Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява КП «Водоканал» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово - комунальні послуги. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Позивач у період часу з червня 2000 року по вересня 2014 року включно надавав відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення. Відповідачі не виконують своїх зобов'язань по оплаті наданих послуг, у звязку із чим утворилася заборгованість у сумі 18\~503, 49 грн. Просить суд стягнути з відповідачів суму заборгованості за спожиту воду і послуги водовідведення у розмірі 18 503, 49 грн. та судовий збір у розмірі 1\~762 грн. Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачам надано строк на подання відзиву, зустрічної позовної заяви та/чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін протягом пятнадцяти днів з моменту отримання ухвали суду про відкриття провадження. Згідно із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказану ухвалу суду відповідачі [PERSON] та [PERSON] отримали 08 листопада 2018 року, проте у встановлений ухвалою суду строк відзиву, зустрічну позовну заяву чи/та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надали. 28 листопада 2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому вказано, що з 05 серпня 2009 року по січень 2016 року він знаходився у місцях позбавлення волі, тому не користувався наданими позивачем комунальними послугами. Одночасно [PERSON] надано клопотання про застосування встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності та відмови у звязку із цим у задоволенні позову. 07 грудня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що 08 лютого 2016 року відповідач [PERSON] звернувся з письмовою заявою до КП «Водоканал» стосовно перерахунку заборгованості на одну особу з 05 серпня 2009 року по 25 січня 2016 pоку, на підтвердження чого надав довідку з місця реєстрації та довідку про звільнення. На підставі наданих документів був здійснений перерахунок з 08 лютого 2013 року по 08 жовтня 2014 року. З 08 жовтня 2014 року нарахування ж за послуги водопостачання та водовідведення не здійснювалося, оскільки квартира була відключена від внутришьобудинкової системи водовідведення. З вересня 2009 року по лютий 2016 року письмових звернень на адресу КП «Водоканал» з питання перерахунку не надходило. Щодо застосування строку позовної давності, то 28 серпня 2015 року КП «Водоканал» до Комунарського районного суду м. Запоріжжя подано судовий наказ, у звязку із чим строк позовної давності було перервано. Просив позов задовольнити повністю. Оскільки відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тобто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~ \~ Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03 жовтня 2018 року до суду позивачем КП «Водоканал» подана позовна заява про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані житлово комунальні послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 червня 2000 року по 30 вересня 2014 року у розмірі 18\~503, 49 грн. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, у даному випадку відповідно до умов договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускається, за винятком випадків, передбачених законом. У відповідності зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. З висловленої Верховним Судом України правової позиції (постанова від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13), споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно зі п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання відповідно до ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності відповідно починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки плата за надані житлово-комунальні послуги вноситься щомісячно, то право позивача вважається порушеним з моменту неотримання чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Щодо застосування строку позовної давності та його переривання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3 та 4 статті 267ЦК України закріплено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Крім того, відповідно до висновків ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011, прийнятого за заявою №14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.96, прийнятого за заявами№22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). У відповідність до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ільхан проти Туреччини», правило встановлення обмежень доступу до суду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених\~статтею 161\~цього Кодексу. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, тому подання КП «Водоканал» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ЦПК України, перериває позовну давність. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 28 серпня 2015 року КП «Водоканал» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості за надані послуги за період 01 червня 2000 року 01 жовтня 2014\~року заборгованості у розмірі 18\~503 49 грн. \~ Проте, згідно зі ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, справа № 6-18668св15. Враховуючи,\~що на\~момент звернення\~до суду\~із відповідним\~позовом строк\~позовної давності\~для звернення\~до суду\~КП «Водоканал»\~за захистом\~свого права\~сплив,\~відповідачем [PERSON]\~надано клопотання\~про застосування\~строку позовноїдавності, то клопотання відповідача необхідно задовольнити, а позовну заяву залишити без задоволення. У зв'язку із залишення позовної заяви без задоволення, витрати по сплаті судового збору згідно зі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed