Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

До Приморського районного суду звернулася [PERSON] і просить надати [PERSON] ([INFO], громадянці України) дозвіл на виїзд її сина [PERSON] ([INFO], громадянина України) за кордон до Польщі без дозволу (згоди) батька [PERSON] ([INFO], громадянина України) у супроводі матері або за супроводом довіреної особи у період з 19.08.2015 року по 27.08.2015 року; надати дозвіл [PERSON] ([INFO], громадянці України) або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON] ([INFO], громадянина України) оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон (включаючи паспорт громадянина України для виїзду за кордон та візи), а саме у Польщу або супроводу неповнолітнього [PERSON] (24 серпня 19 99 року народження, громадянина України). При цьому позивач посилається на те, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. 24 серпня 1999 року від шлюбу у них народилась спільна дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №296920. 28 квітня 2001 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони перестали разом мешкати, а син [PERSON] залишився проживати на утриманні матері. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року було вирішено стягувати з [PERSON], працюючого капітаном судна іноземних судновласників через посередницькі послуги працевлаштування дочірнього підприємства «В ШІПС Україна» на утримання неповнолітнього сина щомісячно в сумі еквівалентній 363,28 доларів США, що складало згідно курсу НБУ на час постановлення рішення 2902 гривні 57 копійок. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року було розяснено рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011 року про стягнення аліментів. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, надає матеріальну допомогу лише у примусовому характері через органи державної виконавчої служби. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачеві у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон для участі у культурно-освітньому проекті «Україна-Польща» у серпні 2015 року. Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Позивач у судове засідання не зявилась, надала заяву, якою просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, викликаний по останньому відомому місцю мешкання та через оголошення в газеті, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, викликаний, про поважність причин не явки суду не повідомлено. Суд на місці вирішив закінчити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, проаналізувавши факти та наявні докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд виходить з наступного. Позивач знаходилась у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]. 24 серпня 1999 року від шлюбу у них народилась спільна дитина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №296920. 28 квітня 2001 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу сторони перестали разом мешкати, а син [PERSON] залишився проживати на утриманні матері. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, надає матеріальну допомогу лише у примусовому характері через органи державної виконавчої служби. Судом встановлено, що відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачеві у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON] за кордон для участі у культурно-освітньому проекті «Україна-Польща» у серпні 2015 року. Суд вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам сина та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно \~ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 р. виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно п. п. 17, 18 затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Таким чином, суд доходить висновку, що є всі законні підстави задовольнити вимоги позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved