Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - Одеська універсальна товарна біржа GIP, про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 09.08.1994р. він уклав з відповідачем договір купівлі - продажу нерухомого майна, за яким він купив у відповідача квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. Договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 17.08.1994р. за № 309, стор. 133, кн. 48доп. Посилаючись на викладене, позивач просив визнати дійсним договір купівлі-продажу від 09 серпня 1994 року, укладений між ним та [PERSON] на Одеській універсальній товарній біржі GIP. Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти задоволення заочного рішення не заперечував, просив слухати справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином через оголошення у видавництві «Одеські вісті». Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. Згідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню наступних підстав. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Як вбачається з матеріалів справи 09.08.1994р. на Одеській товарній біржі GIP між позивачем та відповідачем було укладено договір № 94/0092 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS], загальною площею 70,8 кв.м. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав Зазначена квартира належала відповідачу на підставі Свідоцтва про право на спадкування за заповітом № 314/92р., виданого П'ятою одеською державною нотаріальною конторою 21.08.1991р., зареєстрованого у МБТІ та РОН. Позивач після придбання зазначеної квартири 17.08.1994р. зареєстрував договір у КП «ОМБТІ та РОН» за № 309, стор. 133, кн. 48доп. Однак вказаний договір нотаріально посвідчений не був, оскільки на той час цього не вимагалося. Як вказував позивач в своїй позовній заяві, сторони виконали всі істотні умови цього договору, а саме, позивач передав відповідачу кошти за придбану квартиру, а відповідач передав йому спірну частину житлового будинку. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності до вимог ст.638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди по всіх істотних умовах договору. В підтвердження вищевикладеного, судом встановлено, що сторонами було виконано всі умови, що передували укладенню договору купівлі-продажу нерухомого майна № 94/0092 від 09.08.1994р., а саме квартири [ADDRESS], а саме відбулася передача коштів зі сторони позивача та передача квартира зі сторони відповідача і ними було підписано вищезазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно до ч.3 ст.203 ЦК України - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Договір купівлі-продажу № 94/0092 від 09.08.1994р., сторонами не оспорювався, а тому він повинен бути визнаний дійсним. Відповідно до ст.658 ЦК України право на продажу товару, крім випадків примусового продажу або інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. В даному випадку 09.08.1994р. на момент укладення договору купівлі-продажу відповідач був власником цієї квартири, про що зазначено в договорі купівлі-продажу від 09.08.1994р. На підставі ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, з моменту передання відповідачем квартири позивачу, у останнього виникло право власності на зазначену квартиру. Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved