Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

До суду 15.11.2013 року надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивачка просить: визнати недійсною суму боргу 15 950,70 грн. по квартирній платі за квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником зазначеної квартири, виконує свої обов'язки щодо сплати коштів за утримання будинку в повному обсязі, але не зрозуміло з яких підстав виникла заборгованість в сумі 15 950,70 грн. На неодноразові звернення щодо того, яким чином виникла заборгованість, позивачка відповіді від відповідача не отримала. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Позивач наполягала на розгляді позовних вимог саме з таким формулюванням. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що у позивача дійсно існує заборгованість, яка повинна бути нею сплачена. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, квартира [ADDRESS] за [PERSON], як вбачається з копії реєстраційного посвідчення. Як пояснили сторони в судовому засіданні, будинок постійно був на утриманні ЖБК «Восток». З копій квитанцій вбачається, що в січні 2014 року заборгованість позивача за житлово-комунальні та інші послуги становить 15 950,70 грн. Як пояснила позивачка, заборгованість виникла в 2005 році, проте пояснити яким чином вона виникла суду не змогла, копій квитанцій суду не надала. Так само не зміг представник відповідача надати суду докази на підтвердження того, яким чином та коли саме виникла заборгованість у позивача. Проте в судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось позивачкою, що вона дійсно не в повному обсязі виконувала свої зобов'язання в частині сплати витрат за житлово-комунальні витрати, але, зі слів позивача, заборгованість на даний час є значно меншою. Стаття 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). У разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо (ч.1 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Як передбачає стаття 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка не зверталась до відповідача із заявами про виклик представника ЖБК «Восток» для складання акту-претензій, в письмовому вигляді не зверталась до відповідача щодо ненадання або надання не в повному обсязі послуг. Договір між сторонами не укладений. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з позовних вимог, позивач просить визнати недійсною суму боргу, проте, норми діючого законодавства щодо визнання недійсності можуть застосовуватись лише щодо правочину, тому суд приходить до висновку, що позивачем в даному випадку обраний неналежний спосіб захисту. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed