідомлено ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» про настання страхового випадку у строки, передбачені ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 20.11.2013 року позивач направив [PERSON] лист № 139 з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, однак кошти сплачені на вимогу не були у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду. Представники позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Пояснила суду, що [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувалась, ніколи автомобілем марки «Сіат», д.н.з. [NUMBER]. не керувала, лист від ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» № 139 в матеріалах справи відсутній, а наявний лист від A.S.A. GROUP, не від позивача, при цьому будь-яких договорів про передачу прав вимоги у матеріалах справи не міститься. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.03.2012 року о 10-10 год. [PERSON], рухаючись в м. Києві на перехресті пр. Оболонський - Г. Дніпра, керуючи автомобілем марки «Сіат», д.н.з. [NUMBER], залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва № 3-2882/2012 від 12.04.2012 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с. 75) Згідно страхових актів № 29236Р/40/2012 від 07.11.2012 року та № 18475Р/40/2013 від 28.08.2013 року (а.с. 11-12) та звіту про визначення вартості матеріального збитку від 07.08.2012 року вих. С12-475 ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Тойота», д.н.з. [NUMBER] складає 9830,06 грн. (а.с. 21-35) Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Як вбачається з матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини відповідача [PERSON], яка на відповідній правовій підставі керував автомобілем марки «Сіат», д.н.з. [NUMBER]. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Сіат», д.н.з. [NUMBER]. застрахований згідно полісу № АВ/0538718, наданого страховою компанією ПрАТ «Страхова група «ТАС» з 14.12.2011 року по 10.12.2012 року. Страхувальником згідно полісу є [PERSON]. Страхова сума (ліміт) відповідальності за даним полісом становить: - ліміт по життю та здоров'ю у розмірі 100 000,00 грн.; - ліміт по майну у розмірі 50 000,00 грн. (а.с 5) Згідно із положеннями ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно підпункту 38.1.1. г) ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ДТП) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто, зазначена стаття передбачає наявність права у страховика на пред'явлення регресного позову, за умови порушення особою обов'язку, визначеному у підпункті 33.1.2. 1 статті 33 Закону. Згідно п.п. 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ДТП), учасники ДТП обов'язані вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Позивачем не доведений факт порушення відповідачем як страхувальником вимог п.п. 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 вищезазначеного Закону. Суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки згідно полісу серії № АВ/0538718, наданого страховою компанією ПрАТ «Страхова група «ТАС» з 14.12.2011 року по 10.12.2012 року, цивільно правова відповідальність відповідача застрахована. ДТП відбулось 30.03.2012 року, у межах строку дії зазначеного полісу. Страхова сума (ліміт) відповідальності за даним полісом становить 50 000,00 грн., що покриває завдані матеріальні збитки спричинені позивачу у розмірі 9830,06 грн. Отже, розмір шкоди завданий позивачу підлягає виплаті саме страховиком, оскільки судом не встановлено будь-яких дій або бездіяльності відповідачки які б привели до збільшення розміру завдання шкоди, що настала в результаті ДТП.

Outcome: dismissed