Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

До суду 29.05.2017 року надійшов позов ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] законним представником якого є [PERSON], треті особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації ОМР, Приморський відділ ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, та зняття з реєстрації за місцем проживання за адресою [INFO]. Ухвалою суду від 07.06.2017 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 03.07.2017 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року здійснено заміну сторони позивача у порядку процесуального правонаступництва шляхом покладення всіх процесуальних прав та обовязків ПАТ «[PERSON] Аваль» у цій цивільній справі на залучену особу - ПАТ «Комерційний [PERSON]». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2018 року здійснено заміну сторони позивача у порядку процесуального правонаступництва шляхом покладення всіх процесуальних прав та обовязків ПАТ «Комерційний [PERSON]» у цій цивільній справі на залучену особу - ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп», у звязку з набуттям права вимоги за договорами відступлення права вимоги від 30.08.2017 року між ПАТ «Комерційний [PERSON]» та ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп». У судове засідання 26.06.2018 року сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, задовольнити позовні вимоги, які підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши всі обставини справи, розглянувши матеріали справи, вивчивши заяви та додані до них документи, суд вважає за можливе задовольнити позов частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 квітня 2007 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/0049/82/72864. У забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором був укладений іпотечний договір від 06 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 822, відповідно до якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 20, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська (вулиця Короленка), будинок 13, загальною площею 232,6 кв.м, житловою 121,2 кв.м, яка належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 30.11.2006 року за № 5360, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.11.2006 року за № 1753189, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.03.2007 року за № 14000227. Відповідно до умов п. 1.8 іпотечного договору, Іпотекодавець свідчить своєю заявою, яка зберігається під примірником цього договору в справі приватного нотаріуса, що на момент придбання вказаної квартири в шлюбі не перебувала, ні з ким не проживала без укладання шлюбу, гроші на які вона набувала вказану в цьому договорі квартири є її особистою приватною власністю, що вона не є об'єктом спільної сумісної власності та перебуває в її особистій приватній власності, будь-яких прав щодо нього в інших осіб немає, зі змістом якої нотаріусом ознайомлено Іпотекодержателя. Пунктом 2.1.8 Іпотечного договору, Іпотекодавець засвідчив, що внаслідок укладання та підписання цього договору не буде порушено прав та законних інтересів осіб, які повинні утримуватися за законом чи за договором, в тому числі малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних дітей, які за законом мають право користування зазначеною в договорі квартирою. Відповідно до вимог Іпотечного договору, Іпотекодавець зобовязався: не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язанням з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найом, не передавати в наступну заставу тощо), не видавати довіреності на користування та розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від Іпотекодержателя (п. 4.1.2 договору). До укладення\~цього договору\~попередити Іпотекодержателя\~про всі\~відомі йому\~права та\~вимоги інших\~осіб на\~Предмет іпотеки,\~в тому\~числі та,\~що не\~зареєстровані у\~встановленому законодавством\~порядку (п. 4.1.8 договору).\~ Не\~реєструвати в\~квартирі,\~що є\~предметом іпотеки,\~будь -\~яких третіх\~осіб протягом\~дії цього\~договору (п. 4.1.10 договору). Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 29 від 22.03.2017р., в порушення умов іпотечного договору, в квартирі без погодження з Іпотекодержателем зареєстровано пять осіб, а саме: [PERSON] [INFO] власник, зареєстрована з 02.07.2010 року; [PERSON] [INFO] піднаймач, зареєстрований з 14.12.2011 року; [PERSON] [INFO] донька, зареєстрована з 02.07.2010 року; [PERSON] [INFO] піднаймач, зареєстрована з 14.12.2011 року; [PERSON] [INFO] син, зареєстрований з 06.04.2011 року. Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частина друга\~стаття 11 ЦК України). У частині першій\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частиною першою\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України\~визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови. У\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином,\~у разі\~неспростування презумпції\~правомірності договору\~всі права,\~набуті сторонами\~правочину за\~ним,\~повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. 30 серпня 2017 року між ПАТ «[PERSON] Аваль», ПАТ «Комерційний [PERSON]» та ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» були укладені договори відступлення права вимоги, а 31 серпня 2017 року укладені договори відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно яких право вимоги за кредитним договором № 014/0049/82/72864 та іпотечним договором від 06 квітня 2007 року, що його забезпечує, перейшли до ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» (код ЄДРПОУ 40326297). Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, іпотечним договором, договорами відступлення, іншими документами. Згідно ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Згідно умов пунктів 1.1, 2.1-2.6. договору відступлення права вимоги до позивача перейшли права вимоги до боржника в повному обсязі. До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесені відповідні записи, які внесли зміни до попереднього запису про іпотеку, а саме додано нового іпотекодержателя ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп». Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором. ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» звернувся до [PERSON] з вимогою про усунення порушення основного зобовязання та погашення заборгованості за кредитним договором в порядку Закону України «Про іпотеку». У звязку з невиконанням боржником письмової вимоги Іпотекодержателя від 06.09.2017 року № 06-09/17 про усунення порушення основного зобов'язання за Кредитним договором, ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» вважало за необхідне задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Однак, існуючі арешти, накладені на вищевказане іпотечне майно, унеможливило реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Відповідно до доданих до заяви доказів, ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою про зняття арештів з іпотечного майна та рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20 березня 2018 року по справі № 522/22168/17 позовні вимоги задоволено, арешті зняті. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно умов пункту 5.3. Іпотечного договору, та відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» - зазначений Іпотечний договір від 06 квітня 2007 року вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі цього договору іпотеки, який в цьому випадку є правовстановлюючим документом. З матеріалів\~справи вбачається,\~що після зняття арештів з іпотечного майна з виключенням записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що підтверджується відомостями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №№ 125358272, 125360906, 125363567, 125366679,125368401 від 25.05.2018, ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» здійснило реєстрацію права власності на іпотечну нерухомість: квартиру за № 20, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, будинок 13, загальною площею 232,6 кв.м, житловою 121,2 кв.м. 08 червня 2018 року здійснено реєстрацію права приватної власності на зазначену квартиру за ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» на підставі іпотечного договору від 06 квітня 2007 року, що підтверджується витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127214954 від 12.06.2018 року. Таким чином, з моменту здійснення державної реєстрації позивач набув право власності на квартиру № 20 за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, буд. 13, а право власності [PERSON], відповідно, є припиненим. На час розгляду справи в матеріалах справи відсутні дані про визнання недійсними, укладених між сторонами правочинів та/або визнання незаконним набуття позивачем права власності. У порядку ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Відповідно до ч. 4 ст.\~334\~ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Статтею 41\~Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Указані положення кореспондуються із нормами частини першою статті 321 ЦК України, тому ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На даний час квартира № 20 за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, буд. 13 зареєстрована на праві власності за позивачем. У силу положень п.1 ч.1 ст.\~346\~ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. А отже, право власності [PERSON] на спірну\~\~квартиру припинилось з моменту її відчуження, тобто з моменту здійснення державної реєстрації за новим власником з 08.06.2018 року. Відповідно до п.34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. За позовами власників житлових будинків або квартир про усунення перешкод у користуванні цією власністю застосовується як спосіб захисту права власності зняття з реєстрації місця проживання в цих житлових приміщеннях колишніх членів сімї їх власника або інших осіб, що відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно зі\~ст.\~7\~цього Закону\~цими органами\~зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Тому за відсутності заяви самої особи, необхідним є отримання рішення суду про визнання його таким, що втратив право проживання. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України\~\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Вказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України\~\~у постановах від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14, від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16. Також зазначені правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року № 14-38цс18, зазначені у постановах Верховного суду у справах № 62-755св18 від 29.01.2018, № 61-261св17 від 21.02.2018, № 61-3011св18 від 16.05.2018, № 61-21012св18 від 24.05.2018, № 61-25960св18 від 07.06.2018. Отже, відповідно з втратою права власності, відповідачі втратили і право користування спірною квартирою, незалежно від наявної реєстрації їх місця проживання. Таким чином, на час розгляду справи відповідачі є такими, що втратили право користування спірним приміщенням у зв'язку з припиненням права власності, а тому не будучи членами сім'ї нового власника та без наявності згоди нового власника не мають відповідних правових підстав для користування спірною квартирою, оскільки квартира є саме власністю позивача і він наділений правом розпоряджатися цим майном. Право членів сім'ї власника жилого приміщення користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на спірне житло в особи, членами сім'ї якої вони є, а відповідно із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Оскільки квартира є власністю позивача він наділений правом розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.\~ Згідно зі статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною третьою статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Отже у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обовязковою. Станом на момент укладення іпотечного договору, на підставі якого право власності на квартиру згодом перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», будь-які треті особи не мали жодних прав на предмет іпотеки, що підтверджено матеріалами справи. Крім того суд враховує що на реєстрація відповідачів, окрім [PERSON] відбулась у порушення умов договору іпотеку, оскільки іпотекодержатель не надав згоду на їх реєстрацію в спірній квартирі. Право користування квартирою членів сім'ї її колишнього власника припинено внаслідок припинення права власності [PERSON] на це житло. Оскільки згідно з встановленими обставинами справи малолітня дитина не мала прав на спірну квартиру під час передачі її в іпотеку банку, то й не має порушення її права на житло. А право користування малолітньою дитиною спірною квартирою припинено внаслідок переходу права власності на житло до нового власника на підставі іпотечного договору, який укладено [PERSON], як іпотекодавцем. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом\~\~у постанові від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14, від16 березня 2016 року у справі № 6-2918цс15, від 11 травня 2016 року у справі № 6-806 цс16, від 6 квітня 2016 року у справі № 6-589цс16, а також зазначений Верховним судом у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 61-11578св18 . Згідно з частиною четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними. Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, з урахуванням викладеного, суд вбачає, що вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial