Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася позивач та просила суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні колодязем та земельною ділянкою, на якій він розташований, за адресою: Київська область, Миронівський район, село Карапиші, вулиця Чапаєва (після перейменування Новосілка), 112, які належать їй на праві приватної власності, шляхом перенесення паркану, що перешкоджає її доступу до них. Свою позовну вимогу обґрунтовувала тим, що вона є власником колодязя та земельної ділянки, на якій він розташований, але відповідач без її відома та згоди протиправно побудувала паркан, який закрив їй доступ до колодязю та земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити, вказали, що проти постановлення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не зявилася, клопотання про розгляд справи за її відсутності не надала, про час та місце розгляду справи була повідомлена шляхом оголошення у пресі в офіційному печатному органі газети «Урядовий курєр», як це передбачено ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Згідно з ст. 169 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання повторно не зявилась відповідач, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, позивач та її представник в судовому засіданні не заперечували проти заочного розгляду справи, тому суд на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. ст. 224 - 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 810422, виданого 19 грудня 2009 року управлінням земельних ресурсів у Миронівському районі Київської області, позивач є власником земельної ділянки площею 0,1568 гектар, кадастровий номер 3222982601:01:210:0046, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вулиці Чапаєва, 112 села Карапиші Миронівського району Київської області (а.с. 11). Згідно з свідоцтвом про право на спадщину, виданим 03 червня 2008 року державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори, позивач успадкувала право власності на житловий будинок, надвірні будівлі та споруди, до яких у тому числі входить колодязь, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Карапиші, вулиця Чапаєва, 112 (а.с. 10). Ще одним підтвердженням того, що позивач є власником колодязя, який знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Карапиші, вулиця Чапаєва, 112 є технічний паспорт на житловий будинок, виготовлений 08 квітня 2008 року КП КОР Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації (а.с. 7-9). В судовому засіданні позивач та її представник стверджували, що відповідач без згоди позивача побудувала на належній їй на праві власності земельній ділянці паркан, який перешкоджає позивачу доступ до колодязя та земельної ділянки, на якій він розташований, тобто відповідач порушила її право володіння, користування та розпорядження (право власності) колодязем та земельною ділянкою. В матеріалах справи міститься акт від 08 листопада 2016 року відповідно до якого комісією у складі сільського голови села Карапиші Миронівського району Київської області [PERSON], депутата [PERSON], землевпорядника [PERSON] проведено обстеження земельної ділянки позивача на предмет розміщення колодязя. Відповідно до акту комісією не виявлено на земельній ділянці позивача колодязя, що знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Карапиші, вулиця Чапаєва, 112. Оглядом з вулиці домоволодіння відповідача комісією виявлено криницю, яка знаходиться на відстані двох метрів від паркану, який відгороджує територію домоволодіння відповідача від території домоволодіння позивача (а.с. 36). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що твердження позивача про те, що відповідач без її згоди побудувала паркан, чим порушила її право власності на належний їй колодязь і земельну ділянку, на якій він розташований, знайшло своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки побудований паркан перешкоджає вільному доступу позивача до її власності. Відповідно до рішення Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області від 25 грудня 2015 року № 40-03-VІІ вулицю «Чапаєва» перейменовано на вулицю «Новосілка». Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, вона має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України). При зверненні до суду позивач понесла витрати, повязані з публікацією в офіційному печатному органі газети «Урядовий курєр» оголошення про виклик відповідача у судове засідання в розмірі 346 гривень, що підтверджується квитанціями Ощадбанку від 11 листопада 2016 року № 120 та 120/КЗ. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 319, 321, 386 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved