Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Жовтневої районної у м. Харкові ради, Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області про позбавлення батьківських прав. Позивачка в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є матір'ю [PERSON], [INFO]. Батьком дитини є [PERSON]. Спільне життя з батьком дитини не склалося внаслідок різних поглядів на загальнолюдські цінності. Після народження дитини позивачка була змушена переїхати до своїх батьків у смт. Степногірськ, де проживає з дитиною по теперішній час. Зазначає, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.07.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, рішенням Василівського районного Запорізької області з [PERSON] на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач не сплачує аліменти. Позивачка зазначає, що з моменту народження дитини батько дитину ні разу не відвідував, не телефонував, ніякої участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не приймав. Весь час дитина перебуває на утриманні матері. Батько не піклувався та не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, про його матеріальне забезпечення, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. У зв'язку з чим позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 11.03.2016 року підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, позивач після оголошеної перерви у судовому засіданні просила розглядати справу за її відсутності, про що зазначила у заяві від 01.04.2016 року. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Від представника третьої особи служби у справах дітей Жовтневої районної у м. Харкові ради - начальника Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи без його участі. Належним чином повідомлений про дату і місце розгляду справи представник третьої особи - служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі. Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] ,є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 13.07.2011 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.12). Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 04.09.2012 року з [PERSON] на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2012 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.83). Відповідно довідки від 30.09.2015 року, [PERSON] зареєстрована разом з дитиною [PERSON] в [ADDRESS] Як вбачається з довідки комунального дошкільного навчального закладу №2 «Джерельце» Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області від 20.10.2015 року, [PERSON], [INFO], відвідує дошкільний заклад з вересня 2013 року. Хлопчик добре вихований, завжди акуратний і охайний. Під час занять дитина виявляє зацікавленість, інтерес до знань. Вихованням дитини займається мама [PERSON], яка цікавиться питаннями виховання, виявляє інтерес до консультацій і рекомендацій вихователів, регулярно відвідує батьківські збори. За період перебування дитини в дитячому садку батька вихователі не бачили жодного разу (а.с.13). З письмових пояснень [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] вбачається, що батька [PERSON] - [PERSON] вона ніколи в смт. Степногірськ не бачила. До сина батько жодного разу не приїздив, не телефонував, не цікавився дитиною, не вітав з днем народження, не дарував подарунків (а.с.20). З письмових пояснень [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та рідною бабусею [PERSON] вбачається, що після народження дитини [PERSON] переїхала до смт. Степногірськ. З моменту приїзду доньки відповідач [PERSON] до дитини жодного разу не приїздив, не телефонував, не цікавиться дитиною, не вітав з днем народження та іншими святами, не дарував подарунки, не сплачував аліменти та не приймав участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина (а.с.19). Актом обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 12.11.2015 року встановлено, що умови проживання [PERSON] задовільні На момент обстеження будинок облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарно-гігієнічний стан задовільний. Продуктами харчування сім'я забезпечена. Дитина має окреме ліжко, стіл, стільці. Сезонним одягом та взуттям дитина забезпечена. Є іграшки, книги, альбоми для малювання, олівці (а.с.82). Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 219 від 05.04.2016 року, що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.99-100). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідачки батьківських прав посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.п. 15, 16 його Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, аналізуючи вищенаведені обставини по справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач визнав позов, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою сплачено 487 грн. 20 коп. судового збору, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с.2).

Outcome: approved