Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернулись позивачі, [PERSON], [PERSON], із позовною заявою до [PERSON] про розірвання спадкових договорів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що 10 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали з [PERSON] спадкові договори, відповідно до яких позивачі передають після смерті у власність відповідача житловий будинок [ADDRESS] що належить відчужувачу на підставі договору купівлі-продажу та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] що належить відчужувачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. За згодою сторін на набувача майна покладаються такі обов'язки немайнового порядку: забезпечення лікувальними засобами, виконання доручень по догляду за відчужувачами, у разі смерті відчужувачів поховати їх на кладовищі м. Лисичанська. Однак після укладення спадкового договору відповідач не виконав зобов'язання, які передбачені спадковим договором. У зв'язку з викладеним позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили розірвати спадковий договір укладений 10 грудня 2016 року між ними та відповідачем. Позивачі та представник позивачів у судове засідання не з'явились, від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно копії договору купівлі-продажу від 20.04.2011 року, [PERSON] придбав земельну ділянку, розташовану у [ADDRESS] Згідно копії витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 12.04.2011 року, приватним нотаріусом Дергільовою Н.М. до Державного реєстру правочинів було внесено реєстраційний запис про проведення державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на земельну ділянку яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Згідно копії договору купівлі-продажу від 20.04.2011 року, [PERSON] придбав житловий будинок з побудовами, розташований у [ADDRESS] Згідно копії витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів від 12.04.2011 року, приватним нотаріусом Дергільовою Н.М. до Державного реєстру правочинів було внесено реєстраційний запис про проведення державної реєстрації договору купівлі-продажу житлового будинку з побудовами, розташований у [ADDRESS] Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок з побудовами, розташованого у [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Згідно копії технічного паспорту, власником на садибний житловий будинок [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно із копією спадкового договору посвідченого 10 грудня 2016 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар В.М. за номером в реєстрі 1333 (далі Спадковий договір), підтверджується, що [PERSON], [PERSON] в якості відчужувачів та [PERSON] в якості набувача уклали спадковий договір, предметом якого є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка розташована за адресою: [ADDRESS], відповідно якого на набувача майна покладаються такі обов'язки: забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; виконувати доручення по догляду відчужувачів; в разі смерті відчужувачів поховати їх на кладовищі м. Лисичанська по православному обряду. Відповідно до пункту 10 Спадкового договору у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача на його вимогу цей договір може бути розірваний у судовому порядку. Згідно із копією спадкового договору посвідченого 10 грудня 2016 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар В.М. за номером в реєстрі 1331 (далі Спадковий договір), підтверджується, що [PERSON], [PERSON] в якості відчужувачів та [PERSON] в якості набувача уклали спадковий договір, предметом якого є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно якого на набувача майна покладаються такі обов'язки: забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості; виконувати доручення по догляду відчужувачів; в разі смерті відчужувачів поховати їх на кладовищі м. Лисичанська по православному обряду. Проте, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, які передбачені спадковими договорами, позивачі на даний час самостійно забезпечують свій побут. Відповідно до пункту 10 Спадкового договору у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача на його вимогу, цей договір може бути розірваний у судовому порядку. Отже, позивачі звернулася до суду з даним позовом за захистом порушених прав. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Зі змісту ст. 1302 ЦК України вбачається, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов'язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Згідно ст. 1305 ЦК України, набувач у спадковому договорі може бути зобов'язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття. Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Згідно із ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилами частин другої, третьої та четвертої ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, оскільки ст. ст. 1302, 1305 ЦК України і умовами укладеного сторонами спадкового договору передбачено, що обов'язки по вчиненню певних дій, передбачених договором, покладено на набувача, а відчужувач у спадковому договорі не має обов'язків, він наділяється лише правом вимоги, тому набувач повинен довести належне виконання ним зобов'язань за договором. В ході розгляду справи відповідач позов визнав, про що надав письмову заяву. Згідно приписів ч.ч.1,4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи . У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд зазначає, що визнання позову в даній справі не суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, судом встановлено, що відповідач не виконує взяті на себе за договорами зобов'язань, чим порушує вимоги ст. 1305 ЦК України, також беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вбачає достатньо підстав для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з даним позовом позивачами було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивачі не зазначили про стягнення з відповідача на їх користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved