Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 16.03.2015 року звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення курсової різниці від перерахунку заборгованості, інфляційних збитків та 3% річних за прострочення грошового зобовязання. Позивач зазначила, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, було стягнуто з [PERSON] на її користь суму сплаченого авансу в розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно 29250 грн. Однак, [PERSON] вище зазначене рішення суду не виконує, та борг до теперішнього часу не повернула, в зв'язку з чим з дати винесення рішення до моменту позову офіційний курс гривні щодо долару США підвищився з 11 грн. 70 коп. до 21 грн. 62 коп. за один долар США, що призвело до підвищення вартості життя. В зв'язку з чим позивач просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] курсову різницю від перерахунку заборгованості у сумі 24800 грн.; інфляційні витрати (з 01 червня 2013 року по 10.07.2014 року з суми 29\~250 гривень), що складають 3479,83 грн.; три процента річних за 405 днів прострочення, що складає 973,66 грн.; судові витрати на користь держави. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON], в судовому засіданні, просили частково задовольнити позовні вимоги, згідно поданих письмових заперечень. У запереченнях зазначено, що за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.11.2014 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 29250 грн. На підставі чого Першим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ постановою від 05.12.2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] грошової суму у розмірі 29250 грн. Відповідач зазначає, що вона щомісячно сплачує в рахунок погашення боргу, грошові кошти у розмірі 1500 грн., що підтверджується квитанціями долученими до матеріалів справи. Також відповідач вказує, що стягнення курсової різниці не ґрунтується на законних підставах, взагалі є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню оскільки суперечать вимогам чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась про дату, час та місце судового засідання повідомлялась судом належним чином. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено угоду про намір укласти договір купівлі - продажу обєкту нерухомості, відповідно до якої [PERSON] мала намір купити, а [PERSON] продати обєкт нерухомості, а саме квартиру [ADDRESS], ціна якої становить 53000 доларів США, сторони зобовязувались оформити договір купівлі продажу до 01.06.2013 року, також в договорі зафіксовано, що покупець [PERSON] передала, продавцю [PERSON] суму в розмірі 2500 доларів США. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.11.2014 року, встановлено, що [PERSON] передала, а продавець [PERSON] отримала та зобовязалась повернути аванс у розмірі 2500 доларів США. За вказаним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно 29250 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. 05.12.2014 року державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ, винесено постанову про відкриття провадження, за виконавчим листом №521/10941/13-ц, виданим на підставі рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, про стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 29250 грн. Згідно до квитанцій наданих відповідачем, які додані до матеріалів справи вбачається, що [PERSON], частково виконує вищезазначене рішення суду, та перераховує щомісячно на рахунок [PERSON], кошти у розмірі 1500 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При ухваленні рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року було враховано положення ст. 533 ЦК України. В зв'язку з чим суд вважає, що доводи позивача та її представника, щодо стягнення з відповідача збитків у зв'язку зі зміною курсу є не обґрунтованими, оскільки, рішенням Малиновського районного суду вже стягнуто суму авансу в гривневому еквіваленті з урахуванням курсу НБУ станом на час постановлення рішення суду. Оскільки чинним законодавством не передбачено можливість збільшення розміру позики, що підлягає стягненню, у випадку зміни курсу відповідної валюти після прийняття судом рішення, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення курсової різниці від перерахунку заборгованості у сумі 24800 гривень необхідно - відмовити. Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України в Узагальненні судової практики «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин» від 11.11.2011 року визначив, що при застосуванні ч. 2 ст. 625 ЦК, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, слід керуватися таким. Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що внаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду України, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов'язання у гривні. Оскільки [PERSON] було прострочене грошове зобовязання у іноземній валюті, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості у розмірі 3479,83 грн. не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд відмовляє в їх задоволенні. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України передбачено у разі прострочення виконання суми грошового зобовязання обов'язок виплати 3% річних від простроченої суми. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial