Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. Позивач у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд визнати за нею право власності на будинок [NUMBER] [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю яка розташована: [ADDRESS]. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Зі згоди позивача суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ст. 114 ЦПК України). Однією з позовних вимог позивача є визнання права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю яка розташована: [ADDRESS], а тому відповідно до ст. 114 ЦПК України справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області. У судовому засіданні встановлено, що в 2008 році позивач придбав земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,15 га, кадастровий номер [NUMBER]. Дана земельна ділянка придбала у гр. [PERSON] Гроші передано продавцю, про що отримана відповідна розписка. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На даній земельній ділянці позивач почала будувати будинок [NUMBER] [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS]. Будівництвом займався [PERSON], якому позивач передавала належні їй гроші, що в сумі складає 1 833 100 гривень. Однак, після завершення будівництва, позивачу стало відомо, що будинок [NUMBER] [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS], був зареєстрований за [PERSON], у зв'язку з чим у грудні 2013 року відповідач [PERSON] зобов'язався повернути позивачу грошові кошти, що були витрачені нею на будівництво вказаного будинку. На теперішній час, кошти позивачу не повернуті, та свої зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не виконали. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Відповідне до ч.2 ст. 219 ЦК України, суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що вік відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (ч.2 ст.220 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 52 6 ЦК України). Відповідно де ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті, зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі: звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. За таких обставин позовні вимоги у частині визнання за позивачем права власності на будинок [NUMBER] [NUMBER], який розташований за адресою: [ADDRESS] знайшли своє підтвердження, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог у частині визнання права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю яка розташована: [ADDRESS], що є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову у цій частині.

Outcome: partial