Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

До Покровського районного суду Дніпропетровської області із цивільним позовом звернувся позивач, кредитна спілка «Союз-Дніпро», яким просив стягнути на свою користь з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором№1971/19 від 29.11.2019 року, укладеним між позивачем та [PERSON] в сумі 34124,37 грн., з яких 12987,00 грн. - залишок по кредиту, 21137,37 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів; також просив стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривні пропорційно до розміру задоволених вимог. Позов мотивований тим, що 29.11.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» як Кредитором та [PERSON] як позичальником, укладений кредитний договір №1971/19. Згідно договору позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 13000,00 грн. строком на 12 місяців, починаючи з 29.11.2019 року по 28.11.2020 року, а відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість по договору щомісячно, у період з 25 по 30 число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості. Оскільки відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, а саме, з січня 2020 року припинив оплату по кредиту, він порушив графік повернення кредиту. Загальна заборгованість по кредиту становить 34124,37 грн. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №1971/19 від 29.11.2019 року, яким [PERSON] прийняв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі за зобов`язання [PERSON] , визначені договором споживчого кредиту. Позивач посилається на статті 526, 543, 553, 554, 1054 ЦК України. Відповідач [PERSON] надав суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. [PERSON] у своєму відзиві зазначає, що 29.11.2019 року між ним та КС «Союз-Дніпро» дійсно був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 13000,00 грн., який через скрутне матеріальне становище ним не погашений. З березня 2020 року, після запровадження карантинних обмежень матеріальне становище [PERSON] значно погіршилося, оскільки у зв`язку з закриттям всіх установ, організацій та закладів не залишилося можливості працевлаштуватися, займатися підприємницькою діяльністю, виїхати за межі України для працевлаштування тощо. У своєму відзиві відповідач [PERSON] посилається на положення п. 6 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до яких у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ, виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ, виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого КМУ, виконання зобов`язань зі сплати платежів). Відповідач [PERSON] вважає, що у зв`язку з дією зазначеної норми, позивач в період карантину неправомірно нарахував йому підвищені проценти з урахуванням прострочення платежів, а тому зазначені проценти підлягають зменшенню або скасуванню (а. с. 62-63). Відповідач [PERSON] надав суду відзив, в якому також просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив відповідача-2 [PERSON] є аналогічним за змістом відзиву відповідача-1 [PERSON] (а. с. 58-59). Представник позивача Гягяєва А.О. надала суду відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №1971/19 від 29.11.2019 року, в загальній сумі 34124,37 грн. У своїй відповіді на відзив представник позивача Гягяєва А.О. зазначила, що Закон України №533-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і .поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» не звільняє позичальника від сплати відсотків за користування кредитом. Крім того, пільговий режим за кредитом, згідно рекомендацій Національного банку України можуть отримати громадяни, які мають фінасові труднощі через карантин, а прострочена заборгованість за кредитним договором №1971/19 від 29.11.2019 року виникла у [PERSON] ще у січні 2020 року, до початку запровадження карантину. Також, Гягяєва А.О. зазначила, що відповідачу-1 були відомі усі умови договору споживчого кредиту та на момент його підписання не існувало жодних обставин, які б могли примусити [PERSON] вважати умови невигідними для себе, що чітко зазначено в підпунктах 2.3.4.5 пункту 5.1. Договору споживчого кредиту. Гягяєва А.О. вважає, що наявність особистого підпису відповідача в договорі споживчого кредиту є прямим підтвердженням ознайомлення та досягнення згоди з усіма умовами кредитного договору (а. с. 77-79). В судовому засіданні представник позивача Михайленко М.В. підтримав позов, ґрунтуючись на підставах, викладених у позові, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] визнали позов частково, а саме, в частині тіла кредиту, пояснюючи, що умови кредитного договору в частині нарахування підвищених відсотків є несправедливими. Посилалися на положення п. 6 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставин у справі та відповідні їм правовідносини. 29.11.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір №1971/19, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу [PERSON] ) кредит в сумі 13000,00 гривень, строком на 12 місяців, з 29.11.2019 року по 28.11.2020 року, на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, нараховані згідно розділу 4 договору (а. с. 4, зворот). Відповідно до п. 6.2 договору процентна ставка за договором становить 70,80 % річних, а загальна вартість кредиту складає 18515,42 грн. Відповідно до п. 6.2 договору загальні витрати за кредитом складають 5515,42 грн. Згідно п. 6.6 договору при порушенні позичальником строків сплати кредиту, розмір процентів за користування кредитом складає 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожний день простроченої заборгованості за кредитом до повного погашення. Договір містить графік розрахунків, в якому погоджені строки та розміри погашення кредиту та виплати процентів (а. с. 5). 29.11.2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» (кредитодавець) та [PERSON] (поручитель), [PERSON] (позичальник) укладений договір поруки №1971/19, згідно п. 1.1 якого поручитель добровільно бере на себе обов`язки по зобов`язаннях позичальника, які виникають з умов кредитного договору №1971/19 від 29.11.2019 року (а. с. 7). Відповідно до розділу 2 договору поруки поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитодавцем у повному обсязі, тобто, за повернення кредиту, процентів, за сплату додаткових процентів та відшкодування збитків, завданих кредитодавцю. Згідно п. 4.3 договору поруки поручитель ознайомлений з умовами кредитного договору. 29.11.2019 року [PERSON] отримав від позивача кредит у розмірі 13 000,00 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером (копія, а. с. 8). Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту, 24.12.2019 року відповідачем [PERSON] здійснений платіж у розмірі 1540 грн., з яких 1527 грн. зараховані на погашення процентів за користування кредитом, а 13,00 грн. - на погашення тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту зменшилося і складає 12987, 00 грн. (а. с. 3). Інших сплат за кредитним договором відповідачі не здійснювали. 30.03.2020 року та 14.07.2020 року до відповідачів позивачем направлені вимоги про погашення заборгованості за кредитом (а. с. 9-12, 23-31). Станом на день розгляду справи кредит не погашений. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК). Як вбачається з матеріалів справи і пояснень сторін в судому засіданні, між сторонами укладені кредитний договір і договір поруки, факт укладання цих договорів ніким не оскаржується, факт видачі кредитних коштів також сторонами не оскаржується. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором споживчого кредиту, 24.12.2019 року відповідачем [PERSON] здійснений платіж у розмірі 1540 грн., з яких 1527 грн. зараховані на погашення процентів за користування кредитом, а 13,00 грн. - на погашення тіла кредиту, внаслідок чого тіло кредиту зменшилося і складає 12987, 00 грн. (а. с. 3). Як вбачається з розрахунку, і це не заперечують відповідачі, інші платежі у подальшому відповідачами не здійснювалися, отже виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 12987, 00 грн. і за відсотками, щодо розміру яких суд дійшов наступного. Згідно п. 6.6. кредитного договору №1971/19 позивач нарахував за порушення строків оплати кредиту підвищені відсотки за період з січня 2020 року до листопада 2020 року в сумі 21137,37 грн. У той же час, відповідно до пункту 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що в разі допущення прострочення платежів споживач звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Крім цього, забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Згідно ч. ч. 1, 3 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Частина 4 статті 1056-1 ЦК України передбачає наступне: якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. Пункт 6.2 кредитного договору №1971/19 передбачає, що тип процентної ставки за кредитним договором є фіксованим і складає 70,8% річних (а. с. 5). Отже, пункт 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» в частині заборони збільшення процентної ставки поширюється на даний випадок і згідно норм закону забороняється збільшення процентної ставки у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року N 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) на всій території України з 12.03.2020 року до 30.06.2021 року, встановлений карантин. Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021. Таким чином, у період з березня 2020 року і по день закінчення строку кредитного договору - 28 листопада 2020 року, а також на день розгляду справи в суді, дія карантину в Україні продовжується. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що Кредитна спілка «Союз-Дніпро» , неправомірно, всупереч вимогами Закону України «Про споживче кредитування нарахувало підвищені відсотки за прострочення платежів по кредиту за кредитним договором№1971/19 від 29.11.2019 року під час дії карантину, що законом забороняється. У той же час, суд вважає, що до 01 березня 2020 року позивач мав право нараховувати підвищені відсотки за прострочення кредитних платежів за кредитним договором№1971/19. Згідно умов договору у разі сплати процентів вчасно, сплаті підлягає 5515,42 грн., з яких відповідач сплатив 1527,00 грн. Отже, несплачені відсотки складають: 5515,42 грн. - 1527,00 грн. = 3988,42 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за кредитом, з врахуванням підвищених відсотків станом на 29 лютого 2020 року складала 3501,05 грн. (графа п/п 3) - а. с. 3. Отже, враховуючи законодавчу заборону на збільшення процентної ставки, з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) передбаченої пунктом 6 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», станом на 28.11.2020 року у відповідача наявна заборгованість у розмірі 20476,47 гривні, яка складається з наступного: 12987,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 3998,42 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими за користування кредитом, 3501,05 грн. - заборгованість за підвищеними відсотками, нарахованими у період за січень-лютий 2020 року. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у розмірі 20476,47 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідачів 1261,31 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 20476,47 /34124,37 х 2102,00 = 1261,31 грн., призначивши до стягнення по 630,6 грн. з кожного з відповідачів.

Outcome: partial