Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому зазначила,\~що 21 серпня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №1125, під час перебування в якому у них народились сини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Позивач просить розірвати спільний з відповідачем шлюб, а синів залишити на проживання з нею. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що вони з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім`я розпалась остаточно і примирення є неможливим. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та простили їх задовольнити. Представник відповідача позовну заяву визнала в частині розірвання шлюбу між сторонами, у задоволенні вимоги щодо визначення місця проживання їх дітей просила відмовити. Від представника органу опіки та піклування Житомирської міської ради 24.03.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с.113). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне Судом встановлено, що 21 серпня 1999 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, актовий запис №1125, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Згідно копій свідоцтв про народження, під час спільного перебування в шлюбі у сторін народились сини [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалось через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю. Від можливості призначення судом строку на примирення позивач відмовляється, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивач довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст.1 СК України). Встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Сім`я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Виходячи з викладеного та відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд вважає позов в частині розірвання шлюбу обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечило б інтересам позивача, яка бажає їх припинення. Що стосується вимог позивача про визначення місця проживання дітей, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідності ч.1\~ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 161 СК України\~передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Враховуючи те, що на момент ухвалення судом рішення [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, а [PERSON] , [INFO] , має шістнадцятирічний вік, суд відмовляє у задоволенні вимог щодо визначення їх місця проживання, оскільки, діти мають право його визначити самостійно, що буде відповідати саме їх інтересам та позитивно сприятиме розвитку як психологічному так і фізичному. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: partial