Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до [PERSON], в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~ квартирою № 31, буд. №39 по вулиці І. і [PERSON] у м. Одесі. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] і [PERSON] у м. Одесі на підставі договору дарування. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON]. З січня 2017 року відповідач не мешкає за вказаною адресою та немає там своїх особистих речей. Позивач вказує, що відповідач не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири, за вказаною адресою він взагалі не проживав. Спроб відповідача щодо вселення до вказаної квартири не здійснювалося. Оскільки позивач сплачує всі видатки по будинку та комунальні платежі, в яких відповідач участі не бере, факт реєстрації відповідача в її будинку створює позивачу перешкоди в користуванні власністю, тому позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку\~статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст.223\~ЦПК\~України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що, відповідно до договору дарування від 11 жовтня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 19621, [PERSON], подарував, а [PERSON] прийняла у дар квартиру за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара (Івана і [PERSON])[ADDRESS]. (а.с. 16-17) Згідно Довідки/виписки із домової книги про склад сімї та реєстрації № 145, відповідач зареєстрований за адресою: [INFO] (Івана і [PERSON])[ADDRESS]. (а.с. 9) Як вбачається з акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 24.06.2018 року, [PERSON] не проживає та приміщенням не користується з 01.01.2017 року, особисті речі відсутні за адресою: м. Одеса, вул. Гайдара (Івана і [PERSON])[ADDRESS]. (а.с. 10-11) Згідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачів порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - \~це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки, відповідач за вказаною адресою не проживає, цей житловий будинок не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний особою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved