Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулось з позовом Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, до [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , за яким просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приват Банк» (зараз - АТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] , в забезпечення якого укладено договір поруки між банком та [PERSON] у розмірі 5281,49 гривень та судові витрати. [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору розірваним, в якому просив визнати розірваним кредитний договір № ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приватбанк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] , а також судові витрати пов`язані з розглядом зустрічного позову, а саме судовий збір в сумі 1816,0 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,0 грн. стягнути з АТ «КБ «Приватбанк». Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що дійсно було укладено вищевказаний договір позики № ODH0GF01420096 від 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приват Банк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 36400,0 дол. США на термін до 18 вересня 2025 року. В забезпечення договору позики було укладено договір поруки між банком та [PERSON] . Згідно якого остання несе солідарну відповідальність перед банком за користування кредитом. Більше того, для забезпечення договору позики № ODH0GF01420096 від 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приват Банк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено договір іпотеки згідно якого у забезпечення кредиту було накладено обтяження на обєкт нерухомого майна належному позичальнику, а саме квартиру загальною площею 42,8 м. кв. що розташована за адресою: [ADDRESS] . Так, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2015 року у справі № 520/9918/14-ц, за позовом ПАТ «КБ «Приват Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, було задоволено позовні вимоги банку та надано право на реалізацію (продаж) без участі [PERSON] об`єкту нерухомою майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року у справі № 521/6429/16-ц, ПАТ «КБ «Приват Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року. Представник ПАТ «КБ Приватбанк» вказує, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконуються, у зв`язку з чим, станом на 04.03.2016 р. за відповідачем наявна заборгованість, яка складає 55162,10 дол. США, що еквівалентно 1445798,64 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 24391,39 дол. США; заборгованість за процентами за користування кредитом 5 300 дол. США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 5262,78 дол. США, пені 20207,88 дол. США. Так, своїм рішенням, що набрало законної сили суд задовольняє позовні вимоги ПАТ «КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення суми заборгованості, яка складає 55162,10 дол. США, що еквівалентно 1445798,64 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 24391,39 дол. США; заборгованість за процентами за користування кредитом 5300 дол. США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом 5262,78 дол. США, пені 20207,88 дол. США. На сьогоднішній день АТ «КБ «Приват Банк» повторно (вже втретє) звертається до суду з позовною заявою про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а спеціальна позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) - один рік ( ст. ст. 257, 258 ЦК України). Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань за щомісячним погашенням платежів. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. За даних обставин маємо ситуацію в якій банк двічі змінив термін погашен кредиту та плати за кредит за спірним договором, шляхом направлення відповідних претензій та позовних заяв про повне стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (згідно вищевказаних рішень судів). Банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит - обов`язковим до повернення з моменту отримання позичальником відповідної письмової вимоги Банку. Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким чином, пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. В даному випадку, у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором Банк використав право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги. За таких умов стає неможливим продовження строку дії спірного кредитного договору, адже з урахуванням зміни строку виконання боржником умов договору змінюється кінцевий строк дії такого договору. Враховуючи наявність рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06 липня 2016 року у справі № 521/6429/16-ц про повне дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором можна стверджувати про правову необхідність визнання таким що був розірваний кредитний договір № ODH0GF01420096 від 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приват Банк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] . В рамках досудового врегулювання спору в даній справі банк неодноразово направляв листи - претензії з вимогою повного дострокового погашення боргу за кредитним договором протягом 2013-2014 років. Таким чином, вимоги АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення суми простроченої заборгованості за кредитним договором № ODH0GF01420096, який був укладений 20 вересня 2005 року між ПАТ «Приватбанк» (зараз АТ КБ «Приватбанк») та Позивачем, в забезпечення якого укладено договір поруки між банком та [PERSON] , будуть безпідставними та такими що порушують вимоги Цивільного та Цивільно-процесуального законодавства України. Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, де зазначив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 20.09.2005 року уклали кредитний договір № ODH0GF01420096. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 36400,0 долар США на термін до 18.09.2025 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки ті в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступне порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором. Відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 36400,0 долар США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. 14.06.2013 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача. 10.02.2015 року Київський районний суд м. Одеси було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 599 ЦК України: зобов`язання припиняються його виконанням проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Київський районний суд м. Одеси від 10.02.2015 року та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2016 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість становить 24391,39 долар США. Оскільки, з Відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Київський районний суд м. Одеси від 10.02.2015 року . тобто за період з 20.09.2005 року по 13.06.2013 року, то за період після подання позовної заяви від 14.06.2013 року, з 15.06.2013 по 18.09.2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 5281,49 долар США, яка складається з наступного: - 5281,49 долар США - 3 % річних від простроченої суми. Щодо вимоги Відповідача стосовно розірвання кредитного договору. Умови кредитного договору в повній мірі відповідають діючому законодавству та жодним чином не містять будь-яких підстав, які б вказували на дискримінаційні процеси по відношенню до клієнта. ПАТ КБ «ПриватБанк» у повній мірі виконав зобов`язання за вказаним договором, а саме - надав позивачеві кредит. Будь-яких порушень договору, у тому числі - істотних, з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» не встановлено. У зв`язку з тим, шо саме Позичальник порушено умови договору, останній не може посилатись на вимоги ст. 651 ЦК України щодо одностороннього розірвання цього договору. Посилання позивача на те, шо кредитний договір необхідно вважати розірваними з дати рішення також є повністю необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Так, відповідно до п. 5.1 Договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки Позичальник свої зобов`язання за Договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, такий Договір не може вважатись розірваним, а зобов`язання - припиненим. Аргументи позивача про те. шо факт звернення Банку до суду про стягнення з Позичальником суми заборгованості за кредитним договором автоматично розриває такий договір, є безпідставними та такими, шо не гуртуються на законі. звернення до суду про стягнення заборгованості не є виконанням зобов`язання або підставою розірвання договору, оскільки не передбачено главою 53 ІІК України. За таких підстав, вважаємо позовні вимоги Позичальника такими, шо не підлягають задоволенню. Щодо посилання Відповідача на раніше звернення Банком до суду в 2013 та 2016рр. Банк в 2013 р. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача з предметом позову - звернення стягнення, в 2016 р. Банк звернувся до суду з позовною заявою до відповідача з предметом позову - стягнення заборгованості. Дані справи було розглянуто та винесені відповідні рішення. Ухвалені раніше рішення не позбавляють права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме 3% річних від простроченої суми. Банк звертався до суду з різними предметами позову. Позовна заява Банку відповідає вимогам статті 175, 177 ЦПК України, шо підтверджується ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження по справі. На виконання приписів п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач підтверджує, шо ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору. Предмети позову за вказаними справами є різними, посилання Відповідача на однакові предмети позовів є безпідставним та не відповідає дійсності. Щодо строків позовної давності. Відповідно до п. 5.1 Договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Оскільки Позичальник свої зобов`язання за Договором не виконані, будь-яких доказів виконання не надано, такий Договір не може вважатись виконаним. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Необхідно застосувати строки позовної давності, відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі. Акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» надав до суду заяву про застосування у справі вимог ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 20.09.2005 року уклали кредитний договір № ODH0GF01420096. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 36400,0 долар США на термін до 18.09.2025 р., а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позичальник виконував свої зобов`язання до певного часу належним чином, що свідчить про те, що Позичальник та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» були згодні з умовами кредитування та визнали своїх зобов`язання за договором і також свідчить про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав Позичальнику кошти, як це передбачено умовами Договору. Відповідач [PERSON] просить визнати розірваний кредитний договір № ODH0GF01420096 від 20.09.2005 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] . Але, про укладення між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] кредитного договору № ODH0GF01420096 від 20.09.2005 року [PERSON] дізнався у день його укладення 20.09.2005 року. Згідно із ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, Відповідачем пропущений встановлений ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, заявленими у зустрічній позовній заяві. Зустрічний позов від 2021 року був поданий [PERSON] до суду щодо правовідносин, що виникли 20.09.2005 року та були відомі [PERSON] починаючи з 20.09.2005 року, тому [PERSON] пропущений встановлений ст. 257 ЦК України трирічний строк загальної позовної давності при зверненні до суду з позовними вимогами, заявленими у зустрічній позовній заяві. Тому, необхідно відмовити у повному обсязі у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Сторони надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. У зв`язку з тривалим розглядом справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутністю учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням первісного позову, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом встановлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 20 вересня 2005 року уклали кредитний договір № ODH0GF01420096. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 36400,0 долар США на термін до 18 вересня 2025 року, а Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 36400,0 долар США. В порушення умов кредитного Договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. 14 червня 2013 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідача. 10 лютого 2015 року Київський районний суд м. Одеси було винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу вже прийнятого рішення суду. Таким чином, винесення рішення Київський районний суд м. Одеси від 10 лютого 2015 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України: Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованість становить 24391,39 долар США. Оскільки, з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Київський районний суд м. Одеси від 10 лютого 2015 року, тобто за період з 20 вересень 2005 року по 13 червня 2013 року, то за період після подання позовної заяви від 14 червня 2013 року, з 15 червня 2013 року по 18 вересня 2020 року Відповідач має заборгованість у розмірі - 5281,49 долар США, яка складається з наступного: - 5281,49 долар США - 3 % річних від простроченої суми. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № ODH0GF01420096 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та фізичними особами було укладено: - Договором поруки, укладеним з поручителем [PERSON] , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5, Позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором № ODH0GF01420096. Згідно з п. 6 Договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п`яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред`явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов`язання, залишена без задоволення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі № 522/1528/15-ц. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Тому Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту у відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. За викладених обставин суд вважає позицію сторони відповідачів необґрунтованою, а позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині вимог про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. В частині стягнення судового збору суд має позовні вимоги задовольнити частково з огляду на те, що позивач просить стягнути з відповідачів судовий збір в солідарному порядку, при цьому згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, тобто в частках. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2226,94 грн, який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial