Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 17 травня 2003 року було зареєстровано шлюб із відповідачем. Мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя у нього з відповідачем по справі не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, відмінність характерів та поглядів на спільне подружнє життя, а тому вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просив шлюб розірвати. Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року сторонам по справі надано строк для примирення 3 місяці та зупинено провадження по справі. Ухвалою суду від 12 серпня 2020 року провадження по справі поновлено. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 травня 2003 року та мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач у позові стверджував, що під час подружнього проживання у сторін виявились різні характери, погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини фактично припинені і шлюб носить формальний характер. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вживав заходи до примирення подружжя, проте вказані заходи позитивних результатів не дали, оскільки відповідно до заяви, що подана позивачем після закінчення строку для примирення, останній наполягав на розірванні шлюбу, так як примирення між подружжям не відбулось. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалась та зберегти її неможливо. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Місце проживання спільних неповнолітніх дітей разом з відповідачем визначено сторонами в добровільному порядку. На підставі ст. 141 ЦПК України з урахуванням результатів розгляду справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved