Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся прокурор Індустріального району\~м. Дніпропетровська в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], треті особи: орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про накладення заборони на відчуження нерухомого майна. В обґрунтування поданої заяви прокурор зазначив, що \~[PERSON] є матірю малолітнього [PERSON] Відомості про батька дитини внесено до свідоцтва відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2012 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 20.04.2012 року № 151, малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. При позбавленні відповідача батьківських прав судом не було вирішено питання щодо заборони на відчуження житла дитини, а саме квартири № 28 у м. Дніпропетровську по вул. Косіора у буд. № 47, що належить відповідачу на праві власності. Для забезпечення захисту прав малолітнього [PERSON] просить суд накласти заборону на відчуження нерухомого майна, що належить відповідачу. В судове засідання прокурор Індустріального району\~м. Дніпропетровська зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просив ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому чинним законодавством, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, в звязку з чим суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради в судові засідання зявлявся, позовні вимоги підтримав. В судове засідання, призначене на 26.10.2015 року, не зявився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі та просив суд ухвалити рішення по справі в інтересах дитини. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не зявлялися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку передбаченому чинним законодавством, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали. Суд, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 264428, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська 09.06.2004 року, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2012 року [PERSON], [INFO], позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 20.04.2012 року № 151 малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 15.06.2012 року № 223 за [PERSON], [INFO], закріплено право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради від 18.05.2012 року № 275 [PERSON], [INFO], як дитину позбавлену батьківського піклування, з 21.05.2012 року влаштовано в прийомну сім'ю [PERSON] та [PERSON] для спільного проживання та його виховання. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1998 року, виданого виконавчим комітетом міської [PERSON] народних депутатів м. Дніпропетровська, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у разі влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Згідно ч. 1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини» ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27.02.1991 року дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Згідно з ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Виходячи із наведеного та враховуючи, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2012 року відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], питання щодо накладання заборони на відчуження житла дитини одночасно з позбавленням матері батьківських прав не заявлялося та не вирішувалося, суд з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі та накласти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], яка на підставі права спільної сумісної власності належить відповідачу. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved