Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 14.05.2020 року звернувся позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що з 25.10.2019 року сторони перебувають у шлюбі. Спільних дітей та набутого у період шлюбу майна сторони не мають. Сімейні відносини між сторонами припинились з січня 2020 у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного\~позовного провадження\~з викликом\~сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила розірвати укладений між сторонами шлюб. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.10.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 25.10.2019 року Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено відповідний актовий запис №3674, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 25.10.2019 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинені з січня 2020, спільне господарство не ведеться. Наявності між сторонами майнового спору судом не встановлено. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінації» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». При дослідженні фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам сторін. З огляду на вказане, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про розірвання шлюбу та наявність підстав для її задоволення. Вимогу щодо залишення після розлучення дівочого прізвища відповідачкою не заявлено. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції №0.0.1701772492.1 від 12.05.2020 року позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 840,80 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім цього, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, судовий збір у розмірі 420,40 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету. Інша частина судового збору в розмірі 50 відсотків в сумі 420,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved