Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до ТОВ «Терракс» ЛТД (код ЄДРПОУ-32428789) про стягнення неустойки та пені за прострочення виконання зобовязань у сумі 333715,41грн., зазначаючи, що 06 липня 2005 року між [PERSON] (надалі-позивач) та ТОВ «Терракс» ЛТД (надалі відповідач) були укладені договори комісії №109, 109П на будівництво обєкта нерухомості згідно яких, відповідач зобовязався здійснити дії для будівництва обєкта нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу з метою передачі у власність позивачу, апартаментів під будівельним номером №167, загальною площею 123,4 кв.м. розташованих на 12 поверсі 20-ти поверхової секції сімейно-оздоровчого комплексу у м. Одеса, 8 станція Великого [PERSON], пров. Морський,2, а також місця для паркування авто №40. Згідно договору, строк передачі обєкта нерухомості був визначений як 25.12.2007 року, до настання якого відповідач зобовязався здати будинок в експлуатацію і протягом 45 днів з моменту введення будинку в експлуатацію передати у власність [PERSON] обєкт нерухомості апартаменти та місце для паркування авто.Проте відповідач вказане зобовязання по передачі апартаментів та місця для паркування авто у власність позивача не виконав, будівництво не завершено, до експлуатації обєкт нерухомості не введено. Тому згідно п.7.2. договорів комісії, за затримку у виконанні зобовязання з передачі апартаментів та місця для паркування, відповідач зобовязаний сплатити неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості апартаментів та місця для паркування за кожен день прострочки. З урахуванням річного строку давності щодо стягнення неустойки, позивач вважає, що у нього виникло право на отримання від відповідача штрафних санкцій у сумі 282463,00 грн. Також посилався на Закон України №1023-XII «Про захист прав споживачів», а саме ч.5 ст.10 вказаного Закону, яким передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. Таким чином 3% пені, розраховані в порядку ч.5 ст.10 Закону України №1023-XII «Про захист прав споживачів» складають 25625,83грн. В подальшому позивач звернувся до суду із уточненою позовною заявою не змінюючи предмету та підстав позову уточнив загальну суму стягнення неустойки та пені за прострочення виконання зобовязань, таким чином зменшивши ціну позову до 295599,43грн., з яких пеня розрахована відповідно до ч.5. ст.10 Закону України №1023-XII «Про захист прав споживачів» за договором комісії №109 від 06.07.2005р. склала -21443,89 грн., пеня розрахована відповідно до ч.5. ст.10 Закону України №1023-XII «Про захист прав споживачів» за договором комісії №109П від 06.07.2005р. склала 3174,15 грн.. Неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за затримку в передачі апартаментів за договором №109 від 06.07.2005р. у сумі 236042,23 грн., та неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за затримку в передачі паркувального місця за договором №109П від 06.07.2005р. у сумі -34939,16грн. У судовому засіданні, представник позивача адвокат [PERSON], доводи позовної заяви підтримав, просив стягнути з відповідача пеню та неустойку в розмірі 295599,43 гривень. Представник відповідача ТОВ «Терракс» ЛТД у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, надав суду письмові заперечення де зазначив, що за умовами укладеного договору, відповідальність комісіонера за затримку в передачі апартаментів настає зі спливом 45 днів, які починають свій перебіг з дня введення обєкту будівництва до експлуатації. Оскільки будівництво триває, відповідно не введено до експлуатації обєкт будівництва, термін у 45 днів, за порушення якого передбачена відповідальність, не почав свій перебіг.\~Зазначав, що передача апартаментів комітенту здійснюється тільки після внесення комісіонеру всієї суми договору, чого зроблено не було, насправді сплачено 94,74% ціни договору, а ні 95,21 як зазначає позивач. Окрім того, зазначав, що за невиконання чи неналежне виконання умов договору винна сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні збитки, завдані таким невиконанням чи не належним виконанням умов договору. В свою чергу позивачка не надала жодного підтвердження про збитки, які вона понесла. Також зазначав, що Закон України «Про захист прав споживачів», до правовідносин, які виникли за договором комісії, не застосовується, оскільки сімейно-оздоровчий комплекс не є житловим будинком, а згаданий Закон застосовується лише при будівництві житла. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню\~з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД э замовником будівництва Сімейно-оздоровчого комплексу на 8-й станції [PERSON] у м. Одесі та виступає комісіонером за укладеними договорами комісії. За договором комісії комісіонер зобовязується за дорученням комітента за плату вчинити один або декілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Комітент зобовязаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обовязку перед третьою особою. Реалізація доручення комітента за укладеними договорами комісії здійснюється комісіонером шляхом укладання з відповідними організаціями та підприємствами договорів на проведення будівельних та інших робіт, необхідних для спорудження обєкта нерухомості та вводу його до експлуатації та передачі апартаментів від комісіонера комітенту у власність. Відповідно до договорів комісії №109,109П від 06 липня 2005р. комісіонер в особі ТОВ «ТЕРРАКС» ЛТД зобовязувався за плату та в тому числі за рахунок комітента в особі [PERSON], здійснити усі фактичні та юридичні дії, необхідні для будівництва обєкта нерухомості сімейно оздоровчого комплексу цілорічної дії, розташованого в районі 8-ї станції [PERSON] у м. Одесі, пр. Морський, 2. Зазначені договори було укладено з ціллю передачі у власність комітенту, частини вказаного обєкта нерухомості, а саме апартаментів за будівельним №167, розташованих на 12 поверсі 20-ти поверхової секції сімейно оздоровчого комплексу, а також місця для паркування №40, за що комітент сплачує комісіонеру комісійну плату, що складає 0,5 % від загальної ціни договору. Порядок розрахунків за вказаним договором зазначений у додатках №1 та №2 до вказаних договорів, які є невідємною їх частиною. Пунктом 2.3. договору комісії передбачено, що у власність комітенту апартаменти передаються продовж 45-ти днів з моменту вводу до експлуатації обєкта нерухомості на підставі акту прийому-передачі. П.4.2. договору комісії встановлено, що передача апартаментів комітенту здійснюється тільки після внесення комісіонеру всієї суми договору. Таким чином відповідальність за прострочення виконання зобовязання відповідача щодо передачі апартаментів позивачу виникне тоді, коли обєкт будівництва буде введено до експлуатації, позивач виконає умови договору про повну сплату вартості апартаментів, а відповідач в свою чергу не передасть комітенту апартаменти після спливу терміну у 45-днів визначеного п.2.3. вищевказаних договорів комісії. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до приписів ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 612 ЦК України встановлено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно зі ст. 549 Цивільного Кодексу України, штраф та пеня це один і той самий вид цивільно-правової відповідальності, а також один і той самий засіб забезпечення виконання зобовязань.Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Так, штраф - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК). А тому одночасне застосування і пені, і штрафу за одне й те саме порушення свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно п.4.1. реалізація доручення Комітента по вказаним договорам комісії здійснюється в строк до 25 грудня 2007 року, по закінченню вказаного строку, комісіонер зобовязується здати в експлуатацію закінчене будівництво сімейно-оздоровчого комплексу та протягом 45 днів передати у власність комітенту апартаменти. Розділом 7 договорів передбачена відповідальність сторін у разі порушення зобовязання. При цьому за п.7.1. у разі невиконання чи неналежного виконання зобовязань винна сторона зобовязана відшкодувати іншій стороні завдані цим збитки. За п.7.2. договору за затримку у передачі апартаментів у встановлений умовами договору строк, а саме впродовж 45 днів з моменту введення в експлуатацію обєкта нерухомості, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної вартості не переданих вчасно апартаментів за кожний день прострочення. Таким чином, сторони договору розмежували передбачені\~ст. 611 ЦК України\~види відповідальності за порушення зобовязання, а саме: у разі невиконання чи неналежного виконання зобовязань за договором на винну сторону покладається відшкодування завданих цим збитків, а за прострочення передачі уже введених в експлуатацію апартаментів у встановлений строк на винну сторону покладається обовязок сплатити позивачу неустойку у вигляді пені за кожний день прострочення. Та сплата пені водночас не звільняє від обовязку відшкодувати збитки. Аналізуючи правову природу укладеного договору комісії, слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Разом з тим, згідно предмету договору, відповідач зобовязаний здійснити юридичні та фактичні дії з будівництва сімейно-оздоровчого комплексу, приміщення якого не можуть вважатись житлом. Також, суд вважає, що на виниклі між сторонами правовідносини Закон України «Про захист прав споживачів», не розповсюджується. Так, п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII Закон України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Аналіз вищезазначеного положення закону дає підстави зробити висновок про те, що цей Закон дійсно регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва саме житла для власних потреб. Проте, згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, будівлі для оздоровчого призначення, а також сімейні табори відпочинку відносяться до категорії нежитлових будівель. Таким чином, сплачені кошти не залучені позивачем для будівництва житла для власних потреб, а відтак підстави для застосування Закону України «Про захист прав споживачів»\~відсутні. Окрім того, виконання вказаного зобовязання не є одномоментним, передання коштів комітентом здійснюється як для оплати послуг комісіонеру, так й для забезпечення здійснення певних, обумовлених договором дій, при цьому момент здійснення такої оплати забезпечення, повинен передувати моменту виконання масиву дій за договором комісії. Так згідно умов договору комісії №109 від 06 липня 2005р. ціна (вартість) апартаментів з урахуванням комісійної винагороди комісіонера складає 752123,00 гривень. Сторонами також визначено еквівалент умовних розрахункових одиниць, які виражені у дарах США, еквівалент яких в договорі визначений у 141910,00 доларів США. Як встановлено судом, та підтверджено сторонами по справі, позивачем за договором комісії №109 від 06 липня 2005р. сплачено на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 712534,71 грн., що у процентному співвідношенні до ціни договору складає 94,74% (712534,71/752123,00*100=94,74%). Оскільки укладеним договором комісії передбачений порядок оплати забезпечення фактичних та юридичних дій, який не був виконаний позивачем в повному обсязі, суд вважає, що у відповідача не виник обовязок передачі апартаментів позивачу, що зазначені в п.1.4 договору комісії, а відтак не виник обовязок сплати пені, нарахованої в тому числі в порядку встановленому\~Законом України «Про захист прав споживачів».

Outcome: dismissed