Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 27 липня 2018 року звернулась [PERSON] (далі - заявник) із заявою для розгляду в порядку окремого провадження, вказавши в ній, що 08 серпня 1963 року вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який народився у с. Горохівка Н.-Калитвенського району Воронезької області. Шлюб було зареєстровано у [ADDRESS] та видано свідоцтво, яке заповнено російською мовою та в якому вказано прізвище чоловіка «[PERSON]» та дружини - «[PERSON]». Після цього вони отримали паспорта громадян України на українській мові та не звернули увагу на те, що прізвища українською мовою були написані по-різному, а саме прізвище чоловіка записано як «[PERSON]», а дружини - «[PERSON]». Так [PERSON] та [PERSON] прожили все життя, були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS]. Останній помер [INFO] року у [ADDRESS] і лише після цього заявнику повідомили, що їхні прізвища написані по різному на українській мові. 01 березня 2016 року Сніжнянським міським відділом запису актів цивільного стану Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки було видане свідоцтво про смерть. Проте в реєстрації смерті [PERSON] Більмацький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відмовив, оскільки свідоцтво про смерть видане в [ADDRESS], яке знаходиться на тимчасово окупованій території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому будь-який документ, виданий на вищевказаній території, вважається недійсним і не створює правових наслідків. В зв'язку з чим заявник не має змоги отримати свідоцтво про смерть на території України, яка контролюється державними органами влади. Просить суд винести рішення, яким визнати факт родинних відносин між заявником та [PERSON], яким встановити, що вони є чоловіком та дружиною, а також встановити факт смерті [PERSON], який помер [INFO] року у [ADDRESS]. Заявник [PERSON] письмово повідомила суд про те, що вона підтримує доводи поданої заяви, прохає її задовольнити на підставі наявних у справі доказів, справу розглядати без її участі. Представник Більмацького РВ ДРАЦС ГТУЮ, як заінтересована особа, у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд дійшов висновку про те, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності заявника та представника заінтересованої особи. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні в них докази суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. 08 серпня 1963 року у [ADDRESS] [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]), [INFO], яка народилася в м. Бугуруслан Оренбурзької області, уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який народився у с. Горохівка Н.-Калитвенського району Воронезької області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER], виданим 08.08.1963 року (а.с. 5). Як вбачається зі свідоцтва про одруження, воно було заповнене російською мовою і прізвища осіб, які зареєстрували шлюб зазначено як: чоловіка - «[PERSON]», дружини - «[PERSON]» (а.с. 5). 21 грудня 2001 року заявник отримала паспорт громадянина України [NUMBER], виданий Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області, відповідно до якого її прізвище записано як «[PERSON]» (а.с. 4). 19 червня 2002 року чоловік заявника отримав паспорт громадянина України [NUMBER], виданий Сніжнянським МВ УМВС України в Донецькій області, відповідно до якого його прізвище записано як «[PERSON]» (а.с. 7). Однак, заявник та її чоловік не звернули увагу на те, що прізвища українською мовою були написані по-різному, а саме прізвище чоловіка записано як «[PERSON]», а дружини - «[PERSON]», та так прожили все життя, були зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS], що підтверджується копіями домової книги та паспортів (а.с. 9-13). [INFO] року [PERSON] помер у [ADDRESS] і лише після цього заявнику повідомили, що їхні прізвища написані по різному на українській мові. Таким чином, суд, вважає, що зазначені вище обставини справи вказують на наявність родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], що вони є дружиною та чоловіком. З приводу вимог заявника щодо встановлення факту смерті [PERSON] судом встановлено наступне. Згідно пункту 8 частини першої статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Законом передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Так, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 252-VІІ та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІ, місто Сніжне Донецької області визнане тимчасово окупованою територією. Згідно з матеріалами цивільної справи, [PERSON] народився [INFO] року в с. Горохівка Н.-Калитвенського району Воронезької області, був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS], з 1980 року, що підтверджується копією паспорту (а.с.7). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується довідкою про причину смерті № 20 від 29 лютого 2016 року, в якій зазначено, що [PERSON] помер [INFO] року у віці 84 роки, причиною смерті є хронічна серцево-судинна недостатність, церебральний атеросклероз з гіпертензією (а.с.15). 01 березня 2016 року Сніжнянським міським ВЗАЦС ДРПМЮ ДНР було видане свідоцтво про смерть [PERSON] (а.с.14). Як встановлено під час розгляду справи, заявниця є дружиною померлого [PERSON], родинний зв'язок яких підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.5). У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пункту 5.1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 грудня 2010 року №3307/5) передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року за №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 13 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Заявниця позбавлена можливості у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію факту смерті особи, оскільки документи на підтвердження цих обставин відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року є недійсними і не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території, що унеможливлює отримання заявником свідоцтва про смерть в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. За наведених обставин, встановлення факту смерті породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт смерті, що має юридичне значення для наступного його використання в цивільно-правових відносинах. Таким чином, є всі підстави для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті її чоловіка. Згідно з ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved