Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON], від імені якого на підставі довіреності діє [PERSON], з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа - Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач працював на ПАТ ШУ «Покровське» гірничим майстром. 15.02.2017 року з позивачем стався нещасний випадок на виробництві в результаті якого він отримав важку сполучену травму тіла, ВЧМТ, струс головного мозку, забиту рану волосистої частини голови, множинні переломи ребер справа, множинні переломи кісток тазу зі зміщенням, забій, садно, частковий підшкіряний розрив 4-х гливого мязу правого стегна. З 15.02.2017 року по 21.04.2017 року знаходився на лікуванні у Мирноградської ЦМЛ у звязку з отриманими травмами. Після цього знаходився на амбулаторному лікуванні. Згідно довідок МСЕК № 0875296, 0047502 від 14.09.2017 року позивачу було встановлено третя група інвалідності та 45% втрати працездатності у звязку з трудовим каліцтвом. Після проходження МСЕК позивач продовжує лікування. В результаті нещасного випадку відбулося ушкодження здоров'я позивача, у зв'язку з чим йому нанесений моральний збиток, що виражається в тому, що він протягом тривалого періоду часу постійно знаходиться у пригніченому стані у звязку з хворобою. Для нього все його життя поділено на дві нерівнозначні частини. Перша частина де він є здоровий, молодий чоловік, який має достойну роботу, добрі заробітки, надію на майбутнє, будує плани на подальше життя, впевнено стоїть на своїх ногах, має родину, про яку може подбати, впевнений в своїх силах і має можливість всі свої мрії втілити в життя. І другу половину, в якій ця людина є зламаною, хворою, інвалідом, яка втратила сенс життя. На теперішній час позивач почуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Періодичні дуже сильні напади болю та усвідомлення того факту, що він став калікою, доводять його до різкого погіршення настрою та немотивованої агресії. Постійні думки про те що сталося не дають йому спокою, який так потрібен для одужання. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані через те, що можливості лікування і відновлення здоров'я практично немає, відносини в родині погіршилися, він став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно забезпечувати свою родину. Одна думка про те, що на теперішній час, він як інвалід вже не зможе дати їм те, що міг дати, якби продовжував працювати за фахом пригнічує його. Нанесену позивачу моральну шкоду він оцінює у 100 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в указану суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, обставин, при яких його було травмовано, тяжкості травми, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання травми, а також незворотності значного погіршення стану його здоровя, тому позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 100000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позивач та його представник до судового засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають (а.с.39,40). Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. Позовні вимоги визнають частково, при винесені рішення просять врахувати вимоги розумності та справедливості, що зазначені у цивільному законодавстві. Суму моральної шкоди стягнути із розрахунку за 1% втрати працездатності 300грн., тобто не більш 19500грн. (а.с.43). Представник третьої особи - Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи гірничим майстром. 15.02.2017 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обовязків, що підтверджується актом розслідування нещасного випадку, що стався 15.02.2017р.(а.с.8-16). Діагноз згідно з листком непрацездатності: тяжкі наслідки. Важка сполучена травма тіла. ВЧМТ. Струс головного мозку. Забита рана волосистої частини голови. Множинний перелом ребер зправа. Множинні переломи кісток тазу зі зміщенням. Ушиб, садно, частковий підшкіряний розрив 4-х гливого мязку правого стегна. Згідно довідки МСЕК серії АБ № 0047502 від 14.09.2017 року, позивачу після первинного огляду встановлено третя група інвалідності та 45% втрати працездатності до 14.09.2018 року, встановлена потреба у додаткових видах допомоги, а саме медикаментозне, оперативне лікування за наслідками трудового каліцтва (а.с.7). Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 відповідно. Згідно яких, основними причинами настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан засобів виробництва, недосконалість або відсутність системи управління охороною праці, невиконання посадових обовязків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці. Також було встановлено винних у даному нещасному випадку осіб, де окрім самого позивача, вказано ще трьох посадових осіб відповідача (а.с.17-22). З 15.02.2017 року по 21.04.2017 року [PERSON] знаходився на лікуванні у Мирноградській ЦМЛ у звязку з отриманими травмами. Після цього знаходився на амбулаторному лікуванні(а.с.23-27). Відповідно до ст.ст.1, 3\~ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України\~Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу законів про працю України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законодавством порядком. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідністі встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві, які є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти. Позивач достатньо аргументував у позовній заяві моральні страждання, які спричинені йому внаслідок нещасного випадку на виробництві. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 40000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 6\~ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial