Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком № 23а по вулиці Молодіжній в селі Терпіння, Мелітопольського району Запорізької області. Позовна заява обґрунтовується тим, що позивачу на підставі свідоцтва про право особистої власності належить житловий будинок № 23а по вул. Молодіжній в с. Терпіння. У позивача є єдиний син [PERSON] який у вересні 2011 року зареєстрував шлюб з відповідачкою [PERSON], [INFO]. 05.09.2014 року шлюб між сином позивача та відповідачкою було розірвано. Рішенням суду було встановлено, що шлюбні відносини між сторонами були припинені з липня 2014 року. З вказаного періоду відповідачка не проживає в належному позивачу будинку. Реєстрація відповідачки у належному позивачу будинку, порушує права позивача як власника будинку, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач у судове засідання не зявився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду повернувся конверт з судовою повісткою та копіями документів з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідачка [PERSON] вважається належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача, та в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, що видана виконавчим комітетом Мелітопольської ради народних депутатів 12 квітня 1988 року, житловий будинок за № 23-а на вулиці Молодіжній в с. Терпіння Мелітопольського району належить [PERSON]. Як зазначено в позовній заяві, та підтверджується наявною в матеріалах справи копіює рішення Мелітопольського міськрайонного суду, 24 вересня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який в судовому порядку розірвано 05 вересня 2014 року. Шлюбні відносини припинені з початку липня 2014 року. Позивач вказує що [PERSON] його колишня невістка, яка ще в липня 2014 року виїхала з належного йому будинку, та з того часу не проживає за адресою: [INFO], вулю. Молодіжна, 23-а. Через реєстрацію відповідачки у його будинку, позивач не має змоги оформити субсидію на сплату комунальних послуг, оскільки він із дружиною є пенсіонерами. Відповідно до довідки, що видана Терпінівським сільським головою 27.07.2017 року за № 4883, [PERSON], [INFO], зі слів [PERSON] дійсно не мешкає, але зареєстрована за адресою: [INFO] з липня 2014 року і по теперішній час. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з липня 2014 року та по теперішній час відповідачка [PERSON] в будинку 23-а по вул. Молодіжна в с. Терпіння Мелітопольського району Запорізької області не проживає, її речей та іншого майна в будинку немає, кошти за комунальні витрати вона не сплачує, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідачка не предявляла. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved