Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та прохає стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 20413,90 грн., судові витрати у справі. Ухвалою суду від 24.01.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.04.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідача [PERSON] викликано через оголошення у пресі. В судове засідання на розгляд справи представник позивача не зявився, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча був своєчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 12.01.2015 року близько 09 год. по вул. Незалежності від вул. Козака в напрямку вул. Коваля у м. Полтаві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки «Honda Integrа», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали пошкодження. Постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.02.2015 року вина [PERSON] у скоєнні ДТП встановлена, судове рішення набрало законної (а.с. 11). На момент ДТП між АТ «СК «АХА Страхування» та [PERSON], який є власником автомобіля «Toyota Camry», державний номер [NUMBER], було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № тп28919а4ві від 30.10.2014 року (а.с. 7-9). Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням вказаного транспортного засобу. Так, за наслідками вищевказаного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження відповідно до довідки ДАІ про обставини ДТП (а.с. 10), первинної довідки ДАІ (а.с. 22) та протоколу огляду пошкодженого ТЗ від 13.01.2015 року (а.с. 23, 24). Згідно рахунку № 33 від 13.01.2015 року (а.с. 25, 26), розрахунку страхового відшкодування від 19.01.2015 року (а.с. 27) та страхового акту від 21.01.2015 року (а.с. 28) вартість страхового відшкодування відновлювальних ремонтних робіт пошкодженого автомобіля становить 69913,90 грн. Встановлено, що [PERSON] своєчасно повідомив АТ «СК «АХА Страхування» про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с. 15, 16), та позивачем було виплачено страхове відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення про сплату страхового відшкодування № 152666 від 22.01.2015 року (а.с. 29). Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). В межах ліміту страховою компанією було здійснено виплату з урахуванням франшизи у розмірі 49500,00 грн. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) виплаченого відшкодування в порядку регресу в сумі 20413,90 грн. (69913,90 грн. 49500,00 грн.) є обґрунтованими та законними, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідачу була направлена заява про регресні вимоги № 1710АХА/АГ від 27.08.2017 року (а.с. 30). Проте на момент розгляду справи відповідачем по справі не сплачено суму страхового відшкодування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved