Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

До Дніпровського районного суду м.Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Згідно заявлених вимог, позивач просив суд: -зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином; -визначити способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , особисте спілкування: побачення три рази на тиждень: понеділок, середа, п`ятниця з 16:00 години до 19:00 години за місцем навчання сина або за місцем його перебування; один з вихідних субота або неділя з 10:00 годин до 19:00 годин; спільний відпочинок -першу або другу половину літніх канікул, за домовленістю, дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином, [INFO] , особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; у разі якщо святкові дні припадають на день його побачення з сином, або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день його побачення з сином, позивач має право забирати сина з дому/садка особисто. -зобов`язати [PERSON] за два дні до дня зустрічі позивача з дитиною надати точну інформацію щодо фактичного перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто на наступний день з дня настання обставин. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 10 жовтня 2014 року до 24 жовтня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбу, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з відповідачем та її родиною. Фактично з моменту розлучення у сторін виникли непорозуміння щодо участі позивача у вихованні сина, його відвідуванні та спілкуванні з дитиною, почали створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідача, права позивача як батька є порушеними. Позивач звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, на підставі заяви позивача було призначено засідання комісії. За результатами проведеного засідання, комісія надала позивачу 7 годин на тиждень, але відповідач належним чином рішення комісії не виконує та чинить перешкоди у спілкуванні з сином. 26 березня 2019 року рішенням комісії Служби у справах дітей Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації визначено порядок прийняття участі у спілкуванні з дитиною та у його вихованні згідно з наступним порядком: щовівторка та щоп`ятниці кожного тижня з 16:00 годин до 18:00 годин, а також щонеділі з 16:00 години до 19:00 години в присутності матері [PERSON] за місцем проживання дитини. Проте відповідач продовжує чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з сином та участі у його вихованні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. 18 листопада 2019 року позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.65). Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вільному спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , у тому числі засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька з дитиною. Зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , зобов`язати [PERSON] не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини [PERSON] . Встановити [PERSON] час спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , за місцем фактичного проживання батька та поза місцем фактичного проживання та реєстрації сина, без присутності матері дитини під час зустрічей (побачень або спільного відпочинку), за наступним графіком: -кожної першої, третьої п`ятниці кожного місяця у період часу з 17:00 години до найближчої неділі до 20:00 години; -один будній день на тиждень, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з 17:00 до 20:00 години; -у літній період спільний відпочинок батька з сином протягом 7 діб; -зустрічей починаючи з 17:00 години дня, що передує кожному непарному календарному Новому Року, починаючи із святкування Нового Року 2021 року; -зустрічей починаючи з 17:00 години дня, що передує кожному парному календарному Різдву Христовому, починаючи із святкування Різдва Христового 2020 року відповідно; -зустрічей починаючи з 17:00 години дня, що передує кожному парному календарному Світлому Воскресінню Христовому (Пасха), починаючи із святкування Світлого Воскресіння Христового (Пасхи) 2020 року; -зустрічей для святкування дня народження батька [PERSON] кожного календарного року у період з 17:00 години кожного лютого до 09:00 години наступного календарного дня; -зустрічей для святкування дня народження бабусі [PERSON] кожного календарного року у період з 17:00 години кожного грудня до 09:00 години наступного календарного дня; -зустрічей для святкування дня народження дідуся [PERSON] кожного календарного року у період з 17:00 години кожного грудня до 09:00 години наступного календарного дня; -у інші пори року спільного відпочинку батька з сином протягом 7 діб. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог (а.с.70-71). Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06 лютого 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації та зобов`язано вказану третю особу надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 09 квітня 2020 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що протягом останніх двох років відповідач чинить перешкоди в спілкуванні із сином, - припинила надавати дитину для спілкування, не відповідає на телефонні дзвінки. Відповідач був змушений для вирішення цього питання звернутися до органу опіки та піклування, яких виніс відповідні рішення, які відповідачем не виконуються. Також пояснив, що неодноразово звертався до поліції з питань перешкоджання відповідачем у спілкуванні із сином. Співробітниками поліції з відповідачем було проведено бесіду, проте відповідач на це не реагує. Крім того, відповідач забороняє спілкуватися із сином і батькам позивача, на телефонні дзвінки не відповідає, навіть на день народження дитини. Крім того пояснив, що не може навістити дитину навіть у дитячому садочку, оскільки відповідач приховує інформацію, до якого садочку влаштована дитина та чи влаштована взагалі. Постійно відповідач проживає з батьками, в робочі дні залишається в м.Києві. До матеріалів справи долучені письмові пояснення позивача, в яких конкретизовані години спілкування в певних вимогах позову (а.с.212-213). Представник позивача - адвокат Гудзь В.В. в судовому засіданні також просив позов задовольнити, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, та пояснив, що в обов`язки батьків входить не лише матеріальне забезпечення дитини, а й виховання, навчання, передача соціальних навичок та досвіду, проте через перешкоди з боку відповідача, позивач позбавлений можливості навіть бачитись з дитино. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, своїм правом на подання відзиву не скористалась, проте постійно надсилала на адресу суду повідомлення про неможливість прибуття до суду через свою хворобу або хворобу сина. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду висновок Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації та заяву, в якій вказаний висновок підтримав, просив справу розглядати без участі представника. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав, вказана третя особа була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним сином. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2014 року (а.с.8), який було розірвано заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 24 жовтня 2017 року. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Як з`ясовано судом та не заперечується сторонами, малолітній син сторін [PERSON] проживає з відповідачем [PERSON] . На виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі 755/8149/17 [PERSON] сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується довідкою розрахунком по сплаті аліментів №55731909/5 від 26 лютого 2020 року (а.с.193). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною АсамблеєюООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно приписів ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про визначення способів участі батька у вихованні малолітньої дитини, за результатами розгляду якої, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 березня 2019 року (протокол №5), Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація винесла розпорядження №226 від 26 березня 2019 року, яким визначили участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування з малолітнім сином три рази на тиждень щовівторка, щоп`ятниці з 16-00 години до 18-00 години та щонеділі з 16-00 години до 19-00 години, в присутності матері дитини [PERSON] (а.с.7). Батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування, проживаючи окремо від дитини, батько зобов`язаний брати участь у її вихованні, має право на особисте спілкування з дитиною, спір щодо участі у вихованні дитини батька, який проживає окремо від неї, вирішується судом із визначенням способу такої участі, місця та часу їх спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення (ст. 153, 157, 159 СК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. В судовому засіданні позивач наполягав на тому, що з боку відповідача - матері дитини, чиняться перешкоди у його спілкуванні з сином, оскільки на даний час дитина проживає разом з матір`ю, позивач має бажання спілкуватись з дитиною та мати можливість проводити час з сином без присутності матері, вважає, що його спілкування з дитиною на одинці, без присутності матері, з урахуванням стосунків сторін, буде більш прийнятним для дитини. Вчинення відповідачем перешкод позивачеві у побаченнях та спілкуванні з дитиною, наявність порушень прав позивача, як батька, з боку відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Так, після визначення в березні 2019 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина, та наданні відповідного розпорядження, позивач неодноразово намагався побачитися із сином, в чому позивачу з боку відповідача чинилися безумовні перешкоди, що в свою чергу стало підставою неодноразового звернення [PERSON] до правоохоронних органів (а.с.96-109). При цьому суд зауважує, що відображена в рапортах поліції інформація зі слів відповідача про те, що її не влаштовують часи спілкування батька з сином, у зв`язку з тим, що вона працює, отже не має можливості бути присутньою при зустрічах, суд оцінює критично, оскільки відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, не надала доказів свого працевлаштування та графіку роботи, з яких можна було б прийти до висновку про правдивість таких тверджень відповідача при спілкуванні з поліцією. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є мамою позивача. Відповідач четвертий рік не дає їй з чоловіком спілкуватися з онуком, в останнє бачили його в травні 2017 року, коли відповідач приїжджала до них у гості з онуком. Причини такої поведінки відповідача свідок не розуміє. Свідок періодично намагалась телефонувати відповідачеві, проте остання на дзвінки не відповідала. Зі слів позивача свідку відомо, що той неодноразово намагався зустрітися з дитиною, проте з 2017 року сина не бачив. В будинку для дитини є всі умови перебування. Також свідок висловила бажання бачити онука хоча б на свята та дні народження. Надала синові виключно позитивну характеристику. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він є батьком позивача. Зазначив, що не бачить онука четвертий рік. При зустрічі з батьками відповідача два роки тому, останні категорично відмовили в спілкуванні з дитиною. На телефонні дзвінки ані відповідач ані її батьки не відповідають. Зі слів позивача свідку відомо, що той неодноразово намагався зустрітися з дитиною, проте відповідач відмовляла йому в можливості спілкування з сином. Також підтвердив, що в будинку для дитини є всі умови перебування та зручності, надав позивачеві виключно позитивну характеристику. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є тіткою позивача. Зі слів позивача свідку відомо, що відповідач забороняє йому бачитися з сином. За часів спільного проживання сторін з дитиною свідок спостерігала ставлення батьків до сина, з відносин в родині було очевидним, що позивач приділяв більше уваги синові, ніж відповідач. Вказаний свідок також надала позивачеві виключно позитивну характеристику. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною брата позивача та є хрещеною матір`ю сина сторін. У 2018 році свідок приїжджала до відповідача за адресою, де остання проживає з дитиною. При цьому відповідач попередила свідка, щоб та позивача із собою не привозила. В квартирі, де відповідач проживає з сином, погані умови проживання. Крім вказаних осіб у житловому приміщенні мешкають також батьки відповідача та бабуся останньої. Син сторін називає мамою не відповідача, а матір останньої. Тоді ж у 2018 році свідок бачила відповідача та дитину востаннє, відповідач їй повідомила, що декілька разів водила дитину до садочка. На телефонні дзвінки з цього часу відповідач не відповідає. Свідок була присутня коли службою у справах дітей та сім`ї вирішувалось питання про участь позивача в спілкуванні із сином, відповідач на засідання не прийшла, додзвонитися їй було неможливо. Зі слів позивача свідку відомо, що батько відповідача два роки тому дозволив позивачеві побачити дитину, з цього часу позивач скаржився, що йому не дають бачитись із сином. Вказаний свідок також надала позивачеві виключно позитивну характеристику. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає, що в межах даного спору позивачем надані належні, допустимі та достатні докази, що підтверджують неправомірні дії відповідача, пов`язані зі створенням перешкод у спілкуванні батька з малолітньою дитиною, в тому числі невиконання відповідачем рішення органу опіки та піклування, яким визначено години та дні спілкування батька з сином. Внаслідок доведення стороною позивача тієї обставини, що з боку відповідача позивачеві чиняться перешкоди в спілкуванні з дитиною та вихованні сина, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог про: зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вільному спілкуванні із сином [PERSON] , [INFO] , у тому числі засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька з дитиною; зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , - підлягає задоволенню. Разом з тим, вимога позивача про зобов`язання [PERSON] не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини [PERSON] , в розрізі даного спору та правовідносин, що їх регулюють, не є належним способом захисту порушеного права, дана вимога не стосується предмету спору, що розглядається в даному провадженні, оскільки не відображає присутності при таких діях та розмовах дитини сторін. Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачами, така ситуація в їх особистих стосунках не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Як передбачено ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків та їх ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як вже зазначалось вище, допитані в судовому засіданні свідки надали позивачеві виключно позитивну характеристику та більш конкретно з цього приводу показали, що позивач спиртними напоями не зловживає, поводиться чемно, в присутності свідків позивач жодного разу не допускав неналежної поведінки, в тому числі й до відповідача, її родичів чи дитини, ніколи не застосовував фізичного чи психологічного насильства. Суд не бере до уваги докази звернення батька відповідача до правоохоронних органів, надіслані відповідачем на електронну адресу суду, оскільки ці документи подані з порушенням порядку та строків подання доказів, визначених ст.83 ЦПК України. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання ухвали суду Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надав висновок № 103/2172/41/3 від 18 березня 2020 року, згідно якого орган опіки та піклування вважає за можливе визначити участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у формі спілкування з малолітнім сином три рази на тиждень щовівторка, щоп`ятниці з 16-00 години до 18-00 години та щонеділі з 16-00 години до 19-00 години до першого червня 2020 року. Надалі спілкування з малолітнім сином визначити в такому порядку: у перші та треті вихідні місяця з п`ятниці з 17-00 години до 20-00 години неділі, один будній день на тиждень з 17-00 години до 20-00 години, влітку, восени, взимку та весною спільний відпочинок протягом семи діб, святкові дні та дні народження родичів за домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] (а.с.142-143) Як убачається з Акту обстеження умов проживання від 10 вересня 2020 року, складеного за результатами обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , комісією служби у справах дітей Драбівської РДА у складі: начальника служби, фахівця соціальної роботи, головного спеціаліста, за вказаною адресою житло розміщене на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з чотирьох кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати. Умови поживання задовільні, будинок з газовим опаленням, оснащений всіма необхідними предметами побуту. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: є окрема кімната в якій є ліжко, шафа, письмовий стіл. За цією адресою проживають: [PERSON] - дід дитини; [PERSON] - баба дитини; [PERSON] - батько дитини. В сім`ї доброзичливі стосунки. За місцем проживання характеризуються з позитивної сторони. Члени родини не заперечують щодо проживання в їх сім`ї малолітньої дитини - [PERSON] , 2015 року народження (а.с.239). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. Враховуючи викладене, суд, виходячи з якнайкращих інтересів дитини, її віку, враховуючи психічний та фізичний стан малолітньої дитини, відсутність даних про наявність будь-яких протипоказань, викликаних здоров`ям дитини, а також враховуючи поведінку батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток сина сторін, в разі визначення побачень батька з дитиною в присутності матері, та враховуючи відсутність необхідності присутності матері при спілкуванні батька з дитиною, принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений статтею 141 СК України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку з виховання дитини та здійснення його права на особисте спілкування з сином, з урахуванням рекомендацій, наведених у висновку органу опіки та піклування, вважає за необхідне визначити наступні способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з сином без обов`язкової присутність матері дитини, що не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини. Встановити [PERSON] час спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , поза місцем фактичного проживання та реєстрації дитини, без присутності матері дитини під час зустрічей (побачень або спільного відпочинку), за наступним графіком: -кожні перші та треті вихідні місяця з 17:00 години п`ятниці до 20:00 години неділі; -один будній день на тиждень, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини, з 17:00 години до 20:00 години; -у літній період спільний відпочинок батька з сином протягом 7 діб; -починаючи з 17:00 години 31 грудня, що передує кожному непарному календарному Новому Року, до 20:00 години 01 січня непарного року, починаючи із святкування Нового Року 2021 року; -починаючи з 17:00 години 06 січня до 20:00 години 07 січня кожного парного календарного року, починаючи із святкування Різдва Христового 2022 року; -починаючи з 17:00 години суботи, що передує кожному парному календарному Світлому Воскресінню Христовому (Пасха), до 20:00 години понеділка, починаючи із святкування Світлого Воскресіння Христового (Пасхи) 2022 року; -для святкування дня народження батька [PERSON] кожного календарного року - 09 лютого з 17:00 години до 20:00 години, враховуючи, що певна календарна дата (день народження) в кожному році припадатиме на різні дні тижня, при цьому дитина має відвідувати дошкільний навчальний заклад, а в подальшому й загальноосвітній навчальний заклад. Що стосується решти вимог позову щодо участі позивача у вихованні малолітнього сина та спілкування з ним, а саме, про: зустрічі для святкування дня народження бабусі [PERSON] кожного календарного року у період з 17:00 години кожного грудня до 09:00 години наступного календарного дня; зустрічей для святкування дня народження дідуся [PERSON] кожного календарного року у період з 17:00 години кожного грудня до 09:00 години наступного календарного дня, суд не вбачає визначених законом підстав у їх задоволенні, враховуючи, що певна календарна дата (день народження) в кожному році припадатиме на різні дні тижня, при цьому дитина має відвідувати дошкільний навчальний заклад, а в подальшому й загальноосвітній навчальний заклад, батьки позивача проживають в іншому населеному пункті, ніж фактичне постійне місце проживання дитини, а також з урахуванням положень ч.1 ст.4 ЦПК України щодо права кожної особи на звернення до суду за захистом своїх прав. Вимога позовної заяви про участь позивача у вихованні малолітнього сина та спілкування з ним у інші пори року - спільного відпочинку батька з сином протягом 7 діб, є не конкретизованою. В своїх усних та письмових поясненнях позивач зазначив, що мав на увазі весняні, зимові та осінні шкільні канікули, проте суд зауважує, що на час розгляду даної справи дитина загальноосвітній навчальний заклад ще не відвідує, міркування про те, що син сторін у шестирічному віці буде зарахований до школи, є припущенням, крім того весняні та осінні канікули є не тривалими, а судом задоволені вимоги позову про участь у вихованні та спілкуванні з дитиною кожні перші та треті вихідні місяця, що забезпечує дотримання принципу рівності сторін у спілкуванні з сином. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позову, оскільки визначений судом порядок не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial