Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги, позивачка обгрунтувала наступним. 18 вересня 1999 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що зроблено відповідний актовий запис № 367. Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що на протязі сімейного життя між нею та відповідачем поступово стали погіршуватися відносини, які стали підставою фактичного припинення шлюбних відносин. Причинами розпаду сім'ї стали відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, несумісність характерів. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Шлюб існує формально, сім'я їхня розпалася. Сторони спільного господарства не ведуть. Майновий спір між сторонами відсутній. Спору щодо місця проживання дитини між сторонами не має. Посилаючись на викладене, позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про визнання позовних вимог, просив розглянути справу без його участі. З врахуванням викладеного, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 18 вересня 1999 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради, про що зроблено відповідний актовий запис № 367 (Серія [NUMBER]). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх неповнолітньої дитини, шлюб носить формальний характер. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає.

Outcome: approved