Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, визнання права власності. Позивач просить: визнати житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку літ. А з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на ? земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 09.08.1989 р. Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], виділена на підставі рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Ілліча Запорізького району № 3 від 16 липня 1988 року. 22 серпня 1987 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб в Біленьківській сільській раді Запорізького району Запорізької області. Таким чином, будинок та земельна ділянка отримані та придбані під час перебування у шлюбі позивачки з відповідача. З моменту реєстрації шлюбу позивачка з відповідачем протягом всього часу проживали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], та протягом всього періоду сімейних відносин вели спільне господарство. 24 листопада 2016 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області. Від шлюбу вони мають дитину - сина [PERSON], який разом зі своєю дружиною та дочкою проживає в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судовому засідання представник позивача [PERSON] позов підтримала, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов також підтримала. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, звернувшись до суду із відповідною заявою від 27.08.2018 р. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. У відповідності до договору купівлі-продажу будинку від 09.08.1988 р. б/н, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Як видно з виписки з рішення № 3 від 16.07.1988 р., [PERSON] наділено присадибною земельною ділянкою розміром 0,25 га по [ADDRESS], у зв'язку з придбанням житлового будинку. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 24.11.2016 р. розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 22.08.1987 р. Біленьківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 64. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, складений станом на 16.05.2002 р., він має загальну площу 90,2 кв.м., житлову площу 39,2 кв.м. Житловий будинок було набуто у шлюбі в 1988 році, тобто під час дії Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 КпШС України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. На час розгляду справи питання поділу спільного майна подружжя врегульоване наступним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю, оскільки придбаний у шлюбі. Оскільки відомостей про існування будь-якої домовленості між сторонами стосовно цього майна матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що частки позивача та відповідача в праві спільної сумісної власності на житловий будинок є рівними і повинні бути визначені в розмірі ? частини за кожним. Оскільки вирішення питання щодо визнання права власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], залежить від вирішення питання можливості поділу спільного майна подружжя, судом встановлені підстави для такого поділу, тож за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на її частку житлового будинку. За приписами ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд констатує, що визнання відповідачем позову в частині визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності за позивачем на ? його частку не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення, а тому суд приймає визнання позову відповідачем позову в цій частині. Підстав для визнання спільною сумісною власністю позивача та відповідача, визнання за позивачем права власності на ? її частку суд не вбачає, оскільки ані позивач ані відповідач на час розгляду справи у встановленому законом порядку не набули права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial