Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

До Краматорського міського суду звернулася [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором позики у розміру - 19 150,00 грн., процентів за час використання грошовими коштами - у розмірі - 710,91 грн., три процентів річних від прострочення суми у розмірі - 11,02 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.03.2013 року [PERSON] позичила у неї грошові кошти в сумі 19150,00 грн. Грошові кошти за даною позикою були передані 13.03.2013 року нею особисто [PERSON] Позичальник [PERSON] забов'язалася повернути їй суму даної позики 13.09.2013 року. Але до теперішнього часу позичальник не повернула їй вказану позику, у тому числі й частково. Умовами договору позики від 13.03.2013 року не встановлено, що даний договір є безпроцентним, тому позикодавець [PERSON] має право на одержання від позичальника [PERSON] процентів від суми позики за весь час користування нею за договором позики від 13.03.2013 року. Враховуючи, що умовами договору позики від 13.03.2013 року не встановлено розмір процентів, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином розмір процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за час користування [PERSON] позикою у період з 14.03.2013 року по 19.09.2013 року складає 710,91 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 19150,00 грн. проценти в розмірі 710,91 грн., три проценти річних від простроченої суми позики в розмірі 11,02 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 229,41 грн. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, додатково пояснивши, що [PERSON] у неї позичила гроші для придбання валюти у березні 2013 року. Відповідачка у неї купувала квартиру. Вона її бачила перший раз передаючи завдаток, другий раз у нотаріальній конторі при оформленні договору купівлі-продажу, але вони мешкають в одному місті та вона чула про неї тільки добрі відгуки, тому при передачі коштів у неї не було сумнівів про їх повернення. Представника позивачки [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримав, посилався на обставини, викладені в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Окрім того пояснив, що в даної категорії справ не допустимо посилання на пояснення свідків з боку відповідача, оскільки написання розписки про передачу коштів відповідачка не оскаржує, а навпаки підтвердила її написання. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що13.03.2013року в нотаріальній конторі між нею та позивачкою було укладено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивачку вона до цього не знала. Вони познайомилися за допомогою ріелтора [PERSON] Квартира була продана за 11000 доларів США з боргами за комунальні послуги у розмірі 19150 грн., але передала вона кошти за придбану квартиру на 19150 грн. менш, тобто за відрахуванням суми заборгованості по комунальним виплатам. Позивачка пообіцяла, що вона в судовому порядку скасує заборгованість за комунальні послуги, та під диктовку нотаріуса, вона особисто написала розписку 13.03.2013 року в нотаріальній конторі в присутності ріелтора [PERSON], нотаріуса [PERSON], та чоловіка позивачки. У неї на депозитному рахунку є гроші, тому у неї взагалі не має потреби брати кошти в борг. Кошти у розмірі 19150,00 грн., їй особисто передані не були. Питання про заборгованість по комунальним послугам в договорі купівлі-продажу вони не відображали. На теперішній час, борг по комунальним послугам в розмірі 19 150 грн. вона сплатила. Чому при написанні розписки про отримання коштів відповідачка не зазначила, що 19150грн. - це є заборгованість позивачки по комунальним послугам, та чому зобов'язання по комунальним боргам сторони не відобразили в договорі купівлі-продажу, відповідачка пояснити суду не змогла, та повідомила, що писала розписку під диктовку нотаріуса. Представник відповідачки [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.30), позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що договір-займу, не укладається написанням розписки, окрім того квитанція по виникненню комунального боргу та його сплати ( а.с.28), підтверджує той факт, що саме на дану суму існувала комунальна заборгованість позивачки, на час укладання договору купівлі-продажу, та саме та цю суму відповідачка зменшила оплату за квартиру, яку на теперішній час вона сплатила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 13.03.2013 року ним було засвідчено договір купівлі-продажу, укладений між позивачкою та відповідачкою. Розрахунок був проведений в повному обсязі, але самих грошових коштів він не бачив, та не пом»ятає їх передачу. При ньому гроші не передавали та не складали розписку, в цей момент він займався своїми справами. Він чув бесіду про заборгованість по комунальним послугам, однак він не суму не строки не пом'ятає, оскільки сторонни самостійно вирішували це питання. Він не чув, що сторонни вирішили після укладення договору. Питання про комунальні послуги не відображено у договорі купівлі-продажу. Свідок [PERSON], у судовому засіданні пояснив, що він ріелтор. Позивачка звернулася до нього з приводу продажу квартири. Відповіачка була покупцем даної квартири. 13.03.2013 року сторонни зустрілися у нотаріальній конторі. Квартиру вони домовилися продати за 11000 доларів США. Заборгованість за комунальні послуги вказаної квартири складає приблизно 19000 грн. Сторони домовилися, що позивачка в судовому порядку зменшить або скасує заборгованості за комунальні послуги. Розписку відповідачка склала, оскільки передала позивачці кошти за придбану квартиру з відрахуванням 19000 грн. за борги по комунальним послугам. Окрім того пояснив, що постійно він в приміщенні нотаріальної контори не знаходився, іноді виходив курити. Заслухавши позивачку, представника позивачки, відповідачку, представника відповідачки, дослідивши надані докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. Так у судовому засіданні з достовірністю встановлено, що 13.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. (а.с.26). В цей же день, тобто 13.03.2013 р. [PERSON] відповідно до змісту розписки взяла в борг у [PERSON] - 19 150 грн., їз зобов»язанням повернути борг до 13.09.2013року. (а.с.24). В ході судового засідання відповідачка не спростовувала той факт, що саме нею була написана дана розписка від 13.03.2013 року , та не спростовувала підпис, тобто факт отримання грошей позивачкою, підтверджується розпискою від 13.03.2013 року. Окрім того в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи відповідачки, про те що гроші в розмірі 19150 грн. вона від позивачки не отримувала, та писала розписку під диктовку нотаріуса, оскільки з пояснень свідка [PERSON], який засвідчував договір купівлі-продажу, вбачається, що він взагалі не бачив передачу коштів, та не вдавався в подробиці по боргам за комунальні платежі, оскільки сторони між собою самостійно вирішували це питання. У зв'язку з тим, що позичальник [PERSON] борг в строк до 13.09.2013 року позикодавцю [PERSON] не повернула, заборгованість за позикою складає 19 150 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ст.1047 ЦК України вищевказаний договір укладається в письмовій формі. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути суму позики в строк і в порядку, встановленому договором. Таким чином, позивачка [PERSON] обґрунтовано вимагає стягнення на її користь з відповідачки [PERSON] суми неповернутого боргу в розмірі 19 150грн. Згідно ст.625 ч.2, ст.1050 ч.1ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачка [PERSON] вимагає стягнення на її користь 3% річних від простроченої суми за період з 14.09.2013 року по 19.09.2013 року в розмірі 11,02 грн. Зазначені вимоги суд вважає обґрунтованими, а приведений розрахунок вірним, у зв'язку з чим з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути на підставі ст.625 ч.2, ст.1050 ч.1 ЦК України 3% річних від простроченої суми. Вимагаючи сплати за договором позики процентів на рівні облікової ставки НБУ за період з 14.03.2013 року по 19.09.2013 року в розмірі 710,91 грн., позивачка послалася на ст.1048 ч.1 ЦК України, згідно якій позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Однак позивачкою не враховано положення ч.2 ст.1048 ЦК України, згідно якій договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON], не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б одним з них, у зв'язку з чим є безпроцентним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення процентів на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України пред'явлені необґрунтовано та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 ЦК України, ст.7 Закону України «Про судовий збір» за рахунок відповідачки [PERSON] позивачці [PERSON] слід відшкодувати витрати по оплаті судового збору в сумі 229,41 грн., який був сплачений останньою.

Outcome: partial