Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

До Печерського районного суду м. Києва звернулася [PERSON] (надалі - Позивач) із заявою до [PERSON] (надалі - Відповідач) про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи її тим, що протягом тривалого часу вони не проживають однією сім'єю, та подальше збереження сімейних відносини між ними є неможливим. В ході розгляду провадження, Позивач подала уточнену позовну заяву в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]; та визнати за Відповідачем право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Разом із цим, Позивач та Відповідач подали спільну заяву про затвердження мирової угоди та про закриття провадження у справі в цій частині. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.04.2018 року затверджено мирову угоду, укладену між Позивачем та Відповідачем та закрито провадження в частині поділу спільного майна подружжя. Сторони в засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали в повному обсязі. Так, згідно з положеннями процесуального закону, справи, що виникають з сімейних відносин розглядаються у порядку загального позовного провадження, як передбачено пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позовом відповідачем, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, 29.08.2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено шлюб, про що Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, зроблено запис № 1531. За глибоким переконанням сторін подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає і вони вважають, що подальше проживання однією сім'єю та підтримання сімейних відносин між ними неможливе. Крім того, Позивач зазначила, що в неї є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є [PERSON]. Від шлюбу з [PERSON] у Позивача спільних дітей немає. Так, ст. 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім'я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому позов підлягає задоволенню. При таких обставинах суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, а саме розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]

Outcome: approved