Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві приватної власності, на підставі свідоцтва про право власності на житло, договорів купівлі-продажу частки квартири, належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані колишні співвласники, батько позивача - відповідач [PERSON], [INFO] та брат позивача - [PERSON], [INFO], однак з серпня 2014 року вони в даній квартирі не проживають. Реєстрація відповідачів у належній позивачу на праві приватної власності квартирі перешкоджає здійснювати право власності по відношенню даного житлового приміщення. Позивач несе витрати по оплаті комунальних послуг за відповідачів та не може в майбутньому здійснити відчуження майна. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі Свідоцтвом про право власності на житло від 20 травня 1997 року, виданого на підставі розпорядження від 13 травня 1997 року № 684-р, виконавчим комітетом Слов'янської міської ради Донецької області, та зареєстрованого КП «БТІ», реєстровий № 10299/11, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до Договору купівлі-продажу частки квартири від 21 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. та зареєстрованого за № 138, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до Договору купівлі-продажу частки квартири від 26 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Орловою Л.О. та зареєстрованого за № 3572, [PERSON] на праві приватної власності належить 2/4 частки квартири [ADDRESS]. Право власності на придбані 3/4 частки квартири зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON], відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114820924 від 21.02.2018 року та Витягу № 142842666 від 26.10.2018 року. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира, права користування якою вона просить позбавити відповідачів. Згідно з Довідкою, виданої КП «ЖЕК № 7» № 512 від 25.10.2018 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Акту огляду, виданого КП «ЖЕК № 7» № б/н від 30.10.2018 року, [PERSON], 1962 року народження та [PERSON], 1983 року народження, зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не мешкають за даною адресою з серпня 2014 року по теперішній час, особистих речей в квартирі немає. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Згідно ст. 150 Житлового Кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в квартирі, власником якої є [PERSON] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], але фактично вони за цією адресою не проживають з серпня 2014 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Отже, суд, на підставі наявних у справі доказів, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів, на підставі ст. 141 ЦПК України, на користь позивача судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved