Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська про визнання факту заробітної плати, яка зазначена в довідці про заробітну плату для розрахунку пенсії, за період з травня 1986 року до квітня 1991 року та стягнення з Управління Пенсійного фонду України Індустріального району м. Дніпропетровська в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 1 147 грн. В обґрунтування поданої позовної заяви позивач зазначив, що 24 лютого 2014 року ним до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська були подані документи для розрахунку та призначення пенсії, в тому числі була надана довідка про заробітну плату за 60 календарних днів страхового стажу. Однак, довідка працівниками Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська не була прийнята, посилаючись на те, що довідка видана задовго до його звернення за пенсією та її необхідно підтвердити. Зазначає, що заробітна плата є одним з найважливіших факторів оцінки праці та визначає соціальний статус працівника, тому невизнання його заробітної плати, зазначеної в наданих документах, які підписані посадовими особами державного підприємства спричиняє йому моральну шкоду. В судове засідання з'являвся позивач, підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити. В судове засідання також з'являвся представник відповідача, заперечував щодо задоволення позовних вимог. Посилаючись на ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначав, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата за 60 календарних місяців роботи до 01.07.2000 року за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Вважає, що розпорядженням відділу з призначення пенсії від 15.05.2014 року позивачу було відмовлено правомірно, про що останнього повідомлено листом № 4684/05/40 від 16.05.2014 року. Крім цього, зазначили, що позивач при зверненні до суду обрав неналежний спосіб захисту. Що стосується стягнення моральної шкоди, представником відповідача зазначено, що в позовній заяві не визначено в чому саме полягає моральна шкода, якими неправомірним діями чи бездіяльністю її заподіяно, та якими доказами це підтверджується. Просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовна заява [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». При зверненні до Управління Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська позивач надав довідку від 21.12.2001 року № 01-534 про заробітну плату за період з липня 1985 року по липень 1991 року та довідку № 5 від 28.09.2010 року про заробітну плату за аналогічний період, які видані Державним підприємством «Державний проектно-конструкторський інститут збагачувального устаткування» ДП «Дніпромашзбагачення». Як було встановлено в судовому засіданні Управлінням Пенсійного фонду України в Індустріальному районі м. Дніпропетровська зазначені довідки про заробітну плату не були прийняті для обчислення пенсії. Відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Такого способу захисту як звернення до суду з позовними вимогами про визнання факту заробітної плати, яка зазначена в довідці № 5 від 28.10.2010 року про заробітну плату для розрахунку пенсії за період з травня 1986 року по квітень 1991 року ні ЦК України, ні ЦПК України не передбачено. Відповідно до ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Отже в даному випадку, суд вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено факт завдання йому моральної шкоди відповідачем, тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed