Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником вказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 частку нерухомого майна та договору дарування 1/2 частки житлового будинку, укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] У вказаному житловому приміщені відповідач не проживає з 2010 року без поважних причин. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 16.01.2019 року постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № [NUMBER] від 10.12.2015 р., свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 07 серпня 2015 року на підставі розпорядження органу приватизації Марківської сільської ради від 28.07.2015 р. за № 7.- На підставі договору дарування від 17 червня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Костянтинівської ДНК Панасенко О.М., відповідач [PERSON] передав, а позивач [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику на праві приватної власності 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], про що також наявні відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом № 61900562, сформованим 22.06.2016 р. Відповідно до повідомлення Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за вих. № 390 від 31.10.2018 р., довідки про склад родини Марківської сільської ради Костянтинівського району Донецької області від 27.08.2018 р. за № 623 відповідач у справі [PERSON], [INFO], має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Судом оглянуто акти перевірки паспортного режиму від 23 травня 2018 року та 03 вересня 2018 року, складеного комісією Марківської сільської ради, згідно з якими відповідач [PERSON] з 2010 року фактично не проживає за вказаною адресою, особистих речей не виявлено. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст. 717 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS], оскільки ним було відчужено право власності на спірне житлове приміщення, до складу якого входить, зокрема, право користуватися ним, а умовами договору дарування не була передбачена можливість збереження права користування вказаним житловим приміщенням попереднім власником. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved