Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, про зняття арешту з майна. Представник [PERSON] у судове засідання надала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви начальник Відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області просив суд розглядати справу за відсутності представника відділу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 27 червня 2007 року [PERSON] належить садовий будинок [NUMBER], що розташований за адресою: садове товариство «Днепровое» [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в нотаріальному реєстрі за номером 1791. Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2007 року [PERSON] належить земельна ділянка [NUMBER], площею 0,051 га що розташована за адресою: садове товариство «Днепровое» [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрований в нотаріальному реєстрі за 1794. Під час посвідчення договору купівлі-продажу нотаріусом було роз'яснено право оформити вказане нерухоме майно не зразу, а через деякий час. У 2013 році позивачкою було оформлено кадастровий номер земельної ділянки 1221486200:01:126:0094, оскільки без нього вона можливості продати ані садовий будинок ані земельну ділянку. У 2014 році позивачка звернулася до реєстраційної служби з заявами про реєстрацію свого права власності на вказане нерухоме майно, однак отримала відмову у державній реєстрації прав, оскільки документи подані після внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна про арешт всього нерухомого майна відчужувача, попереднього власника, [PERSON] Зазначені арешти внесені до реєстру заборон відчуження майна на підставі постанови про арешт майна ВДВС № 35195373 від 21.11.2012 р. старшого державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Тітової Г.О., винесеної на підставі виконавчого листа №2-2279 від 20.08.2012 року виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області; та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.09.2013 року державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ Циганенко Г.І., винесеної на підставі виконавчого листа №2-2279/2011 виданого 30.08.2012 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області. Зазначеними постановами накладений арешт на все майно боржника [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні, постанови ВДВС про накладення арешту винесені через п'ять років після того, як позивачка придбала вище вказане нерухоме майно, тому арешт належного їй майна порушує її права власності на нього. Через наявність постанов про арешт всього майна боржника [PERSON], позивачка не може реалізувати своє право власності на вище вказане нерухоме майно. Позивачка є власником вище вказаного нерухомого майна. Попередній його власник передав його позивачці, отримав від неї кошти за нього, позивачка ним користується протягом тривалого часу. Ніхто, ані представники банку, ані представники виконавчої служби не попереджали позивачку про те, що належне їй майно знаходиться під арештом через борги попереднього власника. Належне позивачці майно не було описано, державними виконавцями, не були складені Акти опису та арешту майна. Позивачка не була як власник садового будинку залучена до участі в виконавчих діях щодо його опису. Садовий будинок та земельна ділянка [NUMBER], які позивачка отримала у власність за договорами купівлі-продажу, не були внесені у список арештованого майна. Задля скасування арештів позивачка звернулася до ВДВС Дніпропетровського РУЮ із заявою про скасування постанови в частині арешту належного їй майна. Листом від 28.02.2014 року за №2731/1 позивачці повідомили, що вона згідно до вимог діючого законодавства має право звернутися до суду з позовом на підставі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. За правилами ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Крім того, на підставі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та порушення дій, що порушує право. Відповідно СТ. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Правилами ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Окрім цього, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст.1 Першого Протоколу) гарантує захист право власності і попереджає про недопустимість свавільного захоплення права власності, втручання держави в право безперешкодного користування та вільне володіння своїм майном. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Отже, з огляду на вище вказані обставини та правові підстави позивачка звертається до суду з цим позовом, оскільки придбала майно у законний спосіб, але не зареєструвала право власності через свою юридичну необізнаність та роз'яснення нотаріуса під час посвідчення договорів купівлі-продажу майна. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (ст. 11 ЦПК України).

Outcome: approved