Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до Виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Гельмязівської сільської ради про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що з 08.02.2002 перебувала на посаді спеціаліста ІІ категорії - бухгалтера в Коврайській Другій сільській раді. 11.12.2020 Коврайську Другу сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Гельмязівської сільської ради. 11.02.2021 позивача, згідно з розпорядженням сільського голови Гельмязівської сільської ради, було звільнено з посади у зв`язку з реорганізацією. Вказаним розпорядженням позивачу також була передбачена виплата вихідної допомоги, виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 30 календарних днів. Однак, в день звільнення 11.02.2021 остаточний розрахунок з позивачем не проведено, нарахована сума в розмірі 16 488,25 грн. не виплачена. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з належного відповідача заборгованість по заробітній платі. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Сизько Б.Б. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Просив стягнути заборгованість по заробітній платі з Виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради. Відповідач Виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради явку свого представника у судове засіданя не забезпечив, про дату, місце і час судового засідання повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії [NUMBER] , [PERSON] прийнята на посаду спеціаліста ІІ категорії - бухгалтера Коврайської Другої сільської ради з 15.01.2002. 11.12.2020 рішенням сесії Гельмязівської сільської ради № 2-5/VIIІ від 11.12.2020 Коврайську Другу сільську раду реорганізовано шляхом приєднання до Гельмязівської сільської ради. Згідно з розпорядженням сільського голови № 34 від 11.02.2021 [PERSON] звільнено з роботи у зв`язку з реорганізацією, за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Пунктом 2 вказаного розпорядження головному бухгалтеру виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради доручено здійснити повний розрахунок із звільненим працівником за 30 календарних днів невикористаної відпустки, включаючи компенсацію за невикористану щорічну відпустку, у тому числі виплатити вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно до довідки про доходи, виданої виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради № 1086 від 21.07.2021, [PERSON] за лютий 2021 року нараховано заробітну плату в сумі 16 488,25 грн. Позивач, надаючи виписки з банківського рахунку, стверджує, що надходжень по заробітній платі в період з 01.02.2021 по 28.02.2021 не було. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Так, в обґрунтування позовних вимог щодо наявності заборгованості по заробітній платі у розмірі 16 488,25 грн. позивачем надано довідку про доходи, видану виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради, однак з даної довідки не вбачається, що нараховані суми по заробітній платі позивачу не виплачені та залишаються заборгованістю, чи виплачені з простроченням, з поданого документа встановлено лише нарахування щомісячних сум. Відтак, на переконання суду, наданий позивачем доказ не підтверджує наявність перед ним заборгованості з виплати заробітної плати в зазначеному в позовній заяві розмірі, а так само не може замінювати собою належні та допустимі докази щодо предмету доказування, та нести в собі інформацію відносно нього. Суд також не приймає до уваги виписки з банківського рахунку позивача, оскільки вони не є належним доказом виплати/невиплати заробітної плати. Окрім того, позивачем не доведено факт, що це є його єдиний картковий рахунок, на який здійснюється перерахунок заробітної плати. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Таким чином, позивачем не доведено обставин щодо вжиття ним заходів з метою отримання інформації про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати в розмірі 16 488,25 грн. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 16 488,25 грн., як невиплаченої заробітної плати, про яку зазначає [PERSON] , суду не було надано та судом не встановлено. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази звернення останньої до виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради з заявою про надання довідки щодо розміру нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Крім того, позивач не звертався до суду із клопотанням про витребування вказаних вище доказів. Позивачем також не наведено обставин та не повідомлено суду про неможливість подання доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин, у порядку, визначеному у ч. 4 ст. 83 ЦПК України, а також не було обґрунтовано наявність, передбачених ст. 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав. Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків). Судом встановлено, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та по її заборгованості за спірний період, унаслідок чого є непідтвердженим і розрахунок по заборгованості заробітної плати, який визначений у позовній заяві та в інших матеріалах доданих до позовної заяви. Аналогічна позиція Верховного Суду висловлена в постанові від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19). За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо порушення права на оплату праці не підтверджено належними доказами, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості по нарахованій заробітній платі не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed