Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрована позивач та відповідач - [PERSON] , однак 07 липня 2018 року шлюб між ними розірвано та з липня 2018 року відповідач добровільно зібрав свої речі та виїхав із указаної квартири. Місце перебування відповідача станом на теперішній час позивачу не відоме та відповідно до умов укладеного між ними договору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя від 06 липня 2018 року відповідач є власником двох квартир, розташованих у м. Києві, тому, на думку позивача, він забезпечений житлом. З липня 2018 року відповідач не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат на утримання квартири, а його реєстрація у квартирі позивача є зайвим тягарем по утриманню її квартири. Посилаючись на указані обставини, положення ч. 2 ст. 405 ЦК України, позивач просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 червня 2021 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до договору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя від 06 червня 2018 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06 липня 2018 року № 126620421 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . З акта про фактичне проживання, складеного КСН «Староміський» 06 листопада 2019 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] сама, про що свідчить сусідка - [PERSON] . Згідно з актом про фактичне проживання та довідки про склад сім`ї, складеними КСН «Староміський» 13 листопада 2020 року, за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] сама, про що свідчать сусіди: [PERSON] , [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою та сусідкою позивача, а також зазначила, що [PERSON] вже три роки не проживає зі своїм чоловіком, він не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та у вказаній квартирі відсутні чоловічі речі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивача, йому відомо, що позивач не проживає разом із чоловіком близько п`яти років, у дворі будинку він не бачить [PERSON] та на його думку у квартирі позивача відсутні особисті речі останнього. Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Щодо правових підстав для вирішення заявленого спору по суті. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Відповідно до вказаної норми при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , знайшли підтвердження обставини відсутності відповідача без поважних причин понад один рік у вказаній квартирі, судом не встановлено домовленості між власниками та відповідачем, які б вказували на поважність такої відсутності останнього, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за відповідачем житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн. який пов`язаних із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved