Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

До суду звернувся представник АТ КБ «ПриватБанк» з позовом (а.с.4-6) до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором SAMDN52000101428489 від 29.01.2019 в розмірі 221945,89 грн. та судовий збір - 3329,19 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.11.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначає, що за умовами вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку складає договір про надання банківських послуг. Відповідач та АТ КБ «ПриватБанк» 29.01.2019 підписали Додаткову угоду, відповідно до умов якої Банк здійснює анулювання частини заборгованості, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки, вказані в Додатковій угоді. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором, станом на 30.12.2020 року виникла заборгованість відповідача перед Банком в розмірі 221945,89 грн., з яких: 1662,01 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 220283,88 грн. - заборгованість за пенею. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитом не погашає, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити, у випадку неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.39), про причини неявки суд не сповістив, відзив на позов не надав. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.11.2010 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підтверджується копією анкети-заяви (а.с.8). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Також підписуючи заяву, відповідач підтвердив, що ознайомлений і згоден з Умовами та правилами надання банківський послуг, Позичальник зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на офіційному сайті ПриватБанку, www.privatbank.ua, а також знайомитися з їх змінами. Суд зауважує, що анкета-заява не містить жодних даних про те, що на ім`я відповідача відкрито банківський рахунок, відповідач отримав будь-яку картку або кошти готівкою, а також строк її дії. Позивачем не надано суду Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг, які б містили підпис відповідача, та відповідно підтверджували, що відповідач дійсно ознайомився з Тарифами та умовами обслуговування та кредитування. Натомість, позивачем додано до анкети-заяви Додаткову угоду до кредитного договору №SAMDN52000101428489 від 29.01.2019, яка була укладена між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , мовою оригіналу: «…с целью создания благоприятных условий для выполнения клиентом обязательств по кредитному договору №SAMDN52000101428489 от 07.08.2013 года». Суд звертає увагу, що позивач в заявлених вимогах просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №SAMDN52000101428489 від 29.01.2019, а в додатковій угоді вказано, що між сторонами був укладений кредитний договір №SAMDN52000101428489 від 07.08.2013. При цьому, самого кредитного договору, який, як стверджує позивач, був укладений між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] суду не надано. Таким чином, суд не може встановити який саме договір та на яких умовах був укладений між сторонами, чи досягли сторони згоди з усіх істотних його умов. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За приписом ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу частин 1-3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; Додаткову угоду до кредитного договору та графік погашення суми боргу. З анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг вбачається, що остання не містить будь-яких даних про отриману суму кредиту, чи кредитного ліміту та процентну ставку, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, які б свідчили про існування кредитних правовідносин між сторонами. Суд зазначає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, не є первинним документом, який підтверджує укладення між сторонами кредитного договору на умовах, які вказані Банком у позовній заяві. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Представник позивача, скориставшись своїм правом, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, отже розгляд справи проведений судом на підставі наявних у справі доказів. Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які б підтверджували суму наданого відповідачу кредиту. Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Висновок, якого дійшов суд, узгоджується з правовою позицією викладеною в Постанові Верховного суду від 14.06.2018 року у справі № 364/737/17. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed