Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого авансу у розмірі 2 500 дол. США та моральної шкоди у розмірі 8 000 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалась на те, що, відповідно до умов попереднього договору, мала намір придбати у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У рахунок повної вартості зазначеного об'єкта, яка становила 53 000 дол. США, позивачка [PERSON] передала до укладення основного договору відповідачці [PERSON] грошову суму в розмірі 2 500 дол. США. Проте, у встановлений термін договір купівлі-продажу укладений не був. Відповідачка у добровільному порядку гроші повертати відмовляється, через що [PERSON] змушена була звернутися до суду задля вирішення питання щодо стягнення з [PERSON] зазначеної грошової суми. В подальшому позивачка неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, які ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 02 липня 2014 року за заявою представника позивача були залишені без розгляду. Також ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 02 липня 2014 року за заявою представника позивача залишено без розгляду позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки моральної шкоди. В судовому засіданні представники позивачки просили задовольнити вимогу щодо стягнення з відповідачки [PERSON] авансу в розмірі 2500 дол.США в еквіваленті до української гривні на день постановлення рішення суду. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON], який також представляв інтереси третьої особи - [PERSON], у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі, вважаючи [PERSON] неналежним відповідачем, оскільки договір не був укладений не з її вини, і вона не отримувала від позивачки грошових коштів. Позивачка в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 квітня 2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено угоду про намір укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] (далі - угода), - яку сторони визначили як «попередній договір». Відповідно до зазначеної угоди [PERSON] мала намір купити, а [PERSON] - продати вище зазначену квартиру. Згідно вищевказаного договору сторони домовились, що ціна об'єкту становить 53 000 дол. США. Сторони зобов'язувались оформити договір купівлі-продажу в строк до 01 червня 2013 р. Крім того, в договорі зафіксовано, що покупець в рахунок повної вартості квартири передав продавцю суму в розмірі 2 500 дол. США, що на момент передання була еквівалентна 20 250 грн. [PERSON] передала, а [PERSON] отримала грошову суму в розмірі 2 500 дол. США в рахунок майбутньої купівлі квартири [ADDRESS], що підтверджує власноруч зроблена відповідачкою приписка про те, що у випадку неукладення договору купівлі-продажу вона зобов'язується повернути покупцеві отримані грошові кошти. Проти дійсності цієї приписки не заперечувала ані відповідачка, ані допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], який є чоловіком [PERSON] До встановленого в угоді терміну сторони не оформили договір купівлі-продажу. З метою досудового врегулювання спору, що виник між сторонами з приводу неможливості своєчасного укладення договору купівлі-продажу, позивачка направила відповідачці претензію, в якій просила, відповідно до досягнутої домовленості, повернути отримані грошові кошти, однак відповіді на претензію відповідачка не надала. В матеріалах справи є також копія попереднього договору від 09.04.2013р., який підписала [PERSON] та який є аналогічним попередньому договору від 09.04.2013р., підписаному [PERSON] Таким чином, судом було встановлено, що відповідачка фактично продублювала попередній договір від 09.04.2013р., який до неї підписала її мати - [PERSON], підтвердивши отримання авансу в сумі 2500 дол.США. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що був присутній при укладенні між сторонами угоди про намір укласти договір купівлі-продажу зазначеної вище квартири, але деталі цього правочину йому невідомі. Водночас він засвідчив, що, знаючи свою дружину - відповідачку [PERSON] - цілком допускає ймовірність того, що вона могла зробити приписку про повернення грошей, навіть якщо не отримувала їх. У судовому засіданні представник відповідачки і третьої особи заявив, що грошову суму а саме - 2 500 дол. США від позивачки насправді отримувала третя особа [PERSON] Це визнала й представник позивачки. Крім того, представник третьої особи повідомив суду, що отримані грошові кошти були одразу ж внесені [PERSON] як аванс у рахунок купівлі іншої квартири за угодою, в якій покупцем виступала її донька - відповідачка [PERSON], що не заперечується і відповідачкою по справі. Проте він не надав судові належних доказів, а саме копії відповідного попереднього договору. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на його виконання. В силу ж ч. 2 зазначеної статті, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Отже, правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї суми завдатку у подвійному розмірі, застосовується лише тоді, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини однієї зі сторін. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але належно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачкою кошти на користь відповідачки є авансом, і правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 571 ЦК України, для залишення відповідачці отриманих коштів - відсутні. Сторонами не заперечується той факт, що договір купівлі-продажу зазначеної квартири в установленому порядку між ними не укладений, а отже передані відповідачці грошові кошти у розмірі 2 500 дол. США є авансом і підлягають поверненню. Крім того, суд приймає доводи представника позивачки про те, що укладена між сторонами угода про намір укласти договір купівлі-продажу у частині передання відповідачці грошових коштів, є договором про внесення авансу, який суд вважає укладеним. За цим договором покупець - [PERSON] - передала, а продавець - [PERSON] - отримала та зобов'язується повернути аванс у розмірі 2 500 дол. США. Навіть з огляду на те, що грошові кошти позивачкою були безпосередньо передані третій особі [PERSON], яка фактично від імені відповідачки вела усі перемовини щодо продажу квартири, суд вважає, що саме [PERSON] є належним відповідачем у справі, виходячи з такого. По-перше, угода про намір укласти договір купівлі-продажу укладалася між [PERSON] та [PERSON]; по-друге, відповідачка підтвердила отримання авансу своїм підписом та власноруч зробленою припискою про зобов'язання його повернути; по-третє, зважаючи на доводи представника відповідачки, кошти, передані позивачкою третій особі, призначалися для [PERSON] та зрештою були використані в її інтересах. Станом на день постановлення рішення суду офіційний курс гривні щодо долару США, встановлений Національним банком України, становить 11 грн. 70 коп. за один долар США. Таким чином, стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягає 2 500 доларів США, що еквівалентні 29 250 грн. Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими а тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (категорія 2), звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» Таким чином підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави судовий збір в сумі 292грн. 50коп. ( 29250грн. х 1% = 292,50).

Outcome: approved