Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернувся із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Свій позов мотивує тим, що 28 серпня 2009 року відповідач позичив у позивача 13 тисяч доларів США, що еквівалентно 129 000 грн. на строк до 28 жовтня 2013 року, про що дав розписку. У строк до 28 жовтня 2013 року відповідач борг не повернув. Відповідачеві була надіслана письмова вимога повернути борг, однак він своїх зобов’язань не виконав по цей час. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 28.08.2009 року в сумі 13000 доларів США, що еквівалентно 129000 грн., витрати затрачені при подачі позову до суду у виді судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.10.2013 року (а.с.7,8) надав письмову заяву про збільшення позовних вимог у зв’язку з зростанням курсу валюти, та пояснив що станом на 07.05.2014 року згідно довідки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.39) один долар США можна було придбати за 11,99 грн., а тому вважає що грошове зобов’язання відповідача перед позивачем складає 155870 грн., просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг в сумі 13000 доларів США, що еквівалентно 155870 грн. та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з’явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повідомлення про причину неявки в засідання до суду від відповідача не надійшло, що розцінюється судом, як спроби спрямовані на затягування розумного строку розгляду справи, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, що також узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 28.08.2009 р. позивач [PERSON] позичив [PERSON] кошти в сумі 13000 доларів США, по що останнім була написана власноручно розписка (а.с.4). Крім цього, зі змісту розписки вбачається, що вказану суму боргу відповідач зобов’язаний повернути позивачу [PERSON] до 28 жовтня 2013 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов’язків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 13000 доларів США, які відповідач зобов’язався повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України та оформлено у вигляді розписки. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Підтвердження виконання зобов'язання має відбуватись у спосіб, встановлений ст. 545 ЦК України, у т.ч. видачею кредитором на вимогу боржника розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі, повернення кредитором боржнику боргового документу, а у разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що станом на 28.08.2009р. [PERSON] отримав згідно розписки від [PERSON] кошти в сумі 13000 доларів США та взяв на себе зобов’язання повернути ці кошти до 28.10.2013р. (а.с.4). Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» №1467049 від 07.05.2014 року (а.с.39) вбачається, що станом на 07.05.2014 року в період розгляду справи, встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти – долара США за курсом НБУ: 11,99 грн. за 1 долар США, а тому сума боргу еквівалентна (13000х11,99=155780) 155780 (сто п’ятдесят п’ять тисяч сімсот вісімдесят) гривень. Відповідно до ст.509 ЦК України одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статті 526, 527 ЦК України зобов’язують боржника належним чином виконувати свої зобов’язання. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов’язання і не повернув вчасно борг, а тому у відповідності до положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Оцінюючи надані позивачем докази, дослідивши їх в судовому засіданні, проаналізувавши, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та допустимі докази на повне підтвердження заявлених позовних вимог, і їх доводи знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судовий збір, сплачений останнім при подачі позову до суду в розмірі 1558,70 грн., що підтверджується квитанціями від 21.03.2014 року (а.с.1) та від 28.05.2014р. На підставі викладеного та

Outcome: approved