Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 12.04.2016 року звернулася позивач з позовною заявою до ПАТ «Імексбанк», зазначаючи, що 27.10.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем було укладено договір №990412174 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, за умовами якого сума вкладу позивача становить 150\~000,00 грн. з нарахуванням 25 % річних. У звязку із ліквідацією банку позивачем було отримано гарантовану суму відшкодування за вкладом, однак відсотки, нараховані під час здійснення тимчасової адміністрації не входять до гарантованої суми, у звязку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму залишку вкладу в розмірі 23\~181,00 грн., суму нарахованих відсотків з депозитного рахунку у розмірі 16\~300,00 грн., суму нарахованих відсотків з пенсійного рахунку в розмірі 735,65 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 6\~000,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. З письмових заперечень вбачається, що 26.01.2015 року правлінням НБУ була прийнята постанова №50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк», згідно з яким в ПАТ «Імексбанк» з 27.01.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, в звязку з чим будь-яка виплата коштів вкладникам припиняється. Позивач отримала гарантовану суму відшкодування за вкладами, а з вимогою про відшкодування суми, що перевищує гарантовану, не зверталась, тож позовні вимоги не відповідають нормам законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.10.2014 року між ПАТ «Імексбанк» та позивачем було укладено договір №990412174 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 року, за умовами якого сума вкладу позивача становить 150 000,00 грн. з нарахуванням 25 % річних з кінцевою датою повернення вкладу 02.02.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду, Банк зобовязаний видати вклад або частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі, яким є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Згідно п. 6 ч.1 ст. 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 26.01.2015 року № 50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 року прийнято рішення № 16 про запровадження з 27.01.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк». Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці, з 27.01.2015 року по 26.04.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 року № 84 проведення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» продовжено до 26.05.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.05.2015 року № 105 на підставі постанови Правління НБУ від 21.05.2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку [PERSON] строком до 26.05.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №189 від 19.10.2015 року повноваження уповноваженої особи Фонду передано [PERSON] Таким чином, на момент запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» строк дії договору банківського вкладу позивача не закінчився. Згідно п.8 розділу І Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду №14 від 09.08.2012 року вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Судом встановлено, що позивачу було виплачено гарантовану суму відшкодування, що визнається сторонами по справі. Суд зазначає, що віднесення банку до неплатоспроможних фактично унеможливлює здійснення банком операцій за рахунками власних клієнтів. Крім того, після запровадження тимчасової адміністрації стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим. Така ж позиція викладена у постанові ВСУ від 13.06.2016 року. Зобовязання з виплати відсотків за вкладами, нарахованими під час здійснення тимчасової адміністрації, а також інші вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, задовольняються відповідно до черговості, встановленої ст. 52 Закону. Частиною 5 ст. 45 Закону встановлено право заявлення вимоги до банку в разі необхідності відшкодування суми, що виходить за межі гарантованої, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банка та призначення уповноваженої особи Фонду. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої фондом суми відшкодування за вкладами. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження звернення за відшкодуванням суми, що виходить за межі гарантованої, тож в силу зазначеної норми закону вимоги позивача слід вважати погашеними. Згідно п. 3 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 Постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом не встановлено ознак протиправної поведінки відповідача, тож відсутні будь-які правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Outcome: dismissed