Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.06.2017 року, укладеного між [PERSON] та нею, посвідченого приватним нотаріусом Сватівського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 587. Після укладення договору купівлі - продажу до неї звернувся колишній власник [PERSON] з проханням залишити його та його внука [PERSON] на реєстраційному обліку в будинку, який вона придбала на строк 1 місяць для того, щоб вони мали змогу виїхати до Російської федерації та отримати там посвідку на тимчасове проживання з подальшим отриманням громадянства РФ. [PERSON] обіцяв їй до 01.08.2017 року приїхати до м. Сватове з РФ разом з внуком та знятися з реєстраційного обліку, щоб не створювати їй проблем. Вона погодилась, але ні 01.08.2017 року, ні протягом наступних 7 місяців ніхто з зареєстрованих осіб не приїхав для зняття з реєстраційного обліку. Від спільних знайомих, їй стало відомо, що [PERSON] разом з внуком [PERSON] мешкають у м. Санкт - Петербург РФ, у них відсутні родичі на території України і наміру приїздити в м. Сватове не мають. На даний час вона є власником вказаного будинку з усіма правами, передбаченими ЦК України. У даному будинку окрім колишнього власника та його внука, зареєстрований її син [PERSON]. Реєстрація колишнього власника та його онука у вказаному будинку перешкоджає їй вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Просить суд позбавити [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], права користування житловим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку та стягнути з відповідачів судовий збір. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 29 березня 2018 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Сватівського районного суду від 26.04.2018 року слухання справи було відкладено та слухання справи призначено у судове засідання з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, на позові наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.22). У встановлений судом строк відповідачі відзив на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред'являли, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 23.06.2017 року (а.с.10). Згідно ст.156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ст.64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від у 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] на даний час залишаються зареєстрованими у будинку, що належить на праві власності [PERSON] та не є членами сім'ї позивача в розумінні ч.2 ст.64 ЖК УРСР, не є власником чи наймачем вказаного житла. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем будь-яких угод щодо користування спірним будинком не укладалося і відповідачі зареєстровані у будинку, належному позивачу без будь-яких правових підстав, чим порушує права позивача, як власника даного будинку. Таким чином, відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України захист права позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження будинком має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача із спірного житла. Крім того, як вбачається з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного, та

Outcome: approved