Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25 липня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Міській комерційний банк» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилався на те, що 01 липня 2014 року між ним та ПАТ «Міській комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу на вимогу № 2620/70/206707, відповідно до якого позивач поклав на депозитний рахунок 154 354,89 грн. на умовах, передбачених договором. 15 липня 2014 року позивач звернувся на адресу відповідача з заявою про повернення суми депозиту, зазначивши, що бажає отримати грошові кошти 15 липня 2014 року. Дана була залишена без задоволення, грошові кошти не повернуті позивачу, у зв'язку з чим [PERSON] звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 153 854,86 (а. с. 2-5). Позивач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд даної цивільної справи за його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (29). Відповідач у судове засідання для розгляду даної цивільної справи свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції суду (а. с. 28), тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. За таких обставин суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути дану цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами. Дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 01 липня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міській комерційний банк» був укладений договір банківського вкладу на вимогу № 2620/70/206707, відповідно до якого позивач поклав на депозитний рахунок 154 354,89 грн. на умовах, передбачених договором (а. с. 8-10). З виписки по угоді № 2620/70/206707 від 01 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] 07 липня 2014 року перерахував грошові кошти на відповідний депозитний рахунок, загальний розмір яких становить 154 354,86 грн. (а. с. 11). Судом також встановлено, що 10 липня 2014 року позивач звернувся на адресу відповідача з заявою про повернення суми депозиту, зазначивши, що бажає отримати грошові кошти у сумі 154 354,86 за договором № 2620/70/206707 15 липня 2014 року (а. с. 12), на виконання якої банком було виплачено позивачу лише 500,00 грн., залишок грошових коштів становить 153 854,86 грн. (а. с. 13). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами ЦК України. Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами, в контексті викладених норм права суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за відповідним договором банківського вкладу у сумі 153 854,86 грн., з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, , а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає за необхідне судові витрати по даній справі віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved