Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] Єльданиза про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання та просив суд визнати [PERSON] Єльданиза, таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 278 в будинку № 102 по проспекту Добровольського в м. Одесі та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а також стягнути з нього сплачений судовий збір. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що являється власником вищезазначеної квартири, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 18.09.2015р., в якій зареєстрований відповідач по справі, хоча фактично з дня прописки та по даний час не проживав та не зявляється. Від добровільного зняття з реєстраційного обліку відмовляється. За даних обставин вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Позивач в судове засідання не зявився, повідомлявся заздалегідь належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлявся за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача, відзиву відповідача щодо позовної заяви, а також дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 18.09.2015р. [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. (а.с. 5-6) Дані обставини також підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.09.2015р. (а.с. 7-8) Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з довідки (виписки із будинкової книги про склад сімї та реєстрації) № 513 від 15.02.2018р., виданої ТОВ «Керуюча компанія Суворовський» в квартирі [ADDRESS] проживають та зареєстровані [PERSON] (без реєстрації, як власник) та [PERSON], який зареєстрований з 10.02.2016р. в якості піднаймача (а.с. 4) Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.\~ Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте в ході судового розгляду даної позовної заяви виявлено наступне. Відповідно до довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, яку було отримано 01.03.2018р., зазначено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований з 11.08.2017р. в [ADDRESS]. (а.с. 11) За даних обставин, суд вбачає, що [PERSON] добровільно знявся з попереднього місця реєстрації, а саме з квартири [ADDRESS], та здійснив реєстрацію свого місця проживання 11.08.2017р. за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. \~Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Після всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог, а тому за даних обставин позов задоволенню не підлягає. На підставі ст. ст.\~317,\~386,\~391, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed