Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна [PERSON] про виділ їй в натурі в окреме домоволодіння 18/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , припинення права спільної часткової власності на вказане домоволодіння та визнання за нею права приватної власності. На обґрунтування вимог позову зазначено, що позивачці на праві спільної часткової власності на підставі договору дарування належить 18/100 частин житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорядженнями подвір`я, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0472 га. На вказану частку нерухомого майна припадають: частина житлового будинку літ.Б-1, а саме: житлові кімнати 5-1, 5-2, 5-3, житловою площею 43,5 кв.м., житлова прибудова літ. Б1-1, житловою площею 16,2 кв.м., а усього житловою площею 59,7 кв.м., нежитлова прибудова літ.Б2-1, цокольний поверх літ.Б1/п, цокольний поверх літ.Б2/п, усього загальною площею 138,5 кв.м., ганок літ.б5, гараж літ. О-1, навіс літ.П-1, огорожа №4, ворота №5 та вимощення ІІ. Іншими співвласника вказаного об`єкту нерухомо майна є [PERSON] , [PERSON] , Маріупольська міська рада. У 2019 року позивачка звернулась до головного управління містобудування та архітектури Маріупольської міської ради Донецької області, у результаті чого 18/100 частин вказаного домоволодіння було присвоєно було присвоєно адресу: [ADDRESS] . На замовлення позивачки ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» було виготовлено технічний паспорт на належний їй об`єкт нерухомого майна та надано висновок про можливість виділу 18/100 частини домоволодіння в окремий об`єкт нерухомого майна. Після звернення до нотаріуса за для здійснення виділу її частки в натурі, позивачці було роз`яснено про можливість виділу частки лише за участі та згоди усіх співвласників домоволодіння шляхом укладення відповідного договору. Оскільки наразі позивачці не відомо місцезнаходження співвласника [PERSON] , а у Маріупольської міської ради відсутні правовстановлюючі документи на належну їм частку, з метою можливості в повній мірі реалізовував своє право власності на майно, яке перебуває в частковій власності з відповідачами, позивачі просили виділити в натурі їх частку домоволодіння. Ухвалою суду від 07 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. 03.08.2021 року на адресу суду від представника Маріупольської міської ради за довіреністю Драпак Е.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив розглянути справу за наявними у справі матеріалами та винести рішення у відповідності до Закону. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог з проханням розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що обидва позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі договору дарування частин житлового будинку від 22.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Л.М., зареєстрованому в реєстрі за №321, [PERSON] подарувала [PERSON] 18/100 частини житлового будинку [ADDRESS] . З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо прав власності за адресою: [ADDRESS] вказаного домоволодіння на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , 68/100 [PERSON] , 1/20 [PERSON] .. Відповідно до наказу начальника головного управління містобудування і архітектури Маріупольської міської ради Овчаренко Н.С., об`єкту нерухомого майна (18/100 частини) за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової приватної власності [PERSON] , присвоїно адресу: [ADDRESS] . Зазначене підтверджено також Витягом із бази даних Реєстру адрес. Як вбачається з висновку ККП «МБТІ - Маріупольська нерухомість» від 11.11.2020 року, 18/100 частин домоволодіння, яка складається з частки житлового будинку літ.Б-1, а саме: житлових кімнат 5-1, 5-2, 5-3, житловою площею 43,5 кв.м., житлової прибудови літ. Б1-1, житловою площею 16,2 кв.м., нежитлової прибудови літ.Б2-1, усього загальною площею 138,5 кв.м., ганку літ.б2, цокольного поверху літ.Б1/п, цокольного поверху літ.Б2/п, гараж літ. О-1, навісу літ.П-1, огорожі №4, воріт №5, вимощення ІІ. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України, за яким право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку , встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України). Згідно ч.3 ст.357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. За правилами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з частиною 3 вказаної статті у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» передбачено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у відповідності до п. 7 зазначеної вище Постанови, в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Верховним Судом України у справі № 6-12цс13 від 03.04.2013 року викладено правову позицію, де зазначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно п.56 постанови Кабінету міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються, зокрема, договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказані положення та встановлені обставини, а також з урахуванням надання достатніх належних та допустимих доказів, суд вважає, що позовні вимоги, як по первісному, так і по зустрічному позову, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачами при зверненні до суду з відповідними позовами не заявлено вимоги щодо стягнення з відповідачів судового збору, такі вимоги не були заявлені і під час судового засідання, то суд залишає сплачений ними при зверненні до суду судовий збір, за рахунок позивачів.

Outcome: approved