Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що при дослідженні документів з метою оформлення пенсії на загальних підставах було встановлено, що в архівній довідці, яка видана по документах архівного фонду «колективне сільськогосподарське підприємство «13-річчя Жовтня» с. Новопідгородне, Межівського району, Дніпропетровської області про стаж роботи (вихододні) за період з 1976 року по 1978 рік відомостей про роботу [PERSON] не виявлено, проте за вказаний період в документах значиться « [PERSON] ». Крім того в трудовій книжці серії [NUMBER] , яка заповнювалася 9 березня 1981 року в Павлоградському АТП - 03570, прізвище заявника спочатку зазначено, як « [PERSON] » потім виправлено на правильне « [PERSON] », але виправлення не завірили належним чином. В трудовій книжці колгоспника №б/н, яка заповнювалася 5 березня 1977 року в колгоспі «13-річчя Жовтня» на першій сторінці відсутня печатка підприємства, вона стоїть на другій сторінці у відомостях про роботу, що також створює перепони. В атестаті №7611, що виданий Сільським професійно-технічним училищем №6 с. Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області про навчання, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено, як « [PERSON] », тобто прізвище зазначене українською мовою, а ім`я та по батькові російською, що також створює проблеми стосовно належності документу. Вищезазначені документи заповнювалися та видавалися за часів СРСР, підприємствами та установами які, в даний час не існують, тобто внести виправлення в них не є можливим, що унеможливлює подальше оформлення пенсії, тому заявник просить суд встановити факт належності йому вказаних вище документів. У судове засідання заявник не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності на задоволенні заяви наполягав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі\~неявки в\~судове засідання\~всіх осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~чи в\~разі,\~якщо відповідно\~до положень\~Кодексу розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~засобу не\~здійснюється.\~У зв`язку\~з чим,\~на підставі\~ст.\~247\~ЦПК України,\~суд вважає\~за можливе\~розглянути справу\~без фіксування\~судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задовольнити з огляду на наступні встановлені факти та обставини. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно копії архівної довідки №М-284-20, яка видана по документах архівного фонду «колективне сільськогосподарське підприємство «13-річчя Жовтня» с. Новопідгородне, Межівського району, Дніпропетровської області про стаж роботи (вихододні) за період з 1976 року по 1978 рік, вбачається, що відомостей про роботу [PERSON] не виявлено, проте за вказаний період в документах значиться « [PERSON] ». Крім того в трудовій книжці серії [NUMBER] , яка заповнювалася 9 березня 1981 року в Павлоградському АТП - 03570, прізвище заявника спочатку зазначено, як « [PERSON] » потім виправлено на правильне « [PERSON] », але виправлення не завірене належним чином. В трудовій книжці колгоспника №б/н, яка заповнювалася 5 березня 1977 року в колгоспі «13-річчя Жовтня» на першій сторінці відсутня печатка підприємства, вона стоїть на другій сторінці у відомостях про роботу, що також створює перепони. В атестаті №7611, що виданий Сільським професійно-технічним училищем №6 с. Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області про навчання, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено, як « [PERSON] », тобто прізвище зазначене українською мовою, а ім`я та по батькові російською. Вказані обставини у свою чергу ставлять під сумнів належність заявнику зазначених документів. Належність вказаних документів заявнику [PERSON] , підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями документів, а саме: копією паспорта серії [NUMBER] , копією довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, копією військового квитка серії [NUMBER] від 12 листопада 1978 року, копією трудової книжки колгоспника №б/н, історичною довідкою №01-41 від 04.06.2020 року, копіями архівних довідок №М-232 та №М-233 від 05.06.2020 року, з яких вбачається, що прізвище, ім`я та по батькові заявника « [PERSON] » на російській мові « [PERSON] », крім того заявник дійсно навчався у Сільському професійно-технічному училищі №6 с. Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області та працював у КСП «13-річчя Жовтня» с. Новопідгородне, Межівського району, Дніпропетровської області. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. П. 1 Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимогам діючого законодавства України, суд вважає встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , вищезазначених документів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved