Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», треті особи - [PERSON], [PERSON], в якому після уточнення позовних вимог (а.с.166-169) просила суд визнати Додаткову угоду № 1 до Договору поруки № 2 до Кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року недійсною (нікчемним правочином). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 січня 2007 року між нею та відповідачем було укладено Договір Поруки №1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року. Відповідно до п. 1.1 зазначеного Договору поруки вона зобов'язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання [PERSON] зобов'язань за Договором про іпотечний кредит №1150-н від 15 січня 2007р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до визначення та тлумачення термінів Договору поруки №1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року «Зобов'язання» - зобов'язання Боржника перед кредитором, що випливає з договору про іпотечний кредит, а саме : здійснити погашення кредиту у розмірі 88700,00 (вісімдесят вісім тисяч сімсот) доларів США, що складає 447935,00 (чотириста сорок сім тисяч дев'ятсот тридцять п'ять ) гривень по курсу національного банку України на 15 січня 2007 року, сплатити Кредитору відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих)%, штраф пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах зазначених у Договорі про іпотечний кредит. Відповідно до п.6.4 Договору Поруки № 1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року Доповнення та зміни умов Договору вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковими угодами. При цьому, позивачка посилається на те, що додаткових угод до Договору Поруки № 1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року не існує. У 2011 році їй стало відомо, що 22 грудня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено рішення по справі №2-10284/10 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON] (Поручитель 1), [PERSON] (Поручитель 2), згідно якого було стягнуто заборгованість по Договору про іпотечний кредит №1150-н від 15 січня 2007р. в розмірі 884 758,23 гривень. Звернувшись до філії Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», кредитор, надав їй копію Додаткової угоди № 1 до Договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007р., згідно якої розмір її відповідальності виріс, а саме піднята процента ставка з 12,5% до 16,5%. Як зазначає позивачка у позові, ніякого правочину в усній або письмовій формі щодо Договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007р. між нею та відповідачем не відбувалось та не вчинялось. Крім того, між нею та відповідачем немає підписаного в письмовій чи в іншій формі оформленого Договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року. Таким чином, позивачка вважає, що Договір поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» є нікчемним. Також позивачка посилається на те, що Додаткова угода №1 до Договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 р. була підписана невідомими особами, та оскільки на її засадах «Державний ощадний банк України» в особі Філії Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» збільшив розмір відповідальності поручителя - [PERSON] з 12,5% до 16,5% річних, подав позовну заяву та отримав рішення по справі № 2-10284/10, у неї існує необхідність визнати зазначений правочин недійсним, що і стало приводом для звернення до суду. Представник позивачки з`явився у судове засідання, підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача з`явився у судове засідання, просив суд у задоволенні позову відмовити. Треті особи до суду не з`явились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши думку сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України», треті особи - [PERSON], [PERSON], про визнання Додаткової угоди № 1 до Договору поруки № 2 до Кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року недійсною (нікчемним правочином), задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем було укладено Договір Поруки №1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року. Відповідно до п. 1.1 зазначеного Договору [PERSON] зобов'язалась перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником ([PERSON]) зобов'язань за Договором про іпотечний кредит №1150-н від 15 січня 2007р., а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Відповідно до визначення та тлумачення термінів Договору поруки №1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року «Зобов'язання» - зобов'язання Боржника перед кредитором, що випливає з договору про іпотечний кредит, а саме: здійснити погашення кредиту у розмірі 88700,00 (вісімдесят вісім тисяч сімсот) доларів США, що складає 447935,00 (чотириста сорок сім тисяч дев'ятсот тридцять п'ять ) гривень по курсу національного банку України на 15 січня 2007 року, сплатити Кредитору відсотки за користування кредитом в розмірі 12,5 (дванадцять цілих п'ять десятих)%, штраф пеню та інші платежі у розмірі, порядку та на умовах зазначених у Договорі про іпотечний кредит. Відповідно до п.6.4 Договору Поруки № 1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року Доповнення та зміни умов Договору вносяться за згодою сторін і оформлюються додатковими угодами. 10 листопада 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON], було укладено Додаткову Угоду № 1 до договору поруки № 2 до кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007 року, відповідно до якої внесено зміни до пункту визначення та тлумачення терміну «Зобов'язання» до договору, а саме: «здійснити погашення кредиту у розмірі 88 700,00 дол. США, сплатити кредитору проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором про іпотечний кредит № 1150-н, а починаючи з листопада 2008 року сплачувати проценти за користування Кредитом в розмірі 16,5% річних». Згідно п. 3 Додаткової угоди №1 до Договору поруки №2, Угода сторонами прочитана, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, що діють у повній відповідності з наданими їм повноваженнями та повним розумінням предмета та змісту додаткової угоди. Відповідно до п. 2 Додаткова угода набирає чинності з 10 листопада 2008 року. Як на підставу визнання Додаткової Угоди № 1 до договору поруки № 2 до кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007 року нікчемним правочином, позивачка у своїй позовній заяві, у тому числі, посилається на те, між нею та відповідачем не існує підписаного в письмовій чи в іншій формі оформленого Договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року. Як вбачається з пояснень представника відповідача, в якості додаткового забезпечення зобов'язань за кредитним договором №1150-н від 15.01.2007р., між банком з однієї сторони та [PERSON], 15 січня 2007 року було укладено Договір поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15.01.2007р., про що свідчить особистий підпис поручителя [PERSON] в Договорі поруки №2 (а.с.230-232). Під час укладення Додаткової угоди №1 до договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007р., між банком та поручителем [PERSON], в назві додаткової угоди, працівником кредитного відділу [PERSON] допущено технічну помилку в нумерації договору поруки, замість «до договору поруки №1» зазначено «до договору поруки №2». Таким чином, судом встановлено, що Додаткова угода №1 до договору поруки №2 до кредитного договору №1150-н від 15.01.2007р., стосується договору Поруки №1 до кредитного договору №1150-н від 15 січня 2007 року, укладеного з поручителем [PERSON]. Також позивачка свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірну Додаткову Угоду № 1 до договору поруки № 2 до кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007 року вона не підписувала. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 207 ЦК України,правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). По даній справі призначалася судова почеркознавча експертиза проведення якої було доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства Юстиції України. Згідно висновку експерта № 1209/02 від 25.03.2013 року встановити ким, [PERSON] чи іншою особою виконаний підпис в Додатковій Угоді № 1 до договору поруки № 2 до кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007 року не виявляється можливим. В мотивувальній частині вказаного висновку зазначено, що оцінка результатів порівняльного дослідження дозволяє стверджувати, що встановлені збіжні ознаки, хоча й досить чисельні, але при наявності розбіжностей, які неможливо пояснити однозначно, не можуть бути покладені в основу позитивного висновку про виконання досліджуваного підпису самою [PERSON] При цьому, вирішення питання ускладнювалося малим обсягом графічного матеріалу, який міститься у короткому досліджуваному підписі простої будови, а також значною варіаційністю та конструктивною простотою підписів-зразків. Як вбачається з матеріалів справи, інших належних і допустимих доказів, які б доводили, що підпис в оспорюваній Додатковій Угоді № 1 до договору поруки № 2 до кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007 року виконані не нею, позивачка суду не надала. З клопотаннями про призначення повторної експертизи, виклик свідків, витребування доказів позивачка до суду не зверталася. Виходячи з вищевикладеного, відсутні підстави для визнання Додаткової Угоди № 1 до договору поруки № 2 до кредитного договору № 1150-н від 15.01.2007 року нікчемним правочином. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах позовних вимог, судом встановлено, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed