Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 03.02.2015 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, стягнення частини вартості та моральної шкоди. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 29.10.2011 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2014 року, шлюб між нею та [PERSON], було розірвано. Під час перебування у шлюбі, у жовтні 2012 року, [PERSON] та [PERSON] було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузову KL1SF69YE5B38038, який було зареєстровано на відповідача. Автомобіль був придбаний за 6,500 тисяч доларів США, що по курсу НБУ на жовтень 2012 року складало 76860,00 грн. Як вказує позивач, вищезазначений автомобіль знаходився в користуванні відповідача, та в період їхніх непорозумінь, коли сім'я фактично розпалась він перереєстрував його на ім'я [PERSON] без згоди на те позивача, оскільки хотів уникнути розподілу сумісної власності. Крім цього позивач зазначає, що автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] - це майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а [PERSON] відчужуючи автомобіль без її згоди, діяв незаконно та порушив її права та інтереси. [PERSON] просила суд збільшити частку власності в спільному майні подружжя з урахуванням того, що на її утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON], [INFO], а [PERSON] матеріальної допомоги не надає добровільно, аліментів у розмірі 600 грн. для дитини не вистачає. Наполягала, щоб суд збільшив її ідеальну частку в сумісному майні подружжя автомобіль - майно, яке є неподільним. Позивач зазначає, що неправомірними діями по відчуженню автомобіля, що є спільною власністю подружжя [PERSON] завдав їй моральної шкоди, так як діяв без її згоди. Коли 25.07.2014 року [PERSON] стало відомо про відчуження автомобіля в неї стався гіпертонічний криз та їй були призначені медичні препарати та ін'єкції, цей стрес стався у вигляді носової кровотечі, втрати свідомості, підйому артеріального тиску, погіршення зору. Також позивач повинна була звернутися до експертної установи з проханням надати висновок та провести експертну оцінку автомобіля «Chevrolet Aveo», але не могла з'ясувати його місцезнаходження. В зв'язку з наведеним, позивач просить суд: визнати майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя автомобіль «Chevrolet Aveo», який є неподільною річчю, визнавши за нею право на 2/3 ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу; стягнути з [PERSON] 53653 грн.; стягнути з [PERSON] 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та всі судові витрати у сумі 822 грн. Позивач [PERSON] та її представник за ордером та витягом з договору про надання правової допомоги [PERSON], в судовому засіданні підтримали всі заявлені позовні вимоги, крім вимог про стягнення моральної шкоди, та з урахуванням цього просили суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволенні. 19.03.2016 року відповідачем [PERSON] були подані до суду заперечення, згідно яких зазначено, що позовні вимоги він не визнає. Відповідач вказує, що дійсно, за час перебування у шлюбі з [PERSON], у жовтні 2012 року було придбано автомобіль «Chevrolet Aveo», 2005 року випуску, але вищевказаний автомобіль було продано [PERSON] влітку 2014 року, тому те, що відповідач експлуатує сумісне майно - автомобіль за своїм розсудом на свою потребу і користь - не є правдивим, оскільки власником автомобіля є інша особа. Також зазначає, що автомобіль був проданий під час перебування позивача та відповідача у шлюбі із згоди позивача, що наразі виключає можливість його повторного поділу. Доводи позивача про збільшення частки у спірному майні подружжя з урахуванням того, що на її утриманні є спільний з відповідачем син вважає надуманими, оскільки відповідач сплачує аліменти та надає іншу допомогу, та обґрунтування заподіяння позивачу моральної шкоди, на думку відповідача, не підтверджено належними доказами. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.10.2011 року. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серія І-ЖД № 301905 від 12.04.2012 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] міського управління юстиції. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано, за позовом поданим [PERSON] 10.06.2014 року. Згідно довідки центру №1 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеса Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Одеській області №42/1-1896 від 23.07.2014 року, встановлено, що у жовтні 2012 року, на імя [PERSON] було зареєстровано на праві власності автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], номер кузову KL1SF69YE5B383038. Також в у вказаній довідці зазначено, що 18.06.2014 року даний автомобіль був перереєстрований за довідкою-рахунком в центрі № 2 надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Одеса підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області, на ім'я [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: [INFO], при цьому державний номерний знак не змінювався. З аналізу наведеного вбачається, що спірний автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, був придбаний на імя [PERSON] в період перебування в шлюбі з [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З матеріалів справи вбачається, що у червні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Та з відповіді Управління ДАІ Центру №2 надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеси Управління МВС України в Одеській області вих. №7/2-2551 від 31.03.2015 року та доданих до неї документів встановлено, що 18.06.2014 року здійснена перереєстрація права власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], з [PERSON] на [PERSON], тобто така перереєстрація була здійснена в період коли сторони не підтримували подружні відносини та вирішили розірвати шлюб. Будь-які докази, що така перереєстрація автомобілю, що був спільним майном подружжя [PERSON], здійснена за згодою [PERSON], у наданих суду Управлінням ДАІ Центру №2 надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Одеси Управління МВС України в Одеській області, документах, що були підставою перереєстрації 18.06.2014 року права власності на автомобіль марки Chevrolet Aveo, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], з [PERSON] на імя [PERSON] відсутні. Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому суд також враховує, що відповідач не надав суду жодних доказів надання згоди [PERSON] на відчуження автомобілю та доказів того, що кошти отримані ним від продажу цього автомобіля були якимось чином використані в інтересах сім'ї та/або з урахуванням інтересів [PERSON] В звязку з невизнанням відповідачем вартості відчуженого ним автомобілю, яка була визначено позивачкою [PERSON] Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.05.2016 року було призначено автотоварознавчу експертизу, для визначення ринкової вартості спірного автомобіля. Згідно Висновку №6429 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню ринкової вартості КТЗ, складеного 28.12.2015 року, експертом [PERSON] науково-дослідного інституту судових експертиз: Середня ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER] станом на 05.06.2014 року визначено рівною 61270 гривень. За складання висновку експерта позивачем [PERSON] було здійснено оплату у розмірі 737,28 грн., що підтверджується квитанцією №80070405 від 16.07.2015 року та актом здачі-приймання висновку судового експерта. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Пунктом 30 Постанови Пленуму Верхового Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року визначено, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Враховуючи, що спірний автомобіль марки Chevrolet Aveo, реєстраційний номер [NUMBER], є неподільною річчю, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права на 2/3 ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу не підлягають задоволенню. З аналізу дослідженого суд вважає, що [PERSON] має право на компенсацію частини вартості автомобілю „Chevrolet Aveo, у розмірі ? частини від вартості визначеної Висновком №6429 судової автотоварознавчої експертизи від 28.12.2015 року, 61270 гривень : 2= 30635 грн., що захистить її права як співвласника майна подружжя. В судових дебатах позивач та її представник за ордером та витягом з договору про надання правової допомоги [PERSON]В, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підтримали. Відповідно до ч. 8 ст. 193 ЦПК України під час судових дебатів не можна подавати нові докази, заяву про залишення позову без розгляду, збільшувати або зменшувати розмір позовних вимог. Враховуючи спірні правовідносини, суд вважає, що заявлені вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень не підлягають задоволенню. Оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч. ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи\~ вище наведене та вимоги позивача, щодо компенсації заподіяної їй моральної шкоди, а також з огляду на те що позивачем не надано до суду жодних доказів в підтвердження того, що їй дійсно саме відповідачем була завдана моральна шкода, вона зазнала моральних чи фізичних страждань або ж важких душевних переживань, суд відмовляє в частині задоволення вимог [PERSON], щодо стягнення з [PERSON] на її корить 5000 грн. моральної шкоди. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За\~ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатила судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру у загальному розмірі 536 гривень (квитанція №21053433 від 08.07.2014 року на суму 400 грн. та квитанція №80057394 від 10.02.2015 року на суму 136 грн.). Також [PERSON] сплатила витрати на проведення судової експертизи, призначеної за ухвалою суду від 06.10.2015 року у розмірі 737 гривні 28 копійок, що підтверджується копією квитанції №80070405 від 16.07.2015 року, наявною в матеріалах справи та тактом №6429 здачі-приймання висновку судового експерта, у зв'язку із чим такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди відмовлено, судовий збір у розмірі 243,60, сплачений за квитанцією №80057396 від 10.02.2015 року не підлягає стягненню з відповідача, та не підлягає стягненню вартість експертного дослідження у розмірі 295,20 грн. сплачений позивачкою до подачі позову до суду, в сенсі ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Outcome: partial