Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

До Корольовського районного суду м.Житомира надійшла заява [PERSON] , в якій остання просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] . Подану заяву мотивує тим, що заінтересована особа є її колишнім чоловіком, від шлюбу з яким мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заявник вказує, що [PERSON] з липня 2021р. постійно чинить щодо неї та дітей неправомірні дії, а саме: приходить до помешкання заявника в неадекватному стані, ображає її нецензурною лайкою, чинить домашнє насильство. [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, психологічно знущається над ними, чинить економічне насилля, спотворює значення та бачення дітей щодо сім`ї та виховання дітей. Діти бояться спілкуватися з батьком, оскільки не знають чим може закінчитися таке спілкування. На прохання заявника про залишення її та дітей у спокої [PERSON] відповідає нецензурною лайкою, вчиняє психологічне насилля, погрожує та вдається до фізичного насилля. Заявник просить ухвалити рішення про задоволення заяви та видати стосовно [PERSON] обмежувальний припис, яким заборонити наближатися до заявника та малолітніх дітей до місця проживання чи перебування, а також шкільного навчального закладу, який відвідують діти; заборонити [PERSON] наближатись на відстань ближче 100 м. до заявника та малолітніх дітей; заборонити [PERSON] особисто чи через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в буть-який спосіб спілкуватися з нею у тому числі вести листування, телефонні переговори або контактувати особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця підтримала вказану заяву, просила задовольнити вимоги та видати обмежувальний припис. Заінтересована особа в засідання суду не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Вислухавши пояснення заявника дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З пояснень заявниці судом встановлено, що заінтересована особа [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] . Як свідчать матеріали справи, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-8). Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу відносно [PERSON] обмежувального припису строком на шість місяців з підстав застосування останнім по відношенню до неї та дітей психологічного та економічного насильства. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1.ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; діти колишнього подружжя (п.п. 2, 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п. 9 ч.1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, згідно з п. 3 ч.1ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] не підтверджені достатніми доказами. Наявність в матеріалах справи термінового заборонного припису від 14.10.2021р. стосовно кривдника, згідно з яким [PERSON] брутальною лайкою ображав заявницю, не є достатнім доказом вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявниці та малолітніх дітей. Згідно автоматизованої системи діловодства Корольовського районного суду м.Житомира Д -3 в провадженні суду перебувають справи №№296/9315/21, 296/9274/21 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства). Станом на 22.11.2021р. рішення у справах про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.173-2 КУпАП не прийнято. Також згідно ухвали суду від 16.11.2021р. від Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області витребувано матеріали щодо неправомірних дій [PERSON] відносно [PERSON] , копії протоколів про адміністративні правопорушення. Ухвала суду для виконання направлена на електронну адресу Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області. На момент вирішення справи вимоги ухвали суду від 16.11.2021р. не виконано. Заявниця в судовому засіданні не наполягала на повторному витребуванні доказів, просила суд розглянути справу за наявними матеріалами. За вказаних обставин, надані суду докази свідчать виключно про існування неприязних стосунків між сторонами. За результатами судового розгляду не встановлено, що [PERSON] чинить відносно [PERSON] та неповнолітніх дітей психологічне, економічне чи фізичне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Факт неприязних стосунків не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За встановлених судом обставин, відносини між сторонами не є такими за умови яких суд прийшов би до висновку про наявність домашнього насильства та необхідність застосування відносно [PERSON] обмежувального припису з метою протидії домашньому насильству відповідно до ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а відтак заявлені вимоги не підлягають задоволенню судом. З огляду на висновки суду, про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог щодо видачі обмежувального припису, судові витрати, від яких заявник був звільнений при зверненні до суду з заявою про видачу обмежувального припису відповідно до правил ст.141 ЦПК України необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed