Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до Одеської міської ради із вимогою про встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а саме: 197/1000 частин квартири [ADDRESS] що складається однієї житлової кімнати, житловою площею 12,4 кв. м., а також 197/1000 частин коридору, туалету, душової, кухні, вбудованої шафи; визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, на 197/1000 частин квартири [ADDRESS], що складається однієї житлової кімнати, житловою площею 12,4 кв. м., а також 197/1000 частин коридору, туалету, душової, кухні, вбудованої шафи. Згодом в якості співвідповідача по справі була залучена [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] року [PERSON] помер, батько позивача. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з 197/1000 частин квартири [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати житловою площею 12,4 кв. м., а також: 197/1000 - коридору - 1, 197/1000 - туалету - 2, 197/1000 душової - 3, 197/1000 кухні - 4, вбудованої шафи - 7, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-0132 від 16 травня 1999 року. Право власності було зареєстровано за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» від 25 червня 1999 рок за №422 стор. 174 кн. 328 пр. Відразу ж після смерті батька вона фактично прийняла спадщину, з того часу і дотепер упродовж більш ніж 10 років володіє та користується зазначеним майном, підтримує його в належному стані, проводить ремонти, несе всі витрати по його утриманню, зокрема сплачує комунальні послуги - квартплату, електроенергію, газ, опалення, водовідведення. Також нею сплачені борги за комунальні послуги, які утворилися за життя батька. Спадкоємцем за законом є позивач та у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було зазначено, що від імені [PERSON] державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 26 травня 2004 року за реєстровим №3-2249 було посвідчено заповіт по якому він все своє майно заповідав не на користь [PERSON]. За викладених обставин позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив застосувати положення ч. 1 ст. 344 ЦК України, відповідно до приписів якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При цьому, батько [PERSON] помер [INFO] року і з цього часу і дотепер упродовж більш ніж 10 років позивачка відкрито володіє та користується зазначеним майном, підтримує його в належному стані, проводить ремонти, несе всі витрати по його утриманню, зокрема сплачує комунальні послуги - квартплату, електроенергію, газ, опалення, водовідведення. Також [PERSON] сплачені борги за комунальні послуги, які утворилися за життя її батька. Відповідач Одеська міська рада надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання викликалася, спочатку надала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, потім в судове засідання не з'явилася. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. [INFO] року народилась [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 січня 1978 року, актовий запис № 46, де батьками зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. 26 грудня 2003 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», згідно із свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26 грудня 2003 року, запис № 459, який був розірваний 01 лютого 2006 року, згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01 лютого 2006 року, актовий запис № 68. Від цього шлюбу народилась дочка [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08 квітня 2004 року, запис №194. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 червня 2005 року, запис № 6051, лікарським свідоцтвом про смерть № 1832 від 29 червня 2005 року, у зв'язку із чим відкрилась спадщина. 26 травня 1999 року [PERSON] придбав 197/1000 частин квартири [ADDRESS] яка складається з однієї кімнати житловою площею 12,4 кв. м., а також: 197/1000 - коридору - 1, 197/1000 - туалету - 2, 197/1000 душової - 3, 197/1000 кухні - 4, вбудованої шафи - 7, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н/99-0132 від 16 травня 1999 року. Право власності було зареєстровано за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН» від 25 червня 1999 рок за № 422 стор. 174 кн. 328 пр. 08 грудня 2005 року [PERSON] звернулась до Сьомої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Була заведена спадкова справа № 1202/05 до майна [PERSON], померлого [INFO] року. Згідно листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 14 грудня 2005 року за № 4582, вбачається, що від імені [PERSON] державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 26 травня 2004 року за реєстровим №3-2249 було посвідчено заповіт, за яким він все своє майно заповідав не на користь [PERSON]. 26 травня 2004 року [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, та на що він за законом матиме право заповідав [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 26 травня 2004 року посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №3-2249. Згідно спадкової справи №1202/05 до майна [PERSON], померлого [INFO] року, вбачається, що до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звертались [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до листа Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 22 листопада 2005 року за №4905, вбачається, що видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину нотаріальна контора не має можливості, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Щодо встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно позиції позивача вона після смерті батька фактично прийняла спадщину, а саме квартиру [ADDRESS] оскільки проживала на час смерті з батьком. На час смерті [PERSON] його дочка - [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], тобто не в квартирі [ADDRESS] яка є об'єктом спадщини. Відповідно до п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. За п. 2 Узагальнення якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Судом встановлено, що від імені [PERSON] державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори 26.05.2004 року за реєстровим № 3-2249 було посвідчено заповіт, за яким він все своє майно заповідав не на користь [PERSON], а на користь [PERSON]. [PERSON] В установлені строки звернулася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. [PERSON] зверталася до суду із позовом про визнання заповіту на ім'я [PERSON] недійсним. Ухвалою суду від 28 лютого 2006 року позовну заяву залишено без розгляду у зв'язку з неодноразовою неявкою сторін в судове засідання. Судом не встановлено право [PERSON] на обов'язкову частину спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, інваліди 1 або 2 груп). Щодо застосування положень ст. 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК). За викладених обставин у задоволенні позиву має бути відмовлено. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: dismissed