Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, в якій позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 23.02.2019 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , який на теперішній час зареєстрований разом із позивачем за адресою: за адресою: [ADDRESS] . В жовтні 2020 року [PERSON] із відповідачем [PERSON] припинили шлюбні відносини, останній залишив сім`ю та переїхав проживати окремо, з сином не спілкується, матеріальну допомогу на його утриманні не надає. Позивач будь-яких перешкод відповідачу щодо спілкування з сином не чине. З урахуванням можливостей кожного з батьків на забезпечення дитині комфортного способу життя, належних умов для виховання та належного матеріального забезпечення, позивач вважає, що в найкращих інтересах малолітнього сина и проживати разом з нею, оскільки вона створила для нього належні житлово-побутові та матеріальні умови, які мають істотне значення для виховання та комфортного проживання дитини. Визначення місця проживання сина разом з позивачкою надасть їй можливість врегульовувати питання щодо без необхідності залучення до їх вирішення батька, який проживає окремо. У зв`язку з чим, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Позивач та її представник надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Представник Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.12.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 27.09.2021 року закрито підготовче судового засідання та призначено справу до розгляду по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 312. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №84. Згідно з довідкою від 05.11.2020 року № 20-13.07-1122434, виданою Департаментом адміністративних послуг Маріупольської міської ради, [PERSON] та [PERSON] (син) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 06.08.2019. Згідно з висновком Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 30.03.2021року № 01.1-01-23-92 за підписом заступника міського голови Парамонова О.Ю., враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 6.03.2021 вважає доцільним визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю, забезпечення сталості його соціальних зв`язків з матір`ю, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток - дійшов висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . При цьому визначення місця проживання дитини - [PERSON] разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання останнього з мамою, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні й може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду.

Outcome: approved