Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою у якій просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у 2 місяці після набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позову зазначає, що він є спадкоємцем за заповітомспадщини, яка складається з земельної ділянки площею 2,0000 га, після смерті [PERSON] , так як остання 02.12.2013 року на його користь склала заповіт. Починаючи з 2011 року позивач на свій розсуд здійснював користування вказаною земельною ділянкою адже між ним та померлою 17.01.2011 року було укладено договір про сумісне виробництво сільгосппродукції строком на 15 років, та остання передала позивачу державний акт на право приватної власності на землю, та отримала від нього кошти за весь час дії вказаного договору. Нещодавно йому стало відомо, що [PERSON] померла, у зв`язку з чим він одразу звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де й дізнався про дату смерті заповідачки, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вважає причини пропуску строку поважними, оскільки не знав про смерть спадкодавця, адже не є родичем померлої, не знайомий з її рідними та сім`єю, а довідався про смерть лише під час виконання чергових повноважень відповідно до договору про сумісне виробництво сільгосппродукції. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суду пояснив, що про існування заповіту йому було відомо. Про смерть заповідача від дізнався восени 2017 року, тобто через рік після її смерті. До нотаріуса звернувся не відразу, а лише через 1,5 роки після того як дізнався про смерть [PERSON] (заповідачки), тобто у березні 2019 року. Відразу не звернувся тому, що вже й так пропустив строк для звернення з заявою для прийняття спадщини, був дуже зайнятий та те, що чекав, що можуть ще й інші спадкоємці звернутися з заявами про вступ у спадщину. Дізнавшись, що ніхто не звернувся, він тільки після цього звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак надали суду заяву у якій позовні вимоги визнали та просили розглядати справу без участі їхнього представника. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є приватним нотаріусом, який здійснює свої повноваження на території Міловського району Луганської області. Саме він, як нотаріус вчиняв нотаріальні дії щодо складання заповіту [PERSON] . В березні 2019 року до нього звернувся Позивач про вчинення нотаріальної дії, однак через пропуск строку для звернення з заявою йому було відмовлено. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача, свідка, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населеного пункту на території Великоцької сільської ради Міловського району Луганської області. (а.с. 14-15). Відповідно до копії договору про сумісне виробництво сільгосппродукції від 17.01.2011 року власник землі [PERSON] надала, а СПД « [PERSON] » в особі [PERSON] , прийняв у користування земельну ділянку площею 2,0 га., з метою вирощування зернових та просапних культур (соняшника), строком 15 років. (а.с. 16). Відповідно до копії розписки від 02.12.2013 року, [PERSON] , [INFO] , отримала від [PERSON] грошові кошти як компенсацію за вирощену сільгосппродукцію на належній їй земельній ділянці, у повному обсязі. (а.с. 40). Згідно копії заповіту від 22.12.2013 року, [PERSON] , на випадок своєї смерті, земельну ділянку площею 2,0000 га, що розташована: Луганська область, Міловський район, Великоцька сільська рада «За межами населеного пункту», заповіла [PERSON] . (а.с. 10). Згідно копії актового запису про смерть № 14 від 19.05.2016 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 90 років. (а.с. 32). Згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.03.2019 року, приватним нотаріусом Подольським Р.В. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з пропуском спадкоємцем [PERSON] строку для прийняття спадщини.(а.с. 12). Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55654561, приватним нотаріусом Подольським Р.В.у спадковому реєстрі 28.03.2019 року заведена спадкова справа, спадкодавець [PERSON] . (а.с. 13). Відповідно до копії довідки виданої Великоцькою сільською радою 27.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті проживала одна.(а.с. 17). Так, судом було встановлено, що спадкодавець [PERSON] на день смерті проживала сама, однак згідно пояснень позивача по справі у суду виникли сумніви щодо існування інших спадкоємців по справі, однак в повній мірі даний факт суд не може перевірити через відсутність такої технічної можливості, однак судом встановлено, що інші спадкоємці (якщо такі маються) не звернулися з заявами про вступ у спадщину після смерті [PERSON] , оскільки відсутні відомості про заведення інших спадкових справ, згідно витягів. Згідно ч 1. ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким згідно вимог ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Як слід з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до абз.1, 2 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) ( 435-15 ), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно абз. 6 п. 24 вказаної Постанови, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Так, причиною на яку позивач посилається, як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини є незнання про смерть спадкодавця (про смерть заповідача Позивач дізнався восени 2017 року, однак до нотаріуса звернувся лише у березні 2019 року, що знову ж таки було встановлено в судовому засіданні). Про існування заповіту позивачу було відомо, що випливає з суті позовної заяви та підтверджено позивачем у судовому засіданні (позивач в судовому засіданні підтвердив той факт, що він знав про існування заповіту). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постанові Верховного суду від28 березня 2019 року справа № 145/1108/17, провадження № 61-39807св18. Таким чином, причини з яких позивачем пропущено строк для прийняття спадщини, а саме незнання про смерть спадкодавця, його зайнятість, не може бути визнано поважнимитак, як вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, адже позивач знаючи про наявність заповіту та маючи бажання прийняти у майбутньому спадщину міг цікавитися життям спадкодавця, крім того, дізнавшись про смерть спадкодавця до нотаріуса Позивач звернувся лише через 1,5 роки, а не відразу.Також, суд приймає до уваги пояснення Позивача стосовно того, що він чекав, що можуть з`явитися інші спадкоємці, що знову ж таки вказує, на те, що можливо дійсно існують інші спадкоємці, однак вони не залучені у якості Відповідачів по справі, а суд самостійно виявити коло зацікавлених осіб не має можливості. Більше того, з наданих документів Позивачем, вбачається, що за заповітом фактично прихований правочин договору купівлі-продажу земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] , та яку згідно законодавства заборонено продавати. Однак, даний факт перевірити суд в повній мірі не може, оскільки Заповідач вже померла. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed