Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 22 червня 2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до Комунального Закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 червня 2018 року було відкрито провадження у зазначеній цивільній справі (а.с.25-26). В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилалася на те, що 24 травня 2018 року вона звільнена наказом № 121-о КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР через відсутність на роботі з 24 квітня 2018 року по 17 травня 2018 року без поважних причин. Таке звільнення є незаконним, адже наказ про поновлення на роботі позивача прийнятий 16 травня 2018 року, позивач з ним ознайомлена 17 травня 2018 року, перебуваючи вдома, запис в трудову книжку про поновлення на роботі внесений 18 травня 2018 року і цього ж дня позивач приступила до роботи. На думку позивача таке звільнення відбулось з порушенням ч. 3 ст. 24 КЗпП України (а.с.1-4). 19\~жовтня 2018\~року до\~суду надійшов\~відзив представника\~відповідача на\~позов,\~а також\~28\~січня 2019\~року до\~суду надійшли\~письмові пояснення\~представника відповідача,\~у яких\~він просив\~суд відмовити\~у задоволенні\~позову та\~зазначив,\~що [PERSON]\~прийнята на\~роботу до\~КЗ «Обласний\~клінічний центр\~медико-соціальної\~експертизи» ДОР\~на посаду\~медичного реєстратора\~з 15\~лютого 2008\~року.\~Наказом центру\~№ 15-о\~від 12\~січня 2018\~року [PERSON]\~медичний реєстратор\~обласної МСЕК\~№ 5\~КЗ «Обласний\~клінічний центр\~медико-соціальної\~експертизи» ДОР\~звільнена з\~займаної посади\~у звязку\~з систематичним\~невиконанням обовязків\~покладених на\~неї трудовим\~договором відповідно\~до п.\~3\~ст.\~40\~КЗпП України.\~Рішенням Жовтневого\~суду м.\~Дніпропетровська від\~24\~квітня 2018\~року у\~справі №\~201/661/18 [PERSON]\~було поновлено\~на роботі. В судовому засіданні представник відповідача присутнім не був, про прийняте рішення відповідачу стало відомо лише 16 травня 2018 року. В цей же день прийнятий наказ про поновлення [PERSON] на роботі з 24 квітня 2018 року. Наступного дня позивача було ознайомлено із наказом об 11 годині дня у неї вдома. 18 травня 2018 року позивач приступила до роботи. Відповідач зазначає, що позивача звільнено з роботи через відсутність на робочому місці без поважних причин з 24 квітня 2018 року по 17 травня 2018 року. Перед звільненням у позивача було відібрано письмові пояснення, з яких вбачається, що вона була обізнана про судове рішення, проте звернулася з ним не до відповідача, а до Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра. Крім того, з даних пояснень вбачається, що позивач в проміжок часу з 24 квітня 2018 року по 17 травня 2018 року відкритих листків непрацездатності не мала. Відповідач зазначає, що судове рішення у справі № 201/661/18 було до негайного виконання і позивач порушила закон, не приступивши до роботи в день його винесення. Крім того, відсутність позивача на робочому місці підтверджується графіком обліку використання робочого часу на квітень та травень 2018 року, які були заповнені відносно неї 16 травня 2018 року (а.с.73-78, 165-167). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на його безпідставність і необґрунтованість. Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні судом встановлені наступні факти. [PERSON] наказом № 205-о від 18 вересня 2008 року прийнята на роботу до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР на посаду медичного реєстратора обл. МСЕК № 5 з 17 вересня 2008 року з терміном випробування в один місяць (а.с.105). Наказом КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР № 15-о від 12 січня 2018 року [PERSON] медичний реєстратор обласної МСЕК № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР 12 січня 2018 року звільнена з займаної посади у звязку з систематичним невиконанням обовязків покладених на неї трудовим договором відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.83-84). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2018 року у справі № 201/661/18 було задоволено позов [PERSON] до Комунального Закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди (а.с.8-14). Рішення прийняте без участі сторін. Постановою державного виконавця Соборного відділу ДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 07 травня 2018 року було відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 201/661/18, виданого 24 квітня 2018 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про поновлення [PERSON] на посаді реєстратора на Обласній медико-соціальній експертній комісії № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР (а.с.15). 16 травня 2018 року КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР отримав поштове відправлення від Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з судовим рішенням у справі № 201/661/18 (а.с. 95-102). Цього ж дня до КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР надійшов лист Соборного відділу державної виконавчої служби м. Дніпра з постановою про відкриття виконавчого провадження за заявою [PERSON] (а.с.89-94) 16 травня 2018 року КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР видав наказ № 116-о про виконання рішення суду, поновлення на роботі [PERSON], згідно якого останню поновлено на роботі з 24 квітня 2018 року (а.с.57). 17 травня 2018 року об 11 годині дня комісія у складі чотирьох осіб ознайомила позивача з наказом № 116-о про поновлення на роботі (а.с.62). 18 травня 2018 року позивач приступила до роботи. Цього ж дня внесений запис до трудової книжки позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення її на роботі на посаді медичного реєстратора обласної МСЕК № 5 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР (а.с.7). Аналізуючи досліджені докази, надаючи їм оцінку та вирішуючи позовні вимоги по суті, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч. 6 ст.\~43\~Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Ст. 24 КЗпП України визначає порядок укладання трудового договору. Так згідно ч. 2 даної статті визначає, що при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Враховуючи, що відповідач вже мав у своєму розпорядженні копію паспорта позивача та документи про освіту, то позивач для початку трудових відносин мав подати відповідачу копію трудової книжки, що ним і було здійснено 18 травня 2018 року. Трудові правовідносини це двосторонній правовий зв'язок між працівником і роботодавцем, що виникає на підставі трудового договору. Враховуючи, що сторони трудовий договір в письмовій формі не укладали, то початком трудових відносин є наказ про поновлення позивача на роботі та обовязковою складовою є ознайомлення позивача з таким наказом з подальшим внесення відповідного запису до трудової книжки. Відповідно до ч. 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що відповідач в проміжок часу з 24 квітня 2018 року до 16 травня 2018 року не був обізнаний про судове рішення, яким позивача поновлено на роботі, то повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття позивача на роботу не здійснювалось, доказів на спростування цього відповідачем не надано. Таким чином суд доходить до висновку, що трудові відносини між позивачем та відповідачем відновлені з 18 травня 2018 року. Стаття 43 Конституції України визначає що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Стаття 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року визначає, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Пункт 34 Постанови Пленуму\~ВСУ №\~9\~від 06\~листопада 1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами трудових\~спорів» розяснює судам, що стосовно до правил ст. 24 КЗпП рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Прийнявши 16 травня 2018 року наказ про поновлення позивача на роботі з 24 квітня 2018 року, відповідач штучно створив умови для подальшого звільнення позивача за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зарахувавши час з 24 квітня 2018 року по 16 травня 2018 року в час прогулу без поважних причин. Згідно із ст. 8 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 10 грудня 1948 року кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст.\~233\~КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідачем оголошено наказ про звільнення 24 травня 2018 року, до суду позивач звернулася 22 червня 2018 року, таким чином строк на звернення до суду не порушений. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушення його трудових прав у зв'язку з незаконним звільненням на підставі п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже позовні вимоги про поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.\~235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100. З п. 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. В тексті позовної заяви зазначено, що заробітна плата позивачки становить 3\~200,00 гривень, відповідач проти цього не заперечував. Отже, на підставі ч. 2 ст.\~235\~КЗпП та у зв'язку з поновленням позивача на роботі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 травня 2018 року, дата звільнення, по 04 лютого 2019 року, дата ухвалення рішення. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.05.2018р. по 04.02.2019р. в розмірі 25 600 гривень. Згідно зі п. 2, 4 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України рішення про поновлення незаконно звільненого працівника та про присудження працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Таким чином, суд вважає за можливе допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати в межах одного місяця в розмірі 3200 грн. Що стосується вимоги позивача про відшкодування їй витрат на правову допомогу в сумі 20 000,00 грн., то суд при цьому виходить з такого. Згідно із ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. До витрат, повязаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) ; 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Позивачем надано до матеріалів справи копію договору про надання правової допомоги № б/н від 14 січня 2018 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 21 червня 2018 року, яким підтверджено сплату позивачем на користь адвоката витрат на професійну правничу допомогу. За таких обставин, враховуючи кількість судових засідань, обсяг проведеної роботи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат по професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved