Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось ПАТ «Страхова група «ТАС» з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 13301 грн. 19 коп., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування №281538, за яким позивач застрахував майнові інтереси [PERSON] , пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] . 04 травня 2016 року у місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] та автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. [NUMBER] , під управлінням [PERSON] . Відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 24 червня 2016 року особою, винною в настанні ДТП, яке мало місце 04 травня 2016 року визнано [PERSON] . У зв`язку із тим, що потерпіла [PERSON] вчасно звернулась до позивача, на основі страхового акту, позивач сплатив на користь потерпілої особи відшкодування в розмірі 20000 грн. 00 коп. Позивач зазначає що відповідачу було направлено лист-претензію №1712 ТАС/АГ від 13 вересня 2016 року. В порядку досудового врегулювання спору відповідачем було сплачено частково суму боргу в розмірі 7650 грн. Таким чином, у зв`язку і з тим, що відповідачем не погашена заборгованість перед позивачем у повному обсязі, позивач вимушений звернутися до суду. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухваленні судом заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відзиву на позов до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 травня 2016 року у місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2106 д.н.з. [NUMBER] , під управлінням Арабаджи С.М. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2016 року, справа №521/9551/16-п, провадження №3/521/3323/16, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 травня 2016 року, додатковому доказуванню не підлягає. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до звіту № 91-R/20/1 від 23 травня 2016 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Toyota Carina» д.н.з. [NUMBER] , становить 41 216 грн. 00 коп. ПАТ «Страхова група «ТАС» сплатило на користь потерпілої особи відшкодування в сумі 20000 грн. 00 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПАТ «Страхова група «ТАС» на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 02 липня 2016 року та страхового акту № 10414Р/21/16 від 07 липня 2016 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 95649 від 07 липня 2016 року. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, віповіальної за завдані збитки. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, у позивача після виплати страхового відшкодування настало право на подання позову до відповідача про стягнення з останнього суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 20000 грн. 00 коп. В судовому засіданні встановлено, що в порядку досудового врегулювання спору відповідачем було сплачено частково суму боргу в розмірі 7650 грн. Таким чином, на момент звернення до суду, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача становить 12350 грн. (20000 - 7650). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, адже розмір страхового відшкодування у розмірі 13301 грн. 19 коп., який позивач просить стягнути з відповідача не обґрунтований жодними доказами та матеріалами справи. Доказів на спростування вказаних обставин, позивачем у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, до суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial