Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись [PERSON], [PERSON]Н.о. з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про відшкодування шкоди від дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначено, що 02 жовтня 2014 року в районі ринку «Курчатівський» відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобілів належних сторонам. Пошкодження належних позивачам автомобілів відбулось внаслідок того, що відповідач керуючи належним йому автомобілем скоїв наїзд на автомобіль одного з позивачів, якій після цього продовжив некерований рух здійснив наїзд на автомобіль іншого позивача. Позивачі просять стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у якості відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 19\~012 грн., грошові кошти за сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн., грошові кошти у якості відшкодування витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 1\~200 грн., стягнути з [PERSON] на користь [PERSON]Н.о. грошові кошти у якості відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 49\~659\~грн. 05 коп., грошові кошти за сплачений судовий збір у розмірі 496,59 грн., грошові кошти у якості відшкодування витрат, повязаних з проведенням експертного дослідження у розмірі 1\~050 грн. (а.с. а.с. 3-8, 150-151). В судовому засідання представники позивачів позовні вимоги підтримали в повному обсязі, позов просили задовольнити. Вказували, що незалежно від того, чи був в діях відповідача склад правопорушення, він зобовязаний відшкодувати нанесену ним позивачам матеріальну шкоду джерелом підвищеної небезпеки. Позивач [PERSON]Н.о. в судовому засіданні позовні вимоги викладенні в позові підтримав, позов просив задовольнити, з доводами свого представника погоджувався. В судовому засіданні третя особа [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України (а.с.113, 119). Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивачів, показання свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 02 жовтня 2014 року в місті Дніпропетровську по вул. Курчатова в районі електроопори № 35, за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], «Фольксваген-Транспортер» днз АЕ 7017 НК, під керуванням водія [PERSON] та «Фольксваген-Кадді» днз АЕ\~1170\~НВ під керуванням водія [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої були пошкодженні вказані автомобілі. В ході судового розгляду справи [PERSON] вказав, що між ним та [PERSON] виник конфлікт, під час якого [PERSON] вийшов із автомобіля належного [PERSON] та підійшов до автомобіля [PERSON], де під час суперечок, [PERSON] почав рухатись та здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON] В наявних в матеріалах справи поясненнях [PERSON] зазначено, що дійсно 02 жовтня 2014 року він керуючи автомобілем [NUMBER], під час сварки з [PERSON] здійснив зіткнення з автомобілем належним [PERSON] (а.с.106). Вказане також було підтверджено показаннями свідків які були допитані в судовому засіданні. Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Позивач та третя особа в судовому засіданні пояснили, що працівниками ДАІ які приїхали на місце дорожньо-транспортної пригоди протокол про адміністративне правопорушення щодо скоєння ДТП з невідомих їм причин не складався, натомість на відповідача був складений протокол щодо відсутності в нього полісу обовязкового страхування. В абзаці 4 пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №\~4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 61\~ЦПК\~вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами\~Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року\~чи закриття кримінального провадження за правилами\~Кримінального процесуального кодексу України 2012 року\~не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно п.2.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями) (надалі ПДД), для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам. Відповідно до п.10.1 ПДД перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Проте відповідач [PERSON] перед початком руху в порушення ПДД, був неуважним, не переконався в безпеці своїх дій, здійснив наїзд на автомобіль належний [PERSON], що було визнано самим відповідачем в своїх поясненнях. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що діях [PERSON] є вина в пошкодженні належному [PERSON] автомобілі. Натомість доказів вини водія [PERSON] суду надано не було. За таких обставин суд приходить до висновку, що у [PERSON] наявне право на відшкодування шкоди, заподіяної його транспортному засобу з вини відповідача. Право власності на автомобіль «Volkswagen Caddy», днз АЕ 1170 НВ, зареєстроване за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САО 863851, виданого ВРЕР ДАІ № 1 ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.9). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно звіту № 258 від 20 жовтня 2014 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Volkswagen Caddy», 2007 року випуску, днз АЕ 1170 НВ, складає 19\~012 грн. (а.с.23-28). За складання вказаного звіту [PERSON] було сплачено грошові кошти в розмірі 1\~200 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 258 від 14 жовтня 2014 року (а.с.35). Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди завданої діями останнього, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]Н.о матеріальної шкоди, суд виходить з такого. Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №\~4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини першої статті 1187\~ЦК\~джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166\~ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч). Під час дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 02 жовтня 2014 року автомобіль належний [PERSON]Н.о. отримав механічні пошкодження (а.с.39-40). В ході судового розгляджу [PERSON] пояснив, що пошкодження належному [PERSON]Н.о автомобілю, сталось в той час коли [PERSON] на своєму автомобілі здійснив зіткнень з автомобілем належним [PERSON], яких продовживши некерований рух та скоїло наїзд на автомобіль [PERSON]Н.о. В своїх поясненнях [PERSON] в зазначив, що дійсно пошкодження автомобіля [PERSON]Н.о. відбулось після того, як він здійснив зіткнення з автомобілем належним [PERSON], який в свою чергу продовжив некерований рух та здійснив зіткнення з автомобілем [PERSON]Н.о. (а.с.106). В судовому засіданні [PERSON]Н.о. вказав, що його автомобіль був припаркований, нікого в ньому не було, автомобіль перебував в заглушеному стані, сам він на час ДТП біля автомобіля не перебував. Вказане також було підтверджено показаннями свідків які були допитані в судовому засіданні. В ході розгляду справи не було доведено, що автомобіль [PERSON]Н.о. здійснив мимовільний рух без впливу на нього водія, що призвело до скоєння на нього наїзду, а отже суд приходить до висновку, що автомобіль на момент скоєння на нього наїзду не був джерелом підвищеної небезпеки, а мав ознаки великогабаритного рухомого майна. З огляду не вище викладене, суд приходить до висновку, що пошкодження автомобіля [PERSON]Н.о. було заподіяно джерелом підвищеної небезпеки автомобілем під керуванням відповідачем [PERSON] Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Право власності на автомобіль «Volkswagen Transporter», днз АЕ 7017 НК зареєстроване за [PERSON]Н.о., що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу САТ 596642 видане Центром ДАІ 1203 ГУМВС України в Дніпропетровській області (а.с.162). Згідно висновку № 2369 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 31 жовтня 2014 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Volkswagen Transporter», днз АЕ 7017 НК, пошкодженого у наслідок від ДТП, становить 49\~659,05 грн. (а.с.152-155). За здійснення вказаної експертизи [PERSON]Н.о. було сплачено грошові кошти в розмірі 1 050 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2369 від 20 жовтня 2014 року (а.с.34). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON]Н.о. вимоги щодо стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди завданої діями останнього, підлягають задоволенню. В порядку розподілу судових витрат за правилами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений позивачами судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме на користь [PERSON] 487,20 грн., на користь [PERSON]Н.о. 496,59 грн. (а.с. а.с. 1 2). Крім того, при подачі даного позову позивачами було сплачено судовий збір у розмірі меншому ніж в визначеному законом, а саме не було доплачено судовий збір у розмірі 10 грн. 80 коп. Згідно п.\~28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17\~жовтня 2014 р. №\~10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви, суд залежно від конкретних обставин справи може стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень статті 88 ЦПК. Враховуючи повне задоволення позову, суд вважає за необхідне частину недоплаченого позивачами судового збору в розмірі 10,80 грн. стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved