Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з березня 2018 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, працюючи машиністом підземних установ 3-го розряду з повним підземним робочим днем в шахті. 03.06.2020 року трудовий договір позивачем був розірваний на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. В той же день позивач отримав трудову книжку, однак, в порушення вимог ст.116 КЗпП України відповідач в день звільнення не провів з ним повний розрахунок, письмово не повідомив його про нараховані суми, належні при звільненні, у зв`язку з чим позивач не міг знати заборгованість по заробітній платі. Лише після неодноразових звернень позивача, на підставі наданих відповідачем довідок від 14.12.2020 року, позивачу стало відомо про утворену заборгованість по заробітній платі, а саме з листопада 2019 року 94980,66грн., яка до теперішнього часу йому не виплачена. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі несвоєчасного проведення розрахунку зі звільненим працівником, відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку. З часу звільнення позивача минуло 204 дні, його середньоденний заробіток складає 324,18грн. Отже, на думку позивача, відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 44412грн. Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь невиплачену заробітну плату у розмірі 94980,66грн та середній заробіток за час затримки розрахунку по день постановлення судом рішення у сумі 44412грн., а всього 139392,66грн. Ухвалою суду від 29.12.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, про що повідомлені сторони. Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позивач дійсно перебував в трудових відносинах з Відповідачем, в період з 01.03.2018р. по 03.06.2020р. Так, відповідно до наказу від 01.03.2018 р. № 455 к [PERSON] був прийнятий на посаду машиністом підземних установ 3-го розряду, наказом від 03.06.2020р. № 156 к позивач за власним бажанням був звільнений, згідно ст. 38 КЗпП України. 03.06.2020 р. день звільнення - не робочий день для [PERSON] тобто позивач не працював, що підтверджується завіреною копією заяви про надання частини щорічної відпустки на 03.06.2020 р. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач до відповідача не звертався. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми, мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимого про розрахунок. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В день звільнення та після позивач до відповідача з вимогою про розрахунок не звертався. Звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем усіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Позовну заяву відповідач отримав 27.01.2021 р., що підтверджується відміткою про отримання вхідної кореспонденції, на ухвалі від 20.01.2021 р., справа № 235/8511/20. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗПП України наступає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноваженого ним орган). До таких висновків дійшов Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 682/3060/16-ц, а також в постанові Верховного Суду України у справі 235/1605/19 та в рішенні Красноармійського міськрайонного суду від 17.02.2020 р. по справі 235/8127/19, яке залишив без змін Донецький апеляційний суд, Постанова від 01.06.2020р. Таким чином, за змістом статті 117 КЗпП України відповідальність роботодавця за несвоєчасну виплату належних звільненому працівникові сум настає за умови наявності вини відповідача. Оскільки працівник в день звільнення не працював, то, враховуючі положення частини першої статті 116 КЗпП України, виплата нарахованих сум повинна бути проведена не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим ним вимоги про розрахунок. Проте після звільнення з вимогою про розрахунок позивач не звертався. Враховуючи викладене, представник відповідача просить відмовити [PERSON] у задоволені позову у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з`явилась. Позивач та представник позивача надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, на позовних вимогах наполягають та просять їх задовольнити у повному обсязі. Відповідно до\~частини 3\~статті 223\~ЦПК України\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки . Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] у період з 01.03.2018 року по 03.06.2020 року працював у ТОВ «Краснолиманське». Звільнений 03.06.2020 р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.6-7). Відповідно до довідки від 14.12.2020 року № 343, яка долучена до позову, заборгованість ТОВ «Краснолиманське» по заробітній платі перед [PERSON] складає 94980,66 гривень (а.с.11). Середньоденна заробітна плата [PERSON] , відповідно до довідки № 342 від 14.12.2020 року, складає 814,80 гривень (а.с.10). У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У\~статті 116 КЗпП України\~ зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача 03.06.2020 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] складала 94980,66 гривень, станом на дату розгляду справи 02.03.2021 року заборгованість не виплачена. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач звільнився 03.06.2020 року, в цей день не працював, перебував у відпустці. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~ \~ \~ \~Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді заборгованість перед позивачем по заробітній платі не була сплачена. Зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень статті 116 КЗпП України, сума заборгованості мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем було пред`явлено відповідачеві вперше саме шляхом звернення до суду з даним позовом, а тому строк затримки розрахунку при звільненні належить обраховувати з 27.01.2021 року (наступний день після отримання позовної заяви представником відповідача) і по 02.03.2021 року (день постановлення рішення суду). Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18). \~Позивач в останній день роботи не працював, доказів про те, що він пред`являв вимогу про остаточний розрахунок при звільненні суду не надав. Позивач звернувся до суду 28.12.2020 року (штамп вхідної кореспонденції), представником відповідача 27.01.2021 року отримано поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та доданих до неї матеріалів. Таким чином 27.01.2021 року ТОВ «Краснолиманське» фактично отримало вимогу від позивача про виплату сум, які належні йому при звільненні. Отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття п ровадження у справі, відповідач не вжив заходів щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 27.01.2021 року (наступний день після отримання позовної заяви представником відповідача) по 02 березня 2021 року (день постановлення рішення суду) в розмірі 19555,20 гривні (814,80 грн.*24 дні.). \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданому позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 949,61 гривень на користь держави, 840,80 гривень на користь позивача.

Outcome: partial