Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

До суду 12.02.2019р. із позовом звернувся [PERSON] , в якому просив встановити факт родинних відносин та визнати, що [PERSON] , який помер [INFO] (у актовому записі про смерть зазначений як [PERSON] ) є його рідним батьком; визнати за ним право власності на 37/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] і квартиру [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті його батька [PERSON] . В подальшому позов неодноразово уточнено, остаточно позивач просив встановити факт, що померла людина зазначена у свідоцтві про смерть (серія [NUMBER] ) як [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (актовий запис про №2490 від 16 лютого 2017р.) та [PERSON] це одна й та сама особа і померлий, який зазначений у свідоцтві про смерть як [PERSON] є батьком [PERSON] . Визнати право власності за [PERSON] на 37/100 частини комунальної квартири [ADDRESS] і квартиру [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав відзив в якому проти задоволення позову заперечував. При цьому зазначив, що право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 14.05.2014р. В технічному паспорті виготовленому КП ХМБТІ 07.12.2018р. міститься штамп про самочинне будівництво, а саме - реконструкції приміщення №9 площею 4,3 кв.м. на квартиру [ADDRESS] зазначеного будинку. За п.3.21 ДБН реконструкція це перебудова введеного в експлуатацію в установленому порядку об`єкта будівництва, що передбачає зміну його геометричних розмірів або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (кількість продукції, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко економічного рівня та якості продукції що виготовляється, поліпшення умов експлуатації та якості послуг. Інспекція державного архітектурного - будівельного контролює єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію забороняється. Особа яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна згідно ст.376 ЦК України не набуває права власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва. Реконструйоване нерухоме майно не введено в експлуатацію і позивач не виконавши вимог ч.2 ст.331 ЦК України звернувся до суду. Позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів і його право не можна визнати порушеним. Спадкоємець не набуває права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув право власності на таке майно. Якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво. До спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва. Ухвалою суду від 14 березня 2019 року з 11 ХДНК витребувано інформацію щодо заведення спадкової справи, кола осіб хто звернувся з заявами про прийняття або відмови від прийняття спадщини, а також наявності заповіту і видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 07 травня 2019 року до участі у справі в якості відповідача залучено [PERSON] , яка є власником квартири [ADDRESS] , а також в якості 3-ї особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Ухвалою суду від 23 грудня 2019 року до участі у справі в якості 3-ї особи залучено [PERSON] . Позивач та його представник уточнений позов підтримали. Позивач [PERSON] зазначив, що після смерті батька залишилась спадщина, до якої входять кв. [ADDRESS] та [ADDRESS] , які є квартирами посімейного спільного заселення, а раніше кімнатами у комунальній квартирі, які мають единий вхід та приміщення спільного користування. Після розлучення з матір`ю батько заселився в квартиру [ADDRESS] , а в подальшому придбав сусідню квартиру [ADDRESS] . У зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища та імені його та батька він не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Представник позивача [PERSON] пояснила, що в квартирі спільного заселення кв. [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] після розділу майна подружжя, а кв. [ADDRESS] - за договором купівлі продажу. Після смерті батька позивач 06.06.2017 р. звернувся до 11-ої ХДНК, де було відкрито спадкову справу, але за розбіжності у написанні прізвищ позивача та батька, розбіжності у написанні імені батька у особових документах, свідоцтві про смерть і документах на право власності на квартири позивачу постановою від 13. 08.2018 р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та рекомендовано звернутися до суду. Розбіжності у прізвищі та імені батька та сина виникли в результаті перекладу на українську мову, що також встановлювалось рішенням Московського районного суду м.Харкова. Посилання Харківської міської ради на самочинне будівництво нерухомого майна спростовується Постановою Кабінету Міністрів від 07.06.2017р. Крім того, переобладнання приміщення було зроблено іншим співвласником. Відповідач [PERSON] проти задоволення уточненого позову не заперечувала, показала, що є власником частини комунальної квартири [ADDRESS] . Комунальна квартира складається з 3 кімнат (квартир), власником квартири [ADDRESS] у зв`язку з приватизацією був [PERSON] , а власником квартири [ADDRESS] - [PERSON] , який у 2014р. продав її [PERSON] . Вона за загодою співвласників зробила переобладнання приміщення входу та туалету, поставивши перегородку та провівши воду до своєї квартири, в подальшому замінивши лічильник, який був встановлений у 2015р., однак зі смертю [PERSON] узаконити не змогла, тому шукала його спадкоємців. [PERSON] є законним спадкоємцем і сином [PERSON] . Представник 3-ї особи: Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Х/О просив слухати праву у його відсутність, про що надав відповідну заяву. В своїх поясненнях зазначив, що Управління є структурним підрозділом і не є самостійною юридичною особою, а також є неналежною 3-ю особою у справі. 3-я особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце слухання справи, надала заяву про те, що спадкове майно після смерті батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] вона не прийняла і на нього не претендує, в суд щодо продовження строку для прийняття спадщини звертатися не буде. Свідок [PERSON] показав, що у 2010-2011р. орендував приміщення по [ADDRESS] , а поряд з ним орендував приміщення [PERSON] , з яким він також проживав поряд і з яким у нього виникли товариські відносини. [PERSON] при спілкуванні зазначав, що з дружиною розірвав шлюб, від якого народилася дитина, інвалід з дитинства. При розірванні шлюбу вони розміняли квартиру і колишня дружина з сином, з якими він не спілкується проживає по [ADDRESS]. [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] , в подальшому купивши ще одну кімнату у сусідів. В квартирі де була спільна кухня не було води та туалету. Сусідка [PERSON] - [PERSON] купила в цьому ж будинку квартиру [ADDRESS] у 2014р. де і проживала. У зв`язку з незручнимиумовами проживання [PERSON] проживав у свого знайомого на Холодній горі, та помер у лікарні, і товариш його поховав. Він розшукав сина [PERSON] , якому розповів про смерть батька та спадщину що відкрилася після того. Вони з позивачем були в квартирі [PERSON] , в якій знайшли сімейні фото з зображенням [PERSON] , його дружини та позивача в дитинстві. Він свідчить про те, що позивач є сином [PERSON] . Суд вислухавши думку позивача, його представника, відповідача, свідка, перевіривши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно приписів п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.55 Конституції України та ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку , визначеному законом. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя , а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту права, і це означає , що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Гарантією здійснення права власності та його захист закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р, зокрема в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 р. № 475\\97-ВР) , яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. ЦК України врегульовано порядок здійснення права на спадкування. Згідно ч.1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1221, ч.1 ст.1222, ч.1 ст.1258, 1261 ЦК України: Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1-3 ст.1268, ч.1 ст.1269ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Згідно ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до повторного свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Місцем реєстрації зазначена Мереф`янська міська рада. (а.с.11) У [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] «російською: [PERSON] », про що здійснено відповідний запис за №47. (а.с.11) [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 15.01.1992 р., про що вчинено відповідний запис за №12. Прізвища після розірвання шлюбу: [PERSON] та [PERSON] . (а.с.10) Як вбачається з рішення Жовтневого районного народного суду м.Харкова від 06.07.1992р. позов [PERSON] до [PERSON] про примусовий обмін житлового приміщення задоволено. [PERSON] з сином, 1982 р.н. переселено в однокімнатну квартиру житловою площею 15,7 кв.м. [ADDRESS] . [PERSON] переселено до кімнати в комунальній квартирі житловою площею 17,8 кв.м. по [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] , проживаючих в квартирі [ADDRESS] і квартирі [ADDRESS] переселено до квартири [ADDRESS] . Зобов`язано Обмінне бюро при Харківському міск виконкомі видати обмінні ордери. (а.с.14) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 02.09.1999р. реєстраційний №4-99-151281 виданого Ц(в)ПДЖФ управління майна та приватизації (розпорядження №46596) [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що складає 37/100 частин комунальної квартири. Загальна площа кімнати у квартирі спільного заселення становить 25,6 кв.м. (а.с.16) Відповідно технічних паспортів виготовлених КП ХМБТІ 07.12.2018р. та 16.01.2019р. на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] приміщення №9 (туалет) площею 4,3 кв.м. реконструйовано. При порівнянні планів квартири на момент 27.03.2001р., 07.12.2018р. і 16.01.2019р. вбачається наявність добудованої стіни в зазначеному приміщенні. (а.с.17-19,25-28) Згідно відповіді КП «Виробничо-технологічного підприємства «ВОДА» від 18.06.2010р. на адресу [PERSON] повідомлені технічні умови на водопостачання квартира [ADDRESS] , отримано висновок держаної санітарно-епідеміологічної експертизи від 14.07.2010р. Крім того, отримано згоду на підведення води до квартири [ADDRESS] сусідів [PERSON] (кв. [ADDRESS] ) 01.04.2010р. і [PERSON] (кв. [ADDRESS] ) 10.04.2010р. та 18.06.2010 р. отримано специфікацію і схему вузла обліку води на зазначену квартиру. Також 15.03.2021р. ТОВ «Комерційне підприємство «Вода» проведено огляд та опломбування вузла розподільного обліку холодної води. (а.с.59,60,145,146) Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2014р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Літвіновою Я.М. у р.№994 [PERSON] продав, а [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , що складається з однієї кімнати, загальною площею 22,6 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. (а.с.22-24) Згідно довідки КП ХМБТІ від 23.01.2019 р. після обстеження на місці 16.01.2019р. та проведення комплексу робіт встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 22,6 кв.м., житловою площею 14,4 кв.м. належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.04.2001р. виданого Ц(в)ПДЖМ та П р. №4-01-215355. (а.с.21) За інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.08.2018р. квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 14.05.2014р. (а.с.20) Як вбачається з копії паспорту громадянина України виданого Ленінським РВ ХМУ ГУМВС України в Х/О 23.02.2009р. [PERSON] народився [INFO] в м.Мерефа Харківського району, Харківської області та був зареєстрований з 21.10.1992р. за адресою [ADDRESS] . (а.с.12) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] помер [INFO] , у віці 66 років, про що є відповідний запис за №2490. Дата видачі свідоцтва 17.01.2018р. (а.с.13) Відповідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 08.06.2017р. 11-ю ХДНК відкрита спадкова справа №60749842 (№ у нотаріуса 611/2017) після спадкодавця [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Мерефа, який помер [INFO] (а.с.9) Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20.09.2017р. встановлено факт родинних відносин та визнано, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] . (а.с.15) Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13.08.2018р. заступником завідувача 11 ХДНК Сукачовим М.О. в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено, оскільки не встановлено факт належності правовстановлюючих документів особі, ім`я якої, що зазначено в документі не збігається з ім`ям цієї особи, зазначеним у свідоцтві про смерть, при встановленні яких в судовому порядку, ця нотаріальна дія буде вчинена. При цьому зазначено, що в свідоцтві про народження, листі КП ХМБТІ щодо права власності на квартиру фізична особа зазначена як [PERSON] , а в свідоцтві про смерть - як [PERSON] . (а.с.8) За відповіддю 5-ї ХДНК від 28.03.2019р. після померлого [INFO] [PERSON] , який мешкав у [ADDRESS] було подано заяву 06.06.2017р. від імені сина [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , про прийняття спадщини, заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №1521 та заведено спадкову справу 611/2017 року. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини від спадкоємців не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с.51) За витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 08.06.2017р. 11 ХДНК після спадкодавця [PERSON] , [INFO] м. Мерефа, який помер [INFO] відкрита спадкова справа №60749842 (№ у нотаріуса 611/2017) (а.с.9) Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на них свідоцтва про право на спадщину) від 28.03.2019 р. після смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Мерефа, який помер [INFO] заведено спадкову справу 611/2017. За інформаційною довідкою від 28.03.2019 р. зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація після смерті [PERSON] у спадковому реєстрі відсутня.(а.с.52,53) 37/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] має загальну площу квартири з урахуванням площі приміщень спільного користування - 28,0 кв.м., а житлова площа складає 17,9 кв.м. Квартира [ADDRESS] має загальну площу квартири з урахуванням площі приміщень спільного користування - 22,6 кв.м., житлову площу - 14,9 кв.м. Приміщення санвузлу площею 4.3 кв.м. було реконстуйовано [PERSON] . Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017р. такий вид робіт - реконструкція, капітальний ремонт, технічне переоснащення внутрішніхсистем водопостачання та водовідведення, у т.ч. трубопроводів не потребують докуменнтів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Існування переобладнаного приміщення в квартирі не може бути перепоною для оформлення права власності у порядку спадкування. Здійснення особою перепланувань у належній йому на праві власності квартирі, які не передбачають втручання в конструкцивні елементи будівлі, не потребують отримання відповідних дзвільних документів на проведення таких робіт. До такого висновку дійшов Верховний Суд у сладі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №727/11479/17. Встановлення факту що особа зазначена у свідоцтві про смерть як [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] це одна й та сама особа і померлий, який зазначений у свідоцтві про смерть як [PERSON] є батьком [PERSON] має для позивача юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав [PERSON] , в даному випадку отримання спадкового майна після смерті [PERSON] . Іншим чином (поза судовим шляхом) реалізувати своє право щодо встановлення вказаного факту [PERSON] позбавлений. Зазначений факт підтверджується показами відповідача [PERSON] , свідка [PERSON] , рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20.09.2017р., а також копіями документів: свідоцтвом про народження позивача, повторним свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , який народився у м.Мерефа, паспортом громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженнця м.Мерефа, зареєстрованого за адресою [ADDRESS] , свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , свідоцтвом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] від 15.01.1992 року, копією паспорта [NUMBER] виданого Ленінським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківський області 23.02.2009 р., документами про право власності. Відмінності в написання літер «і» та «и» у прізвищах спадкодавця та спадкоємця, відмінності у написанні імені спадкодавця « [PERSON] » та « [PERSON] » виникли в результаті їх перекладу з російської на українську мову. Суд вважає доведеним факт що померла людина зазначена у свідоцтві про смерть (серія [NUMBER] ) як [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (актовий запис про №2490 від 16 лютого 2017р.) та [PERSON] це одна й та сама особа і померлий, який зазначений у свідоцтві про смерть як [PERSON] є батьком [PERSON] . Суд враховує, що позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку з не встановленням факту належності правовстановлюючих документів особі, ім`я якої, що зазначено в документі не збігається з ім`ям цієї особи, зазначеним у свідоцтві про смерть, що унеможливлює реалізацію ним своїх прав, у тому числі і на отримання свідоцтва про право на спадщину, тому його право є невизнаним і підлягає судовому захисту відповідно до ст.ст.5, 19 ЦПК України. Тому за [PERSON] необхідно визнати право власності на 37/100 частин комунальної квартири [ADDRESS] і квартиру [ADDRESS] , які належали на праві власності його батьку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від №4-99-151281 від 02.09.1999р. виданого Ц(в)ПДЖФ Управлінням майна та приватизації Головного управляння економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради (розпорядження №46596) та договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2014р., у порядку спадкування за законом, як спадкоємця першої черги, після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] (у актовому записі про смерть зазначений як [PERSON] ). Оскільки позивач не заявляє вимог та не наполягає на відшкодуванні сплачених ним 640,00 грн. та 989,80 грн. судових витрат та не наполягає на їх відшкодуванні з відповідачів, у зв`язку з чим суд вказані витрати з відповідачів не стягує. На підставі викладеного,

Outcome: approved