Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернувся позивач з позовом, в якому просить визнати дії начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON], заступника начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] такими, що порушують його права згідно Закону України «Про захист прав споживачів», зобов`язати начальника головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] надати письмово відповіді на поставлені ним запитання та стягнути моральну шкоду з відповідачів на його користь у розмірі 50 000 грн. з кожного. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є пенсіонером та з 1998 року щомісяця отримує пенсію за місцем свого мешкання з ТВБВ №10020/0314 у філії ХОУ ТА «Державний ощадний банк України». Зазначив, що зловживаючи своїми посадовими обов`язками службові особи банку незаконно без його згоди відкрили на його ім`я картковий рахунок та з червня 2015 року та з цього часу він не отримує пенсію. 06.02.2020 року він подав заяву на ім`я начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON], в якому просив відповісти йому на питання, в яких просив надати роз`яснення з питань, що стосуються банківських операцій та зазначив, що запитувана інформація необхідна йому для суду. Однак, відповідь йому не надали. Крім того, 06.04.2020 року він також подав заяву в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», однак відповідь на запитання так і не отримав. 02.02.2020 року він знов направив заяву, в якому просив [PERSON] надати відповіді. Позивач зазначив, що до теперішнього часу обґрунтовану відповідь на питання, які він ставив у своїх неодноразових заявах він не отримав. 06.05.2020 року у поштовій скриньці за місцем мешкання він виявив лист від заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON], в якому зазначено, що його заява від 06.04.2020 року розглянута. Однак, позивач зазначає, що в даному листі не має конкретної відповіді на питання, які поставлені ним у заяві від 06.04.2020 року. Ухвалою суду від 17.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального провадження. Ухвалою суду від 25.03.2021 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Пояснив, що він тривалий час не має змоги отримувати свою пенсію. На його неодноразові заяви на адресу начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] про отримання інформації в порядку передбаченому Законом України «Про звернення громадян» відповіді він так і не отримав. Зазначив, що діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 50000 грн. з кожного. Відповідачі начальник ГУПФУ в Харківській області [PERSON] та заступник начальника ГУПФУ в Харківській області [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутності. В матеріалах справи є відзив на позов, в якому вони просять відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Вважають його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначили, що [PERSON] протягом лютого - травня 2020 року тричі звертався до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявами, в яких просив надати роз`яснення з питань, що стосуються банківських операцій. Всі звернення були розглянуті в межах компетенції ГУ ПФУ, позивачу надалі відповіді листами № 1183-635/В-02/8-2000 20 від 30.03.2020, № 2177-2105/В-02/8- 2000/20 від 16.04.2020, № 3484-3908/В-02/8-200/20 від 25.05.2020. Щодо вимоги зобов`язати начальника ГУ ГІФУ надати докладні та обґрунтовані відповіді на три питання, поставлені [PERSON] у заяві від 02.05.2020 року зазначили, що відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, шо передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України, відповідно до пунктів 1, 2 якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Пунктом 7 Положення №280 передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40 26485, затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, пунктами З, 4 якого визначені основні завдання та функції головного управління Фонду. Вважають ,що аналіз наведених вище приписів законодавства дає підстави для висновку, що питання, які стосуються банківської діяльності, контролю за проведенням банківських операцій, знаходяться поза межами компетенції ГУ ГПФУ. Щодо моральної шкоди зазначили, що позивачем не доведено обставин і підстав, які зумовлюють наявність моральної шкоди, та зокрема не надано жодних належних та допустимих переконливих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, які б підтверджували факт заподіяння моральної шкоди саме діями відповідачів, тобто наявність причинного зв`язку між діями/бездіяльністю відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо). Тому, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Відповідно до вимог ст.ст. 1, 3 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Так, судом встановлено, що позивач 06.02.2020 року, 06.04.2020 року та 02.05.2020 року звертався до начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] із заявою відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та просив надати йому відповіді на поставлені ним запитання, а саме: може лі філія ХОУ ТА «Державний ощадний банк України» або АТ «Державний ощадний банк України» самостійно, не надав ніяких документів до ГУПФУ вирішувати питання та без згоди клієнту банка [PERSON] про перекидання, перерахунок або які небудь інші банківські операції; яким нормативним актом України організації АТ «Державний ощадний банк України» передбачена банківська процедура про перекидання грошових коштів клієнта філії ХОУ ТА «Державний ощадний банк України» [PERSON] з одного розрахункового рахунку на інший без узгодження з клієнтом [PERSON] ; на який розрахунковий рахунок по теперішній час надходить пенсія яка призначена [PERSON] державою? Згідно ст. ст. 14, 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Відповідно до ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. Як вбачається з матеріалів справи, на адресу позивача була надіслана відповідь на звернення від 06.04.2020 року за підписом заступника начальника ГУПФУ в Харківській області [PERSON] з якої вбачається, що позивачу роз`яснено, що виплата одноразової грошової допомоги у сумі 1000 грн. буде нарахована та виплачена у найближчій виплатний період. Виплата пенсій громадянам України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ та деяких інших осіб, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється органами Пенсійного фонду України через установи ВАТ «Державний ощадний банк України» за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформлюються органом Пенсійного фонду України. Згідно з Постановою Правління Національного банку України №162 від 28.12.2018 року Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні, виплати з лютого 2020 року до теперішнього часу нараховуються на картковий рахунок [NUMBER] . За Вашим бажанням доставка пенсії може здійснюватися через підприємства зв`язку за місцем вашого фактичного проживання незалежно від реєстрації місця проживання. Однак, з наданої відповіді не вбачається конкретної відповіді на поставлені [PERSON] питання у заявах від 06.02.2020 року, 06.04.2020 року та 02.05.2020 року. Відповідачі до відзиву на позовну заяву надали до суду відповідь [PERSON] , з якої вбачається, що ними надавались всі відповіді на його звернення. Також зазначили, що питання стосовно банківських операцій не ходить до компетенції органів Пенсійного фонду України. Відповідно до ч.3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. У судовому засіданні встановлено, що відповідачем заступником начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] не виконані зазначені вимоги Закону, звернення [PERSON] від 06.02.2020 року, 06.04.2020 року та 02.05.2020 року не направлені за належністю органу, до компетенції якого входить вирішення поставлених ним питань, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснено у п. 2постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому діями начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] та заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області [PERSON] була спричинена моральна шкода та в чому вона виразилася, а також не довів розмір шкоди. Таким чином, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial