Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про усунення перешкод в здійсненні права власності на житловий будинок до відповідача [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Верхньодніпровська міська рада згідно якого просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок № 25 по вул. Упорній в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області шляхом зобов'язання [PERSON], надати йому вільний доступ до його домоволодіння та шляхом зобов'язання відповідачки надати йому ключі від воріт її домоволодіння посилаючись на наступне: він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область м. Верхньодніпровськ вул. Упорна, 25. Вказаний будинок він отримав у спадщину від своєї матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.1987 року. Право власності на будинок зареєстроване в КП «Верхньодніпровське БТІ» 23.01.1989 року. Він постійно проживає в даному будинку з 1989 року. До його будинку, починаючи з моменту його вселення до нього, існував проїзд шириною 3.5 м., достатній для проходу та проїзду автомобілем до будинку. Цей проїзд надавав йому можливість діставатись до будинку, так як іншого під'їзду до будинку немає. В 1999 році відповідачка по справі [PERSON], отримала у власність земельну ділянку за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Упорна, 15 загальною площею 0.291 га., на підставі рішення № 199 Верхньодніпровської міської ради від 25.05.1999. Деякий час відповідачка не чинила йому ніяких перешкод у вільному проході та проїзді до його будинку, але приблизно з 2003 року почали виникати проблеми з відповідачкою та вона почала перешкоджати йому у вільному проїзді до його будинку. 13.06.2003 року погоджувальною комісією по земельним питанням Верхньодніпровської міської ради було складено акт, відповідно до якого за ним було залишено право на проїзд через земельну ділянку відповідачки, а відповідачка була зобов'язана не чинити йому перешкоди при проїзді через її присадибну ділянку. вказаний акт був підписаний членами комісії, ним особисто та відповідачкою, після підписання акту він ніким не оскаржувався в судовому порядку. В 2014 році він звернувся до Верхньодніпровської міської ради з заявою стосовно незаконних дій [PERSON], щодо порушення його права на проїзд до його будинку через її земельну ділянку та отримав лист в якому зазначено, що право на проїзд до його будинку у нього залишилось, незважаючи, що земельна ділянка у гр. [PERSON], знаходиться у приватній власності. Також йому було повідомлено, що у разі порушення його прав або необхідності усунення перешкод у здійсненні права власності на майно він може звернутись до суду за захистом своїх прав. Вважає, що [PERSON], своїми діями, які полягають у ненаданні йому вільного проходу та проїзду до свого будинку, чинить перешкоди у здійсненні його права власності на житловий будинок, він не може в повній мірі користуватись своїм житловим будинком та гаражем, до нього навіть не можуть вільно дістатись швидка допомога або аварійні служби комунальних підприємств, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в поновному об'ємі давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також позивач пояснив, що з 2011 року позивачка огородила свій двір та поставила ворота, які закриває на ключ, що не дає йому можливості проїхати автомобілем до його будинку. Іншої дороги до його будинку немає. Є лише невелика стежина над ровом по якій можна лише пройти. Крім того позивачка перерила дорогу, яку йому давали для проїзду до його будинку. Ворота закручують проволокою і для того, щоб потрапити до свого будинку він змушений залишати автомобіль, йти стежиною в обхід, розкручувати проволоку і лише після того може проїхати до свого будинку. Ні швидка допомога, ні інші служби не мають можливості проїхати до його будинку. Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що іншого проїзду як через земельну ділянку відповідачки до будинку позивача немає. При цьому, коли виділяли позивачці земельну ділянку в тому числі і на дорогу у власність, не запитували згоди на це його довірителя. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог за перечував при цьому пояснив, що його довірителька не чинить перешкод позивачу у праві проїзду до його будинку. Так як замка на воротах немає. Є лише проволока, яка невідомо коли і ким повішена. Крім того у його довірительки була домовленість з позивачем, що коли він проїздить через її ділянку він повинен закрити за собою ворота, але позивач цього не робив. Право проходу позивача взагалі не порушене, так як існує інший прохід до його будинку. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог представник Верхньодніпровської міської ради щодо вирішення позову окладається на думку суду, при цьому пояснив, що між позивачем та відповідачкою склались неприязнені відносини через які вони періодично звертаються до Верхньодніпровської міської ради щодо порушення їхніх прав. Звернення в основному від позивача, щодо здійснення перешкод у пр. оїзді до домоволодіння. Дійсно до будинку позивача іншого проїзду як через земельну ділянку відповідачки немає. Прохід можливий з іншого боку. Комісія міської ради неодноразово виїжджала за місцем проживання сторін щодо врегулювання спору між ними. Встановлено, що ворота існують давно. Замків на воротах вони не бачили. Але на воротах є дужки на які можна повісити замок. Коли надавався дозвіл відповідачці на приватизацію земельної ділянки, то оговорювалось право позивача на проїзд до його будинку через дану земельну ділянку. Також дане право було закріплене в акті погоджувальної комісії по земельним питанням від 13.06.2003 року. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково за наступними підставами. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область м. Верхньодніпровськ вул. Упорна, 25. Вказаний будинок позивач отримав у спадщину від своєї матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.1987 року. Право власності на будинок зареєстроване в КП «Верхньодніпровське БТІ» 23.01.1989 року, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину з записом про реєстрацію права власності. Позивач постійно проживає в даному будинку з 1989 року. До будинку позивача, починаючи з моменту його вселення до нього, існував проїзд шириною 3.5 м., достатній для проходу та проїзду автомобілем до будинку. Цей проїзд надавав йому можливість діставатись до будинку, так як іншого під'їзду до будинку немає. В 1999 році відповідачка по справі [PERSON], отримала у власність земельну ділянку за адресою: м. Верхньодніпровськ вул. Упорна, 15 загальною площею 0.291 га., на підставі рішення № 199 Верхньодніпровської міської ради від 25.05.1999, що підтверджується копіями свідоцтв про право власності та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Судом встановлено, що приблизно з 2003 року між сторонами почали виникати суперечки з приводу користуванням позивачем земельною ділянкою відповідачки щодо його права проходу та проїзду до свого домоволодіння. При цьому відповідно до повідомлення відділу у справах будівництва та архітектури виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради народних депутатів від 31.01.1991 року вбачається, що при виділенні земельної ділянки по вул. Упорна, 23 передбачається проїзд на ділянку по вул. Упорна, 25 згідно будівельних норм та правил шириною 3.5 м . 13.06.2003 року погоджувальною комісією по земельним питанням Верхньодніпровської міської ради було складено акт, відповідно до якого за позивачем було залишено право на проїзд через земельну ділянку відповідачки, а відповідачка була зобов'язана не чинити позивачу перешкоди при проїзді через її присадибну ділянку. Вказаний акт був підписаний членами комісії, позивачем та відповідачкою, після підписання акту він ніким не оскаржувався в судовому порядку. З даного акту вбачається, що іншого проїзду до своєї земельної ділянки, як тільки через земельну ділянку [PERSON]М,. позивач не має Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, розташованого в м. Верхньодніпровську по вул. Упорній. 25. А відповідач є власником домоволодіння та земельної ділянки, розташованої в м. Верхньодніпровську по вул. Упорна, 23. При цьому при виділенні та передачі відповідачці земельної ділянки у власність передбачалось забезпечення права позивачу на проїзд до свого домоволодіння шириною 3.5 м. Таким чином у позивача виникло речове право на чуже майно, хоч сервітут на нього не встановлювався, так як на той період часу, а саме 1991 рік, нормами цивільного права встановлення сервітуту не передбачалось. Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином позивач має право вимагати від відповідачки усунення перешкод щодо вільного доступу (а саме проїзду) до свого домоволодіння. При цьому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача в тому, що відповідачка не чинить будь-яких перешкод позивачу у доступі до його домоволодіння. Так як дані твердження спростовуються поясненнями третьої особи, землевпорядника Верхньодніпровської міської ради, який в судовому засіданні пояснив, що неодноразово він в складі комісії Верхньодніпровської міської ради виїздив за місцем проживання сторін для врегулювання конфлікту між ними з приводу перешкод у доступі позивачу до свого домоволодіння. Актом погоджувальної комісії по земельним питанням при Верхньодніпровській міській раді від 13.06.2003 року, яким відповідачку зобов'язано не чинити перешкоди позивачу при проїзді через її земельну ділянку. Наданими суду фотознімками з яких вбачається, що домоволодіння відповідачки загорожене та маються металеві ворота через які проходить доступ (дорога) до домоволодіння позивача. Той факт, що на воротах відсутня проволока, не спростовує тверджень про її існування, так як фотознімки зроблені в період розгляду справи і проволока могла бути знятою заінтересованою стороною. Тому суд вважає за потрібне задовольнити вимоги позивача та зобов'язати відповідачку надати позивачу вільний доступ до його домоволодіння через ворота домоволодіння, належного відповідачці на праві власності. До цього висновку суд приходить ще й з тих підстав, що згідно наданих суду фотознімків встановлено, що іншого шляху для проїзду до домоволодіння позивача на даний час немає. Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідачки надати позивачу ключі від воріт, то суд вважає за потрібне в цій частині позовних вимог відмовити в задоволенні, виходячи з наступного. В судовому засіданні представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що ворота на замок не закриваються. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснював, що при виїзді за скаргами позивача комісія Верхньодніпровської міської ради на воротах замка не бачила, але на воротах були дужки на яких міг бути навісний замок. Згідно наданих суду фотознімків вбачається, що замка на воротах немає, дужок для замка не має, хоч чітко видно місце де раніше такі дужки були, але на даний час є спиляними. Тому доказів того, що на даний час ворота запираються на замок суду не надано. Так як позовні вимоги задоволенні частково відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп., так як позивач звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial