Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13 листопада 2019 року надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 липня 2018 року у розмірі 223 705,58 грн. станом на 20 жовтня 2019 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 3 355,58 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 11 липня 2018 року, згідно якої отримав кредит і розмірі 200 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписом заяви відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і не повернув грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, у зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 20 жовтня 2019 року становить 264 944,30 грн., з яких 223 705,58 грн. - заборгованість за кредитом, 41 238,72 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 223 705,58 грн., а також судові витрати у розмірі 3 355, 58 грн. Також представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Балашов О.В. у позовній заяві просив у разі неявки у судове засідання відповідача розглядати справу за відсутності представника банку (а.с.2-5) Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 13 листоапада 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с. 45). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.46). До суду 02 грудня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.47). Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.48-49). До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 грудня 2019 року надійшов відзив представника відповідача - адвоката Гусакової О.Б., що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 23 грудня 2019 року (а.с.67). У відзиві на позов представник відповідача посилається на те, що доказів надання картки та тримання відповідачем коштів не надано. З розрахунку заборгованості не вбачається початкове сальдо взагалі. На думку представника відповідача, в даному випадку не підлягає застосуванню ст. 634 ЦК України, оскільки існує шлях підписання кредитного договору шляхом погодження всіх його умов. Також представник відповідача посилається на те, що умови та правила надання банківських послуг, що розміщенні на офіційному сайті банку, мають суб`єктивний зміст, оскільки могли бути неодноразово змінені самим банком у будь-який момент. Таким чином, представник відповідача вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну кредитного договору (який не укладався). З урахуванням викладеного представник відповідача просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі, а також судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. покласти на позивача (а.с.63-64). Від представника банку Гаренко Н.В., що діє на підставі довіреності № 2166-К-Н-О від 02 травня 2019 року, до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 лютого 2020 року надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що підписавши заяву відповідач приєднався та зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому, що не суперечить чинному законодавству. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та правилами, Тарифами, відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] - ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач. Позивачем надано до суду копія анкети-заява від 11 липня 2018 року, з якої чітко вбачається уся необхідна інформація, а також те, що [PERSON] висловив згоду на укладення договору та виявив бажання оформити кредитку «World Black Edition». Із виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та що відповідач користувався грошима, а також те, що останній частково сплачував заборгованість за кредитом. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи у справі не призначались, а тому представник позивача просить позовні вимоги банку задовольнити (а.с.79-84). 10 лютого 2020 року на електронну адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача, у яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідачем кредитний договір не підписувався, а доказів укладення кредитного договору позивачем не надано (а.с.143-144). Також представником відповідача на електронну адресу суду було надіслано заяву про застосування терміну позовної давності, у якій остання посилається на те, що позивач надає банківську виписку за декількома картковими рахунками з 2012 року, то є підстави вважати, що відносини між сторонами виникли саме у 2012 році, а отже на думку представника відповідача строк звернення до суду про стягнення заборгованості сплив у 2015 році, тоді як позивач звернувся до суду у 2019 році, тобто з порушенням строку. (а.с.148-149). Від представника банку 25 лютого 2020 року до суду надійшли пояснення, у яких останній посилався на вже раніше викладені у відповіді на відзиві доводи та просив позовні вимоги задовольнити (а.с.156-160). 02 квітня 2020 рок від представника відповідача - адвоката Гусакової О.Б. до суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без її участі, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі (177-178). Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 11 липня 2018 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 200000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. У заяві зазначено, що відповідач приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет, які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Про факт отримання платіжної картки свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що [PERSON] користувався вказаними картками, зокрема, знімав кошти у банкоматі, користувався терміналом, сплачував за товари в торговій мережі тощо. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним договором станом на 20 жовтня 2019 року становить 264 944,30 грн., з яких: 223 705,58 грн. - заборгованість за кредитом, 41 238,72 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом (а.с.6-9). Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11 липня 2018 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з [PERSON] на користь банку суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 223705,58 грн. При цьому, представник відповідача не заперечувала факт отримання кредитної картки та отримання за ним кредитних коштів, відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, отже, не заперечував факт укладення кредитного договору. Щодо застосування позовної давності. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Враховуючи, що анкетою-заявою не передбачено порядку погашення заборгованості (щомісячні чергові платежі чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування), виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора. Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Оскільки умовами анкети-заяви, підписаної позичальником, не передбачено відповідної календарної дати або події, з якої пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2019 року, то саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту. Зважаючи на наведене, до звернення банку до суду з позовом до боржника перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не починався, а отже, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту від 11 липня 2018 року станом на 20 жовтня 2019 року в розмірі 223705,58 грн. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 355,58 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved