Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду звернувся представник позивача Лещенко С.В. з вказаним позовом, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що 03 лютого 2019 року позивач був прийнятий на роботу до СО ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської ТЕС на посаду електрослюсаря з обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанції. 23 липня 2021 року позивач був звільнений з посади за власним бажанням у зв`язку з невиконанням роботодавцем своїх обов`язків на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення відповідач не здійснив повного розрахунку з позивачем щодо виплаті заробітної плати за травень 2021 року - липень 2021 року у розмірі 25179 грн.; компенсації за 29 календарних днів невикористаної відпуски у розмірі 15002 грн.; матеріальної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП України у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 32461 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період 24,07.21 року по 26.08.2021 року в сумі 12328 грн. Просив стягнути з відповідача вказані суми, витрати на правничу допомогу та сплату судового збору. Представник відповідача надав відзив та відповідні супутні документи, в якому зазначив, що, станом на 08.10.2021 року заборгованість по заробітній платі (в тому числі компенсація за невикористану відпустку в сумі 9518, 38 грн.) позивачу [PERSON] сплачена у повному обсязі. Вказав, що ст. 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VІІ «Оплата праці». За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку і не є заробітною платою, визначеною як періодичний платіж, строки виплати якого чинним законодавством не встановлені. Додаткові виплати: вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені не входять в систему оплати праці і за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою. Доказами, що підтверджують необґрунтованість вимог стягувача є довідка про сплату заборгованості № 104 від 08.10.2021 року та копії платіжних доручень , реєстрів на зарахування сум заробітної плати до банку, розрахункові листи за травень-липень 2021 року. Оскільки заробітна плата позивачу виплачена у повному обсязі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача - адвокат Лещенко С.В. в судовому засіданні заявлені вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення вихідної допомоги підтримав, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Вказав, що на даний час відповідач виплатив позивачеві заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку не підтримав, просив у їх задоволенні відмовити у зв`язку із добровільним виконанням відповідачем. Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обстави, що викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] з 03 лютого 2019 року по 23 липня 2021 року перебував у трудових відносинах з СО ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської ТЕС на посаді електрослюсаря з обслуговування автоматики та засобів вимірювань електростанції, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с.5-10). Відповідно до наказу № 835-к від 23.07.2021 року [PERSON] звільнено із займаної посади з 23.07.2021 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою грошової компенсації за не відбуту частину щорічної основної відпустки та за роботу у шкідливих умовах праці (а.с.12). З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що на рахунок позивача відповідачем здійснювалися перекази заборгованості по заробітній платі наступним чином: за травень 2021 року сплачено борг у розмірі 9318.79 грн., за червень 2021 року сплачено 9916, 12 грн., за липень 2021 року сплачено 16502,41 грн. 20.09.2021 року, чим повністю погашена заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем . (а.с. 25) За нормою ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 116 цього Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору, контракту і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України. Так, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, вбачається, що відповідач провів повний розрахунок щодо заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з позивачем 20.09.2021 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, а тому, позивач, у межах заявлених позовних вимог, має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.07.2021 року по 26.08.2021 року. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] , що видана СО ПАТ «Донбасенерго» Слов`янської ТЕС 08.10.2021 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 544,83 грн. (а.с. 30) Таким чином, із розрахунку 544,83 грн. (середньоденний заробіток) х 23 (робочі дні за період затримки у виплаті) = 12531,09,. Проте, в межах заявлених позовних вимог стягненню з відповідача підлягає сума 12531,09 грн. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Суд, діючи в межах позовних вимог, вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача суму матеріальної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 32461 грн. Позовні вимог щодо стягнення заборгованості по заробітної платі не можуть бути задоволенні, оскільки не підтримані представником позивача в судовому засіданні, а також тому, що та на момент розгляду справи по суті ця заборгованість виплачена позивачеві у повному обсязі. Проте, суд, при вирішенні питання шкоди відшкодування судових витрат, звертає увагу, що на момент звернення позивача до суду з цим позовом, заборгованість мала місце. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно доп.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р. Витрати на правову допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Лещенко С.В. було укладено Договір про надання правничої допомоги від 28.07.2021 року, вартість наданих послуг складає 3000 грн. (а.с.15). Таким чином відповідача на користь позивача підлягає до стягнення понесені ним та документально підтверджені судові витрати по справі у розмірі 3000 грн. За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: partial