Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 23.03.2016 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що він є власником квартири №16 за адресою: м. Одеса, Педагогічна, буд. 20, про що свідчить ордер серії ПР №1729 від 02.12.2008 року та відкритий на імя позивача особовий рахунок №13 від 22.01.2009 року. В зазначеній квартирі зареєстрована відповідач, яка є колишньою дружиною позивача, та після розірвання шлюбу від 03.11.2009 року в зазначеній квартирі не проживає. Реєстрація відповідача в зазначеній квартирі перешкоджає позивачу добросовісно володіти квартирою, вчиняти будь-які дії в органах державної влади, звертатись до соціальних служб, сплачувати комунальні послуги, у звязку з чим позивач просить позбавити відповідача права користування даною квартирою та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON] проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, що квартира є неприватизованою, тож правові підстави для позбавлення відповідача права користування відсутні. До того ж, після розлучення позивач змінив замки в квартирі, тож відповідач не мала можливості в ній проживати. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є користувачем квартири №16 за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, буд. 20, що підтверджується ордером на службове жиле приміщення №1729 серії ПР від 02.12.2008 року. На імя позивача відкрито особовий рахунок №13 від 22.01.2009 року. Згідно довідки №488 від 24.02.2016 року, виданої КП «ЖКС «Фонтанський», за вказаною адресою з 10.12.2008 року зареєстрована відповідач, яка є дружиною позивача. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.11.2009 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №264 від 03.11.2009 року. Факт не проживання відповідача за зазначеною адресою з 2009 року підтверджується актом від 25.02.2016 року, затвердженого начальником Дільниці №9 КП «ЖКС «фонтанський». Як встановлено із довідки про склад сімї, виданої відповідачу, остання проживає без реєстрації за адресою: село Криве озеро, вул. Медична, 80. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи ту обставину, що квартира, в якій зареєстрована відповідач, є не приватизованою, при вирішенні питання щодо позбавлення права користування суд має керуватись положеннями ЖК УРСР. Суд погоджується з позицією представника відповідача, що позовна заява містить невірне посилання на норми ЦК України, однак, оскільки статтею 214 ЦПК України, саме не суд покладено обовязки вирішення питання щодо визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до виниклих правовідносин, а також покладено обовязок встановлення характеру правовідносин, що виникли між сторонами, невірна кваліфікація виниклих правовідносин позивачем, не може бути самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що наданими позивачем доказами повністю підтверджується факт не проживання відповідача за адресою реєстрації з 2009 року. До того ж, посилання представника відповідача та свідків [PERSON], [PERSON] щодо неможливості користування квартирою у звязку із зміною замків не є належним та достатнім доказом того, що позивач вчиняв перешкоди на вселення до спірної квартири. Крім того, відповідач не надав доказів звернення до суду чи правоохоронних органів з вищезазначеного питання. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть та ін. Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача щодо зняття відповідача з реєстрації, оскільки дане повноваження покладено на органи Державної міграційної служби України, які реалізують його в позасудовому порядку.

Outcome: partial