Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся [PERSON] , в якому просив стягнути з [PERSON] кошти, передані в якості завдатку за придбання будинку, в розмірі 25000,00 грн та судові витрати. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] та [PERSON] домовилися укласти договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На час виникнення домовленості [PERSON] стверджувала, що є власником вказаного житлового приміщення, та 30 березня 2019 року у присутності трьох свідків позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 25000 грн, про що було складено письмову розписку. При зверненні до державного нотаріуса було встановлено, що відповідач є власником лише 5/8 частин вищевказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель. Інша частина будинку та надвірних будівель належить родичу її померлого чоловіка [PERSON] , який проживає на тимчасово окупованій території України. Вказані обставини зумовили відмову позивача від укладання договору купівлі-продажу будинку, проте повернути кошти відповідач відмовляється. Відповідач [PERSON] подала відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що вона з позивачем домовилися про продажу будинку, який належав її померлому чоловікові [PERSON] на праві власності та 30 березня 2019 року вона отримала від позивача завдаток в розмірі 25000,00 грн, після чого передала ключі від вказаного житлового будинку позивачу. Так, в будинок заселилася [PERSON] , яка мешкала там до 16 грудня 2020 року. Попередній договір між сторонами не укладався, конкретні строки укладення договору купівлі-продажу обумовлені не були, відповідач не відмовлялася від його укладання. Проте при зверненні до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав відповідач дізналася, що 3/8 частини будинку та земельної ділянки належать брату померлого чоловіка - [PERSON] , який мешкав в м. Брянка Луганської області. Вона отримала свідоцтво про право на спадщину на 5/8 частин домоволодіння та земельної ділянки. У 2020 році разом із позивачем вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про розшук [PERSON] та було встановлено, що він мешкає в смт Юдна-Ломуватка Луганської області. Із вимогою про повернення завдатку позивач до неї не звертався, самостійно відмовився від подальшого укладання договору, а не з її вини, тому відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 571 ЦПК завдаток має залишатися у неї. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що 30 березня 2019 року [PERSON] домовилась з [PERSON] про продаж будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з чим [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 грн, що підтверджується оригіналом розписки [PERSON] про отримання вказаних коштів. [PERSON] передала ключі від будинку [PERSON] . Вказані обставини визнаються сторонами та, крім того, підтверджуються показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які в судовому засіданні надали показання про те, що вони були присутні під час узгодження умов майбутнього правочину. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В., витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55956194 від 23.04.2019 наданого Костянтинівською державного нотаріальною конторою, витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 164574286 від 23.04.2019, сформованого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Волобуєвим О.В., [PERSON] є власником 5/8 частин вказаного житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно із частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з статтями 570 - 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. З приводу вказаних норм права Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц виклав правовий висновок про те, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинків та частин земельних ділянок. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана [PERSON] грошова сума в розмірі 25000,00 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу. А отже, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 25000,00 грн. Згідно із ч.1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 878 грн 80 коп., що підтверджується відповідною квитанцією в матеріалах справи. Проте згідно із ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання даного позову мав дорівнювати 840,80 грн. (2102 грн. х 0,4). Отже позивач надмірно сплатив 38,00 грн судового збору. А отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір 840,80 грн Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1 - 4, 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, здійснених позивачем, ним надано договір про надання правничої допомоги від 05.11.2020 року з адвокатом, відповідно до п. 1. якого клієнт зобов`язаний сплатити адвокату гонорар в розмірі 3500,00 грн, акт виконаних робіт, довідку, складену адвокатом Шпільовим С.І. про сплату [PERSON] гонорару у розмірі 3500 грн, посвідчену підписом та печаткою адвоката. Оскільки вартість наданих послуг і виконаних робіт, а саме: консультації, складання позовної заяви, адвокатського запиту, участь адвоката в судових засіданнях, відповідає складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання послуг та виконання вказаних робіт, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціні позову та значення справи для позивача, суд дійшов висновку про їх співмірність, а також доведеність факту їх сплати, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19. У вказаній постанові Верховний Суд здійснив аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, та дійшов висновку про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. А отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 3500,00 гривень.

Outcome: approved