Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 квітня 2021 року звернулась [PERSON] із зазначеною позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь виниклу в листопаді 2020 року неустойку (пеню) в розмірі 672,03 грн. за прострочення сплати аліментів за жовтень 2020 рік у виконавчому провадженні № 62027991 за рішенням суду від 28 січня 2020 року у справі № 201/13627/19. В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року у справі № 201/13627/19 ухвалено стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ј частини його заробітку (доходу) починаючи стягнення з 11 грудня 2019 року. Так, з вини відповідача в листопаді 2020 року виникла заборгованість зі сплати аліментів за жовтень 2020 рік. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 62027991, наданого Соборним ВДВС у м. Дніпрі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 04 березня 2021 року № 20621/45-34/6, згідно дубліката квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 14 листопад 2020 року № ВАSS _11957231356, у виконавчому провадженні в листопаді 2020 рока почався перебіг заборгованості зі сплати аліментів відповідачем. 14 листопаді 2020 року відповідачем частково сплачені аліменти за жовтень 2020 рік в розмірі 1 203,03 грн. при цьому відповідно до розрахунку, сплаті в жовтні 2020 року підлягали аліменти в розмірі 2 923,50 грн. Отже розмір пені становить 672,03 грн. з розрахунку: Період існування боргу зНарахована сума аліментів1% від боргу Перший день нарахування пеніДата часткової сплати аліментівКількість днів прострочки Сума пені 01.11.20- 13.11.202 923,5029,23501.11.2014.11.2013380,06 14.11.20-31.11.201 717,4717,174714.11.20не сплачено 17291,97 всього672,03 Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 01 квітня 2021 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.9). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.10). До суду 21 квітня 2021 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.12). Ухвалою судді від 22 квітня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с.14-15). Позивач надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2020 року у справі № 201/13627/19 ухвалено стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ј частини його заробітку (доходу) починаючи стягнення з 11 грудня 2019 року (а.с. 2). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 62027991, наданого Соборним ВДВС у м. Дніпрі ПСМУ МЮ (м. Дніпро) від 04 березня 2021 року № 20621/45-34/6, згідно дубліката квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 14 листопад 2020 року № ВАSS _11957231356, у виконавчому провадженні в листопаді 2020 рока почався перебіг заборгованості зі сплати аліментів відповідачем (а.с.5-6). 14 листопаді 2020 року [PERSON] частково сплатив аліменти за жовтень 2020 рік в розмірі 1 203,03 грн. (а.с. 7) при цьому відповідно до розрахунку, сплаті в жовтні 2020 року підлягали аліменти в розмірі 2 923,50 грн. Отже розмір пені становить 672,03 грн. з розрахунку Період існування боргу зНарахована сума аліментів1% від боргу Перший день нарахування пеніДата часткової сплати аліментівКількість днів прострочки Сума пені 01.11.20- 13.11.202 923,5029,23501.11.2014.11.2013380,06 14.11.20-31.11.201 717,4717,174714.11.20не сплачено 17291,97 всього672,03 Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 листопада 2020 по 13 листопада 2020 рік в сумі 380,06 грн. та в період з 14 листопада 2020 по 30 листопада 2020 в розмірі 291,97 грн. Статтею 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Аналіз викладених вище норм вказує, що для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Так, у ході судового розгляду справи судом було встановлено та доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за спірний період з 01 листопада 2020 по 13 листопада 2020 рік в сумі 380,06 грн. та в період з 14 листопада 2020 по 30 листопада 2020 в розмірі 291,97 грн., а всього 672,03 грн. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, у зв`язку із ненаданням в повній мірі матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. Суд зазначає, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Зважаючи на те, що стягнення аліментів визначено періодичними щомісячними платежами, то прострочення їх сплати настає з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто першого числа місяця наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такі правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18, постанові Верховного Суду від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19, що відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховуються судом. Суд повністю погоджується з розрахунками пені за несвоєчасну сплату аліментів, наведеними позивачем у позовній заяві та вважає його вірним, оскільки здійснений такий розрахунок відповідно до правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду. Таким чином, розрахунок пені за відповідний місяць, в якому було прострочено сплату суми аліментів, обраховано за формулою: нарахована сума заборгованості аліментів х 1% х кількість днів прострочення сплати суми аліментів з урахуванням сум сплати аліментів боржником. Отже, відповідно до розрахунку, загальна сума пені зі сплати аліментів за період з 01 листопада 2020 по 13 листопада 2020 рік в сумі 380,06 грн. та в період з 14 листопада 2020 по 30 листопада 2020 в розмірі 291,97 грн., а всього 672,03 грн. Тому, враховуючи те, що відповідач не в повному обсязі виконує покладені на нього судовим рішенням зобов`язання зі сплати аліментів на утримання доньки, що призвело до наявності в останнього боргу зі сплати аліментів, а також те, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 672,03 грн за період з 01 листопада 2020 - 30 листопад 2020 рік є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вказаного висновку суд дійшов, діючи передусім в інтересах дитини. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: approved