Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07 червня 2019 року з Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська для розгляду за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо приватизації житла. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що [PERSON] , який є батьком [PERSON] у 1990 році був виданий ордер на квартиру [ADDRESS] ). У зв`язку зі смертю [PERSON] у 2004 році за заявою [PERSON] за зазначеною адресою були змінені особові рахунки на ім`я [PERSON] Оригінал і копія ордеру не зберіглися, у зв`язку з чим Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради було відмовлено [PERSON] у приватизації зазначеної квартири. За викладених обставин позивачі звернулись до суду з цим позовом і просили зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради здійснити приватизацію квартири [ADDRESS] ) на ім`я [PERSON] , [PERSON] в рівних частках за відсутності ордера. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 07 червня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.31). Ухвалою суду від 11 червня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити дії щодо приватизації житла (а.с.32-33). У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимог не визнав, заперечував проти їх задоволення у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилається на те, що наявність ордеру про надання жилої площі є обов`язковою умовою, визначеною законодавцем, для здійснення приватизації житла. Здійснення же приватизації житла без відповідного ордеру є порушенням вимог Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року. Суд, вислухавши позивачів і представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] (а.с. 9). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 19). Згідно з довідкою про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані приміщення, виданої Жилсервіс 2 Дніпровської міської ради 15 серпня 2018 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: з 24 грудня 1990 року [PERSON] - наймач, і з 28 березня 2003 року - її донька [PERSON] (а.с. 13). 06 липня 2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулись на адресу керівника органу приватизації із заявою про оформлення передачі в приватну власність зазначеної квартири (а.с. 15). Листом №3/93516 від 20 липня 2018 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради повідомив [PERSON] про неможливість розгляду її заяви про приватизацію житла через ненадання повного необхідного пакету документів, зокрема ордеру на жиле приміщення (а.с. 16). Відповідно до п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №396 від 16 грудня 2009 року громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), окрім інших документів, має подати до органу приватизації, зокрема, копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку). Відповідно до ст. 9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. За змістом ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч.1 ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Згідно з положенням статті 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ч.ч.1,2 ст.61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] належить до житлового фонду виконавчого комітету Дніпровської міської ради. Проте, як вбачається з матеріалів справи, у встановленому законом порядку виконком Дніпровської міської ради рішення про надання спірного житла позивачу не приймав. Також, із матеріалів справи вбачається, що ордер на це жиле приміщення, відповідно до ст.58 ЖК УРСР, виконком Дніпровської міської ради позивачу не видавав, доказів того, що ордер був виданий Ярчевському І.В. суду також не надано. Таким чином, беручи до уваги норми статей 9, 58, 61 Житлового Кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність, суд дійшов висновку про недоведеність позивачами факту правомірності набуття права користування спірним житловим приміщенням на підставі ордеру про надання жилої площі, оскільки суду не було надано жодного доказу на підтвердження видачі відповідного ордеру, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення вимог про зобов`язання відповідача здійснити приватизацію квартири. З урахуванням результату вирішення справи, витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню відповідачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed