Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За час перебування у шлюбі придбано кв. [ADDRESS], яка на даний час належить на праві приватної спільної часткової власності йому та відповідачу. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2011 визнано право власності за кожним із подружжя по 12 частини спірної квартири, однак в квартиру він потрапити не може, оскільки відповідач не надає ключі від квартири та не відчиняє двері. Зокрема, у встановленому законом порядку не може зареєструвати право власності на спірне майно за відсутності оригіналу технічного паспорту та неможливістю доступу до квартири, у зв'язку з чим позбавлений можливості розпоряджатись своєю власністю. Просить вселити, зобов'язати відповідача не чинити йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, встановити порядок користування квартирою, виділивши йому, позивачу, житлові кімнати площею 11,8 кв.м. та площею 11,7 кв.м. та відповідачу - житлові кімнати площею 11,8 кв.м. та площею 17,9 кв.м., посилаючись на те, що такий порядок є найбільш наближеним до ідеальних часток власників. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначили також і щодо неможливості самостійно дійти згоди щодо користування спірною квартирою. Пропозиції відповідача щодо мирного врегулювання спору тривають декілька років. Зокрема, позивач змушений орендувати житло у зв'язку з неможливістю користування своєю власністю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що позивач має намір продати квартиру, і саме з цією метою бажає вселитись і визначити порядок користування квартирою. Однак позивач має нову дружину, яка забезпечена житлом, тому не має доцільності визначатися з порядком користування квартирою та відсутністю підстав для вселення його у спірне житло. Неодноразово пропонувала продати іншу квартиру, яка належить її матері та купити позивачу окреме житло, однак останній відмовляється від пропозицій. Правових підстав щодо невизнання позову, в судовому засіданні не зазначила. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2011, яке набрало законної сили, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності у рівних частинах по 12 частині кв. [ADDRESS] на кожного. (а.с.10-12) На даний час у квартирі зареєстровані сторони та їх діти (підтвердженням є довідка Ф-3 - а.с.5), однак проживають у квартирі лише відповідач з дітьми. Що стосується визначення порядку користування житловим приміщення, у відповідності до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд та згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як встановлено в судовому засіданні, кв. [ADDRESS] має загальну площу 95,3 кв.м, житлову площу 53,2 кв.м, ізольовані жилі кімнати площею 11,8 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером « 2»), площею 11,7 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером « 4»), площею 11,8 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером « 6») та площею 17,9 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером « 10»), що підтверджується технічним паспортом квартири. (а.с.6-9) п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.21995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасників цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 316-317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За таких обставин, спірна кв. [ADDRESS] належить кожному з подружжя в рівних долях. Сторони та їх діти зареєстровані у спірній квартирі та не позбавлені права користування нею. Оскільки виділ квартири кожному власнику в натурі неможливий, а встановлення порядку користування квартирою не порушує права власності кожного з власників, не зменшує частки кожного з власників у спільній власності та є єдиним вирішенням виниклого між ними спору, позовні вимоги позову щодо визначення порядку користування жилим приміщенням, а саме щодо виділення ізольованих жилих кімната площею 11,8 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером « 2») та площею 11,7 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером «4») - позивачу, ізольованих жилих кімнат площею 11,8 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером «6») та площею 17,9 кв.м. (позначена в технічному паспорті під номером « 10») - відповідачу, є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, оскільки такий порядок користування в квартирі не призведе до істотного погіршення житлових умов сторін та не порушить їхні житлові права. Місця загального користування залишити у спільному користуванні сторін. Судом також встановлено, що відповідач чинить перешкоди в користуванні позивачем спірною квартирою, а саме не надає ключі від квартири, не відчиняє двері, що підтверджується висновком по матеріалам ЕО №12060 від 25.03.2014, затвердженим Деснянським РУГУ МВС України в м. Києві, де зазначено [PERSON] про неможливість потрапляння у квартиру. Зокрема, в судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала факт передачі їй ключів [PERSON] після розірвання шлюбу, після чого ключі від квартири нею не надавалися та не заперечувала факт неможливості потрапляння позивача у квартиру за відсутності у нього ключів, при цьому вказала, що діти можуть давати можливість входити в квартиру. У заяві, завіреній приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, [PERSON] - син сторін зазначає про те, що мати - [PERSON] всіляко перешкоджає можливості батька проживати в квартирі. Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку і про задоволення вимог позивача [PERSON] щодо зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод у користуванні кв. [ADDRESS] та вселенні [PERSON] в спірну квартиру. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved