Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

До суду 29.08.2017 року надійшов позовом [PERSON], пред'явлений до [PERSON], за яким просила стягнути з відповідача на її користь 805 24, 67 грн., з яких 1000 грн. - франшиза за страховим полісом; 2000 грн. - вартість експертного дослідження; 700 грн. - вартість послуг евакуатора; 118 34,67 грн. - несплачена частина вартості відновлювального ремонту; 15 000 грн. - втрата товарної вартості; 50 000 грн. - завдана моральна шкода. В обґрунтування позову зазначила, що 01.04.2017 року [PERSON], керуючи автомобілем «ФольVOLKSWAGEN GOLF», д.н. [NUMBER], порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з легковим автомобілем «LIFAN», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Посилалась на те, що унаслідок ДТП відповідачем було завдано їй матеріальну та моральну шкоду. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №132/17 від 18.04.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки на день складання звіту склала 38 629, 00 грн.. Посилалась на те, що через протиправну поведінку відповідача вона також зазнала додаткових матеріальних витрат, пов'язаних з викликом евакуатора, вартість яких склала 700 грн.. Посилалась на те, що на момент скоєння зіткнення в її автомобілі знаходилось троє малолітніх дітей, у т.ч. двоє її дітей. Факт скоєння відповідачем ДТП завдав їй значних душевних хвилювань і призвів до тривалого стресового стану через хвилювання дітей, які були в салоні автомобіля в момент скоєння ДТП, та які були дуже налякані, і якимсь дивом отримали лише забої і подряпини. Такі події суттєво відобразились на психологічному і моральному стані позивачки як матері дітей та самих дітей. Також посилалась на те, що отримала забої грудної клітини та голови, через значні хвилювання отримала гіпертонічні проблеми з артеріальним тиском, через вказане ДТП почала відчувати довготривалі головні болі у зв'язку з чим постійне несе матеріальні витрати на ліки. При цьому, стверджувала, що відповідач, незважаючи на свою провину, повною мірою ухиляється від належного відшкодування, через що у позивача перебуває у постійному пригніченому стані. Завдану моральну шкоду позивачка оцінила у розмірі 50 000 грн.. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю [PERSON].. Ухвалою суду від 30.08.2017 року провадження у справі було відкрито. До суду 12.01.2018 року надійшов відзив відповідача, згідно якого позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення з нього на користь позивача франшизи у розмірі 1000 грн. та витрат на послуги евакуатора в розмірі 700 грн..У задоволенні інших позовних вимог просив відмовити, вважає їх необґрунтованими та недоведеними у встановленому законом порядку. Посилався на те, що страховою компанією позивачу було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 26 794,96 грн. (сума без врахування ПДВ та за вирахуванням франшизи). Згідно позову позивачка просить стягнути з нього суму страхового відшкодування, що перевищує розмір страхової виплати в сумі - 11 834, 67 грн., при цьому у висновку №132/17 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.05.2017 року розмір матеріального збитку, завданого позивачу, складає 29 190,11 грн. (з ПДВ), з яких позивачу відшкодовану страховиком - 26 794, 96 грн. (сума без врахування ПДВ та за вирахуванням франшизи). Вважає, що непокритою страховиком залишається матеріальна шкода у вигляді франшизи та витрат на евакуатора ТЗ. В частині вимог щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження зазначив, що механізм відшкодування таких коштів передбачено в п.34.3 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого такі витрати має відшкодовувати страхова компанія. Вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми втрати товарної вартості (ВТВ) автомобіля. Із наданої Позивачем копії витягу з Висновку №132/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 18 травня 2017 року вбачається, що вартість матеріального збитку (У) розрахована за формулою, в якій величина втрати товарної вартості (ВТВ) складає - 0,00 гривень. Отже, при визначенні експертом загального розміру матеріального збитку, завданого Позивачу внаслідок пошкодження ТЗ, величина втрати товарної вартості (ВТВ) не нараховувалась. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що заміна деталей, вузлів та агрегатів, які потребують фарбування, впливають на зовнішній вигляд ТЗ, Позивачем до суду не надано, а заявлена в позовній заяві величина втрати товарної вартості - 15000,00 гривень прямо суперечить Висновку №132/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 18 травня 2017 року, в якому величина втрати товарної вартості (ВТВ) складає - 0,00 гривень. Таким чином, вказану вимогу позивача вважає необґрунтованою. Також посилався на те, що позивачкою на підтвердження заявлених нею вимог про відшкодування моральної шкоди не було надано доказів того, що після ДТП у неї погіршився психоемоційний та/або інший стан здоров'я, і що таке погіршення стану здоров'я викликано наслідками ДТП. Також, Позивачкою не доведено, що після ДТП вона зверталася до лікаря, їй надавалася медична допомога або що вона потребувала такої допомоги, вживала будь-які медикаментозні препарати для лікування хвороб, викликаних ДТП, або, що у неї відбулося погіршення нормального ритму життя. Посилання Позивачки на те, що саме ДТП вплинуло на стан її здоров'я та призвело до негативних змін у її житті не зафіксовані у жодних документах медичного та/або іншого характеру. Крім того, Позивачкою не доведено глибини душевних страждань, які впливають на визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Вважає необґрунтованим розмір оцінений моральних страждань, заявлений позивачкою (а.с.30-34). Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.04.2018 року №1093/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв'язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON]. - [PERSON], з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 21.05.2018 року справу було прийнято до провадження судді та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 11.07.2018 року. Ухвалою суду від 11.07.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 08.11.2018 року. У судовому засіданні представника позивачки - [PERSON] та позивачка позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі за викладених у позові обставин. Позивачка додатково пояснила, що 01.04.2017 року вона, її чоловік з 8-місячною дитиною та двоє дітей на задньому кріслі їхали з дачі, вона рухалась на зелене світло, а відповідач виїхав на зустрічну смугу та в'їхав у її автомобіль. Посилалась на те, що відповідач жодної допомоги їм не надав, але весь час сміявся. Вони самі викликали швидку допомогу, поліцію та евакуатор. Посилалась, що через хвилювання та стрес, отриманий під час ДТП, вона втратила можливість годувати 8-річну дитину грудним молоком. Стверджувала, що її діти отримали забоїни та подряпини, у [PERSON] був забій правої руки та він два тижні не міг писати у школі, а молодша донька [PERSON] дуже перелякалась. Також зі слів матері [PERSON], друга її сина, який також був автомобілі, у нього по спині були синяки та останній сильно вдарився головою. Стверджувала, що вона також сильно вдарилась головою об кермо та забила грудну клітину. При цьому зазначила, що дійсно до лікарів не звертались. Відповідач добровільно відшкодувати завдані їй матеріальна та моральні збитки відмовляється, тому вимушені звернутись до суду з дійсним позовом. Представник відповідача - [PERSON] (по ордеру серії КВ №208265 від 04.01.2018 року) у судовому засіданні пояснив, що на момент ДТП відповідач і справді діяв не так як мав би, проте зараз він дуже шкодує та повністю визнає свою вину у вчиненому ДТП. Про тілесні ушкодження дітей відповідачу нічого не відомо та на місце ДТП йому ніхто нічого не сказав. Представник відповідача просив частково задовольнити позов з урахуванням його пояснень, викладених у позові. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2017 року [PERSON], керуючи автомобілем «ФольVOLKSWAGEN GOLF», д.н. [NUMBER], порушив правила дорожнього руху та скоїв зіткнення з легковим автомобілем «LIFAN», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 17 травня 2017 року Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП внаслідок вчинення ДТП, яке сталося 01 квітня 2017 року в місті Одесі за участю автомобіля VOLKSWAGEN GOLF, д. н. з. [NUMBER], яким керував Відповідач, та автомобіля LIFAN 320, д. н. з. [NUMBER], яким керувала Позивач. У постанові було вказано, що у результаті ДТП потерпілих немає, а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Згідно пояснень сторін, транспортний засіб позивачки був евакуйований, послуги евакуатора склали 700 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №Г-00169 від 03.04.2017 року та квитанцію №3218 від 03.04.2017 року (а.с.14-15). Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження №132/17 від 18.04.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивачки на день складання звіту склала 38 629, 00 грн.. За проведення вказаного експертного дослідження позивачкою було сплачено кошти на суму 2000 грн. згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №069 від 18.05.2018 року (а.с.12). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», що підтверджується полісом №АК/5653575 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 січня 2017 року. Зокрема, у вказаному вище полісі зазначено: 1) строк його дії - з 11.01.2017 по 10.01.2018 р. включно, 2) суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 200000,00 гривень, за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 гривень, 3) розмір франшизи - 1000,00 гривень, 4) відомості про страхувальника, яким є Відповідач (власник ТЗ), 5) відомості про забезпечений транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN GOLF, д. н. з. [NUMBER], 6) розмір страхового платежу - 734,40 гривень та дату його сплати - 11 січня 2017 року (а.с.43). Відповідач, виконавши вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961), в день вчинення ДТП повідомив страховика - ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про страховий випадок (ДТП), та на бланку встановленої форми надав письмові пояснення щодо факту ДТП, що підтверджується письмовими поясненнями страхувальника №170000110224 (а.с.44-45). 12 червня 2017 року Позивач звернулася до страховика - ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», в якому була застрахована відповідальність Відповідача, із заявою про виплату їй страхового відшкодування (матеріальної шкоди), в якій зазначила, що погоджується з вартістю відновлювального ремонту автомобіля в розмірі - 27 794,00 гривень (а.с.46). Листом за вих. №4156 від 15 серпня 2017 року страхова компанія повідомило Позивачу та Відповідача про те, що страховиком прийнято рішення виплатити суму страхового відшкодування в розмірі - 26 794,96 гривень (а.с.47) та у подальшому страховиком Позивачу було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 26 794,96 гривень (сума без урахування ПДВ та за вирахуванням франшизи). Зазначені обставини не заперечуються позивачкою. Звертаючись до суду позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 805 24, 67 грн., з яких 1000 грн. - франшиза за страховим полісом; 2000 грн. - вартість експертного дослідження; 700 грн. - вартість послуг евакуатора; 118 34,67 грн. - несплачена частина вартості відновлювального ремонту; 15 000 грн. - втрата товарної вартості; 50 000 грн. - завдана моральна шкода. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Між сторонами виникли деліктні правовідносини. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов'язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 16.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц. Таким чином, обов'язок винної особи, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива лише у разі, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Як вбачається з полісу відповідача, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 гривень. Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «LIFAN», д.н. [NUMBER], складеного на замовлення позивачки 18.05.2017 року, загальний розмір матеріального збитку, завданого Позивачу, внаслідок пошкодження ТЗ становить 29190,11 гривень (з ПДВ). Страховою компанією було виплачено суму страхового відшкодування, попередньо погоджену з позивачкою, у розмірі 26 794,96 гривень (сума без урахування ПДВ та за вирахуванням франшизи). Отже позивачці було виплачено шкоду у межах страхового ліміту. Суд вбачає, що визначення Позивачем розміру матеріальної шкоди, не покритої страховиком, виходячи із загальної вартості ремонту - 38629,63 гривень, що зазначена в ремонтній калькуляції №2431 від 18.05.2017 року, прямо суперечить Висновку №132/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 18 травня 2017 року, в якому загальний розмір матеріального збитку, завданого Позивачу, внаслідок пошкодження ТЗ складає - 29190,11 гривень (з ПДВ). Крім того, ремонтна калькуляція №2431 від 18.05.2017 року не замінює собою висновку експерта і є складовою частиною вказаного висновку, яка підготовлена без урахування усіх показників, які враховуються експертом при визначенні загальної вартості матеріального збитку, завданого власникам ТЗ, внаслідок їх пошкодження, зокрема, фізичного зносу ТЗ, тощо. Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача несплаченої частини вартості відновлювального ремонту у розмірі 11 834, 67 грн. та відмовляє в їх задоволенні. Крім того відсутні докази про понесення таких витрат. З приводу вимог про стягнення з Відповідача суми втрати товарної вартості (ВТВ) автомобіля суд враховує наступне. У відповідності з п. 2.4. Методики загальна вартість матеріального збитку включає в себе реальні збитки та втрату товарної вартості (ВТВ) у разі її нарахування. У п. 8.3. Методики зазначено, що вартість матеріального збитку (У), завданого власнику ТЗ, визначається як сума вартості відновлювального ремонту (С) та величини втрати товарної вартості (ВТВ) автомобіля. Із Висновку №132/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 18 травня 2017 року вбачається, що вартість матеріального збитку (У) розрахована за формулою, в якій величина втрати товарної вартості (ВТВ) складає - 0,00 гривень. Отже, при визначенні експертом загального розміру матеріального збитку, завданого Позивачу внаслідок пошкодження ТЗ, величина втрати товарної вартості (ВТВ) не нараховувалась. У відповідності до п. 8.6.2. Методики величина втрати товарної вартості (ВТВ) нараховується у разі заміни деталей, вузлів та агрегатів, які потребують фарбування лише у разі, коли це впливає на зовнішній вигляд ТЗ. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що є потреба в заміні деталей, вузлів та агрегатів, які потребують фарбування, та це впливає на зовнішній вигляд ТЗ, Позивачем до суду не надано, а заявлена в позовній заяві величина втрати товарної вартості - 15000,00 гривень прямо суперечить Висновку №132/17 експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 18 травня 2017 року, в якому величина втрати товарної вартості (ВТВ) складає - 0,00 гривень. Більше того, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України Позивач у позовній заяві визначила величину втрати товарної вартості ТЗ на власний розсуд без посилання на будь-які докази, які підтверджують вказані обставини. З огляду на вище викладене, вимога про стягнення з Відповідача величини втрати товарної вартості (ВТВ), визначеної Позивачем в розмірі - 15000,00 гривень, є необґрунтованою, не доведеною у встановленому законом порядку, та такою, що задоволенню не підлягає. У частині вимог про стягнення з Відповідача витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження з визначення загального розміру матеріального збитку, завданого власнику ТЗ, суд відмовляє виходячи з наступного. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 8.4. Методики до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються, зокрема, витрати власника ТЗ з оплати експертних досліджень. Витрати на проведення автотехнічного та автотоварознавчого досліджень не включаються до складу збитків, завданих потерпілому внаслідок ДТП, а є витратами, які за певних обставин мусить зробити потерпілий для визначення вартості збитків, завданих внаслідок ДТП. Механізм відшкодування вартості автотоварознавчого дослідження чітко визначений в п. 34.3. ст. 34 Закону №1961. У п. 34.3. ст. 34 Закону №1961 передбачено, якщо представник страховика у 10-денний строк з дня отримання повідомлення про ДТП, не з'явився до місцезнаходження пошкодженого ТЗ для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З наданої Позивачкою копії витягу з Висновку №132/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку від 18 травня 2017 року вбачається, що замовником автотоварознавчого дослідження є Позивачка, яка звернулася із відповідною заявою до експерта [PERSON] - 03 травня 2017 року. Таким чином, оскільки Відповідач своєчасно повідомив страховика про ДТП, страховик прийняв позитивне рішення про виплату Позивачу суми страхового відшкодування та виплатив її, проте в порушення вимог п. 34.3. ст. 34 Закону №1961 страховик не направив свого представника до місцезнаходження пошкодженого ТЗ для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а при визначенні розміру страхового відшкодування виходив із висновків автотоварознавчого дослідження, проведеного незалежним експертом за заявою Позивача, обов'язок по відшкодуванню Позивачу витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі - 2000,00 гривень згідно п. 34.3. ст. 34 Закону №1961 має покладатись на страховика - ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП». За вказаних вище обставин, відшкодування страховиком витрат на проведення Позивачем автотоварознавчого дослідження є обов'язковим до виконання, незалежно від того, чи реалізував Позивач право на відшкодування шкоди за рахунок страховика, чи відмовився від такого права, оскільки чинне законодавство не передбачає відповідальності застрахованої особи, яка завдала шкоди внаслідок ДТП і своєчасно повідомила страховика про його скоєння, за невиконання страховиком обов'язків щодо направлення свого представника до місцезнаходження пошкодженого ТЗ для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, а навпаки, покладає виключно на страховика обов'язок відшкодувати потерпілому витрати на проведення автотехнічної та/або автотоварознавчої експертизи (дослідження). Отже чинним законодавством не передбачено обов'язку винної особи відшкодувати витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження. Щодо заявлених Позивачем вимог про стягнення суми франшизи та вартості послуг евакуатора суд враховує наступне. У відповідності до п. 36.6. ст. 36 Закону №1961 зазначено, якщо в договорі страхування передбачена франшиза, її розмір відшкодовується страхувальником. Пунктом 8.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів в редакції спільного наказу Міністерства юстиції України та Фонду держмайна України від 24 липня 2009 року №1335/5/1159 (надалі - Методика) передбачено, що до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються, зокрема, витрати власника ТЗ, пов'язані з його транспортуванням. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, враховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України, ст. 28, п. 36.6. ст. 36 Закону №1961 та п. 8.4. Методики непокритою страховиком залишилася матеріальна шкода, яка дорівнює розміру, встановленої в полісі франшизи - 1000,00 гривень та витрат на евакуацію ТЗ з місця ДТП - 700,00 гривень, які не відшкодовуються страховиком, і підлягають відшкодуванню страхувальником (Відповідачем). Тому в цій частині суд задовольняє вимоги позивачки. З приводу відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦП України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зі змісту п.5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Свідок [PERSON] 27.05.2007 року, у судовому засіданні пояснив, що він разом з мамою, батьком, його молодшою сестрою [PERSON] та другом їхали з дачі по місту та на повороті в їх машину в'їхав чоловік. Стверджував, що мати сильно вдарилась головою та грудною клітиною, він також сильно забив руку, вважав, що у нього перелом; його друг [PERSON] вдарився головою об сидіння. Молодшу сестру батько захистив від удару, проте остання сильно плакала. Вказав, що у них у всіх був сильний шок та після того, як вийшли з машини, його батьки викликали поліцію, швидку та евакуатор. Посилався на те, що чоловік, який був винуватцем ДТП, жодного разу до них підходив та жодної допомоги не пропонував. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає, що протягом тривалого часу позивачка була позбавлена можливості користуватися належним їй транспортним засобом, перебував у стресовій ситуації, перенесла тривалі моральні страждання, спричинені ДТП. Була перелякана та хвилювалась за дітей, які були в салоні автомобіля. Унаслідок стресу позивачки пропало грудне молоко та вона не мала можливості годувати свою 8-місячну доньку, сама ж забила грудну клітину та вдарилась головою об кермо. Діти також отримали подряпини та забої. Зазначене не спростовано стороною відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе стягнути із [PERSON] на користь позивачки 10 000 грн. моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial