Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

До суду звернувся позивач із позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський дослідно-експериментальний завод» (далі ПАТ «МДЕЗ») заборгованості по заробітній платі у сумі 5406 гривень, суми індексації зарплати та моральної шкоди в розмірі 500 грн. В подальшому [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив стягнути з ПАТ «МДЕЗ» суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 4906 грн. та моральну шкоду - 500 грн. Інші позовні вимоги залишені без розгляду. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що працює в ПАТ «МДЕЗ» на посаді електромонтером, однак з червня 2013 року і по січень 2014 року йому не в повному обсязі сплачували заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 4906 грн., що підтверджується довідкою, наданою відповідачем. Враховуючи, що відповідач своїми незаконними діями у вигляді несвоєчасної виплати заробітної плати, завдав йому моральної шкоди, яка виявилась у стражданнях, нервозності, втраті нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації нормального життя, вважав, що відповідач має сплатити йому грошові кошти у розмірі 500 гривень. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні уточнюючого позову. Не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки не повідомив. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 02.01.2013 року по теперішній час працює у відповідача на посаді електромонтера, що підтверджується трудовим договором № 6 від 02.01.2013 року, укладеного між позивачем та відповідачем. (а.с. 4). До теперішнього часу відповідачем не виплачена заробітна плата за період з червня 2013 року і по січень 2014 року у загальній сумі 4906 гривень, що підтверджується довідкою від 05.03.2014 року за вих.№ 01-06/41, наданою відповідачем (а.с.5). Частиною сьомою статті 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно зі ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. З огляду на викладене суд вважає, що оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена заробітна плата за вказаний вище період у загальній сумі 4906 гривень, то вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Вирішуючи питання щодо вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 500 гривень суд виходить з наступного. Відповідно до положень частини першої статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На виконання положень частини другої статті 214 ЦПК України, застосовуючи положення частини першої статті 237-1 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, які викладені ним у постанові від 25 квітня 2012 року по справі №6-23цс12, зокрема: підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя; обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності; за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. На підставі наведеного та аргументів позивача, суд вважає встановленим факт отримання позивачем у зв'язку з порушенням його права на своєчасну оплату праці, моральної шкоди у вигляді постійного стресу, хвилювань, нервозності, втрати нормальних життєвих зв'язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір шкоди, яку слід присудити позивачу, суд, виходячи з доведених позивачем характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті позивача, а також з врахуванням принципів розумності та справедливості, як складових елементів принципу верховенства права, вважає, що сума у розмірі 500 гривень є обґрунтованою та достатньою для справедливої компенсації моральних страждань позивача. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розмір якого становить 243,60 грн., тому згідно частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави у повному обсязі. На підставі ст.115, 237-1 КЗпП України,

Outcome: approved