Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання власником спадкового майна. Просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], який помер 23.02.2010 р., а саме на: земельну ділянку площею 3,19 га, рілля, кадастровий номер 7422488700:05:055:0016 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,63 га, сіножаті, кадастровий номер 7422488700:05:044:0022 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,26 га, пасовище, кадастровий номер 7422488700:05:041:0028 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; майновий пай, розміром 5 371,00 грн, що становить 0,78% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, який знаходиться у пайовому фонді майна КПАГ ім. Димитрова реорганізованого в ПСП «Праця» села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 4 травня 2001 року. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову покладається на розсуд суду. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що Лашко (дівоче [PERSON]) [PERSON], народилася 17 серпня 1961 року в с. Сядрине Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом НК 831347, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 31.08.2000 р. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво ІV-УР № 309423 від 06.09.1961). 06 листопада 1982 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «Макаренко» на «Лашко» (свідоцтво про укладення шлюбу І-ЕЛ № 436070 від 06.11.1982). 23 лютого 2010 року [PERSON] помер, про що Сядринською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія 1-ЕЛ № 137887) та зроблено відповідний актовий запис за № 04. За життя покійний був членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Сядринської сільської ради, тому до спадкового майна належать земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЧН №№ 081310, 019603, 019360, до яких увійшли земельні ділянки: -земельна ділянка площею 3,19 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 16\~958,37 грн; -земельна ділянка площею 0,63 га, сіножаті, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 2\~049,90 грн; -земельна ділянка площею 0,26 га, пасовище, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 1\~603,51 грн. Також [PERSON] мав майновий пай розміром 5 371,00 грн, що становить 0,78 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що знаходилися у пайовому фонді майна КПАГ ім. Димитрова реорганізованого в ПСП «Праця» села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, затвердженого зборами співвласників 4 травня 2001 року, які мають право на майновий пай, та отримав свідоцтва про майновий пай серії ЧНКК № 04884. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою [INFO] разом з [PERSON] (дружина покійного), [PERSON] (невістка покійного), [PERSON] (онука покійного) (довідка Виконкому Корюківської міської ради № 975 від 12.10.2016). Відповідно до статті 1274 Цивільного кодексу України [PERSON], відмовилась від прийняття спадщини після померлого [PERSON] на користь позивачки. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивачка є спадкоємцем першої черги спадкування. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна [PERSON] є [PERSON], однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до пункту 14 Постанови КМУ № 177 від 28.02.2001 р. «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» для отримання нового свідоцтва у разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод до сільської, селищної або міської ради подаються посвідчені в установленому порядку копія відповідної цивільно-правової угоди, попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства. Для підтвердження дійсності отримання покійним батьком державних актів на право власності на земельні ділянки позивачка звернулася з заявою до Відділу Держгеокадастру у Корюківському районі Чернігівської області, де їй надали відповідну інформацію (Л-2425/0-2421/6-16 від 09.12.2016). Відповідно до\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року № 439. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони,\~своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано фактично до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,\~

Outcome: approved