Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 11.04.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] у смт. Оратів Оратівського району Вінницької області помер дід позивача [PERSON] , який проживав та був зареєстрований у [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] та який заповіту не залишив. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , прийняла його дружина, бабка позивача [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в шестимісячний термін та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Оратівською державною нотаріальною конторою Вінницької області 15.02.2001 року на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, згідно Свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Оратівською селищною Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області 26.10.2000 року та зареєстрованого за № 472 у Тульчинському міжрайонному бюро технічної інвентаризації Вінницької області 22.11.2000 року у реєстрову книгу №5. Після переоформлення спадкових прав [PERSON] на [PERSON] та отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину за законом на зворотній стороні правовстановлюючого документу державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контри Вінницької області зроблено відповідне застереження про перехід права власності. Інше спадкове майно, а саме: право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га, розташованих [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] , належного спадкодавцю на підставі рішення 10 ceciї 22 скликання Оратівської селищної Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області від 26.06.1997 року «Про передачу земельных ділянок у приватну власність» та Додатку до нього, де прізвище діда позивача зазначено за № 4, переданого спадкодавцю у відповідності до Декрету КМУ «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року та ст. 17 ЗК України. Проте, за життя дід не виготовив правовстановлюючих документів на це майно, і на сьогоднішній день, в зв`язку з їx відсутністю нотаріальним шляхом переоформити спадкове майно, що залишилось після його смерті, неможливо, так як баба, яка прийняла спадщину після нього, померла [INFO] і не переоформила на своє ім`я за життя документів. При цьому, [PERSON] на ім`я позивача склала заповіт, посвідчений 07.04.2004 року Зарудянською сільською радою Оратівського району Вінницької області на все спадкове майно, реєстровий № 54. Заповіт не змінено та не скасовано. До осіб, які мають право на обов`язкову долю у спадщині, належать [PERSON] та [PERSON] , які від прийняття спадщини відмовились. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно [PERSON] позбавлений можливості оформити нотаріально прийняття спадщини, тому просить суд визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та право на земельну ділянку площею 0,40 га, з них 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті бабки [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 31.12.2020 року провадження у справі № 141/322/19 відкрито, та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27.01.2021 року. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в підготовче судове засідання, призначене на 27.01.2021 року, не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник позивача адвокат Крицька Т.В., будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 27.01.2021 року не з`явилася. Натомість, подала до суду заяву про розгляд справи у судовому засіданні без її участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить задовольнити. Відповідач Оратівська селищна рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 11.01.2021 року до суду надійшла заява Оратівського селищного голови Лошак Г.В. про розгляд справи без участі представника селищної ради. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. Як вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батьки» записано: «Батько» - [PERSON] , «Мати» - [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з рішення Оратівської селищної ради Вінницької області 10 сесії 22 скликання від 26.06.1977 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,40 га по [ADDRESS] , в тому числі: 0,15 га для обслуговування житлового будинку, 0,25 га для ведення підсобного господарства. [PERSON] помер [INFO] в смт. Оратів Оратівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . В довідці № 415 від 15.11.2000 року, виданій виконкомом Оратівської селищної ради Вінницької області, зазначено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав по [ADDRESS] . Як вбачається з довідки № 783 від 15.11.2000 року, виданої відділом земельних ресурсів Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області грошова оцінка земельної ділянки площею 0,40 га, розташованої в с. Прибережне, на день смерті [PERSON] [INFO] , становить 3534 грн. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 22.11.2000 року виконкомом Оратівської селищної ради, житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. На зворотній стороні правовстановлюючого документу 15.02.2001 року державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контри Вінницької області зроблено відповідне застереження про те, що видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку, яка належала [PERSON] - спадкоємцю за законом - [PERSON] . 15.02.2001 року Оратівською державною нотаріальною конторою видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , померлого [INFO] , яке складається з 1/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по [ADDRESS] . [INFO] в с. Прибережне Оратівського району Вінницької області померла [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно із заповітом від 07.04.2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 54, посвідченого секретарем Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, та все те, що буде належати їй на час смерті та на що вона за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , заповіла [PERSON] . [INFO] в с. Прибережне Оратівського району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до заяви від 24.04.2017 року, [PERSON] від прийняття належної йому частки спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється. Справжність підпису [PERSON] засвідчено секретарем Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області Богатир Т.О., та зареєстровано в реєстрі за № 21. Згідно із заявою від 24.04.2017 року, [PERSON] від прийняття належної їй частки спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється. Справжність підпису [PERSON] засвідчено секретарем Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області Богатир Т.О., та зареєстровано в реєстрі за № 22. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок у [ADDRESS] , виготовленого 14.11.2018 року, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . 24 березня 2017 року рішенням Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 36 змінено адресу житлового будинку і земельних ділянок, які раніше належали [PERSON] і мали адресу [ADDRESS] , а зараз мають адресу [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63164386, виданої 19.01.2021 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилась. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР 1963 р., прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Таким чином, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується, зокрема, свідоцтвом, виданим їй 15.02.2001 року Оратівською державною нотаріальною конторою про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , померлого [INFO] , яке складається з 1/3 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованого по [ADDRESS] . Прийняття іншої частини спадкового майна, а саме: право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,40 га, розташовану в [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] , належного спадкодавцю на підставі рішення 10 ceciї 22 скликання Оратівської селищної Ради народних депутатів Оратівського району Вінницької області від 26.06.1997 року «Про передачу земельных ділянок у приватну власність» [PERSON] оформити не встигла та померла [INFO] , залишивши заповіт на ім`я позивача. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу). Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Крім того, як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Так, за наявності умов, передбачених ст. 49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Згідно з п. 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» відмова у вчиненні нотаріальної дії за загальним правилом здійснюється в усній формі, а у випадку наявності вимоги особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, - виноситься відповідна постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи норми ст. 50 Закону України «Про нотаріат» та норми Прикінцевих та перехідних положень ЦПК, справи щодо оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні повинні розглядатися в порядку позовного провадження як спір про право. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] своєї бабки [PERSON] , на спадкове майно, а саме: 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та право на земельну ділянку площею 0,40 га, з них 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 0,15 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по [ADDRESS] . Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини. При цьому, інші спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку, від прийняття спадщини відмовились, а відповідач Оратівська селищна рада Оратівського району Вінницької області згідно поданої заяви від 11.01.2021 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд враховуючи норм чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя на законних підставах володіла та користувалася спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встигла за життя здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved