Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] із позовом до Державного підприємства «Центр капітального будівництва» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В позовній заяві зазначив, що 24.05.2013 року згідно наказу № 8-к директора Державного підприємства «Підприємство з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національного університету Державної податкової служби» йогоприйнято на роботу на посаду начальника юридичного відділу. 25.06.2015 року, згідно наказу ТВО директора Державного підприємства «Центр капітального будівництва» (після перейменування, згідно наказу від 20.06.2013 року №23-А та наказу від 14.05.2015 року № 8-А), заступника директора ДП «Центр капітального будівництва» звільнено за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. При звільнені роботодавцем йому не було виплачено нараховану та невиплачену заробітну плату у розмірі 26 908,66 грн.Судовим наказом Ірпінського міського суду Київської області від 30.03.2016 року по цивільній справі № 367/2837/16-ц за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (ухвала Ірпінського міського суду про виправлення описки від 01.09.2016 року), з Державного підприємства «Центр капітального будівництва» користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 26908,66 грн.Зазначає, що крім виплати нарахованої та невиплаченої заробітної плати, яку було стягнуто із відповідача на підставі наказу Ірпінського міського суду Київської області від 30.03.2016 року, також підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки такого розрахунку, який станом на 13.09.2016 року становить 72 900,75 грн. Також, із відповідача підлягає стягненню сума компенсації за втрачений заробіток у розмірі 5754,27 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 5754,27 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 26.06.2015 року по день фактичного розрахунку (станом на 13.09.2016 року) у розмірі 72900,75 грн та судовий збір в розмірі 786,55 грн. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно наказу №8-к від 24.05.2013 року [PERSON] з 24.05.2013 року прийнято на роботу у ДП «ПРБМК НУДПСУ» на посаду начальника юридичного відділу. Згідно наказу №23-А від 20.06.2013 року перейменовано з 20.06.2013 року державне підприємство «Підприємство з реконструкції та будівництва майнового комплексу Національного університету державної податкової служби України» на державне підприємство «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України. Згідно наказу №8-А від 14.05.2015 року змінено назву з 14.05.2015 року Державне підприємство «Центр капітального будівництва» Міністерства доходів і зборів України на Державне підприємство «Центр капітального будівництва». Згідно наказу №13-к від 25.06.2015 року [PERSON] , заступника директора ДП «ЦКБ», звільнено з 25.06.2015 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки Державного підприємства «Центр капітального будівництва» №18 від 01.03.2016 року заборгованість підприємства перед працівником [PERSON] складає 26908,66 грн, середньоденна заробітна плата становить 224,31 грн. Відповідно до судового наказу Ірпінського міського суду Київської області від 30.03.2016 року та ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 01.09.2016 стягнуто з Державного підприємства «Центр капітального будівництва» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 26908,66 грн. Згідно розрахунку, сума компенсації втраченого заробітку у зв`язку з порушенням строків виплати становить 5754,27 грн, сума середнього заробітку за весь час затримки становить 72900,75 грн. Вимоги ст.47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КзПП України, якою регламентовано строкирозрахунку при звільненні, визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 11.11.19 р., непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені законом, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Тим самим, після постановлення судового наказу від 30.03.2016 року, яким стягнута на користь позивача заборгованість сум, що належали при звільненні, Державне підприємстве «Центр капітального будівництва» не звільняється від відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що в зв`язку з порушенням відповідачем строку розрахунку з позивачем останній має право на стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, суд виходить з такого. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.07.2015 року по 13.09.2016 року, становить 72900,75 грн. (325*224,31). Між тим, виходячи з наявних обставин справи, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, враховуючи таке. Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 23 грудня 2015 року у справі № 6-837цс15 та від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Тим самим, при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір невиплаченої позивачу суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника. При цьому, принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні полягає у пропорційності частки суми, на яку той мав право (задоволеної судом або визнаної позивачем), порівняно саме із середнім заробітком. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є державним підприємством, середній заробіток за час затримки розрахунку, який просить стягнути позивач, становить 72900,75грн., а розмір заборгованості відповідача перед позивачем становив 26908,66 грн., що дорівнюється приблизно 37% від суми середнього заробітка (26908,66х100:72900,75). Отже, має місце істотна більшість середнього заробітку, який просить стягнути позивач, від суми заборгованості відповідача на час звільнення позивача. Крім того, позивач не надав суду доказів того, що він звернув судовий наказ від 30.03.2016 року до примусового виконання. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги невиконання зобов`язань відповідачем, встановлення судом при розгляді даної справи обставин істотної більшості середнього заробітку, який необхідно стягнути на користь позивача, порівняно із розміром недоплаченої відповідачем суми, суд дійшов висновку про можливість зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. А відтак, застосовуючи принцип співмірності в сторону зменшення розміру відшкодування середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги, що між сторонами був наявний спір лише щодо належної до виплати заробітної плати, а доказів ухилення відповідача від виконання судового наказу не встановлено, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 72900,75 грн. до 26908,66 грн. (розмір заборгованості по зарплаті на час звільнення). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 26908,66 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати суд дійшов наступного висновку. У відповідності достатті 34 Закону України «Про оплату праці»компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Такий порядок затвердженоПостановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року. У відповідності до п. 1 Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року - п. 2 Порядку. Пунктом 4 порядку встановлено порядок обчислення суми грошової компенсації - як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Судом перевірено індекси споживчих цін, як вихідні дані для розрахунку суми компенсації, відповідно до відомостей Державної служби статистики України за відповідні періоди. Вказані індекси вірно відображені позивачем в розрахунку ціни позову, який перевірено судом і який є арифметично вірним. А тому,, суд вважає наявними підстави для задоволенням вимог позивача щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Враховуючи викладнене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням принципу пропорційності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial