Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

До Коростишівського районного суду звернулась позивач [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила наступне. З 05.09.2009 позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого мають неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалось, рішенням Коростишівського районного суду від 23.12.2014 шлюб було розірвано, а місце проживання дітей визначено з матір'ю. Зазначає, що відповідача вироком апеляційного суду Житомирської області від 19.03.2014 було визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та засуджено до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки; вирок набрав законної сили, є чинним. Проте, відповідач зник з постійного місця проживання, теперішнє його місце перебування не відоме, останнього оголошено у розшук. Вона ж запланувала поїздку з дітьми на відпочинок та оздоровлення до Турції терміном на один рік в період з 05.10.2015 по 05.10.2016, вважає, що це відповідає інтересам дитини. Проте, через відсутність батька не має змоги оформити документи, необхідні для виїзду неповнолітніх дітей за кордон, що передбачені чинним законодавством України. З огляду на наведене позивач була змушена звернутись до суду, просить винести рішення, яким задовольнити її вимоги. В судове засідання позивач не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку п.9 ст.74 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення у пресі ( «Житомирщина» №107-108 (20473) від 20.10.2015). Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі відповідача [PERSON] та вважає, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, з огляду на приписи ст.74 ЦПК України. Представник служби в справах дітей Коростишівської РДА Наумов О.Г. в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив заяву, просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, дослідивши надані по справі докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог приходить до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.09.2010, виданим виконкомом Стрижівської сільської ради Коростишівського р-ну, та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.12.2012, виданим виконкомом Стрижівської сільської ради Коростишівського р-ну. Рішенням Коростишівського районного суд від 23.12.2014 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей сторін [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір'ю. Відповідач засуджений вироком апеляційного суду Житомирської області від 19.03.2014 до 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, вирок набрав законної сили, є чинним, проте невиконаним, оскільки [PERSON] зник з місця постійного проживання, перебуває у розшуку. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Ст.313 ЦПК України визначено, що фізична особа , яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ №57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків. Отже, з огляду на наведене, виходячи з принципу якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей, враховуючи надані докази, за наведених обґрунтувань, суд задовольняє позовні вимоги в частині надання дозволу на виготовлення проїздних документів та виїзд за межі України неповнолітніх без згоди та супроводу батька. Проте, враховуючи положення ч.1 ст.367 ЦПК України, що містять вичерпний перелік справ, у яких суд допускає негайне виконання рішення суду, який не підлягає розширеному тлумаченню, вимога позивача про негайне виконання рішення суду в частині виготовлення проїзних документів задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене, на підставі ст.313 ЦК України, ст.141 СК України, Закону України «Про порядок виїзду виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України,

Outcome: partial