Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 18.01.2017 року звернулась позивач із зазначеною позовною заявою та просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] належне їй на праві приватної власності майно: а саме побутову техніку, відео- та аудіотехніку, ноутбук, меблі, люстри, килими, постільну білизну, сантехніку, речі індивідуального користування та інше домашнє майно, а також грошові кошти в загальній сумі 20 000 доларів США; стягнути з відповідачки на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 50\~000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 150\~000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 30.10.2005 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилась квартира №60, розташована за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 42. У 2010 році позивачу стало відомо про існування спірних правовідносин між її покійним чоловіком та [PERSON], між якими укладено договір дарування, за яким квартиру передано [PERSON], однак рішенням апеляційного Одеської області від 16.12.2010 року договір дарування визнано недійним. Після винесення зазначено рішення позивачкою було здійснено ремонт вказаної квартири, придбано необхідні речі для облаштування квартири, однак в жовтні 2013 року [PERSON] та [PERSON] було виломано дверні замки та проведено вселення в квартиру за відсутності позивачки, у звязку з тим, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012 року було скасовано рішення апеляційного суду Одеської області та залишено в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2010 р., яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним. Станом на грудень 2016 року власницею квартири є [PERSON], яка продовжує утримувати речі позивача в квартирі, у звязку з чим остання змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2010 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2010 року скасовано, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Перша одеська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним задоволено, визнано недійсним договір дарування, укладений 01.11.2003 року між [PERSON] та [PERSON], за яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар однокімнатну квартиру [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований у реєстрі №3-2762. Як зазначає позивач, після визнання договору дарування квартири недійсним, вона провела ремонтні роботи в квартирі, завезла туди особисті речі, побутову техніку, необхідні для проживання її сина, а саме: компютерна акустична система вартістю 8\~699,00 грн., плазмовий телевізор «LG» MFL39050003 (0710-REV01) вартістю 7000,00 грн., DVD програвач «Pioneer» - 4 000 грн., радіотелефон «Panasonic» RX-T3931ВХ - 2\~300,00 грн., ноутбук - 7\~900,00 грн., мобільний телефон «НТС» One X - 3\~900,00 грн., електричний чайник «AURORA» АИ-016 180,00 грн., пательня «Tefal» - 550.00 грн., мебельний гарнітур полірований з 7 предметів - загальна вартість 6 000.00 грн., стіл-книжка полірований - 700.00 грн., двоспальний диван - 4 300.00 грн., килим (2 шт.) - 2 500.00 грн., поличка полірована трисекційна - 400.00 грн., люстра триріжкова - 800.00 грн., водонагрівач «Ariston» SG80 - 1\~500,00 грн., холодильник двокамерний «Nord» 100-4-А - 4 399.00 грн., пральна машина - 3 000.00 грн., кондиціонер спліт 9 «Medea» MSR-09HRA-ION - 2 324.00 грн., тюльпан - 520.00 грн., сантехніка - 1 930.00 грн., кухонна мебель з мийкою - 3 600.00 грн., плита газова «Gorenje» EІ 63298 - 5 460.00 грн., полірована тумба для взуття - 400.00 грн., дзеркала (2 шт.) - вартість 2 200.00 грн., карнизи (2 шт.) та штори (2 шт.) - вартість 1460.00 грн., пухові подушки (2 шт.) та двоспальна ковдра - вартість 1 200.00 грн.. антена телевізійна «ZIG-1» - 100.00 грн., постільна білизна - 300.00 грн., куртка шкіряна 3000,00 грн., куртка-пухових 1600,00 грн., дублянка коричнева 4000,00 грн., пара туфель (2 шт.) 2800,00 грн., норкова шапка 3000,00 грн., а також грошові кошти в розмірі 20\~000 доларів США. Однак, в подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.02.2012 року рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2010 року скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.09.2010 року залишено в силі, яким у визнанні недійсним договору дарування відмовлено. 05.11.2013 року між [PERSON], яка діє від імені та в інтересах [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Договір посвідчено державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №4-2978. Позивач зазначає, що в жовтні 2013 року [PERSON] разом з [PERSON] було виломано дверні замки та здійснено вселення в квартиру №60 з порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Всі речі особистого користування, побутова техніка, грошові кошти залишились в квартирі та до цього часу відповідачем не повернуті позивачу. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним. Так, досліджуючи зазначені посилання позивача, суд зазначає, що останньою жодним чином не доведено факт проживання в квартирі №60 та розміщення в ній власних речей, протиправність дій відповідачки під час вселення в зазначену квартиру та наявність заявлених позивачем речей у квартирі на момент вселення відповідача та належність зазначених речей позивачу на праві власності. Окрім цього, судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась справа №522/27085/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна. З метою забезпечення позову ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.02.2014 року накладено арешт на все майно, яке знаходилось у квартирі [ADDRESS]. 19.03.2014 року на виконання ухвали суду від 25.02.2014 року державним виконавцем Другого приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна, яке знаходилось в зазначеній квартирі. Суд звертає увагу на ту обставину, що зі слів позивача відповідач вселилась в квартиру в жовтні 2013 року, тоді як акт опису та арешту майна складено 10.03.2014 року, тож зазначений доказ жодним чином не свідчить про належність описаних речей позивачу, зважаючи на значний проміжок часу, протягом якого відповідач мала можливість розмістити в квартирі власні речі. До того ж, за наслідками розгляду справи №522/27085/13-ц рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2014 року в задоволенні позову про витребування майна відмовлено. Як вбачається з тексту рішення, як власником спірного майна, грошових коштів заявив себе [PERSON], тоді як в справі, що розглядається, позивач [PERSON] зазначає, що власником майна та грошових коштів є саме вона. На підтвердження придбання заявленого майна за власні кошти позивачем надано видаткову накладну на придбання кондиціонеру, копію замовлення на придбання кухні та дивану, копію гарантійного талону на електрочайник та нагрівач. Однак дані докази не є належними та достатніми для підтвердження знаходження саме зазначених предметів в квартирі №60 на момент вселення відповідача. Також позивачем надано копію товарного чеку на плиту газову «Gorenje» EІ 63298 вартістю 4\~399,00 грн., однак на час складання акту опису та арешту майна в квартирі знаходилась газова плита Nord, тож доказів протиправного заволодіння відповідачем зазначеною річчю не надано. Щодо інших речей жодних доказів їх придбання за рахунок позивача до суду не надано. Окрім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано завдання відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 50\~000,00 грн. Вирішуючи питання щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує положення ст. 23 ЦК України, якої передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом не встановлено ознак протиправного заволодіння відповідачем майном позивача, суд не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed