Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернувся із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Свій позов мотивує тим, що 10.12.2013 апеляційним судом Черкаської області задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Пересвіт» у справі №2308/1754/2012 та стягнуто з відповідача на користь ТОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Пересвіт» завдану шкоду у розмірі 457660,00 грн. та судові витрати у розмірі 872,00 грн. На виконання даного рішення 11.07.2014 відділом ДВС Канівського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження №43986274. 05.10.2015 між позивачем та ТОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Пересвіт» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) (купівлі-продажу дебіторської заборгованості), за яким він набув право вимоги до [PERSON] по оплаті боргу в сумі 458532,00 грн. 03.12.2015 ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області по справі №2308/1754/2012 задоволено його заяву про заміну сторони виконавчого провадження, замінено сторону виконавчого провадження, стягувача ТОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Пересвіт» на [PERSON] . 02.06.2017 подано заяву про початок примусового виконання виконавчого листа по справі № 2308/1754/2012 від 11.01.2014. В подальшому 12.06.2017 старшим державним виконавцем Канівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Кизим Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54108093 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завданої шкоди та витрат в сумі 458532,00 грн. З дати винесення апеляційним судом Черкаської області рішення від 10.12.2013, за період із 10.12.2013 по 13.12.2019 стягнення коштів з [PERSON] на користь [PERSON] не було, рішення не виконане. Вважає, що він має право на стягнення інфляційних витрат та 3 % річних з боржника за неповернення стягнутих грошових коштів, у зв`язку із цим звернувся до суду з відповідним позовом. Просить суд стягнути з відповідача на його користь додаткові грошові вимоги у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних, всього в сумі 620061,78 грн. У ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: 09.01.2020 ухвалою судді відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 27.01.2020. 27.01.2020 відповідачем до суду подано відзив на позов (а.с.28-33). 12.02.2020 позивачем до суду подано відповідь на позов (а.с.44-47). Ухвалою суду від 27.05.2020 задоволено клопотання представника відповідача та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 07.10.2020 провадження у справі відновлено, призначено підготовче засідання на 16.11.2020. Ухвалою суду від 16.11.2020 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.01.2021. 12.01.2021 у судове засідання відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Куксюк А.А. не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 01.02.2020. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.204). Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Куксюк А.А. у судове засідання повторно не з`явилися, відповідач направив до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з пошуком адвоката, який може представляти його інтереси у суді (а.с.202). Відповідно до відзиву на позов, який міститься в матеріалах справи [PERSON] просив застосувати до пред`явлених вимог [PERSON] позовну давність, оскільки вважає, що останній неправомірно заявляє вимогу щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 10.12.2013. Надав суду розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період з 13.12.2016 по 13.12.2019, відповідно до якого розмір 3% річних складає 41268,00 грн., а інфляційні втрати - 142186,87 грн. У задоволенні позовних вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних розмірі 620061,78 грн. просив відмовити (а.с.28-33). Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2013 у справі №2308/1754/2012 позов ТОВ «Торгівельно-виробниче підприємство «Пересвіт» до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено повністю, стягнуто з відповідача [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальність «Пересвіт» завдану шкоду в сумі 457660 грн. та судові витрати в сумі 872,00 грн. (а.с.7,8). На виконання даного рішення апеляційного суду, 11.01.2014 Канівським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальність «Пересвіт» завдану шкоду в сумі 457660 грн. та судові витрати в сумі 872,00 грн. (а.с.9). Відповідно до договору про відступлення прав вимоги (цесії) (купівлі-продажу дебіторської заборгованості) від 05.10.2015 (а.с.10) вбачається, що позивач [PERSON] набув права вимоги до [PERSON] по оплаті боргу в сумі 458532,00 грн. за рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10.12.2013 по справі №22-ц/793/2090/13, виконавчим листом Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.01.2014 по справі №2308/1754/2012 (а.с.10). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2308/1754/2012 від 03.12.2015 замінено сторону виконавчого провадження, стягувача ТОВ « Торгівельно-виробниче підприємство «Пересвіт» (код ЄДРПОУ 35305558) на [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) по стягненню з [PERSON] завданої шкоди на загальну суму 458532,00 грн. (а.с.11). Згідно постанови старшого державного виконавця від 12.06.2017 у виконавчому провадженні №54108093 (а.с.12) вбачається, що за виконавчим листом Канівського міськрайонного суду Черкаської області №2308/1754/2012 від 11.01.2014 відкрито провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів та витрат на суму 458532,0, грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з позовною заявою позивач [PERSON] зазначає, що оскільки борг відповідача за рішенням апеляційного суду Черкаської області до теперішнього часу не погашено, то позивач здійснює нарахування 3% річних та інфляційних витрат, які підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України входить до розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року № 6-1946цс15. Крім того, аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 № 459/3560/15-ц. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами на попередніх засіданнях, що на момент розгляду справи у суді виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем [PERSON] надано суду розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, а саме за період з 10.12.2013 по 13.12.2019, відповідно до якого 3% річних становить 82673,31 грн. а інфляційні втрати - 537388,47 грн. (а.с.3). У відзиві на позов відповідачем [PERSON] заперечувалося щодо стягнення з нього інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 620061,78 грн., оскільки на його думку позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого він просив. Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту вищенаведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі №642/493/17-ц, від 30.01.2019 у справі №922/175/18. Враховуючи вище викладене, беручи до уваги вимоги ст. 257 ЦК України, нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат має здійснюватися за останні три роки, які передували зверненню позивача з позовом до суду, тобто за період з 13.12.2016 по 13.12.2019, тому суд приходить до висновку, що клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності підлягає до задоволення. Перевіривши наданий відповідачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного. Нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, так, як є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника, тож при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа №373/2054/16-ц. Таким чином 3% річних за період з 13.12.2016 по 13.12.2019 становитиме: 458532,00 грн. *3%/100%/365(днів у році) *1095 (кількість днів прострочення)=41267,88 грн. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що становлять відповідний період, перемножити між собою. (Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ. Лист Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 р.). Формула розрахунку інфляційних втрат становить: (Сума боргу) х (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу), де (сума боргу) - сума простроченого боргу, (Індекс інфляції) - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті «Урядовий кур`єр» та згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України «Про інформацію» є офіційними. Сукупний індекс інфляції за період з 13.12.2016 по 13.12.2019 становить 131,01. Таким чином інфляційні збитки на суму боргу 458532,00 грн. становлять за розрахунком - 142195,36 грн. (458532,00 грн.* 131,01/ 100% - 458532,00 грн.). Оскільки, відповідач [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання та не виконав рішення суду, яким стягнуто з останнього суму завданої шкоди та судових витрат, то позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат є такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме інфляційні втрати у розмірі 142195,36 грн., 3% річних у розмірі 41267,88 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, оскільки він є звільненим від цих витрат, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 12.10.2013 - 2 група інвалідності (а.с.13). Таким чином, оскільки позов [PERSON] задоволено частково, а саме до стягнення на користь позивача присуджено 183463,24 грн. (142195,36 грн.+ 41267,88 грн.), що становить 29,59% від заявлених вимог (620061,78 грн.), то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1834,76 грн., що також становить 29,59% від розміру судового збору, який необхідно було б сплатити позивачу при зверненні до суду у разі не звільнення його від цих витрат (6200,62 грн.) Сплату решти судового збору, а це 4365,86 грн. необхідно віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial