Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 09 листопада 2017 року із вказаним позовом звернувся позивач [PERSON] та просив суд визнати за ним право на отримання у власність земельної ділянки площею 3,48 га, яка розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] року померла [PERSON]. За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження про те, що все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповідала позивачу [PERSON], що підтверджується заповітом від 03 грудня 1997 року, посвідченого секретарем Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області Коркішко К.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за № 46. Після її смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема земельна ділянка площею 3,48 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області. Будучи спадкоємцем померлого за заповітом, позивач належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, оскільки державний акт на ім'я [PERSON], серії [NUMBER] зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 413, виданий Миронівською районною радою народних депутатів 14 грудня 1999 року, тобто після смерті [PERSON]. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Логвиненко М.В. просив розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечив. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови , що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. У випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду про його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернувся за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Вашекою С.В. права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, земельної ділянки площею 3,48 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 09 квітня 1999 року Яхнівською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 10 (а.с. 7). Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 03 грудня 1997 року склала заповіт, зареєстрований в реєстрі під номером 46, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право вона заповіла [PERSON] (а.с. 6). Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] року [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за її життя, згідно заповіту. В встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивач звернувся до державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори Вашеки С.В. із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину йому було відмовлено, у зв'язку з тими обставинами, що державний акт на ім'я [PERSON], серії [NUMBER] зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 413, виданий Миронівською районною радою народних депутатів 14 грудня 1999 року, тобто після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадковим майном є земельна ділянка площею 3,48 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданим 14 грудня 1999 року Миронівською районною Радою народних депутатів, [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,48 гектара, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Яхнівської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 8). Смерть спадкодавця за наявності спадкоємці, відповідно до ст. 140 Земельного кодексу України не є підставою для припинення права власності на земельну ділянку. Таким чином, померла [PERSON] за своє життя мала право власності на вказану земельну ділянку, яка після її смерті увійшла до складу спадщини, що відкрилася. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких обставин, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1225 Цивільного кодексу України отримав право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на вищевказану земельну ділянку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 131, 140, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved