Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з вказаним позовом, в якому зазначає, що 09.02.2013 [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 09.02.2013 отримав кредит у розмірі 900 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 30.04.2017 утворилася заборгованість в сумі 13139 гривень 60 копійок, яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає частково у розмірі 10247 гривень 97 копійок. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідно до заяви позичальника №б/н від 09.02.2013 ПАТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 900 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць /а.с.5-6/. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 30.04.2017 виникла заборгованість, яка становить 13139 гривень 60 копійок, з них: 610 гривень 26 копійок заборгованість за кредитом; 9027 гривень 45 копійок заборгованість по процентами за користування кредитом; 2400 гривень 00 копійок заборгованість за пенею та комісією; 500 гривень штраф (фіксована частина); 601 гривня 89 копійок штраф (процентна складова) /а.с.3-4/. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положенням частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Враховуючи викладене, та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, висловивши правову позицію із цього питання, зокрема у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 3607 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 вересня 2014 у справі № 6-100цс14 є правовий висновок, що частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства та частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Отже, за рішенням суду може бути зменшений розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, що передбачено частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України. Тому, суд вважає за можливе відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні його вимог в частині стягнення штрафу та зменшити розмір пені, яку просить стягнути позивач, до суми заборгованості за кредитом. Тому, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 10247 гривень 97 копійок. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600 гривень.

Outcome: partial