Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вищезазначеній квартирі зареєстрований крім позивача його онук, який з 2006 року по теперішній час не проживає. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 213 в будинку № 49 по пров. Героїв Бресту в м. Кременчуці. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про слухання справи повідомлявся належним чином, згідно вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13.04.2016 року відбуває покарання у виправній колонії № 69. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS], що підтверджується дублікатом свідоцтвом про право особистої власності на квартиру № 1894, виданим 27.09.1991 року Управлінням житлово-комунального господарства (а.с. 6-7). Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власники володіють, користуються, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до довідки № 2404/2006 про реєстрацію особи громадянином України у квартирі позивача зареєстрований також онук [PERSON] Проте вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13.04.2016 року [PERSON] було визнано винним за ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідач відбуває покарання у виправній колонії № 69. Відповідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Як зазначено в постанові Верховного Суду України № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Як встановлено матеріалами справи, відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з 2006 року по теперішній час. Позивач вимушений нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг за квартиру. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання» здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з 2006 року, відсутнє майно відповідача, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею всі документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved