Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 21.02.2020 року надійшла позовна заява Державної Азовської морської екологічної інспекції до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] 30.10.2018 року о 19 год. 18 хв. в Лівобережному районі м.Маріуполя на узбережжі річки Кальміус, за допомогою забороненого знаряддя лову (сітки «павук») проводив незаконний вилов риби, при цьому виловив рибу «піленгас» у кількості 2 особина, порушивши своїми діями вимоги ст.ст. 26, 63 Закону України «Про тваринний світ» та п.п. 3.14,3.15 Правил любительського та спортивного рибальства, затверджених Наказом Державного комітету рибного господарства України від 15 лютого 1999 року №19. Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.01.2019 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП. Своїми діями [PERSON] завдав збитки рибному господарству України в сумі 1360 грн. На підставі вищевикладеного, просив стягнути з відповідача спричинену шкоду на користь держави, зарахувавши у відповідні державні фонди, а також судовий збір на користь позивача. Представник позивача надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Заяву про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надав, про причини неявки не повідомив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Встановлено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23.01.2019 року, яка набрала законної сили 04.02.2019, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.85 КУпАП. Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК Україниобставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Встановленими та доведеними обставинами, викладеними у мотивувальній частині вищевказаної постанови є те, що 30 жовтня 2018 року о 19-18 годині [PERSON] на річці Кальміус в Лівобережному районі м. Маріуполя ловив рибу забороненим знаряддям лову сіткою «павук» та виловив рибу піленгас у кількості 2 одиниці. Вищезазначені обставини за положеннями ст. 82 ЦПК України щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалено постанову в адміністративній справі, беруться до уваги в межах вирішення позову по даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Згідно такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення громадянами України, іноземцями та особами без громадянства цінних видів біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2011 року № 1209, вартість 1 шт. піленгасу становить 680 гривень. Отже вартість 2 піленгасів становить 1360,00 гривень. В результаті незаконного лову [PERSON] завдав збиток рибному господарству України в сумі 1360,00 грн. Факт незаконного лову риби [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення №014151 від30.10.2018 року, постановою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 січня 2019 року по справі №265/10430/18 (провадження №3/265/183/19), а також розрахунком матеріального розміру шкоди, завданої внаслідок незаконного рибного промислу. Однак, судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] питання щодо відшкодування ним шкоди, завданої навколишньому природному середовищу, не вирішено. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справіпро адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ч.3 ст.40 КУпАП, питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства. Відомості щодо добровільного відшкодування указаної шкоди відповідачем у матеріалах справи відсутні. За загальним правилом, встановленим ч. 1ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 4 ст. 63 «Про тваринний світ» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Згідно з ч.4, 5 ст.68, ч.1 ст.69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Статтею 13 Конституції Українипередбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених цією Конституцією. Відповідно до вимо гст. 15 ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища» до повноважень і компетенції місцевих рад у галузі охорони навколишнього природного середовища відноситься забезпечення реалізації екологічної політики України, здійснення контролю за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Статтею 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища здійснюється у відповідності з вимогамист. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», згідно яких шкода і збитки, заподіяні навколишньому природному середовищу підлягають зарахуванню на рахунки фондів охорони навколишнього природного середовища місцевих рад, якою є Маріупольська міська рада. Згідно зі ст.47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються фонди охорони навколишнього природного середовища. Ці фонди утворюються у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, у тому числі, грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Ці кошти направляються на охорону та відтворення об`єктів тваринного світу згідно з постановою Кабінету Міністрів України №1147 від 17.09.1996 року. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Тобто, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене, враховуючи, що обов`язок доведення відсутності вини покладено саме на відповідача, однак, такий ним нереалізований, суд дійшов висновку про доведеність підстав позову та наявність підстав для стягнення шкоди до спеціального фонду місцевих бюджетів у порядку, передбаченому п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved