Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті особи в певний час. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що 24 квітня 2018 року померла її матір [PERSON], про що свідчать свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, видані на тимчасово окупованій території. Оскільки ця територія є тимчасово окупованою, то документи не мають юридичної сили і факт смерті матері їй потрібно встановити в судовому порядку для подальшого оформлення свідоцтва про смерть встановленого державного зразка. Просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла 24 квітня 2018 року у м. Донецьк. Заявниця [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, та просила задовольнити заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній. Представник заінтересованої особи Словянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, від заінтересованої особи надійшла заява з проханням розглядати справу без участі їх представника, просили ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до положення ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (зі змінами), заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовʼязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. [PERSON], [INFO], уродженка м.Дніпропетровськ, про що свідчить копія її паспорту серії АЕ № 803046, виданого Індустріальним РВ МУ УМВС України в Дніпропетровській області 16 вересня 1997 р. (а.с.9) Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-ЯР № 796651 [PERSON] народилася 26 грудня 1957 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). [PERSON] 07.06.1980 р. зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Гусєва» (а.с.5), який 13.01.1988 року розірвала (а.с.6), та 11.02.1988 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Дрожжина» (а.с.7). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що [PERSON] до державної реєстрації шлюбу з [PERSON] мала прізвище «Головіна» (а.с.10), а відповідно до свідоцтва про одруження (а.с.11) [PERSON] 08.01.1961 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Пясецька». Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є матірʼю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії ДНР № 101862 від 25 квітня 2018 року, виданого Старобешівським районним відділом запису актів цивільного стану, [PERSON], [INFO], померла 24 квітня 2018 року у смт. Новий Світ Старобешівського району. (а.с.12) Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 27 від 24.04.2018 року, форма № 106/у, [PERSON], [INFO], померла 24 квітня 2018 року, причина смерті ракова інтоксикація, рак жовчного міхура (а.с.14). Аналогічні за змістом відомості містяться у довідці про причину смерті № 27 від 24.04.2018 р. (а.с.15) Факт смерті [PERSON] також підтверджується дослідженими в судовому засіданні фотографіями могили померлої, на яких зображено могилу та хрест з написом «[PERSON] 18.12.1937 24.04.2018» (а.с.18-19). Окрім того, згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання № 005250 та акту прийому-передачі наданих послуг, [PERSON] замовила послуги з організації та проведення поховання [PERSON] на цвинтарі Новий Світ 25 квітня 2018 року, та сплатила вартість цих послуг (а.с.15-16) Із відмови Словʼянського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у проведенні державної реєстрації смерті № 2537/15.22-25 від 15.05.2018 року вбачається, що заявниця [PERSON] зверталася до цієї установи з заявою про державну реєстрацію смерті [PERSON], однак їй у видачі свідоцтва про смерть було відмовлено з посиланням на те, що нею для підтвердження факту смерті [PERSON] предʼявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровʼя України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», затвердженим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024.(а.с.20) В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON], померла 24 квітня 2018 року у смт.Новий Світ Старобешівського району Донецької області, тобто на території, що тимчасово не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України судом береться до уваги практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. У справі «Кіпр проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), висновок ЄСПЛ слід розуміти у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. З урахуванням вищенаведеного, суд не має підстав ставити під сумнів у сукупності наданих доказів достовірність та правдивість фактів, повідомлених заявником та підтверджених наданими письмовими доказами, стосовно того, що матір заявниці [PERSON], померла 24 квітня 2018 року у смт.Новий Світ Старобешівського району Донецької області. Згідно з ч. 8 ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Беручи до уваги, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті [PERSON], для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 316, п. 8 ст. 315, 317 ч.1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved