Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернулась [PERSON] з заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] . Свою заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що вона з 04.06.2004 року перебуває у шлюбі із [PERSON] , від цього шлюбу у них народились діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх 2 років чоловік безпідставно проявляє агресію, цькування, психологічний тиск. Зокрема, 26.05.2021 [PERSON] примушував видати довіреність на розпорядження спільним майном, побив її, відвиз до нотаріуса, де вона підписала необхідні документи. Після цього вона покинула м.Маріуполя та переїхала до м.Києва. Також її чоловік викрав документи - паспорт, свідоцтва про народження дітей. З приводу чого було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України та складено адміністративний протокол за ст..173-2 КУпАП. 22.07.2021 [PERSON] заблокував автомобіль, в якому знаходилася заявниця разом з дітьми, погрожував фізичною розправою. Крім того, [PERSON] не надає заявниці грошові кошти на її утримання та утримання дітей, у зв`язку з чим заявниця звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Заявниця зазначає, що домашнє насильство у виді психологічного, фізичного та економічного насильства відносно неї має регулярний характер, тому вона вимушена була звернутись до суду із вказаною заявою. На підставі положень Закону України « Про запобігання та протидію домашньому насильству» просила строком на 6 місяців встановити заборону [PERSON] наближатися на відстань менше ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання [PERSON] в [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] залишити місце проживання заявниці за вищевказаною адресою; встановити заборону [PERSON] наближатися на відстань менше ніж на 100 метрів до місць частого відвідування та фактичного перебування [PERSON] та дітей в за будь-якою адресою на території України; встановити заборону [PERSON] перешкоджати заявниці та дітям пересуватися по території України та за її межами, а також розшукувати останніх та спілкуватися з ними; встановити заборону [PERSON] вести листування, телефонні перемовини з [PERSON] та дітьми; зобов`язати [PERSON] негайно повернути паспорт та інші документи заявниці, а також свідоцтва про народження та закордонні паспорти дітей. [PERSON] просила розглянути заяву в її відсутність. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлено законом порядку. Його представник адвокат Косенко С.С. повідомив, що [PERSON] просить розглянути справу в його відсутність. Представники Служби у справах дітей Маріупольської міської ради, Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлено законом порядку. Від представника органу опіки та піклування Маріупольської міської ради надійшла заява про розгляд справи в її відсутність та на розсуд суду. Неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду заяви по суті. В судовому засіданні представник заявника - адвокат Сандулєєва В.В. заяву [PERSON] підтримала та просила її задовольнити з підстав, викладених в заяві. Пояснила, що у сторін виник конфлікт з приводу спільного майна, а саме оформлення довіреності на розпорядження ним, заявниця не погоджувалася надати таку довіреність. Також представник заявника повідомила, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак мешкає за адресою: [ADDRESS] , проте, на даний час, офіційних підтверджень цього немає. Пояснила, що до лікаря після побиття 26.05.2021 [PERSON] звернулася 08.06.2021 по прибуттю до м.Києва. Рішення суду про обмеження [PERSON] у спілкуванні з дітьми на даний час немає, в судах розглядаються спори про стягнення аліментів на утримання дітей та про визначення місця проживання дітей. Від представника [PERSON] - адвоката Косенка С.С. надійшли письмові пояснення по суті справи, в яких він заперечував проти задоволення заяви, оскільки факти, викладені в заяві, є неправдивими та необґрунтованими. Зокрема, вказано, що заявниця після відвідування родичів в Азербайджані в березні-квітні 2021 змінила свою поведінку у родині, що пов`язано з намаганням її родичів отримати контроль над спільним майном сторін. 26.05.2021 заявниця залишила місце проживання разом з дітьми в невідомому напрямку, що порушувало право батька на спілкування з дітьми та вимусило [PERSON] її розшукувати. Самі по собі звернення до органів поліції, внесення відомостей до ЄРДР, у тому числі за рішенням слідчого судді, складання відповідних протоколів про адміністративне правопорушення, приписів тощо не є належними доказами вчинення домашнього насильства, оскільки такі не мають своїм наслідком прийняття рішення суду, та є наслідком консультації з адвокатом-спеціалістом в даній галузі права. 22.07.2021 [PERSON] дійсно підходив до автомобіля, в якому перебувала заявниця з дітьми, з метою спілкування з дітьми, проте жодних протиправних дій не вчиняв, навпаки двері були заблоковані, що перешкоджало спілкуванню з дітьми. Фактично у [PERSON] склалося неприязне відношення до [PERSON] , проте вказане не є підставою для видачі обмежувального припису. Також представник просив не брати до уваги письмові пояснення [PERSON] , оскільки вони не відповідають критеріям допустимості. В судовому засіданні адвокат Косенко С.С. заперечував проти задоволення заяви, підтримав свої письмові заперечення. Додатково пояснив, що паспорт заявниці [PERSON] не забирав, свідоцтва про народження дітей дійсно знаходяться в нього, проте заявниця не зверталася з приводу їх отримання, оскільки в травні самостійно поїхала в невідомо напрямку та має на меті позбавити батька спілкуватися з дітьми, а конфлікт виник на економічному ґрунті з приводу спільного майна. Наданими медичними документами не доведено спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень заявниці 26.05.2021, а 22.07.2021 [PERSON] фактично намагався поспілкуватися з дітьми, проте йому це заборонило, що і викликало його емоційну поведінку. Крім того [PERSON] подав до суду позов щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що сторони перебувають у шлюбі з 2004р., від якого мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.32,39,40). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.30, 49). [PERSON] зверталася до органів поліції з заявами про притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, винесення термінового заборонного припису (а.с.15-18). Ухвалою слідчого судді Шевченківського райсуду м.Києва від 18.06.2021 зобов`язано слідчого відділу поліції внести до ЄРДР відомості, викладені в заві про злочин від 07.06.2021 (а.с.46-47). 12.06.2021 до ЄРДР внесені відомості за заявою [PERSON] за ч.1 ст.125 КК України (а.с.11). Згідно з довідкою Київської обласної клінічної лікарні [PERSON] звернулася за медичною допомогою 08.06.2021 зі скаргою на кровотечі з носу, вважає себе хворою після травми внаслідок побиття (діагноз - симптоматичні носові кровотечі) (а.с.14). Згідно з листом управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 25.06.2021 проведена профілактична бесіда з [PERSON] , звернення направлено за місцем мешкання заявниці у м.Києв (а.с.38). 26.06.2021 відносно [PERSON] був винесений терміновий заборонний припис строком на 10 діб до 05.07.2021 (а.с.43). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, учасники справи перебувають у шлюбних відносинах, мають спільних дітей, проживали до кінця травня 2021 разом. Як вбачається з пояснень сторін, вони фактично перебувають в процесі розлучення. Зі змісту заяви [PERSON] вбачається, що вимоги про застосування обмежувального припису мотивовані застосуванням до неї домашнього насильства, що полягає у діях фізичного, психологічного та економічного характеру у ситуаціях, які склалися 26.05.2021, - тобто, застосування фізичного насильства, 22.07.2021 - психологічного насильства, а також економічного насильства, яке полягає в утриманні особистих документів. На думку суду, належних доказів на підтвердження вказаних фактів та обставин заявницею не представлено. Так, згідно з довідкою Київської обласної клінічної лікарні [PERSON] звернулася за медичною допомогою 08.06.2021, що не може бути належним доказом здійснення фізичного насильства саме з боку [PERSON] та саме 26.05.2021, оскільки з даної дати пройшов значний час. Сам по собі факт звернення до органів поліції також не може достовірно свідчити про вчинення побиття заявниці, оскільки рішення за зверненням не прийнято. Інших доказів стороною заявниці не представлено. Більш того, як вказує заявниця, конфлікт виник з приводу спільно нажитого майна. З приводу обставин події 22.07.2021 судом було досліджено аудіо- та відео- докази спілкування [PERSON] з заявницею та з працівниками поліції. На вказаних носіях не зафіксовано грубих погроз або неадекватної погрожуючої поведінки [PERSON] по відношенню до заявниці та їх спільних дітей. [PERSON] емоційно вимагає надання можливості для спілкування з дітьми. При цьому письмові пояснення [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вони надані в межах іншої справи, процесуальне рішення за результатами розгляду якої не прийнято. З приводу економічного насильства, яке полягає, на думку заявниці, в утриманні документів заявниці та дітей, суду також не надано достовірних та належних доказів. З матеріалів справи вбачається, що в заявниці є в наявності паспорт громадянки Азербайджана , виданий 30.06.2021 (а.с.33). [PERSON] при цьому заперечує зберігання інших паспортів заявниці, а свідоцтва про народження дітей дійсно в нього зберігаються, проте він зазначає, що заявниця з приводи них до нього не зверталася. Стороною заявниці це не спростовано. Вищевказане підтверджує лише неприязнені стосунки між учасниками, які виникли з приводу поділу майна, місяця проживання дітей, виплати аліментів тощо. Існування таких спорів між подружжям не може розцінюватись як насильство в сім`ї. Оскільки, на порушення вимог ст.81 ЦПК України заявник не надала належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо неї з боку [PERSON] , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останнього обмежувального припису, то у суду не має підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed