Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Яговенко М.М. з позовом до [PERSON] про скасування місця реєстрації. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить скасувати рішення Дніпровського ЦНАПу м.Києва про реєстрацію гр. [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 05 вересня 2020 року батько позивача дав згоду на реєстрацію в своїй квартирі за адресою [ADDRESS] відповідача. В подальшому вказана квартира була подарована позивачу батьком. Представник позивача зазначає, що відповідач не має жодних родинних відносин з позивачем, реєстрація відповідача в зазначеній квартирі порушує право позивача, як власника квартири, вільно розпоряджатися своєю власністю, та тягне матеріальні збитки від сплати комунальних платежів. У зв`язку з вищезазначеним вважає, що реєстрація відповідача підлягає скасуванню. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 квітня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в м.Києві державну адміністрацію (а.с.19-21). 20 квітня 2021 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується розпискою (а.с.22). Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та додатками повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». 18 червня 2021 року на адресу відповідача повторно було направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами, яка на час ухвалення даного рішення відповідачем також не отримані та конверт разом з документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Представником третьої особи Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримано 05 травня 2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач [PERSON] не скористалась своїм правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. 18 травня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації в яких зазначено, що інтереси і права адміністрації не порушуються, тому просить прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Положення цієї статті кореспондуються з вимогами ст. 405 ЦК України, згідно частини першої якої члени сім`ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Отже право члена сім`ї власника квартири чи інших зареєстрованих в ній за згодою власника осіб, щодо користування квартирою, є похідним від прав власника на це житло. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 19 жовтня 2020 року, дарувальником за яким є Яговенко М.М. (а.с.4, 5). За відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської РДА, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 07 вересня 2020 року (а.с.11). Як убачається зі змісту позовної заяви, звертаючись до суду з позовними вимогами про скасування рішення Дніпровського ЦНАПу м.Києва про реєстрацію [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , позивач зазначає 05 вересня 2020 року його батько дав згоду на реєстрацію відповідача в своїй квартирі за вищесказаною адресою, однак відповідач не має жодних родинних відносин з позивачем, реєстрація відповідача в зазначеній квартирі порушує право позивача, як власника квартири, вільно розпоряджатися своєю власністю, та тягне матеріальні збитки від сплати комунальних платежів. Отже, позивачем фактично не оскаржується правомірність реєстрації відповідача в квартирі [ADDRESS] та прийняття вповноваженою особою, якою не є відповідач, рішення про таку реєстрацію. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року в справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов`язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року №1382- IV (зі змінами та доповненнями) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, серед іншого, на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Однак з такими позовними вимогами [PERSON] до відповідача не звертався. Виходячи з наведеного, враховуючи, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття відповідача з реєстрації місця проживання здійснюється вповноваженими на це органами на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, проте такої вимоги в даній справі до відповідача заявлено не було, а докази та обґрунтування щодо неправомірності прийняття вповноваженим органом рішення про реєстрацію відповідача за спірною адресою відсутні, виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України, щодо розгляду справи в межах заявлених вимог, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову. На підставі ст.141 ЦПК України суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed