Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалась на те, що вона є власником спірного житлового приміщення, відповідач є її сином, проте у житловому приміщенні не проживає без поважних причин понад 1 рік, що перешкоджає їй користуватися належним їй майном. Крім того, позивач також просила судові витрати віднести на її рахунок. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 03.08.2021 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26 червня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Щербініною Н.А. за реєстр № 2-2842, право власності [PERSON] зареєстровано в Костянтинівському міському бюро технічної інвентаризації 22.08.1992 р. у реєстр. книзі № 73 за реєстр. № 18310, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] , [INFO] , є членом сім`ї позивача та за вказаною адресою має зареєстроване місце проживання, що підтверджується відомостями, наданими відділом реєстрації Костянтинівської міської ради за вих. № 1502/09 від 11.05.2021 року, довідкою КП «СЄЗ № 7» від 07.04.2021 за № 238, актами перевірки паспортного режиму від 25.09.2020, 07.04.2021, складеними КП «СЄЗ № 7». Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона є сусідкою позивача та щодня бачиться з позивачем та її чоловіком. Відповідач [PERSON] проживав з батьками в спірному житловому приміщенні, проте після 2014 року покинув помешкання батьків та з того часу жодного разу його не бачила. Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що оскільки позивачем було доведено факт відсутності в спірному житловому приміщенні відповідача [PERSON] без поважних причин понад один рік, вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на її рахунок.

Outcome: approved