Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 17 листопада 2017 року із вказаним позовом звернулася представник позивача [PERSON] та просила суд визнати за позивачем [PERSON] право власності у порядку спадкування на житловий будинок № 20 по вулиці Шевченка в селі Потік, Миронівського району, Київської області, загальною площею 71,20 кв. м., житловою площею 18,50 кв. м., що складається з веранди, комори, коридора, кухні, двох житлових кімнат та комори з відповідними господарськими будівлями і спорудами, а саме: погріба під частиною будівлі, веранди, прибудови, сарая-прибудови, сарая-літньої кухні, сарая, хвіртки, воріт та огорожі, після смерті 15 березня 2009 року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15 березня 2009 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема житловий будинок 1953 року забудови, загальною площею 741,20 кв. м., житловою площею 18,50 кв. м., що складається з веранди, комори, коридора, кухні, двох житлових кімнат та комори з відповідними господарськими будівлями і спорудами, а саме: погріба під частиною будівлі, веранди, прибудови, сарая-прибудови, сарая-літноьої кухні, сарая, хвіртки, воріт та огорожі, загальною інвентаризаційною вартістю 50283 гривні, що розташовані за адресою: вулиця Шевченка, буд. 20, с. Потік, Миронівського району, Київської області. Будучи спадкоємцем померлого за заповітом, позивач належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину не мають змоги, оскільки у померлого відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. У судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечила. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови , що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. У випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду ро його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернулася за судовим захистом у звязку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 15 березня 2009 року, права на отримання у власність житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Потік, вулиця Шевченка, 20 (а.с. 19). У судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК № 152560, виданим 17 березня 2009 року виконкомом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 4 (а.с. 6). Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 03 липня 2002 року склав заповіт, зареєстрований в реєстрі під номером 31, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право він заповів [PERSON] (а.с. 45). Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлого 15 березня 2009 року [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини вона має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за його життя, згідно заповіту. В встановлений\~статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач звернулася до державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їй було відмовлено, у звязку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, що підтверджується\~ матеріалами\~\~ спадкової справи. Спадковим майном є житловий будинок № 20 по вулиці Шевченка в селі Потік, Миронівського району, Київської області, загальною площею 71,20 кв. м., житловою площею 18,50 кв. м., що складається з веранди, комори, коридора, кухні, двох житлових кімнат та комори з відповідними господарськими будівлями і спорудами, а саме: погріба під частиною будівлі, веранди, прибудови, сарая-прибудови, сарая-літньої кухні, сарая, хвіртки, воріт та огорожі. Житловий будинок був побудований у 1953 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 23 жовтня 2017 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 7-11). Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно зі ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтею 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що будинок під номером 20 по вулиці Шевченка села Потік Миронівського району Київської області був побудований на земельній ділянці, призначеній для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в розмірі 0,25 га що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ №288449 від 13 квітня 2005 року (а.с. 17). Також за життя покійний [PERSON] був власником земельної ділянки, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,0465 га, яка належала на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серії ЯБ № 288450 від 13 квітня 2005 року (а.с. 18). Із довідки [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 18 червня 2010 року № 239 вбачається, що згідно погосподарської книги № 3 виконкому сільської ради\~ житловий будинок, який знаходиться в селі Потік, по вулиці Щорса 39 а, Миронівського району, Київської області належить [PERSON], який помер 15 березня 2009 року (а.с. 20). Рішенням другої сесії [PERSON] сільської ради сьомого скликання від 24 листопада 2015 року № 14-02-УІІ вулицю Щорса перейменовано на вулицю Шевченка, також змінено нумерацію будинків, будинок № 39 а на будинок № 20. Дана інформація підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 31 жовтня 2017 року № 02-33/478. За правилами статті 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Оскільки позивач, будучи спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, має перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує її право власності на спадкове майно, порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved