Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

До суду 25.08.2021 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 01.11.1995 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, про що складено відповідний актовий запис №1738, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На момент подачі позову спір про проживання дитини відсутній. Під час сімейного життя з`ясувалося, що вони з відповідачкою мають різні погляди на життя, несумісність характерів негативно впливають на їх взаємовідносини, що призвело до непорозумінь, спроби зберегти родину виявились невдалими, сім`я розпалася остаточно та зберегти її неможливо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сторони проживають окремо з лютого 2020 року, сумісного господарства не ведуть. У зв`язку з тим, що сім`я розпалася, [PERSON] змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 31.08.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 04.10.2021 року. До суду 09.09.2021 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідачки. У судове засідання призначене на 04.10.2021 року [PERSON] не з`явився, в прохальній частині позову просив справу розглядати за його відсутністю, але за участю його представника. У судовому засіданні була присутня представник [PERSON] адвокат Кабанова Г.В., яка пояснила, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1995 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З лютого 2020 року сторони разом не проживають, у зв`язку з чим просила суд розірвати шлюб. Також пояснила, що надання строку на примирення не виправить їх сімейні стосунки, а лише погіршить стан їх відносин. Дитина проживає разом з матір`ю, а позивач матеріально допомагає, начебто і після розірвання шлюбу сторони узгодять всі майнові та аліментні відносини. На даний час позивач знаходиться за кордоном, він є ФОП. У судове засідання з`явилася [PERSON] , яка пояснила, що у шлюбі з позивачем перебуває на протязі 25 років, від шлюбу мають повнолітню доньку 25 років, та неповнолітнього сина 11 років. На теперішній час він знаходиться в [PERSON] , приїжджає на 2 дня, а потім знову від`їжджає. З лютого 2020 року вони з позивачем проживають в різних кімнатах, а влітку 2020 року поїхав до Єгипту. Зазначила, що вона має намір поговорити з позивачем, у зв`язку з чим просила розгляд справи відкласти. Також пояснила, що вони повинні були підписати угоду, яка стосується майна. У грудні позивач збирався приїхати, та їй з ним необхідно вирішити особисті майнові питання, оскільки вона має бути спокійною у майбутньому. На пояснення відповідачки, представник позивача зазначила, що остання має вирішити майновий спір окремим позовом. По справі оголошено перерву до 07.12.2021 року. У судове засідання призначене на 07.12.2021 року [PERSON] не з`явилася, 06.12.2021 року через канцелярію суду надала клопотання, в якому зазначила, що позов не визнає та наполягає на особистій участі позивача у розгляді справи. [PERSON] працює за межами України, у наданий судом термін врегулювання спору був в м.Одесі всього один день, вони бачились мигцем, чоловік завірив, що все буде гаразд, попросив надати йому ще трохи часу все обдумати і знову поїхав працювати. Але їй досі не вдалося поспілкуватися з позивачем, обговорити всі питання подальших відносин. Просила суд відкласти розгляд справи, надавши можливість сторонам самостійно вирішити всі питання, пов`язанні з особистими і майновими відносинами. [PERSON] у судове засідання не з`явився, в резолютивній частині позову справу просив розглядати за його відсутністю. Представник позивача адвокат Кабанова Г.В. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що відповідачкою [PERSON] подано клопотання про відкладення розгляду справи, однак з доводами, зазначеними у даному клопотанні не погоджується, оскільки остання посилається на той факт, що у сторін не знайдено компромісу та не врегульоване питання щодо майна подружжя. Зазначила, що дане питання має розглядатися в окремому судовому провадженні, та не повинно впливати на дану справу, що прямо передбачено Сімейним Кодексом України. Також просила справу розглядати за відсутністю сторони позивача. Враховуючи те, що відповідачка по суті надала свої пояснення, та вирішення питання щодо майнового спору не може пов`язуватись з розглядом справи про розірвання шлюбу, та не бажання позивача на примирення, суд вважає, що клопотання відповідачки про відкладання засідання на початок наступного року не підлягає задоволенню, оскільки це призведе до затягування розгляду справи, тому суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 08.12.2021 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.11.1995 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, про що складено відповідний актовий запис №1738, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.2-2а). Від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 06.08.2010 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №770 (а.с.6). Сторони\~ проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин з лютого 2020 року та сумісного господарства не ведуть. Подружнє життя сторін не склалося, про що зазначено у позовній заяві. Відповідачка з позовом не згодна, оскільки між сторонами не врегульовані питання особистих та майнових відносин. Проте, на час розгляду справи майнові вимоги будь кого з сторін суду не пред`явлені. Спорів про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами на час розгляду справи не існує. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що примирення між позивачем та відповідачем неможливе. Щодо можливого спору на майно, то сторони мають право вирішувати це питання в окремому позовному провадженні. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності,поваги до себе. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх сумісної дитини, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між сторонами\~носить формальний характер і тому підлягає розірванню. Питання щодо визначення місця проживання дітей судом не вирішується, оскільки не є предметом спору та відповідна вимога як позовна позивачем не заявлялась. Відповідного зустрічного позову з цього приводу до суду також не надходила. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи, враховуючи доводи позову, пояснення представника позивача щодо неможливості збереження шлюбу, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved