Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Аланд», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 31946 від 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., таким, що не підлягає виконанню, стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що на адресу підприємства, де він працює, надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А., про звернення стягнення на заробітну його платню, пенсію, стипендію та інші доходи серія ВП № 63636168 від 20.11.2020 року, яка винесена на підставі виконавчого напису № 31946 від 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. В постанові виконавчого напису зазначено, стягнути з [PERSON] у примусовому порядку на користь - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» коштів у розмірі 9 505,04 грн. Позивач вказує, що дійсно, ще у далекому липні місяці 2011 році він взяв кредит але у Приватбанку у Шевченківському відділенні м. Запоріжжя 2 000,00 грн. Зазначена сума боргу була стягнута з нього за рішенням Пологівського районного суду Запорізької області ще у 2015 році. Незважаючи на це, позивачу у 2018 році вже приходило повідомлення про сплату існуючого боргу, але він повідомив, що ніякого боргу не має, так як зазначена сума була стягнута виконавчою службою Пологівського району Запорізької області. Однак [PERSON] вказує, що ніякого боргу у нього немає, тому винесена постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та стягнення з нього нібито існуючої заборгованості є безпідставною. Відповідно до виконавчого напису зазначено, що на підставі виконавчого напису загальна сума заборгованості [PERSON] на користь відповідача складає 9 505,04 грн. Виконавчий напис вчинено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. Разом з тим, у виконавчому написі не зазначено, що мається кредитний договір, який укладений з Приватбанком, а чомусь вказано товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», яка є нібито правонаступником усіх прав та обов`язків, на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, є ТОВ «Фінансова компанія «Аланд». Отже, позивач вважає, що договірні відносини з приводу надання кредитних коштів існували у нього з Приватбанком в 2011 році. Він не отримував жодних повідомлень стосовно відступлення прав вимоги ТОВ ФК «Аланд», жодних розрахунків з обґрунтуванням загальної заборгованості з ним на його адресу не надходило, тому нібито існуюча заборгованість за кредитним не можна вважати безпідставно безспірною. Неповідомлення позивачу про зміну кредитора, через те, що у нього виникло право не виконувати обов`язки щодо виконання умов Кредитного договору, тобто йому повинні були повідомити про такі обставини. Приватний нотаріусом вчинено виконавчий напис спору щодо заборгованості за наявності, що протирічить чинному законодавству України. Таким чином, спірний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, а саме без необхідної перевірки та встановлення безспірності боргу; позивачем не було отримано письмове повідомлення про факт вчинення виконавчого напису нотаріусом; без отримання необхідного оригіналу нотаріального договору чи його дублікату який необхідний для вчинення виконавчого напису. Позивач повідомляє суду, що між ним і відповідачем не укладався договір який би посвідчувався нотаріусом. Крім того, за змістом пункту 2.3 Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекоржателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпоткодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договір адресу. Отже, позивача не було повідомлено щодо звернення відповідача за вчиненням виконавчого напису. Недотримання тридцяти денного строку з моменту повідомлення унеможливлюють вчинення виконавчого напису, оскільки неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги відповідача. Він не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вимоги вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Крім цього, незважаючи на те, що позивач повністю сплатив існуючу заборгованість, що підтверджується рішенням Пологівського районного суду Запорізької області, пропущено строк звернення про стягнення існуючої заборгованості. Тому позивач був вимушений звернутися до суду з метою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. Ухвалою суду від 06.01.2021 повернуто заяву позивача про забезпечення позову. 01.03.2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Паскал П.М. в судове засідання не з`явилися, проте від представника надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримали та просили задовольнити, проти заочного рішення не заперечували. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомив, пояснень або клопотань до суду не направив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було вчинено виконавчий напис № 31946 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість в розмірі 9 505,04 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 20.11.2020 року, звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право на оскарження дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спори між боржниками і стягувачами, а також спори інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Нормативними положеннями п. 10 Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (з наступними змінами та доповненнями) затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, можна зробити висновок, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення виконавчого напису є нотаріальною дією. Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правове регулювання вчинення нотаріальних написів нотаріусами визначено статтями 87-91 глави 14 Закону України «Про нотаріат», правилами глави 16 розділу 2 Порядку вчинення дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», розділом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Статтями 87, 88 вищевказаного Закону визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно положень ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3 глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року визначено умови вчинення виконавчого напису. А саме, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом належним чином не перевірено обов`язкову умову, що необхідна для його вчинення та визначена ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме умову про те, що з дня виникнення права вимоги має минути не більше трьох років. Суду не надано документів на підставі яких вчинявся виконавчий напис, тобто в даному випадку відсутня інформація про те, чи було з`ясовано нотаріусом питання щодо строку давності, перед вчиненням виконавчого напису та на підставі яких саме документів вчинявся нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто в разі укладення договору про переуступку права вимоги боргу по кредитному договору, укладеному між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , для нового кредитора строки звернення підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора. Доводи позивача щодо пропущення строку позовної давності відповідачем не спростовані. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 553/3288/15-ц (провадження № 61-45324св18). Крім того, матеріалами справи неможливо встановити розмір заборгованості [PERSON] перед відповідачем і чи передавалось право вимоги саме відповідачу, оскільки такі документи жодною з сторін не надано. Також з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед ТОВ «ФК «Аланд» зазначений у написі є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивач звернувся одразу до суду після початку стягнення з нього заборгованості по виконавчому напису нотаріуса, заперечив розмір боргу, це є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Сам по собі факт існування виконавчого напису не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Отже, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи взагалі у позивача перед відповідачем були невиконані зобов`язання; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень). Відповідачем та третьою особою не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Окрім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін де переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18- п (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Тому суд вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Гораєм О.С. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 3.1 та 284 Порядку вчинення нотаріальних дій та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо повернення позивачу коштів стягнутих на виконання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому грошові кошти, що були стягнуті з позивача в ході примусового виконання спірного виконавчого напису є такими, що набуті без достатньої правової підстави, оскільки правовою підставою для стягнення вказаних коштів був виконавчий напис нотаріуса, який визнається судом таким, що не підлягає виконанню. В той же час, позивачем до суду не надано жодного доказу, що кошти були стягнуті з позивача в ході примусового виконання спірного виконавчого напису. Сума стягнених коштів позивачем не зазначена. Враховуючи, вищевикладене, позивач не довів, що на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем здійснено утримання грошових коштів, а тому в задоволені позовних вимог в цій частині слід відмовити. При цьому суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права повторно звернутись до суду з аналогічними вимогами з інших підстав, попередньо зібравши відповідні докази, які б доводили стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 31946 від 08.09.2020 року грошових коштів в конкретно визначеній сумі. Щодо стягнення з ТОВ «Фінансова компанія Аланд» на користь [PERSON] витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. На виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомлено, що позивач у зв`язку із розглядом справи поніс витрати на професійну правничу (правову) допомоги в розмірі 6 000 грн. (шість тисяч гривень), на виконання умов Додатку № 2 від 04.01.2021 року до Договору про надання юридичних послуг № 20/18 укладеного між [PERSON] та адвокатом Паскал П.М., а також витрати пов`язані зі сплатою судового збору. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені позивачем витрати на правову допомогу в сумі 6 000,00 грн. є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, що підтверджується вищевказаними доказами. За таких обставин, враховуючи задоволення позовних вимог [PERSON] , з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України, встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial