Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 21.12.2015 року звернувся позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої особи: [PERSON] із позовом до [PERSON] про захист неповнолітньої особи, згідно якої просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири під [ADDRESS], належній відповідачу на підставі договору купівлі - продажу від 04.09.2013 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що вказана частка квартири фактично належить неповнолітній доньці сторін - [PERSON], оскільки вона була придбана відповідачем на грошові кошти, передані [PERSON] у власність неповнолітній [PERSON] Крім того позивач зазначив, що [PERSON] має наміри продати 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що значно порушить права та законні інтереси неповнолітньої особи - [PERSON] Разом з тим 21.03.2016 року позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив замінити сторону покупця у договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири під [ADDRESS] [PERSON] на [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на вищезгадану частку квартири. Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, зазначивши, що звернувся до суду задля вирішення питання щодо переоформлення права власності. На запитання головуючого щодо позасудового, нотаріального порядку переоформлення нерухомого майна, зазначив, що нотаріальний порядок потребує на сплату державного мита. Відповідач у судове засідання, 22.02.2016 року з'явилась, позовні вимоги визнала. У судове засідання, 23.03.2016 року відповідач не з'явилась, надала суду заяву згідно якої позовні вимоги в новій редакції визнала. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітньої особи: [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд, враховуючи те, відповідачем позовні вимоги визнані в повному обсязі, а позивач у судовому засіданні зазначив, що причиною звернення до суду із відповідним позовом є бажанням заощадити кошти на сплаті державного мита, що підлягає сплаті при нотаріальному посвідченні договору, вважає, що між сторонами відсутній спор про право, позивачем не доведене порушення, невизнання, оспорення права неповнолітньої дитини. Крім того, надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд зазначає наступне. Так, позивач просить замінити покупця у договорі купівлі-продажу, при цьому з вимогами про визнання договору частково недійсним до суду не звертався. Суд зазначає, що правовий засіб захисту порушеного права у вигляді переведення прав покупця на іншу особу, передбачений лише статтею 362 ЦК України у випадку порушення правила переважного право купівлі частки у праві спільної часткової власності, тоді як такі правовідносини між сторонами не виникали. Враховуючи презумпцію правомірності правочину, передбачену ст. 204 ЦК України, згідно якої, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, єдиним можливим засобом захисту порушеного права у виниклих правовідносинах є звернення до суду із вимогою про визнання правочину частково недійсним, в частині зазначення покупця. Оскільки позивачем не обрано такого засобу захисту права, суд вважає, що вказана позовна вимога є необґрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed