Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» позивач перебував у трудових відносинах. Звільнився 02.10.2019р. Працював механіком підземним з повним робочим днем у шахті. Звільнений був на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію. 06.11.2020 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено 06.11.2020 року т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В., позивачу встановлено професійні захворювання: Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛНІ-ІІ ст. - захворювання професійне, встановлені вперше. 10.12.2020 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями та йому було встановлено первинно 40% втрати професійної працездатності (з 07.12.2020 року безстроково). Визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, з 07.12.2020 року безстроково. Рекомендовані «Д» терапевта, санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування. Позивач вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода. Він тривалий час постійно працював в підземних умовах, весь час в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємстві вугільної промисловості України, а саме ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. Таким чином, робота позивача була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Під наглядом лікарів позивач перебуває кілька років, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, з`явилась задишка при фізичному навантаженні, пітливість, біль в грудній клітині, загальна слабкість. З метою обстеження, лікування та розгляду питань стосовно етіології наявних захворювань, позивач був направлений до ДУ «Інститут медицини праці академії медичних наук України». Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного характеру від 13.10.2020 року, йому встановлено такі професійні захворювання: Хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий пневмосклероз, ЛНІ-ІІ ст. Результатом низки професійних захворювань стало загальне погіршення стану здоров`я, а саме: кашель, біль в грудній клітині. Через наявні хвороби, має слабке здоров`я, яке погіршується навіть при незначних навантаженнях. Для підтримки свого здоров`я, позивач вимушений постійно проходити курси лікування. При цьому періодичне перебування в лікарнях не виключило стійкої втрати професійної працездатності. Ці обставини суттєво впливають на якість життя та викликають моральні страждання. Звичайний уклад життя примусово змінився. З роботи позивач звільнився за власним бажанням, як тільки отримав право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку, щоб свідомо не допускати погіршення свого самопочуття. За умови належного стану здоров`я, він б і далі працював у шахті, але робота у підземних умовах йому заборонена. Позивач працював у підземних умовах більше 24 років і по день звільнення, іншої спеціальності не має. За висновком про умови та характер праці протипоказана важка фізична праця, робота в підземних умовах. Відновлення здоров`я позивача неможливе, що підтверджується довідкою МСЕК, оскільки втрата професійної працездатності встановлена безстроково. Тобто його стан здоров`я з часом не відновиться, наслідки хвороб носять незворотній характер. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 100000 гривень у відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті професійних захворювань. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими, що не відповідають діючому законодавству України та порушують, його права та законні інтереси. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав: \~ \~ \~ \~В якості підстав для стягнення моральної шкоди позивачем зазначено той факт, що відповідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 06.11.2020 року позивачу встановлено\~професійне захворювання,\~а також\~той факт,\~що згідно\~довідки МСЕК від 07.12.2020\~року йому встановлено\~ступінь втрати\~працездатності -\~40% втрати профпрацездатності, 3 група інвалідності безстроково. Однією з підстав настання відповідальності за причинену моральну шкоду є наявність протиправних дій з боку відповідача, та його вини. Позивач не надав доказів у чому саме полягає протиправність поведінки відповідача, яка призвела до виникненню профзахворювання у позивача. Згідно п.17 акту форми П-4 від 06.11.2020 року зазначено, «професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємстві вугільної промисловості України, а саме\~ДП «ВК «Краснолиманська» в умовах дії шкідливих виробничих факторів. Укладаючи з позивачем трудовий договір, відповідно до сг. 29 КЗпП України. позивачеві було роз`яснено під розпис його права та обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місті, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливість їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. Весь період роботи на ДП «ВК «Краснолиманська» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Зі сторони відповідача проводились найважливіші профілактичні заходи з охорони праці та профілактика професійних хвороб: попередній (при вступі на роботі) та періодичні медогляди позивача в процесі виробничої діяльності, ніяких скарг чи заяв на стан здоров`я позивача не було зафіксовано. \~ \~ \~ \~Представник відповідача звертає увагу суд на те, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (чеки, касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрачення коштів на отримання себе та родини, також придбання в період лікування лікарських препаратів, зазначених в довідках лікаря, що є єдиними належними та допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачами витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК року про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 40% по профзахворюванню. Однак, висновок МСЕК про відсоток відшкодування професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично- консультаційної або медично-соціальної експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні прояви стану постраждалого. Підтверджень,\~що позивач\~хворів на\~профзахворювання,\~коли працював\~на ДП\~«ВК «Краснолиманська»,\~або регулярно\~звертався за\~меддопомогою в\~медзаклади у період своєї праці не має, що підтверджується п. 15 Акту П-4. Медогляди позивачем, в період праці, пройдені без зауважень на хр. захворювання, до роботи «ПРИДАТНИЙ», на «Д» обліку не перебував. Позивач у 2003р. перебував на лікарняному з діагнозом бронхіт (відповідно до довідки з відділу охорони праці), тобто позивач знав га усвідомлював, що маючи з 2003 року проблеми зі здоров`ям погіршував ще шістнадцять років, і лише у 2020 році звернувся за мед. допомогою по встановленню профзахворювання та довів до 40% втрати працездатності, бо знав про свій стан здоров`я, але продовжував багато років працювати у вугільних підприємствах. Оцінивши дану позицію позивача, відповідач вважає її непослідовною, неспроможною, у зв`язку з чим, приходить до висновку, що мотиви, із-за чого Позивач не звертається за призначеним лікуванням, викликані іншими причинами, що дозволяє Відповідачу розцінити дану поведінку позивача як зловживання правом, або умислом для особистого збагачення за рахунок ДП «ВК «Краснолиманська». \~ \~ \~ \~Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 10.12.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 07.12.2020 року довічно. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 40%. Потребує медикаментозного лікування за профзахворюваннями, санаторне курортне лікування (а.с.4). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 13.10.2020 року № 35/888 [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт II ст. фаза затихаючого загострення; прикореневий пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.10). Згідно акту\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання\~по формі\~П-4\~від 06\~листопада 2020\~року,\~затвердженого Т.в.о.\~начальника Головного\~управління Держпраці\~у Донецькій\~області Г.В.\~Зуб 02\~вересня 2020\~року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємстві вугільної промисловості України, а саме ДП «ВК «Краснолиманська» в умовах дії шкідливих факторів параметри яких перевищували допустимі норми. У пункті 18 акту визначена причина виникнення професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії, вуглерода пил: викопне вугілля та вуглепородний пил з вмістом вільного диоксида кремнія до 5% - фактична величина 22,4мг/м3, при нормальному значенні 10 мг/м3 (а.с.14-16). Загальний стаж роботи позивача 27 років 06 місяців 22 дні, в умовах впливу шкідливих факторів 24 роки 06 місяців. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом хронічний бронхіт 2ст у стадії загострення у період з 03.02.2020 року по 14.02.2020 року (а.с.6). Також протягом 2015-2020 років, в період роботи на підприємстві відповідача, періодично перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні (а.с.7). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1\~КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4\~зі змінами, внесеними\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1\~КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1\~ст.153 КЗпП України\~на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної\~статті цього Кодексу\~покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року\~за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці»\~роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. \~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: довідки МСЕК, медичними документами, актом розчлідування. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору.\~Частина 6\~ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 408,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial