Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 02.06.2020 року звернувся з позовною заявою [PERSON] відповідно якої просив стягнути з УДКС України Одеської області з рахунку прокуратури Одеської області та Головного управління національної поліції в Одеській області у рівних частинах кошти в сумі 100000 гривень за шкоду завдану незаконними діями відповідачів. В обґрунтування позову зазначено, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12018160200000132 від 06.05.2018 року, позивача було визнано потерпілим. Шкода, завдана позивачу кримінальним правопорушенням не відшкодована та нікому не повідомлено про підозру, хоча позивачем слідчому надані докази витрат коштів на придбання ліків, виписку з історії хвороби №1281/412 від 14.05.2018 року та неодноразові клопотання про проведення слідчої дії «впізнання». Досудовим розслідуванням, не встановлено особу, яка скоїла кримінальне правопорушення. Позивач зазначає, що 06.05.2018 року безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення свідок [PERSON] і позивач вказали на те, що саме ця особа вчинила злочин. Всупереч ст. 208 КПК України слідчим [PERSON] 06.05.2018 року не було затримано особу, котра скоїла злочин та не було складено протокол затримання, особа не була доставлена до підрозділу досудового розслідування. Слідчий Руснак внесла до ЄРДР завідомо неправдиві відомості, а саме у фабулі витягу з ЄРДР зазначено, що приблизно в 16 год. 30 хв. 06.05.2018 року невстановлена особа біля гаражу № [NUMBER] АС «Ветеран» розташованого за адресою м. Южне, вул. Комунальна, нанесла тілесні ушкодження [PERSON] , після чого з місця події зникла. Так викладення обставин кримінального правопорушення не відповідає дійсності. Адже слідчому [PERSON] відомо, із заяви позивача та показів свідка, що кримінальне правопорушення скоїв саме гр. [PERSON] , котрий не реагував на [PERSON] , демонструючи слідчому знаряддя для нанесення побоїв. Також [PERSON] намагалася допитати та відправити на експертизу [PERSON] щодо стану сп`яніння, котрий відмовився, після чого виявляється, що особу не встановлено та вона зникла. Позивач також посилається на ті обставини, що 06.05.2018 року під час проведення огляду місця події слідчий [PERSON] не вилучила та не провела опечатування речей, які мають значення для кримінального провадження тобто порушила ч. 5 ст. 237 КПК України. 17.05.2018 року було подано клопотання до керівника СВ про проведення слідчий дій, а саме: провести остаточний огляд і опечатування речового доказу, залишеного для зберігання провести допит свідків та учасників кримінального провадження; залучити експерта щодо слідів на речовому доказі, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, клопотання залишено без розгляду. 24.05.2018 року було подано повторне клопотання про проведення трасологічної експертизи, тільки 29.05.2018 року слідчий Руснак В.І. звернулася до слідчого судді із клопотанням про проведення експертизи. Відповідно висновку експерта №882-Д від 04.07.2018 року зазначено, що упаковка не забезпечує зберігання слідової інформації. 01 червня 2018 року подано клопотання про проведення перехресного допиту та слідчого експерименту, на що позивач зазначає ігнорування з боку слідчого. 24.07.2018 року подано клопотання про проведення перехресного допиту та слідчого експерименту. Слідчий [PERSON] провела перехресний допит та слідчий експеримент, котрі на думку позивача були здійсненні не відповідно процесуального законодавства. 15.08.2018 року було подано клопотання про проведення слідчої дії «впізнання», на що слідчий постановою від 21.08.2018 року відмовила у задоволенні, мотивуючи тим, що самостійно приймає рішення щодо слідчих дій, фактично будь-яке клопотання позивача на його думку сприймає як втручання у професійну діяльність. 01.10.2018 року було подано клопотання про проведення слідчої дії «впізнання», котре було в черговий раз проігнороване слідчим Руснак В.І. Слідчим відділом Южного ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області 14.01.2019 року було закрито кримінальне провадження №12018160200000132 від 06.05.2018 року, з підстав того, що особу яка скоїла дане кримінальне правопорушення встановити не довелось можливим. Постановою заступника прокурора області від 06.03.2019 року постанову слідчого Руснак В.І. було скасовано. 20.03.2019 року позивачем було подано клопотання до керівника СВ про проведення слідчих дій впізнання. Постановою слідчого [PERSON] від 22.03.2019 року було відмовлено в задоволенні клопотання. Позивач зазначає, що через півроку йому стало відомо, що кримінальне провадження постановою слідчого від 02.04.2019 року вдруге було закрито. Зазначена постанова була скасована 10.04.2020 року, що стало відомо позивачу з отриманої Ухвали суду по справі №519/443/19 12.05.2020 року. Позивач звернувся до суду із дійсним позовом, оскільки на його думку ніяких слідчих дій за неодноразовими клопотаннями не проводяться, впродовж двох років слідчим Руснак В.І. не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Фактично слідчий Руснак В.І. та процесуальний прокурор [PERSON] кваліфікували правопорушення на власний розсуд та мали намір закрити провадження по справі, зазначені особи не реагують на скарги, хоча в матеріалах справи наявні докази, показання позивача, показання свідка, предмет вчинення кримінального правопорушення, виписка з лікарні, інші докази слідчий та процесуальний прокурор вчасно не збирали чи навмисно спотворили. Позивач вважає, що факт бездіяльності (незаконність дій) слідчого та прокуратури Одеської області доводиться постановами, котрі скасовані та рішеннями судів та вважає, що своєю бездіяльністю орган державної влади ( прокуратури Одеської області та ГУНП в Одеській області) завдали позивачу шкоди на загальну суму у 100000 гривень Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.06.2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 30.06.2020 року до суду представником прокуратури Одеської області надано клопотання про закриття провадження, в обґрунтування клопотання зазначено, що вказаний спір не підлягає розгляду судом цивільної юрисдикції з наступних підстав. Так, у провадженні слідчого відділення Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеської області перебуває кримінальне провадження №12018160200000132 від 06.05.2018 за ч. 1 ст. 125 КК України. Потерпілий має право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого, прокурора у порядку, передбаченому Кримінальним кодексом України. Оскільки спір у цій справі виник у зв`язку із вчиненням протиправних, на переконання позивача, дій посадових та службових осіб органів прокуратури, вчинених останніми у кримінальному провадженні №12018160200000132 від 06.05.2018 р., досудове розслідування у якому на цей час триває, перевірка правомірності таких дій з огляду на положення ЦПК України знаходиться поза межами юрисдикції цивільного судочинства. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року у задоволенні\~клопотання про закриття провадження по справі за позовною заявою [PERSON] до Прокуратури Одеської область, Головного Управління Національної Поліції в Одеській області про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органу державної влади відмовлено. 20.07.2020 року до суду надійшов відзив Прокуратури Одеської області відповідно якого просили відмовити у задоволенні позовної заяви до прокуратури Одеської області, у зв`язку з тим, що твердження позивача є помилковими, оскільки органом досудового розслідування з метою забезпечення повного, всебічного та неупередженого розслідування вжито заходів відповідного процесуального законодавства. Представник прокуратури Одеської області зазначає, що підставою для реєстрації кримінального провадження за №12018160200000132 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 155 КК України стала заява [PERSON] про те, що приблизно о 16 год. 30 хв. 06.05.2018 року невстановленою особою поблизу гаражу № [NUMBER] АС «Ветеран» за адресою м. Южне, вул. Комунальна йому нанесено тілесні ушкодження. Під час досудового розслідування слідчим допитано потерплого [PERSON] , свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проведено слідчий експеримент, дактилоскопічну та судово-медичну експертизи, оглянуто відеозапис території з місця пригоди від 06.05.2018 року, за результатами чого не встановлено особу, якою потерпілому нанесено тілесні ушкодження, у зв`язку з чим 14.01.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Постановою заступника прокурора області від 06.03.2019 року вказану постанову слідчого скасовано, надано письмові вказівки слідчому, які виконано та 02.04.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке скасовано ухвалою слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 10.04.2020 року, на цей час досудове розслідування триває. Окрім цього, надання прокурором у вказаному кримінальному провадженні слідчому письмових вказівок, які ним виконано, свідчить про відсутність бездіяльності прокурора у кримінальному провадженні, про яку стверджує позивач. Також представник прокуратури Одеської області вважає, що позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Разом з цим, позивачем не надано доказів, що йому спричинено шкоду, яка підлягає відшкодуванню. При цьому позовна заява та додані до неї документи не містять відомостей про судові рішення, якими визнано неправомірними дії прокуратури області, з позовної заяви також не вбачається які права чи законні інтереси позивача порушено прокуратурою Одеської області. Посилання позивача на ухвалу слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 10.04.2020 року та постанову заступника прокурора області від 06.03.2019 року є безпідставними, оскільки вони не є підтвердженням визнання дій прокуратури області неправомірними. Отже фактично вбачається, що позивач намагається реалізувати свою незгоду з процесуальним рішенням у кримінальному провадженні поза процедурою, передбаченою КПК України, оскільки у випадку незгоди з рішенням слідчого чи процесуального керівника він вправі оскаржити їх слідчому судді. В рамках цивільного позову встановлення нібито бездіяльності слідчого чи процесуального керівника, як стверджує позивач, є неможливим. 14.08.2020 року до суду надійшло клопотання про витребування доказів, а саме позивач просив витребувати у Комінтернівський місцевій прокуратури проект повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України в кримінальному провадженні №12018160200000132 від 06.05.2018 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2020 року у задоволені клопотання позивача про витребування доказів відмовлено. 27.08.2020 року до суду надійшов відзив ГУНП в Одеській області відповідно якого представник просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування чого зазначено, що позивачем жодним чином не доведено бездіяльність посадових осіб, до суду не надано жодної ухвали про оскарження дій чи бездіяльності працівників ГУНП в Одеській області. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.10.2020 року закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено до судового розгляду по суті на 12\~листопада 2020 року. 09.11.2020 року до суду надійшло клопотання позивача про розгляд судового засідання без його участі. В судове засідання 12.11.2020 року з`явились представник ГУНП в Одеській області Алексєєнко Р.І., яка заперечувала проти задоволення позову з підстав викладених в відзиві та представник прокуратури в Одеській області Жигун І.В., яка також заперечувала проти задоволення позовних вимог, підтримала відзив в повному обсязі. Заслухавши пояснення осіб присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 06.05.2020 року було зареєстровано кримінальне провадження 12018160200000132 за заявою потерпілого [PERSON] . Відповідно фабули з ЄДРДР 06.05.2018 року до Южненьского ВП Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області надійшла заява [PERSON] про те, що приблизно о 16 год. 30 хв. 06.05.2018 року, невстановлена особа, перебуваючи біля гаражу № [NUMBER] АС «Ветеран» розташованого за адресою Одеська обл., м. Южне, вул. Комунальна, нанесла тілесні ушкодження [PERSON] , після чого з місця події зникла, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких встановлюється ЖЄО №1069 від 06.05.2018 року. Постановою слідчого СВ Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області Руснак В.І. від 14.01.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Постановою заступника прокурора області від 06.03.2019 року вказану постанову слідчого скасовано. Постановою слідчого СВ Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області Руснак В.І. від 02.04.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження. прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою слідчого судді Южного міського суду Одеської області від 10.04.2020 року скаргу [PERSON] на постанову слідчого Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження задоволено. Постанову слідчого СВ Южненського ВП Лиманського ВП ГУНП в Одеській області Руснак В.І. від 02.04.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018160200000132 від 06.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України скасовано. Матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018160200000132 від 06.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 ч.2 КК України повернуто до СВ Южненського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області для проведення додаткової перевірки. Отже, на цей час досудове розслідування триває. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з частиною першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з положенням частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Обов`язковою умовою застосування статті 1174 ЦК України є виконання завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень. Отже, умовою застосування судом цивільно-правової відповідальності за вказаною правовою нормою, яка поширюється на деліктні правовідносини, є встановлення факту неправомірності рішення, дії чи бездіяльності службової або посадової особи зазначених органів. Наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. П.18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди, Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ст. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Оскільки факт невиконання слідчим та прокурором щодо не проведення процесуальних дій у встановленому законодавством порядку не встановлено, суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди на підставі ст.1174 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Враховуючи, що судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, з огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування шкоди з їх необґрунтованості та недоведеності.

Outcome: dismissed