Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вказаним позовом, звернувся представник органу опіки і піклування Миронівської районної державної адміністрації Київської області та просив позбавити батьківських прав [PERSON], щодо його дитини: [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, а тому представник позивача просив стягнути з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі розмірі 500 гривень до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, клопотання про розгляд справи за його відсутності не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Козинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідач являється батьком [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджується свідоцтвом про народження: серії [NUMBER], виданим 23 березня 2016 року виконавчим комітетом Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 9 (а.с. 9). Рішенням виконавчого комітету Козинської сільської ради Миронівського району Київської області від 14 квітня 2016 року № 11 було вирішено направити малолітню [PERSON], [INFO], на тимчасове перебування в ДІМ малютки (а.с. 29). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], [PERSON] по [ADDRESS] від 18 липня 2017 року, житлові та санітарні умови проживання знаходяться в незадовільному стані, сім'я являється неблагополучною сім'єю, в зв'язку з тим, що відповідач виживав спиртні напої зі своєю співмешканкою, а дочку [PERSON] було забрано в Дім малютки (а.с. 21). 20 вересня 2017 року було повторно проведено обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача. На момент перевірки виявили: будинок ззовні помазаний і побілений, у подвір'ї трохи наведено лад і покошено бур'ян. Будинок був закритий, і в оселю комісія не потрапила зі слів сусідів, за годину до комісії [PERSON] та [PERSON] пішли додому п'яні (а.с. 20). За місцем проживання відповідач характеризується як ніде офіційно не працює, зловживає разом зі своєю співмешканкою спиртними напоями. На неодноразові бесіди із сільським головою не реагує. В громадських місцях та побуті веде себе тактовно. З сусідами відносини добрі. За час перебування дочки [PERSON] в будинку дитини, [PERSON] жодного разу не провідав дочку, не надавав допомоги, не цікавився життям та подальшою її долею (а.с. 15-16). Відповідно до частин 3, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з листом КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 11 серпня 2016 року № 01-10-382, [PERSON], [INFO] з 20 квітня 2016 року знаходиться у вказаному закладі. За час перебування дитини в закладі, відповідач жодного разу її не відвідував, не телефонував, долею дитини не цікавився, участі в утриманні дитини не приймав (а.с. 29). Відповідно до листа КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка» від 12 січня 2017 року № 01-10-27, [PERSON], [INFO] з 20 квітня 2016 року знаходиться у вказаному закладі. За час перебування дитини в закладі, відповідач жодного разу її не відвідував, листування не вів, участі у вихованні та утриманні дитини не приймав (а.с. 18). Таким чином судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, а саме: не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідне харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для проживання в безпечних умовах. Орган опіки та піклування Миронівської райдержадміністрації 10 жовтня 2017 року зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дитини: [PERSON], [INFO]. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав може звернутися особа, в сім'ї якої проживає дитина. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними, або за рішенням суду. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. При прийнятті рішення суд приймає до уваги проживання дітей протягом майже одного року в дитячих закладах без догляду матері. Відповідач під час розгляду справи, незважаючи на надання їй судом часу для підтвердження наявності у неї належних умов для проживання та виховання дітей, таких доказів суду не надала, а тому суд приходить до висновку, що особисте виховання відповідачем дітей буде негативно впливати на їх фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття ними освіти, підготовки до самостійного життя. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з 01 листопада 2017 року. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved