Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області 25 жовтня 2013 року звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю. Свою заяву мотивував тим, що в 1990 році їм на трьох осіб: батька [PERSON], матір [PERSON] та нього, адміністрацією КСП «Маяк» була надана квартира [ADDRESS]. Всі витрати по утриманні нерухомого майна позивач несе самостійно. При заселенні відповідач не видав ордера на вселення, а також інших правовстановлюючих документів. КСП визнано банкрутом та ліквідовано. Батьки померли. У позивача немає можливості оформити право власності на нерухоме майно, а тому відповідно до ст.344 ЦК України прохає визнати за ним право власності на квартиру за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Харківської області в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі та про визнання позову. Заслухавши пояснення представника позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до приписів частин 1, 4 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на нерухоме майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, набувається за рішенням суду. Позивач повинен довести саме факт добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Однак, матеріали справи не містять жодного документу, який свідчив би про існування всіх перелічених умов. [PERSON] в позовній заяві вказав, що він та його батьки проживали у спірному будинку з 1990 року, однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач добросовісно заволодів квартирою та з 1990 року безперервно та відкрито нею користується. Також, як вбачається з позовної заяви та пояснень представника позивача, позивач після смерті батьків залишився проживати в даній квартирі та проживає в ній на цей час, несе усі витрати по її утриманню, однак докази на підтвердження вказаних обставин суду також не надано. В матеріалах справи також відсутні документи про передачу вказаної квартири у користування родині позивача, а лише за клопотанням представника позивача, було витребувано довідку про ліквідацію КСП «Маяк». Допитана в судовому засіданні по клопотанню представника позивача в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона разом з матір'ю позивача [PERSON] працювали в КСП «Маяк». Їй та [PERSON] були надані квартири, за які вони сплатили кошти в один день. Окрім цього суду повідомила, що позивач [PERSON] вже більше року не проживає в [ADDRESS], а живе в [ADDRESS] в своєї тітки. Допитаний в судовому засіданні також за клопотанням представника позивача в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він разом з батьками позивача працював в КСП «Маяк» та житло їм надавалося одночасно. Для приватизації квартири потрібно було принести необхідні документи, однак мати позивача [PERSON], у визначений день вказані документи не надала, а тому й не приватизувала квартиру. Свідок також зазначив, що не оформлення житла залежало від байдужості людей, оскільки приватизацією квартир займалися в самому КСП «Маяк» та ті люди, які надали всі необхідні документи приватизували житло. Також повідомив, що позивач після смерті батьків попав у в'язницю та на протязі чотирьох років не проживає в [ADDRESS], а живе в [ADDRESS]. Окрім цього, як вбачається з довіреності від 25 жовтня 2013 року, позивач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. Надані в судовому засіданні покази свідків та довіреність, що мається в матеріалах справи, спростовують твердження представника позивача про постійне, безперервне проживання позивача у спірній квартирі. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»: - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме, володіння має бути добросовісним, тобто у випадку, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а саме, ті обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Також, відповідно до вказаного листа за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Однак, як вбачається з пояснень свідків, спірну квартиру КСП «Маяк» було виділено матері позивача [PERSON], яка її викупила у КСП, однак своєчасно не вжила заходів для її приватизації, про що було достовірно відомо позивачеві. Окрім цього і самим же представником позивача було підтверджено той факт, що позивачу та його батькам адміністрацією КСП «Маяк» була надана квартира [ADDRESS]. Мати позивача - [PERSON], якій фактично виділялася спірна квартира, померла [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], повторно видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції Харківської області 16 березня 2012 року. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть [NUMBER], повторно видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснокутського районного управління юстиції Харківської області 16 березня 2012 року. Пленум Верховного суду України у п. 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно пояснень представника позивача, позивач з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру до нотаріальної контори не звертався. Відповідно до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. N 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Також, згідно ст. 16 ЦК України, власник вправі звернутися о суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст.ст. 10 ч.3; 60 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів; кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: dismissed