Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 28 листопада 2017 року із вказаним позовом звернулися позивачі та просили суд визнати за ними право спільної часткової власності, по 1/2 частині кожному, на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Ходорів, вулиця Жовтнева, 13, в порядку спадкування за заповітом після померлого 07 квітня 2008 року [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовували тим, що 07 квітня 2008 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є, зокрема житловий будинок під номером 13, розташований в селі Ходорів Миронівського району Київської області по вулиці Жовтневій. Будучи спадкоємцями померлого за заповітом, позивачі належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину не мають змоги, оскільки у померлого відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. У судове засідання позивачі не з'явилися, представник позивача [PERSON] подав до суду заяви, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явилася. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила розглядати справу у відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечила. Згідно з ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови , що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Позивачі звернулися за судовим захистом у звязку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори права на отримання у власність в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 07 квітня 2008 року, права на отримання у власність житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Ходорів, вулиця Жовтнева, 13 (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що 07 квітня 2008 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ОК № 109675, виданим 09 квітня 2008 року виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 6 (а.с. 7). Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 Цивільного кодексу України\~спадкоємець, прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ст. 1220 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На випадок своєї смерті [PERSON] 15 грудня 2006 року склав заповіт, зареєстрований в реєстрі під номером 187, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого не складалося і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право він заповів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). Отже, позивачі є спадкоємцями за заповітом померлого 07 квітня 2008 року [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини вони мають право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за його життя, згідно заповіту. В встановлений\~статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк після смерті [PERSON], позивачі звернулися до державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] із заявами про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право власності на спадщину їм було відмовлено, у звязку із відсутністю документів, які підтверджують право власності на спадкове майно, що підтверджується\~ матеріалами\~\~ спадкової справи. Спадковим майном є житловий будинок під номером 13 по вулиці Жовтневій села Ходорів Миронівського району Київської області. Житловий будинок був побудований у 1946 році, що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 16 листопада 2010 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 8-11). Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих з наступних підстав. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно зі ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтею 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до розяснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що будинок під номером 13 по вулиці Жовтневій села Ходорів Миронівського району Київської області був побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, що підтверджується довідкою, виданою [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області від 15 листопада 2017 року № 1297 (а.с. 14). Із довідки [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області від 15 листопада 2017 року № 2-46-1296 вбачається, що згідно погосподарських книг виконкому сільської ради\~ [PERSON] був головою домогосподарства з 2006 року до дня смерті 07 квітня 2008 року (а.с. 13). Запис в книгах погосподарського обліку [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області як голови двору [PERSON] підтверджує факт належності житлового будинку під номером 13 по вулиці Жовтневій села Грушів Миронівського району Київської області саме йому. Даним будинком померлий [PERSON] володів та користувався на праві власності. Після його смерті в порядку спадкування за заповітом право власності на будинок набули позивачі [PERSON] та [PERSON]. За правилами статті 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними. Оскільки позивачі, будучи спадкоємцями померлого [PERSON] за заповітом, мають перешкоди у оформленні спадкових прав відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю документа, що підтверджує їх право власності на спадкове майно, порушене право підлягає захисту, питання визначення належності спадкового майна має вирішуватись у судовому порядку. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 328, 1216 - 1218, 1222, 1223, 1233, 1270, 1296, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved