Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До Печерського районного суду м.Києва з позовними вимогами звернулася позивач [PERSON] і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів [PERSON] починаючи з 01.08.2014 до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що з травня 2010 р. проживає з дитиною окремо від відповідача та самостійно здійснює утримання дитини, за свої кошти, а саме годує, одягає, займається його вихованням та оплачує послуги няні по догляду за нею. Відповідач ухиляється від своїх обов'язків щодо утримання дитини та відмовляється від сплати грошових коштів на утримання дитини в добровільному порядку. У судове засідання з'явився представник позивача [PERSON], яка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів [PERSON] починаючи з 01.08.2014 до досягнення дитиною повноліття. Представник у судовому засіданні зазначила, що дитина проживає з позивачкою, позивач займається її вихованням та утриманням, а саме годує, одягає, узв'язку з тим, що працює змушена оплачувати послуги няні, а у зв'язку з тим, що власного житла не має- орендує житло, на що також витрачає значні кошти. Відповідач, який є батьком дитини працездатний, має постійний, стабільний дохід. У судове засідання з'явився представник відповідача [PERSON], який заперечував проти пред'явленого позову, зазначаючи, що відповідач займається вихованням дитини, для забезпечення належного утримання дитини відкрив картковий рахунок на ім'я позивачки, з встановленим лімітом 3500 грн. на місяць. Щомісяця після переїзду позивачки до м. Києва на проживання з дитиною, відповідач передавав кошти у сумі 3000 грн. на оплату няні. Також відповідач купує дитині одяг, іграшки, возить на відпочинок. Оскільки відповідач виконує батьківські обов'язки у добровільному порядку позов є безпідставним. Крім того, представник відповідача, просив суд врахувати норми закону, що зобов'язують обох батьків нести обов'язок утримання дитини. Суд вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши надані ними письмові докази, прийшов до наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено наступне. 01.09.2005 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (актовий запис № 2323). Від шлюбу у подружжя [INFO] народилася дитина - [PERSON]. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 22.04.2014 р. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON], залишився проживати разом з матір'ю [PERSON] Позивач [PERSON] працює з 06.11.2013 р. на посаді провідного фахівця служби однієї з банківської установи м. Києва та отримує заробітну плату в середньому 9 500грн. на місяць. Згідно договору № 2751 від 03.03.2014 [PERSON] оплачує послуги няні у розмірі 5 000грн. Строк дії вказаного договору 1 рік з моменту його підписання. Позивач [PERSON], згідно договору оренти квартири від 01.11.2013 р. орендує квартиру [ADDRESS], з орендною платою у розмірі 6 000 грн. Строк дії договору 1 рік з моменту його підписання. Згідно довідки від 22.09.2014 № 55, дитина [PERSON], [INFO], відвідує навчальний дошкільний заклад м. Києва з березня 2014. До цього часу [PERSON] відвідував дошкільний навчальний заклад № 37 у м. Львові з 05.12.2011 по 10.03.2014 р. Згідно довідки № 674 від 16.09.2014, відповідач [PERSON] працює на посаді заступника начальника управління однієї з банківської установи м. Києва, отримує заробітну плату від 30 000грн. на місяць. Згідно довідки від 19.09.2014 № 153-4/0288, виданої банком [PERSON] згідно угоди від 28.12.2010 має карковий рахунок. До вище зазначеного рахунку 31.10.2012 року була оформлена додаткова міжнародна платіжна картка на ім'я [PERSON], яка вільно користується коштами цього рахунку. 02.04.2014 [PERSON] був встановлений ліміт по даній картці у розміроі 3500 грн. Із виписки та довідки наданої банком видно, що позивач вільно користувалась грошовими коштами з цього карткового рахунку у зазначеному розмірі. 26 вересня 2014 року позивач уклала шлюб з іншим чоловіком та змінила своє прізвище на Кононенко. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ст. 184 ч. 1. СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Одним зі способів виконання обов'язку з утримання дитини є сплата одним з батьків аліментів на утримання дитини. Діючим законодавством обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, а отже як позивач, так і відповідач зобов'язані утримувати дитину . Дитина має повних 5 років, відвідує дошкільний навчальний заклад. Діючим законодавством визначено , що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Вказаний мінімум розрахонований в середньому від 1000грн. до 1500грн. Отже останній є таким, що необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Під час судового розгляду було встановлено, що відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 3 500грн. та фактично визнав вказаний розмір аліментів. Крім того, відповідач також приймає участь у вихованні дитини, спілкуючись з нею , витрачає кошти необхідні для дитини, здійснює витрати на його оздоровлення. Враховауючи те, що і позивачка і відповідач мають дохід, який дозволяє утримувати дитину, враховуючи заперечення позивача щодо призначення аліментів у розмірі 1/3 від всіх його доходів, суд приходить до висновку про те, що аліменти у розмірі 3500 грн. будуть достаніми для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так , обгрунтуванням позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у зазначеній позивачем частці є те, що відповідач має стабільний значний заробіток, спільна дитина сторін потребує значної матеріальної допомоги, оскільки , крім звичайних життевих потреб, потребує забезпечення житлом для проживання та догляду няні-гувернантки, так як позивач працює та не має близьких або родичів у м. Києві. Суд критично відноситься до наданих позивачем договорів оренди житла та послуг няні, оскільки останні укладені позивачем на власний розсуд. При цьому суду не надано було підтвердження необхідності у здійсненні зазначених витрат саме в інтересах дитини. В даному випадку суд виходить з того, що аліменти стягуються на утримання дитини та забезпечення її необхідним для її розвитку. Суд погоджується з запереченнями представника відповідача в тій частині , що з урахуванням рівності сторін у забезпеченні дитини, розмір витрачених коштів складатиме 6 000грн. на місяць, що є більш ніж необхідне для дитни відповідного віку. Та обставина, що відповідач отримує дохід значно вищий ніж позивач, не може бути єдиною обставиною для стягнення аліментів у запропонованому позивачем розмірі. Отеж стягнення аілментів у запропонованому позивачем розмірі буде необгрунтовано завищеним та не відповідатиме вимогам розумності та справедливості . На підставі викладеного та

Outcome: partial