Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, третя особа: відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Покровськ Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем по справі з 07.08.1997 року по 23.10.2015 року. Працював гірником очисного вибою підземного з повним робочим днем у шахті. 23.10.2015 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Під час роботи в шахті позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 01.03.2016 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 115,5 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 49,5 Вт (ПДР - 45 Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 53,6 мг/м.куб. при ПДР 10 мг/м.куб. Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 45/1088 від 22.12.2015 року йому було поставлено діагноз - хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом, хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) - захворювання професійні, встановлені вперше. Також було встановлено супутні захворювання. 11.05.2017року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу повторно встановлено за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.06.2019 року, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Крім того, йому протипоказана важка фізична праця, роботи в підземних умовах, вимушена робоча поза, роботи в умовах несприятливого мікроклімату, пилу, токсичних та подразнюючих речовин. Рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульмонолога, курси відновлюючого лікування. Лікування за наслідками професійних захворювань він продовжує і зараз. Стан його здоровя не є стабільним. У нього постійні виражені болі в поперековому відділі хребта, які посилюються при фізичному навантаженні, при русі, що віддають в праву ногу, позивач відчуває утруднення при ходьбі, обмеження рухів, він практично не може поворухнутись без болі, відчуває оніміння правого стегна, гомілки, судоми литкових мяз, посилення болі у нічний час, підвищену стомлюваність у спині, крім того, у нього постійний кашель нападоподібного характеру, переважно сухий, утруднене дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, бистра стомленість, поганий сон, надмірна пітливість, загальна слабкість, головні болі, болі в ділянці серця (на підтвердження додаються епікризи та виписки із медичної картки). Позивач вважає, що внаслідок отримання професійних захворювань йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно страждає від фізичного болю, після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, він став інвалідом. Тривалий час він знаходиться на лікуванні. Через поганий стан його здоровя він був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання захворювань, оскільки на момент звільнення йому було всього 39 років. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. В результаті отриманих професійних захворювань він втратив нормальні життєві зв'язки і йому приходиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Він не може виконувати більшість фізичної роботи по дому. В даний момент його дохід суттєво знизився, та ще і чималі кошти йдуть на лікування та відновлення після отриманих професійних захворювань. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявились почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків отриманих захворювань та тяжкого стану його здоровя. Таким чином, у звязку із шкідливими умовами праці позивач отримав професійне захворювання на підприємстві і тому, на його думку, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 200000 гривень та просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь. На його думку, діями відповідача йому спричинені моральні страждання, повязані із професійним захворюванням, яке є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь 200000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання професійних захворювань. Позивач та представник позивача до судового засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.35). Представник відповідача до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.31). В запереченні на позовну заяву зазначив, що одна з найважливіших підстав для настання відповідальності в спричиненні моральної шкоди позивачу, повязаної з отриманим професійним захворюванням не вказана і встановлених законодавчо доказів про її наявність не надано. Вважає, що вимоги позивача не відповідають розумності та справедливості, тому просить відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі (а.с.29). Представник третьої особи до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяві, відповідно до якого просить суд розглянути справу без їх участі, винести рішення по справі на розсуд суду (а.с.36). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 07.08.1997 року, працюючи гірником очисного вибою підземного з повним робочим днем у шахті. 23.10.2015 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с.6-7). Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 01.03.2016 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у [PERSON] у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, пил. Потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 115,5 Вт (ПДР - 90 Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 49,5 Вт (ПДР - 45 Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 53,6 мг/м.куб. при ПДР 10 мг/м.куб.(а.с.17-18). Згідно довідки МСЕК до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.10.2015 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, причина загальне захворювання, інвалідність встановлена строком до 01.11.2016 року (а.с.34). 11.05.2017 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу повторно встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.05.2019 року, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні. Крім того, йому протипоказана важка фізична праця, роботи в підземних умовах, вимушена робоча поза, роботи в умовах несприятливого мікроклімату, пилу, токсичних та подразнюючих речовин. Рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульмонолога, курси відновлюючого лікування (а.с.8-9). Відповідно до медичного висновку Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань від 22 грудня 2015 року №45/1088 [PERSON] встановлено діагноз: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом; хронічний бронхіт ІІ ст.., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.. Професійне захворювання встановлено вперше (а.с.15). Згідно виписки №1255 Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в період з 14.12.2015 року по 28.12.2015 року з діагнозом: хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та стійким больовим компонентом; хронічний бронхіт ІІ ст.., фаза затухаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.. (а.с.16). [PERSON] перебував на лікуванні в стаціонарі Комунальної лікувально-профілактичної установи Родинської міської лікарні в період з 30.05.2016 року по 08.06.2016 року з діагнозом хронічний бронхіт 2 ст. в стадії загострення (а.с.10). Відповідно до виписки із медичної картки хворого №667-667 та №924-924, виданої Комунальною лікувально-профілактичною установою Родинської міської лікарні [PERSON] перебував на лікуванні в стаціонарі з 03.08.2016 року по 12.08.2016, а також з 11.11.2016 року по 21.11.2016 року року з діагнозом хронічна вертеброгенна попереково-крижова радікулопатія в стадії загострення зі стійким больовим, правостороннім корінцевим, мязово-тонічним синдромом, статико-динамічними порушенням, захворювання професійне, вперше (а.с.11, 13). Згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №849-849 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальній лікувально-профілактичній установі Родинської міської лікарні в період з 18.10.2016 року по 28.10.2016 року з діагнозом хронічний бронхіт в стадії загострення (а.с.12). Відповідно до ст.ст.1, 3\~ст. 43, ч. 1 та 2 ст. 46 Конституції України\~Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих звязків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обовязкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва,використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв'язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров'я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров'я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоровя потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоровя позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~ Частина 3\~ст.88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. \~ Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. На підставі ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн. Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 640,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial