Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №6 в будинку №38 по вул. Університетська (Свердлова) в м. Мелітополі Запорізької області. Позовна заява обґрунтовується тим, що з 12 липня 2007 року вона є власником квартири [ADDRESS] (Свердлова) міста Мелітополя Запорізької області. У 2016 році при перереєстрації договорів про надання комунальних послуг їй стало відомо, що у вищезазначеній квартирі зареєстрована [PERSON] У звязку з чим вона звернулась до голови квартального комітету та дізналась, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі з 2000 року та нею не користувалась. У звязку з реєстрацією відповідача за вказаною адресою її права, яка власника, порушені, у звязку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не зявилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник позивача у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомої суду причини, на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою та копіями документів, направлених відповідачеві за місцем її проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «адресата не знайдено». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв позивача та її представника, в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2007 року за договором купівлі-продажу квартири [PERSON] придбала у [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] (Свердлова) в м. Мелітополі Запорізької області (а.с.4). Вказаний факт також підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів №4274263 від 12 липня 2007 року (а.с.5). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи у квартирі [ADDRESS] (Свердлова) в місті Мелітополі Запорізької області з 24 липня 1997 року зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с.15). Згідно довідки голови квартального комітету №60 [PERSON] за адресою реєстрації місця проживання з 2000 року не проживає (а.с.6). Вказаний факт також підтверджується письмовими поясненнями сусідів позивача, завірених головою квартального комітету №60 (а.с.6, 7 оборотна сторона). Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2000 року та по теперішній час, відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (Свердлова) в м. Мелітополі Запорізької області не проживає, її речей та іншого майна в квартирі немає, кошти за комунальні витрати вона не сплачує, вимог щодо проживання у вказаній квартирі відповідач не предявляла, до квартири не зявлялась. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved