Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

До суду 06.11.2018 року звернулась [PERSON] з позовом про визнання недійним технічного паспорту від 10.12.2009 року на ім`я [PERSON] виготовленого КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості», зобов`язання [PERSON] повернути будинок [ADDRESS] у попередній стан, відповідно до технічного паспорту від 25.05.2006 року та визнання права власності на 2/9 частин земельної ділянки, на який розташований будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 2/9 частини будинку [ADDRESS] знаходиться у спільної часткової власності 2\\9 частини належать [PERSON] , по 7/18 частин [PERSON] та [PERSON] , але у зв`язку із проведеної [PERSON] реконструкцією будинку, без відома та дозволу позивачки вона фактично не має можливості користуватися своєю часткою, так як її об`ємно-планувальні показники по відношенні до схематичного плану, відображеному у технічному паспорті виконаним станом на 25.05.2006 року змінились. Виготовлений 10.12.2009 року КП « ОМБТІ та РОН», у результаті реконструкції, на ім`я [PERSON] новий технічний паспорт фактично відображає незаконну реконструкцію будинку а тому є недійсним. Крім того, позивачка має право не земельну ділянку, на якої розміщений належна їй на праві власності частина будинку, пропорційно до її частки у домоволодінні. Правовими обґрунтуваннями позовних вимог визначені ст. 319,345, 356,377 Цивільного кодексу України та ст.. 120 Земельного кодексу України. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача надав до суду письмовий відзив на позов ( а/с 80) та у судовому засіданні заперечуючи проти позовних вимог наполягав на тому , що технічний паспорт не можу бути визнаний недійсним так як в ньому відображена інформація яка дійсно існує, будинок не можу бути повернутий у попередній стан так як для цього повинен бути знесеним а право власності на земельну ділянку без відселення її частки в натурі та без звернення до відповідних органів влади є неможливим. Як встановлено у судовому засіданні на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 21.07.1982 року за реєстром №3-5524 2/9 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] належав [PERSON] . У відповідності до свідоцтва про права на спадщину від 29.06.1982 року №3-4722 виданої 6-ої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] належить 7/18 частин зазначеного будинку ( а/с 17). У відповідності до свідоцтва про права на спадщину від 25.06.1982 року №3-3064 виданої 3-ої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] належить 7/18 частин зазначеного будинку ( а/с 21). У технічному паспорті на житловий будинок [ADDRESS] , виданим на ім`я співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] КП « ОМБТІ та РОН» ( інвентаризаційна справа 15844) станом на 31.05.2002 року визначені житлові будинки: «А» ( побудований у 1963 році) - площею 33,8 кв. м, і « Б» - площею 10,0 кв.м, ( перебудовано з літньої кухні) а також Г- вбиральня, Д- літня кухня, І навіс, К навіс, Л гараж, М- вбиральня; Н душ; 1-7 огорожа, І мостіння ( а/с14). У технічному паспортні на житловий будинок [ADDRESS] , виданого [PERSON] . КП « ОМБТІ та РОН» ( інвентаризаційна справа 15844) станом на 25.05.2006 року визначені: житлові будівлі під літерами «А» загальною площею 56,5 кв.м і житловою 33,8 кв.м і «Б»; Г,М вбиральні; Д- літня кухня; И,К навіс; Л - - гараж; Н- душ, 1-7 огорожа; І мостіння ( а/с 11). На підставі договору дарування від 20.06.2006 року [PERSON] ( згодом змінили прізвище на [PERSON] ) отримала від [PERSON] у дар 2/9 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , та складається в цілому з однієї житлової будівлі 33,8 кв.м житлової площі, зазначеної в схематичному плані літерою « А», з будівлями та спорудами, зазначеними літерами» «Г» - вбиральня, №1-7 огорожа, І- мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 515 кв.м. ( а/с 10). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виданого [PERSON] . КП « ОМБТІ та РОН» ( інвентаризаційна справа 15844) станом на 10.12.2009 року визначені у наявності: житловий будинок під літерою « А» ( побудований у 1963 році) - площею 39,4 кв.м; житловий будинок під літерою «А1» ( побудований у 2008 році ) площею 62,3 кв.м; житловий будинок під літерою « Б1» - площею 130,2 кв.м.; Г, М - вбиральні, Д- літня кухня; И навіс; Л гараж; Н- літній душ; І ІІ вимощення; 1-4,7 огорожа. ( а/с 22). У відповідності до висновку №023/2018 судової будівельно-технічної експертизи , складеного 08.02.2018 року ( який подано позивачем одночасно із позовом ) експертом встановлено, що виходячи з схематичного плану поверхів будинку «А», « А1» - це є єдиний реконструйований у 2008 році будинок загальною площею 121,6 кв.м, в якому площа, яка відноситься до будинку літ « А» складає 28,9 кв.м. Виходячи з розміру будинку під літ « А» на момент укладення договору дарування 56,5 кв.м, з яких ідеально співвласнику 2\\9 частини належать 12,6 кв.м загальної площі, технічно неможливо відилити 2\\9 частини так як ідеальна частка буде меншою ніж нормативно визначеною для облаштування самостійної квартири ( житлова кімната та підсобні приміщення) - 22,0 кв.м ( а\\с 27). Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № ЕD-2514-1-1330.19 від 06.05.2019 року, проведеної на замовлення представника позивача, для можливого виділення в окреме приміщення 2\\9 частки будинку. Згідно технічного паспорту станом на 25.05.2006 року необхідно до виділеної житлової кімнати площею 8,6 кв.м та коридору площею 5,4 кв.м., виконати будівництва прибудови для розміщення санвузла, коридору і кухні у відповідності до вимог державних будівельних норм. Враховуючи предмет позову визнання технічного паспорту недійсним, приведення будинку до попереднього стану та визнання права власності на частину земельної ділянки, суд не приймає вищенаведені експертні висновки як належні докази щодо можливості приведення об`єкту до попереднього стану, так як інформація, яка міститься у даних висновках щодо виділення частки в окреме приміщення, не містить інформацію щодо предмета доказування. Одночасно із цим, судом враховується інформація, яки міститься в даних висновках при визначенні наявності порушення прав позивачки. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Правовідносини, яки пов`язані із захистом невизнаних, оспорюваних або порушених права власності та встановлення права власності врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України). \~Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст. 316 ЦК України). Частинами 1,2,5 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності ( ч.4 ст. 357 ЦК України). Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч.1 ст. 116 Земельного кодексу України). Статтею 120 Земельного кодексу України врегульовано перехід права на земельну ділянку \~у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду, зокрема, : 1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. 2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. 4. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частиною першою статті 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] стосовно визнання недійсним технічного паспорту, зобов`язання повернення житлового будинку у попередній стан та визнання права власності на земельну ділянку пропорційно права власності у житловому будинку не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Технічний паспорт - у відповідності до термінології викладеної у Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена\~наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 N 127\~(далі - Інструкція), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773, визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; установлення вартості об`єктів. Вказана\~Інструкція\~діє на всій території України для здійснення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності (п. 1.3 цієї Інструкції). При цьому дана\~Інструкція\~не містить у собі переліку підстав для відмови в проведенні інвентаризаційних робіт. З контексту наведених положень\~Інструкції\~вбачається, що технічна інвентаризація - це комплекс робіт з обстеження, обміру будівлі, приміщення з метою визначення їх стану, та внесення отриманих даних в спеціальну форму. В результаті інвентаризації видається технічний паспорт - один з головних документів на квартиру, будинок, споруду, що являється інформаційно-довідковим документом, який містить інформацію про фактичний стан об`єкта нерухомого майна (зокрема, його технічні показники) та не є правовим актом, який породжує або змінює існуючи права і обов`язки, а тому не може бути визнаний недійсним, так як містить у собі відображення існуючого технічного стану обстеженого об`єкта нерухомості. У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином саме на позивача ( та його представників ) покладений обов`язок про доведеність у судовому засіданні наявності порушеного, невизнаного або оспорюваного права. В даному випадку під час судового провадження встановлено, та не заперечується стороною позивача, що у будинку літ « А» розташованому по [ADDRESS] , між співвласниками не було визначено порядок користування як самим будинком так і земельною ділянкою, яка знаходиться у користуванні та належить територіальної громаді. Позивач, після отримання у 2006 році права власності на частку у домоволодіння у даному будинку не проживала та і взагалі у домоволодінні будь-якої окремої кімнати для користування їй не виділялось. Окрім того, як вбачається з наданих експертних висновків , ідеальна частка, яка належить позивачки і станом на 2006 рік не могла бути виділена їй без додаткової добудови, так як ця частка значно менша ніж нормативна допустима для відокремленого житлового приміщення. Таким чином, у судовому засіданні не знайшло підтвердження наявність порушеного права позивачки у зв`язку із проведеною перебудовою співвласником будинку під літ « А». Також у судовому засіданні не доведена і технічна можливість на цей час приведення будинку до стану, який був у 2006 року, без його знесення. При розгляді даного питання суд оцінює пропорційність прав сторін, на яки може вплинути рішення про повернення до попереднього стану житлового будинку права відповідача, який з сім`єю проживає у даному будинку, та для якого дане рішення буде фактом втручання у права на повагу до житла, яке захищено ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та права позивачки, права власності якої на 2/9 частини будинку ніким не оспорюється та іншими співвласниками визнається, а порушення її право на користування власністю не відбувається, у зв`язку із тим, що позивач і не користувалась даною власністю протягом всього часу. Крім того, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки не підлягають задоволенню у зв`язку із тим, що земельна ділянка на якої розташовані будинки та споруди за адресою [ADDRESS] , належить територіальної громаді і знаходиться у співвласників даного об`єкта нерухомості у користуванні, з відсутністю встановленого порядку користування, а тому, питання надання права власності на дану земельну ділянки повинні розглядатись відповідними органами територіальної громади а ні судом. Відмова у задоволенні позовних вимог є , у відповідністю до вимог ст. 141 ЦПК України, і підставою для відмови у розподілі судових витрат понесених позивачем. Від відповідачів та третіх осіб заяв про відшкодування судових витрат не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed