Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна [PERSON] до Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , смерть якої зареєстрована 26 жовтня 2011 року виконкомом Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 01, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . В матеріалах справи міститься: - клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності; - заява за підписом сільського голови Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області Кучми В., відповідно до якої просять розглянути дану справу без участі їх представника, що виступає у справі в якості відповідача. Позовні вимоги визнають повністю. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2021 року відмовлено у прийнятті визнання позову Кіптівською сільською радою Козелецького району Чернігівської області. Ознайомившись із наданими доказами, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1272 ЦК України встановлено, що у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За положенням ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , дата видачі: 26 жовтня 2011 року виконкомом Вовчківської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 01. Спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . [PERSON] не може оформити, так як у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] . Як вказано в позовній заяві, [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] з поважних причин, а саме: фактично прийняла спадщину (доглядала за будинком, обробляла земельну ділянку, сплачувала платежі) і через юридичну необізнаність, зміни в законодавстві, сімейні обставини, думала, що не пропустила встановленого чинним законодавством України строку для подання заяви на прийняття спадщини. Звернувшись із заявою на прийняття спадщини до державного нотаріуса Козелецької районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай), після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, але державний нотаріус, не прийняла заяву і в усній формі відмовила видати свідоцтво про право на спадщину за законом, мотивуючи відмову тим, що [PERSON] пропустила строк для подання заяви встановлений чинним законодавством України для прийняття спадщини. Саме це стало причиною і перешкодило позивачу у справі, [PERSON] своєчасно звернутись до нотаріальної контори, тому позивач змушена звернутись до суду за захистом свого особистого права для його відновлення. [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] , на день смерті проживала одна /довідка виконавчого комітету Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області за вих. № 129 від 18 квітня 2019 року/. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 64283277 від 08 квітня 2021 року, наданої Козелецькою районною державною нотаріальною конторою, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Позивач [PERSON] як на підставу щодо ініціювання позову посилається на те, що вона є племінницею [PERSON] . На підтвердження родинних відносин позивачем, зокрема, надано: - копію свідоцтва про народження, відповідно до якого батьком [PERSON] є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] ; - витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, згідно з яким [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /шлюб розірвано в 1985 році/; - копію свідоцтва про шлюб, згідно з яким [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . До суду звернулася особа на прізвище « [PERSON] », в той час як в свідоцтві про шлюб прізвище особи вказано як « [PERSON] ». При відкритті провадження в справі в ухвалі Козелецького районного суду Чернігівської області 30 березня 2021 року суд, сприяючи позивачу в реалізації її прав, в порядку ст. 12 ЦПК України роз`яснив право надати рішення суду чи інші докази на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2021 року позивачу повторно було роз`яснено право надати вище вказані докази. Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 20 травня 2021 року позивачу втретє було роз`яснено право надати рішення суду чи інші докази на підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа. 24 травня 2021 року через канцелярію суду подано довідку за підписом старости с. Вовчок про те, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа. На підтвердження вказаного факту позивачем також при поданні позову надано експертний висновок від 16 листопада 2020 року за підписом кандидата філологічних наук Л.О. Андрієнко. Відповідно до вказаного експертного висновку запис прізвища українською мовою [PERSON] (паспорт громадянина України на імя [PERSON] …) та запис прізвища українською мовою [PERSON] (свідоцтво про шлюб) попри розбіжності в орфографічній фіксації у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Реквізити документів, наданих для експертизи, у висновку не наводяться. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що в паспорті громадянина України та свідоцтві про шлюб написання прізвища позивача здійснене українською мовою, розбіжності, які виникли при написанні прізвища позивача повинні бути усунені в певному порядку. Надана довідка за підписом старости с. Вовчок про те, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та сама особа, не є належним доказом в справі. Так само таким доказом не є експертний висновок, оскільки в ньому не зазначені реквізити документів, які надавалися на дослідження експерту, а так само з висновку не вбачається з чого виходив експерт, коли дійшов висновку, що прізвище в трьох документах, які викладені однією мовою, мають ознаки етимологічної спорідненості в українській, російській та інших слов`янських мовах. Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено тієї обставини, що вона є племінницею спадкодавця з огляду на розбіжності в написанні прізвища. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed