Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулося Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго», в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 01 серпня 2019 року в сумі 13384,76 грн. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , які надаються позивачем. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок. Відповідач неналежним чином не виконує свої зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого за споживачем утворилась вказана заборгованість. Відповідач [PERSON] надала відзив, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона не є єдиним власником спірного житлового приміщення. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 лютого 2020 року до участі у цивільній справі залучено співвідповідача [PERSON] . Відповідач надав заяву про застосування строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] у ВО «Слов`янськтепломережа». Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 січня 2013 року, виданого Слов`янською міською радою на підставі розпорядження № 20-р від 10 січня 2013 р., вказане житлове приміщення - кімната [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам родини - [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Кімната приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до Повного витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № [NUMBER] від 14.02.2020 року, наданого Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлений інший строк. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Частиною 1 статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відповідачі не здійснювали в повному обсязі оплату послуг з теплопостачання за вказаною адресою, в зв`язку з чим позивачем нарахована заборгованість за період з 01 квітня 2014 року по 01 серпня 2019 року в розмірі 13384,76 грн. Суд, розглядаючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачами не спростовано отримання ними послуг з теплопостачання, що надавалися позивачем, та наявності вказаної заборгованості. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Враховуючи те, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом 24 вересня 2019 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті, в якому надійшла позовна заява, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь заборгованості в розмірі 2228,58 грн, що виникла за період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2016 року пред`явлені позивачем поза межами строку позовної давності, в зв`язку з чим в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. З наведеного випливає, що розмір заборгованості за період з 01 вересня 2016 року по 01 серпня 2019 року за надані послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , складає 11156,18 грн. (13384,76 - 2228,58). Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, розглядаючи питання обґрунтованості вимог за наведеним розрахунком, дійшов висновку про те, що відповідачами не спростовано розрахунок позивача в частині інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 2558 грн 41 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 723 грн 47 коп. за період з квітня 2014 року по липень 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що у задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 318 грн 25 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 47 грн 83 коп., які були нараховані позивачем за період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2016 року необхідно відмовити. Крім того, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 2240,16 грн та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 675,64 грн були нараховані позивачем за період з вересня 2016 року по липень 2019 року, в тому числі на суму заборгованості в розмірі 2228,58 грн, що виникла за період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2016 року, вимоги щодо стягнення якої були пред`явлені позивачем поза межами строку позовної давності, що відповідає інфляційному збільшенню заборгованості у розмірі 769,11 грн, сума якого отримана, зважаючи на те, що у період з 01.09.2016 р. по 31.07.2019 р. сукупний індекс інфляції дорівнював 134,52 % та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 194,97 грн, сума якого отримана, зважаючи на те, що кількість днів у періоді складає 1065, в зв`язку з чим в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. З наведеного випливає, що інфляційне збільшення заборгованості та три проценти річних від простроченої суми за період з 01 вересня 2016 року по 01 серпня 2019 року складає 1471,05 грн (2558,41 - 318,25 - 769,11) та 480,67 грн (723,47 - 47,83 - 194,97) відповідно. А отже, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів суми інфляційного збільшення заборгованості у розмірі 1087,36 грн та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 242,80 грн необхідно відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Враховуючи те, що кожен із співвласників має право власності на 1/3 частину спірного житлового приміщення, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зобов`язані відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності брати участь у витратах на його управління, а отже кожен із співвласників має заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 квітня 2014 року по 01 серпня 2019 року в розмірі 3718,73 грн (11156,18 грн / 3) з врахуванням інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 490,35 грн (1471,05 / 3) та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 160,22 грн (480,67 / 3) Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Право батьків на управління майном дитини виникає на підставі прямої вказівки закону. При здійсненні повноважень щодо управління майном управитель діє від свого імені в інтересах неповнолітньої особи, яка є власником майна. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки вирішують питання про управління майном дитини спільно, якщо інше не передбачено договором між ними. Статтею 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно з пунктом 99.2 статті 99 Податкового Кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу. Зважаючи на те, що відповідачі несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань іншого співвласника - неповнолітньої [PERSON] , оскільки вони є її батьками, суд дійшов висновку про можливість стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2016 року по 01 серпня 2019 року в розмірі 3718 гривень 73 копійок, суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 490,35 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 160,22 грн. та крім того з [PERSON] , [PERSON] на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» необхідно стягнути заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 вересня 2016 року по 01 серпня 2019 року в розмірі 3718 гривень 73 копійок, суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 490,35 грн та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 160,22 грн з кожного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із частковим задоволенням позову в сукупному розмірі 1310,79 грн з відповідачів на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО «Слов`янськтепломережа» необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 755,41 грн з кожного.

Outcome: partial