Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду у серпні 2016 року звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 21.09.2013 року. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що після смерті чоловіка залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 28 по вул.. Весняна (колишня Крупської) смт. Билбасівка Словянського району. Позивач прийняла спадщину шляхом подання заяви нотаріусу, була заведена спадкова справа, але постановою нотаріуса від 16.07.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що за чоловіком не було зареєстроване право власності на будинок. Вважає, що чоловік набув право власності на спірний будинок, оскільки рішенням Словянської районної ради депутатів трудящих № 130 від 26.04.1974 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва житлового будинку в розмірі 700 кв.м за адресою: Донецька область, Словянський район, сел.. Билбасівка, вул. Крупської,24, уклав договір безстрокового користування земельною ділянкою, отримав паспорт на будівництво з затвердженим проектом. В період з 1974 по 1978 роки чоловік власними силами та за власні кошти побудував будинок, проживав у ньому, мав усі права та ніс усі обовязки власника будинку, була заведена будинкова книга для прописки громадян. На даний час вул.. Весняна сел.. Билбасівка перейменована з вул. Крупської, будинок № 24 перенумерований на № 28. На даний час отримати правовстановлюючий документ на [PERSON] неможливо у звязку з його смертю. Будинок з господарчими будівлями і спорудами є обєктом завершеного будівництва, збудований до 05.08.1992 року і відповідає усім будівельним, санітарним, пожежним нормам. Позивач була зареєстрована разом зі спадкодавцем у спірному будинку на час відкриття спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину. Просить судвизнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 42,3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літню кухню «Б», вбиральню «В», літній душ «Г», сарай «Д», навіс «Е», ворота «1», колодязь питний «3», що розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с.м.т. Билбасівка, вул. Весняна (колишня Крупської), буд. № 28, як на майно, отримане в порядку спадкування Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] селищна рада надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Рішенням № 130 виконкому Словянської районної ради депутатів трудящих від 26 квітня 1974 року [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по вул.. Крупської, 24 в сел. Билбасівка селищної ради площею 700 кв.м (а. с. 14). 14 травня 1974 року архітектором Словянського району Донецької області був затверджений проект забудови земельної ділянки за адресою: сел.. Билбасівка, вул.. Крупської,24, забудовник [PERSON] (а. с. 13). Відповідно до Договору від 16 травня 1974 року, укладеного між виконкомом Словянської районної ради депутатів трудящих Донецької області та [PERSON], останньому надано в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: сел.. Билбасівка, вул.. Крупської,24. Договір посвідчено нотаріусом Другої Словянської державної нотаріальної контори, № по реєстру 3868( а. с. 10-12). При житті [PERSON] на відведеній йому земельній ділянці у 1978 році закінчив будівництво житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вул.. Крупської,24 сел. Билбасівка Словянського району, а саме: житловий будинок «А-1» загальною площею 42,3 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літню кухню «Б», вбиральню «В», літній душ «Г», сарай «Д», навіс «Е», ворота «1», колодязь питний «3», що підтверджено технічним паспортом на житловий будинок ( а. с. 4-9) Згідно з п. 3.2 розділу 3 Наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за № 582/5773, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року, тобто збудований спадкодавцем спірний житловий будинок не є самовільним будівництвом. [PERSON] помер 21.09.2013 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть [PERSON] І-НО № 729490, виданим 24.09.2013 року виконкомом [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області (а. с.18). Позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її чоловіка [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини проживала постійно зі спадкодавцем, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, записом в будинковій книзі про реєстрацію та довідкою про реєстрацію та фактичне проживання [PERSON], а також довідкою про те, що [PERSON] проживав у [INFO] (Крупської) с.м.т. Билбасівка Словянського району з 27.07.1981 року по день своєї смерті 21.09.2013 року, разом з ним проживала дружина [PERSON] ( а. с. 15-17,19,20,37), що відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України свідчить про те, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до довідки [PERSON] селищної ради від 19.07.2016 року № 02-40/2334 вул. Крупської сел. Билбасівка перейменована на вул. Весняну, а буд. № 24 перенумерований на № 28, користувачем земельної ділянки є [PERSON], використовується за цільовим призначенням ( а. с. 21). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради (лист Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). З матеріалів спадкової справи № 40/2016, заведеної приватним нотаріусом Словянського районного нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON], вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено, оскільки спадкодавець при житті не зареєстрував за собою право власності на спадкове майно (а. с. 31-42). Відповідно до правової позиції, викладеної у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину ( ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно», що входить до складу спадщини, і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Згідно приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Факт родинних відносин позивача [PERSON] та спадкодавця [PERSON] підтверджений свідоцтвом про укладення шлюбу І-НО № 283809 (а. с.19). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків ( спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права й обовязки спадкодавця, які не припинилися в момент його смерті. Згідно ст. 216 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 20\\5 від 03.03.2004р., нотаріусові для одержання свідоцтва про право на спадщину необхідно надавати правовстановлюючий документ на імя спадкодавця й витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі ( п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. В той же час, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкування при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи обґрунтованої відмови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (п. 24). Оскільки спадкодавцем [PERSON] при житті було набуто у власність майно у вигляді спірного житлового будинку з господарчими будівлями і спорудами, але не було отримане свідоцтво про права власності за законом і не зареєстровано за ним право власності, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позивачем [PERSON] в установленому законом порядку прийнято спадщину після померлого 21.09.2013 року [PERSON] та позивач фактично стала власником спадкового майна за законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved