Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом, звернулася [PERSON] та просила позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо її дитини: [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в березні 2019 року залишила свого сина та поїхала в невідомому напрямку. На даний час її місцезнаходження невідоме. Також позивач просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, клопотання про розгляд справи за її відсутності не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Орган опіки та піклування Миронівської районної державної адміністрації Яблунівська О.Є. підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити. Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Росавської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] являється донькою [PERSON] . 15 червня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб про що ВДРАЦС Лановецького районного управління юстиції у Тернопільській області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Батько неповнолітнього [PERSON] помер [INFO] . Відповідач [PERSON] в березні 2019 року залишила свого сина та поїхала в невідомому напрямку. На даний час місцезнаходження її невідоме. [PERSON] належним чином не виконувала свої батьківські обов`язки ще за час проживання з сином в с. Росава, не доглядала за сином, переклавши свою відповідальність за виховання та утримання сина на позивача. На даний час утримання та вихованням малолітнього [PERSON] повністю займається позивач. Малолітній [PERSON] , [INFO] являється інвалідом дитинства перебуває на обліку «Д» з діагнозом «Синдром Дауна». Дитина потребує особливого догляду та виховання, а також матеріальних витрат на профілактичне лікування. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15 червня 2010 року виданого Верещаківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження виданого виконавчим комітетом Верещаківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області 05 вересня 2013 року, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Верещаківської сільської ради Лановецького району Тернопільської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 11 вересня 2019 року комісія провела обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , яка на протязі 5-х місяців не проживає в [ADDRESS] , участі вихованні дитини не приймає, кошти на утримання дитини не виділяє. ЇЇ син [PERSON] являється інвалідом дитинства, постійно потребує догляду та коштів на лікування. На даний час доглядом за дитиною за відсутністю матері являється його бабуся [PERSON] , яка опікується ним і не отримує пенсії (а.с. 13). Відповідно до довідки виданої Комунальним некомерційний підприємством Миронівської районної ради Київської області «Миронівський районний центр Первинної медико-санітарної допомоги» Миронівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON] , [INFO] перебуває на «Д» обліку» з діагнозом Синдром Дауна є інвалідом дитинства (а.с.14). Згідно довідки виданою виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області № 681 від 11 вересня 2020 року [PERSON] , 1980 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки виданої виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області № 680 від 11 вересня 2019 року [PERSON] , 1980 року народження, дійсно на протязі 5-х місяців не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно довідки виданої виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області № 679 від 11 вересня 2019 року [PERSON] , 2013 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Як вбачається з довідки виданої виконкомом Росавської сільської ради Миронівського району Київської області № 650 від 25 вересня 2019 року [PERSON] не зверталася до виконкому Росавської сільської ради по питаннях зустрічей зі своєю дитиною [PERSON] , 2013 року народження (а.с. 18). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] залишила свого малолітнього сина та поїхала в невідомому напрямку, належним чином не виконувала свої батьківські обов`язки ще за час проживання з сином с. Росава, недоглядала за сином. Орган опіки та піклування Миронівської райдержадміністрації 24 грудня 2019 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дитини: [PERSON] , [INFO] . Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім`ї якої проживає дитина. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дитини протягом майже одного року з бабусею без догляду матері. Відповідач під час розгляду справи, незважаючи на надання їй судом часу для підтвердження наявності у неї належних умов для проживання та виховання дтини, таких доказів суду не надала, а тому суд приходить до висновку, що особисте виховання відповідачем дитини буде негативно впливати на її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття ними освіти, підготовки до самостійного життя. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 11 листопада 2019 року. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved