Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до [PERSON] звернувся представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та просив стягнути з відповідача на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі42 920,00 грн., та судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2 270,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 13.03.2020 між ТДВ «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/169281608, згідно з яким позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Строк дії Полісу з 14.03.2020 по 13.03.2021, а забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль ВАЗ 21043-20, реєстраційний номер [NUMBER] . Також вказав, що вказаний Поліс був укладений між ТДВ «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] , як пенсіонером, на підставі положень п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальник є громадянином України - учасником війни, особою з інвалідністю ІІ групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до І або ІІ категорії, пенсіонером, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. У позові посилався на те, що зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Тобто при укладенні договору страхування страхувальником було сплачено страховий платіж зі знижкою 50%. Вказував, що 05.06.2020 о 19 год. 51 хв. на автодорозі С-171948 Портнівка - Мала Перещепина - Вантажкове, 0 км, О-1720280 Портнівка -Козельщина трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля ВАЗ 21043-20, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля RENAULT KANGOO, державний номер [NUMBER] . Винуватим в даному ДТП за рішенням Полтавського апеляційного суду від 08.12.2020 визнано відповідача [PERSON] . Зазначав, що 05.01.2021 на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування за спричинення пошкодження частин та деталей автомобілю RENAULT KANGOO, державний номер [NUMBER] , яке сталося 05.06.2020, в розмірі 85 840,00 грн. Оскільки при використанні забезпеченого транспортного засобу були порушені умови, передбачені п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (керування забезпеченим ТЗ особою, яка не має право на 50% знижку розміру страхового платежу), то відповідно до ст. 38-1 вказаного Закону страхова компанія набула право вимоги до винуватої особи, тобто відповідача [PERSON] , на стягнення 50% розміру сплаченого страхового відшкодування, а саме 42 920,00 грн. Вказану суму відповідач добровільно не повернув. Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь виплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 42920,00 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 жовтня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. В судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи, в матеріалах справи є клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.51). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та дату розгляду справи. Надав заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнав (а.с. 53). Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статтей 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 05.06.2020 о 19 год. 51 хв. на автодорозі С-171948 Портнівка - Мала Перещепина - Вантажкове, 0 км, 0-1720280 Портнівка - Козельщина трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля ВАЗ 21043-20, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля RENAULT KANGOO, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті даного ДТП автомобіль RENAULT KANGOO, державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Полтавського апеляційного суду від 08.12.2020, у справі № 545/1495/20, апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено, постанову судді Полтавського районного суду Полтавської області від 20 серпня 2020 року скасовано, постановлено нову постанову, якою визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 6-7). На момент ДТП транспортний засіб ВАЗ 21043-20, державний номер [NUMBER] , був застрахований на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 169281608 від 13.03.2020, укладеного між ТДВ «Страхова компанія «Кредо» (страховик) та [PERSON] (страхувальник) із застосуванням п.13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с.3). На підставі Звіту А 06/11 про оцінку майна (а.с. 8-14), а саме: транспортного засобу RENAULT KANGOO, державний номер [NUMBER] від 27.06.2020, ремонтної калькуляції № А 06/11-20 від 05.06.2020 (а.с. 14 зворот, 16), страхового акту № 13 від 05.01.2021 (а.с. 20), позивач в межах страхового полісу 169281608 від 13.03.2020, здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 85 840,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1567 від 05.01.2021 (а.с. 21). При цьому, ТДВ «Страхова компанія «Кредо» направляло відповідачу [PERSON] претензії про компенсацію виплаченого страхового відшкодування в сумі 42 920,00 грн. від 06.01.202 за №67 та від 02.03.2021 за №992 (а.с. 22, 23), однак, станом на дату розгляду даної цивільної справи, докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Положеннями статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Згідно з п. 1.1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Згідно з п. 20-1.1, п. 20-1.2 ст. 20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. У разі відчуження забезпеченого транспортного засобу права та обов`язки страхувальника переходять до особи, яка прийняла такий транспортний засіб у свою власність. Пунктом 38-1.1. ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріалами справи підтверджено, що винною особою у здійсненні ДТП є [PERSON] та на нього не поширюється пільга у вигляді знижки щодо сплати страхового платежу, а тому на нього необхідно покласти обов`язки компенсувати 50% виплаченого страхового відшкодування у розмірі 42920,00 грн., оскільки страхувальнику автомобіля ВАЗ 21043-20, державний номер [NUMBER] , [PERSON] при укладенні полісу № ЕР/169281608, який на момент здійснення ДТП був діючим, як пенсіонеру, надана пільга на оплату страхового платежу в розмірі 50%. На момент вчинення ДТП саме відповідач [PERSON] керував автомобілем ВАЗ 21043-20, державний номер [NUMBER] , який був застрахований [PERSON] із застосуванням пільги, яка передбачена п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відомості про те, що відповідачем [PERSON] автомобіль ВАЗ 21043-20 з державнии номерним знаком [NUMBER] , був застрахованим із застосуванням пільгових умов в матеріалах справи відсутні, тому пільги не можуть бути застосовані до відповідача, оскільки у останнього відсутнє пенсійне посвідчення, згідно якого надавалась страховиком така пільга. Таким чином, суд вважає, що оскільки на момент вчинення ДТП саме відповідач, як водій, керував забезпеченим транспортним засобом, який було застраховано [PERSON] на пільгових умовах, тому наявні правові підстави для стягнення саме з відповідача [PERSON] на користь страховика відшкодування 50 % завданої шкоди у розмірі 42920,00 грн. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат з відповідача, які сплачено ТДВ «Страхова компанія «Кредо» при подачі позову в розмірі 2 270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved