Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

До провадження Приморського районного суду м. Одеси, 20 вересня 2018 року надійшов позов [PERSON] до Одеської міської ради про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло є власником квартири [ADDRESS] . В зазначеному будинку проживає з 1997 р. Будинок [ADDRESS] знаходиться в районі старої забудови, складається з декількох флігелів, об`єднаних спільним подвір`ям. При встановленні обставин, що мають значення для справи за цим позовом, на його погляд, треба обов`язково враховувати особливості таких дворів: спільне невеличке подвір`я, одно - двоповерхова забудова, виходи з квартир та вікна розташовані всередині двору, все це обумовлює ведення мешканцями квартир у таких дворах домашнього господарства та вирішення побутових проблем, а також проведення як урочистих заходів, так і простого відпочинку у вихідні дні та після роботи таким чином, що сусіди якщо не стають безпосередніми учасниками перелічених подій, так їх свідками точно. Тобто мешканці описуваного двору існують майже як одна велика родина. У квартирі [ADDRESS] з 03.09.1955 р. по день своєї смерті ( [INFO] ) проживав [PERSON] Зазначена квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.03.2002 р. УЖКГ виконкому Одеської міської ради. [PERSON] був інвалідом дитинства, проживав один, вів відособлений спосіб життя, близько ні з ким не спілкувався, займався продажем на ринку «Привоз» інструментів та дрібних побутових речей, що були у вжитку. Єдиною особою у дворі, з ким [PERSON] підтримував спілкування був [PERSON] Приблизно у 2006 р. [PERSON] через нещасний випадок отримав тяжку травму - зламав шийку стегна, що позбавило його можливості самостійно пересуватись, заробляти собі на життя, вирішувати побутові проблеми: доглядати за житлом, купувати продукти харчування, готувати їжу, обслуговувати себе на необхідному, для задоволення особистих потреб рівні. Оскільки родичів у [PERSON] не було, будь з крім позивача, він не підтримував спілкування, [PERSON] після отримання травми звернувся до [PERSON] за допомогою. Зважаючи на те, що в той період у позивача загострилися стосунки з дружиною, [PERSON] просив взяти на себе опіку над ним, а знаходитись біля нього для позивача не було проблемою. Вказує, що з того часу позивач фактично оселився з [PERSON] , в нього навіть не було потреби переносити до його квартири усі свої речі, завжди міг зайти за ними у квартиру [ADDRESS] . Вдень [PERSON] працював, після роботи декілька разів на тиждень купував на Привозі їжу для себе та [PERSON] , готував, купував ліки для [PERSON] , виконував в квартирі [ADDRESS] усі роботи по господарству, зокрема підключив до квартири водопровід та каналізацію. Усі матеріальні витрати покривались як за рахунок зарплатні позивача, так і за рахунок пенсії [PERSON] .. Рідні та близькі позивача знали [PERSON] як, фактично члена сім`ї, також спілкувались з ним, вітали його зі святами. Після смерті [PERSON] позивачем було організоване та проведене його поховання, оскільки він фактично вважався членом родини, похований він був на батьківщині позивача - у селі Лабушному Кодимського району Одеської області, поряд з бабою та дідом позивача. Кожного року на проводи приїжджає до батьків, відвідує могили родичів, в тому числі і [PERSON] . Вкахує, що зазначені обставини також вказують на наявність реальних відносин між [PERSON] та [PERSON] як між членами однієї сім`ї. Зазначає, що надання допомоги [PERSON] не мало на меті жодних корисливих намірів та було викликано характером їхніх з ним стосунків, співчуттям до проблем не зовсім сторонньої для нього, одинокої, безпомічної людини. Між тим, після смерті [PERSON] лишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . Так як родичів у померлого не було, а позивач за останні 7-8 років життя [PERSON] проживав з ним однією сім`єю, вів з ним спільне господарство, виконував обов`язки відносно нього як відносно родича, враховуючи те, що і [PERSON] ставився до нього як до сина, враховуючи те що його житло утримувалось та облаштовувалась в тому числі і за рахунок його зусиль та коштів, позивач вирішив скористатись правом на оформлення спадщини після смерті [PERSON] , для чого звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренка Є.С. з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус повідомив, що для оформлення свідоцтва про право на спадщину, необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р. у справі № 522/11740/14-ц його заяву було задоволено: було визнано той факт, що [PERSON] проживав однією сім`єю разом із [PERSON] з 2006 р. Дванадцятого листопада 2014 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , р/н [NUMBER] та зареєстровано право власності на дану квартиру. Дев`ятого лютого 2015 р. між позивачем та дружиною [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., р/н 5-123, на підставі якого [PERSON] , передав вказану квартиру у власність [PERSON] Сьомого квітня 2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Назарчук Н.М., р/н 5-485, на підставі якого право власності на квартиру [ADDRESS] ) набула [PERSON] . Позивач вказує, що в подальшому стало відомо, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 р., яким було встановлено факт проживання разом із [PERSON] було оскаржено в апеляційному порядку заступником прокурора Приморського району м. Одеси та скасоване. Таким чином просить ухвалити рішення, яким визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , 1933 р.н., який помер [INFO] . 19.10.2018 року з боку відповідача Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник посилається на відсутність доказів по справі на доведення вимог позивача. Послалися, що в матеріалах позову відсутні докази спільного проживання позивача зі спадкодавцем та доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, піклування та підтримки один одного морально та матеріально. 06.03.2019 року підготовче засідання було закрите та справа призначена до судового розгляду. У судових засіданнях були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які дали свідчення по справі. У судовому засіданні 04.07.2019 року, на якому справа була розглянута по суті, представник позивача - адвокат Досковський В.Г., підтримав позов, та просив його задовольнити у повному обсязі з вказаних у позові обставин. Представник відповідача Одеської міської ради, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві. Зазначила, що усі докази на які посилається представник позивача викликають сумніви, та не підтверджують доведеність позовних вимог щодо спільного проживання однією сім`єю з померлим на час відкриття спадщини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які брали участь у справі та допитаних у судових засіданнях свідків, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був зареєстрований і постійно проживав один в квартирі [ADDRESS] . Дані обставини підтверджені копією актового запису про смерть № 3122 від 20.03.2014 р., довідкою про виписку з домової книги про склад сім`ї і реєстрації, видана КП ЖКС «Порто-Франківський». 07.07.2014 року Приморський районний суд м. Одеси ухвалив рішення по справі № 522/11740/14-ц за заявою [PERSON] про встановлення юридичного факту, яким задовольнив заяву [PERSON] в повному обсязі та визнав факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] 03.02.2015 року Апеляційний суд Одеської області ухвалив рішення по справі № 522/11740/14-ц за апеляційною скаргою заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 року за заявою [PERSON] про встановлення юридичного факту, яким скасував рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2014 року і ухвалив нове рішення, яким у задоволенні заяви [PERSON] про встановлення юридичного факту відмовив. 20.06.2018 року Верховний Суд України виніс постанову по справі № 522/11740/14-ц, якою скасував рішення Апеляційного суду Одеської області від 03.02.2015 року та залишив заяву [PERSON] без розгляду на підставі того, що між сторонами виник спір про право, який повинен розглядатись в порядку позовного провадження. Відповідно до положень ст.ст. 1217, 1258 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Суд приходить до висновку, що для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Відповідно до положень ст. З СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень викладених в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Тобто, для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі довідок № 701 та № 401, які позивач додав до позовної заяви, видані другою дільницею КП ЖКС «Порто-Франкіскький», суд приходить до висновку, що [PERSON] був зареєстрований у своїй квартирі один за адресою [ADDRESS] . У свою чергу позивач проживав по сусідству за адресою [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про реєстрацію у паспорті. На час розгляду справи позивач перебуває у шлюбі, що також підтверджується копією паспорту та не спростоване позивачем. Під час розгляду справи, позивачем не надано належних доказів, які підтверджували б ведення спільного господарства, наявність спільних витрат піклування та підтримку один одного морально і матеріально. Фотокопія розпорядження органу приватизації від 14.03.2002 року № 167211 та фотокопія свідоцтва про право власності на житло від 14.03.2002 року № 167211 підтверджують тільки той факт, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] . Фотокопії правовстановлюючих документи та технічна документація на спірну квартиру не є доказом спільного проживання, оскільки вони підтверджують тільки право власності спадкодавця на спірну квартиру та не підтверджують спільне проживання або ведення спільного господарства позивача у спірній квартирі. Фотокопія свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 20.03.2014 року підтверджує лише факт смерті спадкодавця. Фотокопія довідки про склад сім`ї № 701 підтверджує той факт, що з померлим [PERSON] ніхто не проживав і особовий рахунок також відкритий на [PERSON] Фотокопія довідки № 401, виданої ЖКС «Порто-Франківський», підтверджує факт реєстації померлого за адресою: [ADDRESS] . Слід зазначити, що позивачем не надано жодних доказів матеріального забезпечення померлого, який був одиноким інвалідом, про що також зазначено у рішенні Апеляційного суду Одеської області. Судом, під час розгляду справи, допитано свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживали по сусідству з [PERSON] та [PERSON] . Вказали, що [PERSON] допомогав у побуті та часто відвідував [PERSON] .. Суд критично оцінює, показання вказаних свідків в частині наданих ними свідчень про постійне проживання [PERSON] з померлим спадкодавцем, оскільки ці твердження базуються на бажанні свідків допомогти позивачу. Вказані висновки повністю узгоджуються з висновками у рішенні Верховного суду від 11 грудня 2018 року у цивільній справі №521/17175/15-ц. Таким чином, надані позивачем докази не підтверджують спільного проживання, ведення позивачем зі спадкодавцем спільного господарства, наявність спільних витрат, піклування та підтримку один одного морально і матеріально, тобто проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. З вище наведеного, суд встановлює, що зі змісту усіх наявних у справі письмових доказів, на які послався представник позивача по справі, як окремо так у їх взаємному зв`язку та сукупності, факт проживання однією сім`єю позивача з [PERSON] , з їх пов`язаністю спільним побутом, за адресою вказаної квартири, понад п`яти років, до відкриття спадщини - є не доведеним. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 5 ЦПК). У відповідності до п. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 81 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд вбачає, що показання свідків при відсутності інших належних та достовірних доказів не можуть бути підставою для встановлення факту постійного проживання позивача [PERSON] однією сім`єю з померлим на час відкриття спадщини. В зв`язку з чим, відповідно до положень ст. 1264 ЦК України позовні вимоги є недоведеними та безпідставними, тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed