Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

До суду 12.07.2019 року надійшов позов [PERSON] , збільшений 11.11.2019 року, пред`явлений до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Жанна Євгенівна, за яким позивачка просила: - визнати її, [PERSON] , спадкоємницею всіх майнових прав та обов`язків за договором займу від 22.11.2016 року після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] та постійно проживав у [ADDRESS] ; - стягнути із [PERSON] на її користь заборгованості за договором займу від 22.11.2016 року у розмірі 38 567, 04 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень 04 копійок); розмір щомісячних обов`язкових платежів за договором займу від 22.11.2016 року за період користування грошовими коштами із 21.12.2016 року по 21.10.2019 року в сумі 93 343,28 грн.; суму пені у розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення зобов`язання за період із 22.11.2016 року по 09.11.2019 року за договором займу від 22.11.2016 року у сумі 926 102, 92 грн.; суму інфляційного збільшення суми боргу за договором займу від 22.11.2016 року за період із 23.11.2016 року по 09.11.2019 року у розмірі 11 689,53 грн.; - вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона, [PERSON] , є спадкоємницею сина - [PERSON] , та [INFO] вона прийняла спадщину. Вказувала, що [INFO] її сином, [PERSON] , як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір займу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхнічем Ж.Ю.. Згідно п.1 договору займу, її син передав [PERSON] у борг грошові кошти у сумі 38 670,00 грн., що є еквівалентом 1500 дол. США. Передачу грошей було здійснено до підписання цього Договору. Відповідно до підпункту б) п.2 Договору займу, строк виконання зобов`язання відповідача щодо повернення позики наступив 22.05.2017 року, однак у порушення вимог договору та цивільного законодавства свої зобов`язання відповідач перед сином не виконав. Отже, з посиланням на ст. 512, 608, 1216, 1218, 1219 ЦК України, позивач вважає, що вона як спадкоємниця померлого сина має право на належні за договором займу від 22.11.2016 року права та обов`язки позикодавця. Вказувала, що станом на 08.07.2019 року офіційний курс дол.. США на НБУ становить 25,711 грн. за 1 дол. США та на момент подачі даного позову 08.07.2019 року сума заборгованості за розрахунком позивача становить 38 567, 04 грн., які просила стягнути на її користь. Також посилалась на те, що відповідно до підпункту «а» п.2 договору займу від 22.11.2016 року, договір займу є безпроцентним, але має щомісячний обов`язків платіж за користування отриманими в позику грошовими коштами в сумі 2578 грн., що є еквівалентом 100 дол. США, та не повинна перевищувати або знижувати цієї суми на день виплати обов`язкового платежу. Отже, розмір щомісячних обов`язкових платежів за період користування грошовими коштами із 21.12.2016 року по 21.10.2019 року, згідно розрахунку позивача, становить 93 343, 28 грн.. Додатково просила стягнути інфляційне збільшення суми боргу за період із 23.11.2016 року по 09.11.2019 року у розмірі 11 689, 53 грн. та пеню за прострочення виконання зобов`язань, нараховану згідно п.3 договору займу від 22.11.2016 року, у розмірі 926 102, 92 грн.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06.09.2019 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 07.10.2019 року за клопотання представника відповідача були витребувані докази у [PERSON] , а саме: Договір займу від 22.11.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; Розписка на підтвердження отримання грошових коштів на суму 38670,00 грн.. Вимоги ухвали суду про витребування доказів були виконанні 29.10.2019р.(т.1,а.с.125-133). До суду 07.10.2019 року надходив відзив на первісний позов (т.1, а.с.80-94) та 06.12.2019 року - відзив на уточнену позовну заяву (т.1, а.с.195-215). Згідно позиції сторони відповідача, заперечували проти позовних вимог та просили відмовити, посилаючи на надуманість та безпідставність позовних вимог. Посилався на відсутність у позивача оригіналу розписки про реальне отримання відповідачем коштів, а також відсутності належних та допустимих доказів неповернення суми боргу. Заперечували проти здійснення розрахунку пені в дол.. США, оскільки позика в договорі зазначена в гривні. також посилались на безпідставність заявлення позивачем вимог про стягнення неустойки за договором займу, оскільки позивачем відповідно до вимог ч.2 ст. 1230 ЦК України не було надано суду доказів або самого рішення суду про присудження відповідної неустойки за договором займу на користь померлого сина - [PERSON] за життя. За викладених обставин просили відмовити у повному обсязі. У підготовчому засіданні були присутні: представник позивача, який позов підтримав, та представник відповідача, який позов не визнав. Третя особа у підготовче засідання не з`явилась, наддала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності. Згідно вимог ст.197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче засідання у відсутності зазначеної третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Ухвалою суду від 13.01.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 10.03.2020 року. У судовому засіданні 10.03.2020 року були присутні: представники позивача - [PERSON] та [PERSON] , представник відповідача - [PERSON] .. Представники позивачки у судовому засіданні пояснила, що позивачка є матір`ю померлого сина - [PERSON] та прийняла після сина спадщину [INFO] . Вказували, що за життя син позивачки надав відповідачу позику у сумі 38 670,00 грн., що є еквівалентом 1500 дол. США, про що було складено відповідний договір займу, посвідчений нотаріусом Марюхніч Ж.Є.. Посилались на те, що розписка про отримання коштів у них відсутня, оскільки кошти були надані відповідачу до укладення договору. Між тим, у встановлений договором строк (22 травня 2017 року) відповідач позику не повернув та до теперішнього часу зобов`язання залишаються не виконаними. Зазначене ж не спростовано відповідачем. Зважаючи на те, що позивачка є спадкоємницею прав та обов`язків позикодавця (померлого сина), просили стягнути на користь позивачки суми боргу за позикою. Посилались на те, що порядок виконання договору був визначений у п.4 договору, згідно якого не було передбачено сплату процентів, але був визначений обов`язків платіж в сумі 2578 грн., що є еквівалентом 100 дол. США. Також, вважають, що за прострочення виконання зобов`язання відповідач має сплатити пеню та інфляційні збитки. Представник відповідача заперечував проти вимог та просив відмовити, посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів отримання відповідачем відповідних коштів (а саме відповідної розписки про це), а отже вважає, що відсутні підстави вимагати повернення таких коштів. При цьому, не заперечував факт укладення відповідного договору займу від 22.11.2016 року із сином позивачки. Крім того, оскільки померлий спадкоємець Позивача [PERSON] зник за невідомих підстав на початку травня 2017р., і ця обставина була визнана та підтверджена представниками Позивача в судовому засіданні, отримати від зниклого безвісті спадкодавця Позивача [PERSON] розписки про повне виконання зобов`язань за договором займу в 20-х числах травня 2017р. (строк виконання останнього платежу) Відповідач не міг. Натомість, слід зазначити, що належне виконання Відповідачем своїх зобов`язань із щомісячного погашення відповідної частини позики підтверджується експрес-накладними ТОВ «Нова пошта», оскільки за домовленістю з [PERSON] . Відповідач здійснював щомісячне виконання договору шляхом відправлення 350 доларів США у вигляді «відправлення» як послуги через відділення «Нової пошти». Оскільки, з метою не переплачувати за послугу переведення коштів, де встановлений відсоток від відправленої суми, та у зв`язку з тим, що відправлялись долари США, а не гривні - за погодженням з [PERSON] . Відповідач оформлював це як «косметика» з фіксованою платою пересилання 25-30 грн. (відповідні накладні надані суду). Належного виконання Відповідачем свого зобов`язання перед [PERSON] за договором займу не спростовано Позивачем. Додатково вказував, що вимоги щодо стягнення з відповідача обов`язкових платежів є безпідставними, оскільки сторони в договорі оговорили, що він є безпроцентним. Вимогу ж про стягнення 93343,28 грн. за договором займу від 22.11.2016р. як розрахунок розміру не сплачених щомісячних обов`язкових платежів у твердій сумі представник вважає безпідставною та з урахуванням норм ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України такі умови договору вважає недійсними в силу їх нікчемності. Також заперечував щодо вимог про стягнення з відповідача пені, посилався на те, що доказів того, що за життя спадкодавець [PERSON] отримав на свою користь рішення про стягнення неустойки з Відповідача за договором займу, Позивач суду не надав, такого доказу не існує. А отже, згідно положень ст. 1230 ЦК України підстав для стягнення такої неустойки із відповідача у позивачки не має. Також представник відповідача вважає безпідставними посилання позивачки на Закон про застосування рішень ЄСПЛ та посиланням на певні Рішення ЄСПЛ (вірніше вирвані певні абзаци з цих рішень), на порушення ст.. 1 першого Протоколу до Конвенції з прав людини. По справі було оголошено перерву до 13.05.2020 року. У зв`язку з неявкою сторін 13.05.2020 року розгляд справи відкладено на 15.07.2020 року. У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, 15.07.2020 року були присутні представники позивача - [PERSON] та [PERSON] , представник відповідача - [PERSON] .. Третя особа - приватний нотаріус Марюхніч Ж.Є. у судове засідання не з`явилась, була сповіщена про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявна заява приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж.Є., згідно якої просила справу розглядати за її відсутності. З огляду на положення ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, за згодою представників сторін, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності третьої особи. Представники позивача уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з урахуванням пояснень наданих у попередніх судових засіданнях. Представник відповідача заперечував проти вимог та просив відмовити за обставин та обґрунтувань, викладених у відзиві на позов. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні осіб, дійшов наступного висновку. Із матеріалів справи судом встановлено, що 22 листопада 2016 року між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено договір займу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж.Є., зареєстрований в реєстрі за №823. Згідно вказаного договору (п.1 договору), позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 38 670 грн., що є еквівалентом 1500 дол. США згідно курсу НБУ та не повинно перевищувати або занижувати цієї суми на день повернення боргу чи щомісячного платежу. Згідно вказаного пункту договору, передачу грошей було здійснено до підписання цього Договору. Згідно п.2 Договору, сторони домовились про те, що: А) Договір займу є безпроцентним, але має щомісячний обов`язків платіж за користування отриманими у позику грошовими коштами в сумі 2578 грн., що є еквівалентом 100 дол. США, та не повинна перевищувати або занижувати цієї суми на день виплати обов`язкового платежу; Б) розрахунок по договору має бути наступним чином: щомісяця, але не пізніше 21 числа кожного місяця, позичальник зобов`язаний перерахувати на картковий рахунок позикодавця, грошові кошти у сумі 9023 грн., що є еквівалентом 350 дол. США, та не повинна перевищувати або занижувати цієї суми на день виплати, що включає в себе 2578 грн. щомісячний обов`язків платіж та 6445 грн. частини суми із основного боргу. Остаточний розрахунок щодо повернення суми займу має бути здійснено не пізніше 22 травня 2017 року. Згідно з п.3 договору, за прострочення виконання зобов`язань за цим Договором позичальник виплачує пеню в розмірі 1 відсотка від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Згідно п.4 договору, у разі відмови позикодавця від отримання повернутих йому грошей позичальник вправі передати їх на депозит приватного нотаріуса Марюхніч Ж.Є., що буде свідчити про своєчасне виконання ним умов цього боргового документа. Згідно п. 6 договору, після повернення боргу позичальником, позикодавцем буде видано позичальнику власноручну розписку про одержання грошей. Згідно п. 8 договору, договір складено в 3х примірниках, один із яких призначається для зберігання у справах приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Марюхніч Ж.Є., другий - для позикодавця, третій - для позичальника. Факт укладання даного договору стороною відповідача не заперечувався та визнається; на спростування ж отримання [PERSON] як позичальником відповідної суми коштів від [PERSON] стороною відповідача належних та допустимих доказів не надано. Також судом встановлено, що 20 березня 2018 року Харківським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області було зроблено актовий запис №4389 та видано свідоцтво про смерті серії [NUMBER] (т.1, а.с.19), згідно якого [PERSON] помер [INFO] . [PERSON] як мати померлого [PERSON] та єдина його спадкоємиця [INFO] року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого сина, а саме на 1/3 частку квартири [ADDRESS] (спадкова справа №421/2018 (т.1, а.с.20)). Згідно позовних вимог, зобов`язання відповідача перед сином позивачки за договором позики від 22.11.2016 року виконанні не були, а тому позивачка вважає, що має право на спадкування всіх прав та обов`язків позикодавця за вказаним договором позики, а також на пред`явлення вимог до позичальника про повернення суми боргу разом із сумою обов`язкових платежів, пені та інфляції. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проте відповідач до теперішнього часу не виконав свої зобов`язання за згаданим договором щодо повернення грошових коштів (позики). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як вже зазначалось судом, факт укладення відповідного договору займу від 22.11.2016 року стороною відповідача не заперечувався. Між тим, доказів повернення позиченої суми коштів із боку [PERSON] до суду не надано. Згідно листа приватного нотаріуса Марюхніч Ж.Є. від 25.06.2019 року вих.. №342/01-16 (т.1, а.с.25), за договором займу від 22.11.2016 року, посвідченим нею та зареєстрованим за №823, на депозит грошові кошти від [PERSON] як позичальника за договором не вносились. При цьому суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача щодо належного виконання [PERSON] зобов`язань за договором займу від 22.11.2016 року та повернення позики шляхом щомісячного направлення позикодавця коштів у розмірі 350 дол. США, оскільки копії експрес-накладних ТОВ «Нова Пошта» (т.1, а.с.147-148) не свідчить про направлення саме грошових коштів на користь [PERSON] (опис відправлення в накладних зазначено «косметика») та існування між сторонами відповідної домовленості щодо повернення позичених коштів саме таким способом судом не встановлено. Окрім того, на виконання вимог п.6 Договору, відповідачем як позичальником не було представлено до суду відповідної розписки позикодавця про отримання коштів. Отже, матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позиченої суми коштів на вказаний рахунок - померлому [PERSON] .. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ст.1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі №755/7730/16-ц висловився, що перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений ст. 1219 ЦК України, отже, зобов`язання за договором позики входять до складу спадщини. А отже, права кредитора підлягають захисту в порядку, визначеному ст. 1281, 1282 ЦК України. Встановивши, що у [PERSON] наявний оригінал договору займу від 22.11.2016 року, а відповідачем не доведено факту повернення боргу, як спадкоємцю, так і спадкодавцю за час його життя, а також не спростовано тих обставин, що позивач набув права вимоги за борговою розпискою, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] спадкоємницею всіх майнових прав та обов`язків за договором займу від 22.11.2016 року після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] та постійно проживав у [ADDRESS] , та вважає за можливе стягнути із відповідача на користь позивачки суму позики у розмірі 38 567, 04 грн. (тридцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень 04 копійок). Із приводу вимог [PERSON] про стягнення з відповідача щомісячних обов`язкових платежів за період користування грошовими коштами з 21.12.2016 року по 21.10.2019 року у розмірі 93 343, 28 грн.; суми пені за період із 22.11.2016 року 09.11.2019 року у розмірі 926 102, 92 грн.; інфляційного збільшення суми боргу за період із 23.11.2016 року по 09.11.2016 року у розмірі 11 689, 53 грн. суд виходить із наступного. За змістом ст. 1048 ЦК України Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 536 ЦК України За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтями 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Постановою ВСУ у справі №6-79цс14 від 02.07.2014 р., правовим висновком якої є: відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Суд вбачає, що договір займу від 22.11.2016 року був визначений сторонам як безпроцентний (пункт 2 Договору займу). Визначення ж процентів у вигляді твердої грошової суми суперечить положенням чинного законодавства, а тому суд погоджується з доводами сторони відповідача та не вбачає підстав для стягнення з відповідача процентів 93 343, 28 грн. як щомісячних обов`язкових платежів. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. При цьому, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1230 ЦК України до спадкоємця переходить право на відшкодування збитків, завданих спадкодавцеві у договірних зобов`язаннях. До спадкоємця переходить право на стягнення неустойки ( штрафу, пені ) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, яка була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. Положення ст. 1218 та ст. 1230 ЦК України співвідноситься між собою як загальне та спеціальне положення. Таким чином, оскільки ч. 2 ст. 1230 ЦК України є спеціальною нормою, яка встановлює виникнення права на стягнення неустойки на користь спадкоємця - якщо вона присуджена спадкодавцю за його життя. Таким чином, що спадкування права на стягнення неустойки ( штрафу, пені ) у зв`язку з невиконанням боржником спадкодавця своїх договірних обов`язків, можливе лише за умови, що сплата неустойки ( штрафу, пені ) була присуджена судом спадкодавцеві за його життя. Проте, матеріали справи не містять відомостей того, що [PERSON] за життя до закінчення терміну дії договору займу від 22.11.2016 року щодо виконання цього договору звертався до суду та те, що відповідне рішення було ухвалено судом, тому суд вбачає, що до позивача не перейшло право на стягнення неустойки у зв`язку з невиконанням боргового зобов`язання. Також, судом встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення інфляційного збільшення суми боргу за період із 23.11.2016 року по 09.11.2016 року у розмірі 11 689, 53 грн. подані в порядку ст. 625 (інфляційні збитки) ЦК України, а отже заявлені позовні вимоги виходять за межі прав спадкоємця в розумінні ст. 1230 ЦК України. Отже, в цій частині вимог про стягнення суми обов`язкових платежів, суми пені та інфляції суд відмовляє. З приводу твердження представника відповідача щодо пропуску позивачем строків давності, то їх суд не приймає до уваги та вбачає, що строк виконання зобов`язання становив до 22 травня 2019 року, з відповідним позовом [PERSON] звернулась до суду 12 липня 2019 року, тобто у межах трирічного строк позовної давності. Виходячи з положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, розглянувши справу в межах визначених предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли часткове своє підтвердження в судовому засіданні та не спростовані відповідачем, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного й

Outcome: partial