Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Просить поновити строк звернення до суду пропущений з поважних причин, визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало [PERSON] , померлої [INFO] , а саме на: земельну частку (пай) площею 2,78 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Куйбишева Шишківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шишківка Корюківського району Чернігівської області, проживає і є зареєстрованим в с. Лихолітки Козелецького району Чернігівської області, що підтверджується паспортом громадянина України [NUMBER] виданим 22 грудня 2010 року Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області. Його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим 04 січня 1957 року Шишківським с/ЗАГС с. Шишківка. Мати за життя з 1947 року була членом місцевого колгоспу с. Шишківка Корюківського району Чернігівської області, який спочатку мав назву «Більшовицький шлях», а після об`єднання з колгоспом ім. Куйбишева с. Рудня Корюківського району отримав назву ім. Куйбишева, потім колгосп ім. Куйбишева неодноразово реорганізовувався, що підтверджується архівною довідкою №161/07-07 від 21.12.2020 року Архівного відділу Корюківської районної державної адміністрації. Членство матері в колгоспі ім. Куйбишева с. Шишківка Корюківського району Чернігівської області та її трудова участь в роботі колгоспу підтверджується документально - трудовою книжкою колгоспника, з 1982 року мати перебувала на пенсії за віком, з цього часу вона припинила свою трудову діяльність в колгоспі ім. Куйбишева, але зберігала своє членство у членах колгоспу як пенсіонер. Згідно протоколу №1 від 28.01.1994 року загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева с. Шишківка було реорганізовано колгосп в колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) ім. Куйбишева, що підтверджується архівною довідкою №161/07-07 від 21.12.2020 року Архівного відділу Корюківської районної державної адміністрації. Всі члени реорганізованого колгоспу автоматично набули членство в КСП ім. Куйбишева, у тому числі і мати. 31.07.1996 року відбулось розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства, Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Куйбишева було видано Державний акт на право колективної власності на землю на площу 1206,0 гектарів серії ІІ-ЧН №000062 від 22.08.1995 року. [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] виданим 17 січня 2003 року виконкомом Лихолітською сільської ради Козелецького району Чернігівської області. На майно померлої матері відкрилась спадщина, яка складається у тому числі з права померлої на земельну частку (пай) в сільськогосподарському підприємстві. Мати за життя не розпорядилась своїм майном, заповіту не склала. Спадщину після її смерті прийняв позивач, її син, після смерті матері він подав заяву про прийняття спадщини до Козелецької районної державної нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа, державним нотаріусом мені були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на деяке спадкове майно померлої матері. Позивач бажає отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне померлій матері право на земельну частку (пай), тому звернувся до Козелецької районної державної нотаріальної контори, але за відсутності сертифікату на право на земельну частку (пай) померлої нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно. Письмової відмови державний нотаріуспозивачу не надав, лише проінформував, що загальновідомим фактом є те, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно. Для вирішення даного спірного питання нотаріус порекомендувала йому звернутись до суду. Відповідно до довідки центру адміністративних послуг до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області 31-25-0.201-545/177-21 від 16.03.2021 року, мати позивача не була включена в список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства. Членство матері позивача в колгоспі ім. Куйбишева та її трудова участь в роботі колгоспу підтверджується трудовою книжкою № [NUMBER] заповненою 18 жовтня 1967 року на [PERSON] . З 13.12.1981 року остання перебувала на пенсії за віком, що підтверджується посвідченням №85376 виданим районним управлінням соціального захисту населення. Після виходу на пенсію мати позивача припинила свою трудову діяльність в колгоспі ім. Куйбишева, але зберігла своє членство у колгоспі, як пенсіонер, а після реорганізації колгоспу в КСП вона автоматично залишилась членом колективного сільськогосподарського підприємства. Відповідно до Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишились його членами. Відповідно до п.24 Постанови ПВСУ від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член КСП, включений до списку, що додається до державного акту про право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, членство матері позивача в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Куйбишева на час видачі підприємству державного акту на право колективної власності на землю підтверджується вищевказаними документами. Відповідно до ст.182 Цивільного кодексу України 2003 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст.1299 Цивільного кодексу України 2003 року, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до діючих на час виникнення спірних правовідносин ст.ст.529,534,548 Цивільного кодексу України 1963 року, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки; кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одному або декільком особам; для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження, отже, позивачя є спадкоємцем першої черги за законом на її майно, інші спадкоємці першої черги у померлої відсутні. Відповідно до діючої на час виникнення спірних правовідносин ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав в державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п.113 діючої на той час «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом №18/5 Міністерства юстиції України від 18.07.1994 року, доказом вступу в управління або у володіння спадковим майном може бути довідка сільської ради. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, у передбачені законом строки він подав заяву про прийняття спадщини до Козелецької районної державної нотаріальної контори, була відкрита спадкова справа, державним нотаріусом позивачу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на деяке спадкове майно померлої матері. Той факт, що позивач є спадкоємцем, тобто власником спірного спадкового майна, підтверджується доказами: моїм свідоцтвом про народження, довідками Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах ГУ Держгеокадастру про відсутність матері в списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства та про вартість земельної частки, свідоцтвом про смерть матері, трудовою книжкою колгоспника померлої матері, архівними довідками, пенсійним посвідченням та іншими документами. Згідно довідки 29-25-0.201-49/117-21 від 04.03.2021 року Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, земельна частка (пай) по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Куйбишева Шишківської сільської ради Корюківського району Чернігівської області становить 2,78 умовних кадастрових гектарів, її вартість становить 18125,90 грн. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. Сплачений судовий збір залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved