Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовом до Дніпропетровської міської ради, Комунального виробничого Житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що його батько [PERSON] був наймачем квартири [ADDRESS]. Разом з батьком в спільній квартирі проживав він, та вони вели сумісне господарство, проживали однією сімєю, однак він не був зареєстрований в спірному житловому приміщенні. 01 січня 2014 року його батько помер. Оскільки квартира після пожежі, в якій загинув його батько, була непридатна для проживання, він зробив власним коштами ремонт в квартирі, виплатив борги, однак представник житлово-комунального підприємства відмовився зареєструвати його в квартирі [ADDRESS]. Посилаючись на ст. 3 СК України, ст. 64 ЖК України просить визнати за ним право користування квартирою № 64 в будинку № 21 по вул. Б. Хмельницького в м. Дніпропетровську як за членом сімї померлого [PERSON]. В судові засідання зявлявся представник позивача, який підтвердив викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів в судові засідання не зявлялись, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, в звязку з чим, суд, враховуючи заяву позивачів, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно матеріалів справи ордер № 3796 на квартиру № 64, житловою площею 19, 2 кв. м. по вул. Б. Хмельницького, буд. 21 м. Дніпропетровська був виданий [PERSON] 27 вересня 1985 року. Згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті ради від 16 жовтня 2009 року № 513 у звязку зі смертю гр. [PERSON] особовий рахунок на однокімнатну квартиру № 6, житловою площею 19,2 кв. м., будинок № 21 по вул. Б. Хмельницького м. Дніпропетровська відкрито на [PERSON]. Судом встановлено, що позивач [PERSON], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 432968, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Амір-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська 21 серпня 1997 року. [PERSON] помер 01 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 568664, виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 03 червня 2014 року. Згідно\~до ч. 1 ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положенням ч. 1\~ст. 65 Житлового кодексу України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтями 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів. Відповідно до правил статті 59 ЦПК про допустимість доказів обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджуватися іншими засобами доказування. За загальним правилом, встановленим ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 ЦПК України. Згідно матеріалів справи позивач [PERSON] до 29 грудня 2014 року був зареєстрований за адресою: [INFO]. На даний час зареєстрованим не значиться. Заявляючи вимоги про визнання права користування спірним житловим приміщенням на підставі\~ст. 64 ЖК України\~позивач не надав суду необхідних доказів про його вселення до квартири як члена сім'ї [PERSON] з дотриманням вимог ст. ст.\~64,\~65 ЖК України\~та про постійне проживання в [INFO], доказів ведення спільного господарства з наймачем, здійснення оплати житлово-комунальних послуг за користування цим житлом саме в період сумісного проживання. Враховуючи встановлені вище обставини та положення закону, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем йому не відшкодовуються.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed