Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

До Орджонінікідзеського районного суду міста Харкова надійшов вказаний позов (а.с.1-12). Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому прохала визнати причину тимчасової відсутності її - [PERSON], поважною. Вселити її у житлову площу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] - вручити ключі від вхідних дверей квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що після досягнення чотирнадцяти років за згоди батьків, які прооживають окремо, зокрема батька [PERSON] та бабусі - [PERSON], було визначено її - [PERSON] проживання з ними у належному бабусі - [PERSON], житловому приміщенні у вигляді двокімнатної квартири, розташованої у [ADDRESS]. У 01.09.2013 року [PERSON] поступила навчатися за денною формою навчання у ДПТНЗ «Харківське вище професійне училище будівництва» м. Харкова та тимчасово з 01.09.2013 року по 30.06.2015 року мешкала у гуртожитку цього навчального закладу за адресою [ADDRESS]. Після закінчення у [PERSON] повернулась проживати до свого постійного місця проживання у двокімнатну квартиру, розташовану у [ADDRESS]. Однак, всилитись до вказаного приміщення квартири їй перешкоджають зокрема батько - [PERSON] та бабуся - [PERSON], У судове засідання позивач та представник позивача з'явились надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що її мати - [PERSON] розірвали шлюб з батьком - [PERSON] приблизно у 1997 році. Пояснила, що коли навчалась у 1 та 2 класі то вона проживала з бабусею [PERSON], проте вподальшому у 5 класі перейшла до іншої школи та стала проживати з матір'ю. Вказала на те, що коли їй виповнилося 16 році, то бабуся - [PERSON], відвела її до паспортного столу і в подальшому зареєструвала її за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, проте надав довіреність якою уповноважив [PERSON] бути його представником. [PERSON] у судове засідання з'явилась. Позовні вимоги визнали у повному обсязі. Надала пояснення про те, що дійсно коли [PERSON] виповнилось 16 років, то вона запропонувала її матері зареєструвати її за адресою: [ADDRESS]. Деякій час, [PERSON] проживала разом з ними у вказаній квартирі. На даний час ніхто не перешкоджає її проживати у вказані й квартирі, проте на даний час це не можливо, оскільки, квартира двокімнатна в одній кімнаті проживає - вона, а в іншій її син - [PERSON] Судом установлено: Відповідно до свідоцтва про право власності виданого 16 грудня 2008 рок № 7-08-311260 відділом приватизації житлового фонду Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, [PERSON] та [PERSON] мають на праві спільної сумісної власності квартиру яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 44). Довідкою виданою КП «Жилкомсервіс» дільниця №17 підтверджується, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] 18.09.2012 року (а.с.8). Відповідно довідки наданої з Державного професійно-технічного навчального закладу «Харківське вище професійне училище будівництва» [PERSON] [INFO], з 01.09.2013 року навчалась у вказаному учбовому закладі та проживала у гуртожитку (а.с.10). Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] до 10 років. В 10 років вона з матір'ю переїхали та після цього у вказаній квартирі [PERSON] майже не з'являлась. Суд вислухавши думку сторін, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши письмові докази, - вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права відшкодування моральної (немайнової) шкоди, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, судом було встановлено, що [PERSON], була зареєстрована у вказаній квартирі [PERSON] - добровільно, що на даний час відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі та перешкоджає вселенню [PERSON] до вказаної квартири. Також суд, бере до уваги те, що тимчасова відсутність [PERSON], та не проживання її за адресою: [ADDRESS] є поважною оскільки з 01.09.2013 року по 30.06.2015 року, вона навчалась у ДПТНЗ «Харківське вище професійне училище будівництва» та мешкала у гуртожитку училища.

Outcome: approved