Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги та інших належних звільненому працівникові сум, а також моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він маючи багаторічний стаж роботи на підприємствах вугільної промисловості України, розірвав з власної ініціативи трудовий договір з відповідачем у зв'язку з виходом на пенсію вперше, Позивач після закінчення тривалого проміжку часу досі не отримав одноразову допомогу та інші суми, що належать йому при звільнені з підприємства, тому був змушений звернутися з цим позовом до суду. Відповідно до відомостей, які є у трудовій книжці на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 30.08.1989, позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 24.08.1989р. позивача було прийнято учнем гірника підземного на дільницю шахтного транспорту ШУ «Новогродівська» тресту «Селидоввугілля» з повним робочим днем у шахті; 10.12.1989р. позивача було звільнено за п. З ст. 36 КЗпП УРСР у звязку з призовом до [PERSON] армії; У період з 19.12.1989 по 27.11.1991 проходив строкову службу в лавах [PERSON]; 29.01.1992 прийнято до ШУ «Новогродівська» гірником підземним 3 р. з повним робочим днем у шахті; 24.07.1995 переведено учнем гірника очисного вибою «[PERSON] 1/3»; 24.07.1995 направлено на курсове навчання з відривом від виробництва за професією гірничий очисного вибою; з 28.08. 1995 по 03.10.1995 проходив практику за професією; 03.10.1995 переведено гірничим підземним очисного вибою з повним робочим днем у шахті; 22.08.1997 звільнився за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 08.09.1997 прийнято до шахти «їм. [PERSON]» ШУ «Центральне» ДХК «Селидоввугілля» гірником очисного вибою 5 р. підземним з повним робочим днем у шахті; 10.11.1997 звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України; 10.11.1997 прийнято до ПП «Вугіллядобуток» підземним гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті; 30.09.1997 звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переводом до «[PERSON] 1/3 [PERSON]»; 01.10.1998 прийнято до зазначеної [PERSON] за переводом підземним гірником очисного вибою 5 р. з повним робочим днем у шахті; 13.03.2000 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 03.04.2000 прийнято до ДХК «Краснолиманська» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 21.12.2006 звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 09.01.2007 прийнято до ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» гірником очисного вибою 4 р. з повним робочим днем у шахті; 04.08.2007 звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 04.09.2007 прийнято до ТОВ «Краснолиманське» гірником очисного вибою підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 01.11.2007 переведено гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті. Далі, згідно з відомостями, які відображено у трудовій книжці на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 27.11.2014, позивач ще має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 27.11.2014 його було прийнято відповідачем гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 28.08.2017 позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, у звязку з переходом на пенсію. Згідно наданої суду довідки № 173615, виданої 19.07.2017 Красноармійським обєднаним управлінням ПФУ, в якій зазначено, що коли позивач став отримувати з 17.08.2011р. пенсію за віком на пільгових умовах, згідно до вимог ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення», то на той період часу пільговий (підземний) стаж його роботи вже складав 23 роки 05 місяців та 20 днів, що відповідало вимогам ст. 1 Закону України № 345-VI від 02.09.2008 «Про підвищення престижності шахтарської праці». Згідно до положень п. 12.15 «Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001», працівнику, який має право на пенсію за віком при звільнені з підприємства, сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Зокрема, при стажі роботи в галузі понад 20 роківу вигляді не менше трьох середньомісячних заробітків. Вимоги зазначеного п. 12.15. «Галузевої угоди» також дублюються у п. 8.10 Колективного договору відповідача. При цьому, згідно до вимог абз. 7 п. 12.15 вищезазначеної «Угоди», витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати Підприємства і відповідно не залежать від наявності (відсутності) прибутку Підприємства. Безпосередньо в день звільнення (28.08.2017) позивач звернувся до відділу кадрів відповідача, де від менеджера з персоналу (яка здійснювала процедуру звільнення) [PERSON] дізнався, що для розрахунку періоду його вислуги, необхідної для призначення виплат одноразової допомоги, в його підземний стаж не буде враховано період його роботи в ТОВ «Краснолиманське», оскільки не має відомостей про його звільнення, і відповідно загальний період його підземного стажу за цих обставин склав приблизно 18,5 років, що достатньо тільки для виплат одноразової допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітків. Але після того, як позивача 28.08.2017 було звільнено, то всупереч зазначених підзаконних нормативних актів йому було нарахована одноразова допомога лише у сумі 12425,46 грн, що було навіть значно нижче його повноцінних двох середньомісячних заробітків. Тому 18.09.2017 позивач звернувся в усній формі до постійно діючої комісії «зі встановлення трудового стажу для призначення і виплат допомоги при звільненні за віком», яку було створено відповідно до наказу по підприємству відповідача за №1863 від 30.12.2016 де йому було надано відповідь, що відділом кадрів при визначенні трудового стажу для призначення і виплат допомоги при звільненні на пенсію за віком не повинно враховуватись стаж роботи на ТОВ «Краснолиманське», якщо в трудовій книжці відсутня дата звільнення з Товариства. Далі, співробітниками відповідача, на виконання вимог ст. 116 КЗпП України, про нарахування сум, які відповідач повинен був виплатити позивачу при звільненні, було надано позивачу довідку № 774 за вих. № 649 від 11.09.2017, ознайомившись з якою позивач прийшов до висновку, що відповідну одноразову допомогу йому фактично не було нараховано. Згідно затвердженого 11.07.2006 генеральним директором і головою профкому ДП «ВК «Краснолиманська» «Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «ВК «Краснолиманська», у розділі IV «Порядку встановлення безперервного стажу роботи», у п. 23 відображено, що основним документом для визначення стажу роботи є трудова книжка. Стаж роботи, який не встановлено записами у трудовій книжці, може бути підтверджено належним чином оформленими довідками, підписаними керівниками підприємств. Такі довідки видаються на підставі документів з обліку особового складу, табелів та інших документів, що підтверджують стаж роботи. Крім того, згідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993, визначено, що при відсутності відповідних записів у трудовій книжці, трудовий стаж встановлюється на підставі документів, виданих в тому числі за місцем роботи або архівними установами. А відповідно до абз. 1 п. 20 зазначеного «Порядку» в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості про трудовий стаж, то для його підтвердження приймаються уточнені довідки підприємств, установ, організацій. Згідно до п. 23 цього ж нормативного акту, документи, які подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою. Згідно з довідкою з матеріалів пенсійної справи на ім'я позивача, яку для ПФУ надало керівництво ТОВ «Краснолиманське», це керівництво підтвердило лише дату прийняття позивача на роботу 04.09.2006 з виконанням гірничих робіт по дату видачі довідки за професією гірника очисного вибою. Згідно до п. З вищезазначеного «Порядку підтвердження наявного трудового стажу (для призначення пенсій) за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи, для підтвердження трудового стажу, то приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. А згідно до положень абз. 7 п. 20 цього ж «Порядку» зазначено, що у разі, коли підприємства розміщуються в районах проведення АТО (у Розпорядженні КМУ №1053-р від 30.10.2014 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО» зазначено, що м. Родинське віднесено до даного Переліку), то спеціальний трудовий стаж підтверджується даними, які є в наявності в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування (згідно до додатків форми ОК-5). Суду представлені копії додатків до цього реєстру у вигляді «Індивідуальних відомостей про застраховану особу», що містяться в таблицях форми ОК-5, в яких відображено, що застрахований спірний трудовий стаж позивача визначено протягом з січня 1999 року по серпень 2017 року включно. Таким чином, згідно матеріалів ОК-5 позивача вбачається, що страхові внески на позивача проводились ТОВ «Краснолиманське» у період з вересня 2007 року по серпень 2014 року включно. Тобто продовж 07 років. Крім цього встановлено, що коли позивач продовжував працювати на зазначеному підприємстві у період з 01 вересня по 27.11.2014, то ТОВ «Краснолиманське» вже не сплачувало страхові внески. Це сталося через те, що Товариство не могло здійснювати свою виробничу і господарську діяльність і станом на вересень-листопад 2014 року працівники підприємства були змушені знаходиться у простої, що підтверджується наказом по даному Товариству за № 187-к. Оскільки співробітниками ТОВ «Краснолиманське» не було зроблено відмітку про звільнення позивача з даного підприємства в трудовій книжці, але трудові взаємовідношення фактично припинені, то визначаючи підземний стаж позивача необхідно також виходити з відомостей, що містяться у двох довідках ДП «ВК «Краснолиманське» від 07.07.2011 про спуски позивача до шахти з повним підземним робочим днем по ТОВ «Краснолиманське» за період з вересня 2007 року по липень 2011 року включно (довідка бралася за спірний період для нарахування пенсії позивачу в 2011 р., тому наступний період роботи позивача у Товаристві у довідці надалі не зазначався); а також за вихідним № 775 арх. від 17.08.2017 про спуски позивача до шахти з повним підземним робочим днем по ТОВ «Краснолиманське» за період з вересня 2013 року по жовтень 2014 року включно. І згідно з відомостями, що містяться у цих довідках, значиться, що пропусків в роботі у позивача за періоди, які зазначені у довідках, по Товариству не має. Таким чином загальний підземний стаж роботи позивача становить більше ніж 23 роки 05 місяців та 20 днів, що підтверджується у наданих суду копіях документів (двох трудових книжок, двох довідок про спуски до шахти, в довідці з Красноармійського обєднаного управління ПФУ та в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу») і відповідно позивач має право на нарахування та отримання одноразової допомоги у розмірі не менш ніж розмір трьохмісячного середнього заробітку. Звертає увагу суду, що розрахунковий відділ відповідача при розрахунку середньомісячного заробітку позивача керувався в своїх діях абз. З п. 12.15 вищезазначеної «Угоди», застосовуючи положення про те, що у випадку хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком, що триває більш ніж 4 місяці, розмір середньомісячного заробітку для виплати вказаної допомоги встановлюються відповідно до середньої заробітної плати працівника аналогічної професії, що склалася у структурному підрозділі (дільниці) підприємства. Але це суперечить нормам діючого законодавства. Позивач вважає, що співробітники відповідача повинні були застосовувати положення тільки «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, який має вищу юридичну силу, ніж зазначена «Угода». Таким чином, розмір одноразової допомоги повинно бути встановлено наступним чином: згідно зазначеного «Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі СЗП) для виплати цієї допомоги розмір встановлюється з врахуванням виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. З п. 2 «Порядку»), а час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним заробіток не зберігався або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 5 п. 2). Тобто, оскільки позивача звільнено 28.08.2017 та він відпрацював не повний місяць продовж серпня 2017 року і частково у липні та у серпні 2017 року знаходився у відпустці, а починаючи з 12.04.2017 по 12.07.2018 позивач знаходився на лікарняних; крім того, також частково у період з березня по квітень 2017 року знаходився 33 дні у відпустці, тому для обчислення СЗП у даному випадку бралася заробітна плата за січень та лютий 2017 року в звязку з тим, що ці два місяці передують події, а саме розрахунку та нарахуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу (лікарняних), то саме ці періоди і повинні прийматися до уваги під час підрахунку середнього заробітку, відповідно до зазначених положень Постанови КМУ №100. Для розрахунку позивачем бралися відомості про зарплату за спірні місяці, що містяться в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» та у отриманих позивачем розрахункових листках, і які склали: за січень 2017 р.12368,64 грн, за лютий 2017 р. 14415,09 грн. СЗП = (12368,64 + 14415,09): 2 міс. = 13391,87 грн/міс. Що стосується одноразової допомоги, виплату якої передбачено п. 12.15 вищезазначеної «Угоди» та п. 8.10 Колективного договору, відповідач повинен був виплатити позивачу при звільнені її в розмірі 40175.61 грн (розрахунок = 13391,87 (СЗП) х 3 міс). Але оскільки позивачу вже була нарахована та виплачена сума у розмірі 12425,46 грн, то відповідно відповідач ще повинен нарахувати та виплатити позивачу недоплачені виплати по одноразовій допомозі в сумі 27750.15 грн. Позивач, починаючи з 12.04.2017 по 12.07.2017 включно, тривалий час знаходився на лікарняних, що підтверджується листками непрацездатності. Згідно до пунктів 2 та 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ №1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин. Крім того, згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 5 п. 4 зазначеного Закону роботодавець (відповідач) несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду соціального страхування внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом. Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а Роботодавець (відповідач) надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи Позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати у розмірі 70% середньої заробітної плати. Оскільки позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у 2017 р. було виплачено тільки у розмірі 70% середньої заробітної плати, то згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа (позивач) має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку. Розрахунок заборгованості по виплатах за лікарняні наступний: Відомості про нарахування заробітної плати за 12 місяців бралися як з «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» так і з розрахункових листків позивача, тобто розрахунок наступний: Оскільки позивач знаходився на лікарняних з 12.04.2017 по 12.07.2017 включно, то для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців. Загальна сума склала 180626,27 грн з 234 робочими виходами. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 15052,19 грн/міс. та 20 р.в./міс. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 15052,19 : 20 дн. = 752,61 грн/дн. Згідно розрахункового листка на ім'я позивача за липень 2017 року, йому було зроблено по тимчасовій непрацездатності такі виплати: за 14 днів - 4928,98 грн; за 5 днів1760,35 грн; за 31 днів10914,17 грн; за 25 днів8807,73 грн; за 5 днів1762,65 грн; за 12 днів4230,36 грн; всьогоза 92 днів лікарняного на загальну суму 32404,24 грн. Але виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, позивачу мало б бути нараховані та виплачені за весь час тимчасової непрацездатності, за 92 дні лікарняних, гроші на суму 69240,12 грн = 92 дн. х 752,61 грн. Тобто Відповідач виплативши зазначені 32404,24 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 36835,88 грн. Сума за весь період затримки розрахунку: Весь час затримки всіх виплат складає період з 28.08.2017 (день звільнення) включно по 27.11.2017 включно (дата складання позову), що дорівнює 91 доби. Тому середній заробіток за весь період затримки складає: СЗП = (12368,64 + 14415,09): 2 міс. = 13391,87 грн/міс. Середньоденна зар. пл. - 13391,87 грн : 19 роб. вих. середніх за дві місяці = 704,84 грн. 704,84 х 91 = 64140,44 гри., які підлягають стягненню з відповідача. Крім вказаного, незаконними діями Відповідача [PERSON] було спричинено моральну шкоду. Життя Позивача у результаті не отриманих ним виплат по вихідній допомозі зазнало суттєвих змін, тому що у нього не було достатньо коштів для утримання своєї сімї, і він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно довідки від 12.07.2017 позивач після курсу лікування, який тривав практично три місяці, пройшов медичну комісію у Родинській ЦМЛ і по стану здоровя йому було протипоказано роботу в підземних умовах, тому і був змушений звільнитися з підприємства. Після чого позивачу довелося витрачати кошти, які він отримує у вигляді пенсії (розмір якої складає 7049,77 грн/міс.), на своє лікування, щоб відновити в міру можливості своє здоров'я, тому що згідно до лікарських документів про стаціонарне та амбулаторне лікування позивача у спірний період, у нього виявлено радікулопатію, що є хронічною хворобою. При цьому, позивач, розраховував на отримання від підприємства передбачених йому виплат у повному обсязі, у вигляді одноразової грошової допомоги, але через протизаконну діяльність відповідача він цю допомогу в повному обсязі не отримав, тому позивач повинен був докладати додаткових зусиль для організації та врегулювання свого життя, утримання членів своєї родини. Приймаючи до уваги характер взаємовідносин вважають, що шкода немайнового характеру, яку позивач отримав, не може бути йому відшкодована повністю, він не отримає будь-якого відшкодування повного психологічного або фізичного задоволення, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути відповідною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 2000 гривень. Крім цього, коли позивач зіткнувся зі спором з відповідачем, то потребував правової допомоги, тому звернувся до адвоката [PERSON], який і представляє інтереси позивача. Адвокат [PERSON] виконав взяті на себе зобов'язання за договором про надання юридичної допомоги №463 від 15.11.2017, що підтверджується кошторисом № 463 від 15.11.2017 на виконання робіт з надання правової допомоги, відповідно до якого загальна вартість послуг фахівця в галузі права складає 5000,00 гривень. Згідно квитанції до прибутково-касового ордеру № 463 від 15.11.2017 позивач сплатив адвокату [PERSON] 5000 гривень, що і склало таким чином судові витрати позивача. Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь недоплачену суму з виплати одноразової допомоги в розмірі 27750,15 грн. Стягнути суму недоплаченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності в розмірі 36835,88 грн. Стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, не проведеного під час звільнення, до дати постановления судом рішення, сума якого станом на час складання позову, тобто станом на 27.11.2017 становить 64140,44 грн. Стягнути моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Стягнути всі судові витрати, які на час звернення до суду становлять 5000 грн. Позивач та його представник надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, поновні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. Відповідач ДП «ВК «Краснолиманська» у відзиві на позов зазначив, що 27.11.2014р. позивача було прийнято на посаду гірника очисного вибою підземний 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 28.08.2017р. був звільнений за власним бажанням з виходом на пенсію. Згідно трудової книжки [PERSON] його загальний стаж в вугільній промисловості складає 18 років 5 місяців 5 днів. 28.08.2017р. позивач написав заяву про виплату одноразової вихідної допомоги при звільненні на пенсію, згідно з п. 8.10 колективного договору. Заяву була задоволена в повному обсязі. Одноразова вихідна допомога сплачується згідно п. 12.15 Галузевої Угоди між міністерством промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, де чітко зазначено, що працівник, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з Підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і ін.), (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на Підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків -7,5 -10 - одного середньомісячного заробітку; -12,5 -15 - двох середньомісячних заробітків; -17,5 - 20 - трьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснюється за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100. Одноразова вихідна допомога у звязку зі звільненням по виходу на пенсію. Умови п. 12.15 відповідач виконав в повному обсязі. Умови п. 8.10 відповідачем згідно заявленої вимоги позивачем, на момент його звільнення 28.08.2017р., не могли бути виконані, бо в п. 8.10 кол. договору одноразова вихідна допомога у звязку зі звільненням на пенсію проводиться за рахунок прибутку підприємства. Згідно звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2017 року зазначено, що прибутку за цей період не було. Вказана допомога є необовязковою виплатою, оскільки здійснюється на підставі колективного договору та Галузевої угодив регулюється договірними відносинами. Згідно норм ст.24 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років у розмірі 50% середньої заробітної плати (доходу), а 60% - при стажі від трьох до пяти років, 70%- від пяти до восьми років, 100% - понад 8 років. Позивач при працевлаштуванні на роботу надав трудову книжку АЕ № 220608, відповідно до якої страховий трудовий стаж позивача на дату листів непрацездатності з 12.04.2017р. по 12.07.2017р.склав 2 роки 4 місяці 15 днів. А відповідно до довідки ОК-7 від 11.07.2017р., наданої 13.07.2017р. до відділу кадрів відповідача страховий стаж позивача склав 6 років 1 місяць. Відповідач не погоджується з вимогою про стягнення недоплаченого середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки з позивачем був проведений повний розрахунок при звільненні. Відповідач не згоден з вимогою про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано до суду жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували факт моральних та психічних страждань. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник третьої особи Покровське відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області, до судового засіданні не зявився, клопотань, заяв до суду не надав. Представник третьої особи ТОВ «Краснолиманське» до судового засіданні не зявився, надав суду клопотання про розгляду справи за його відсутністю з урахуванням пояснень на позов та документів, які додані до клопотання розглянути справу на розсуд суду. З пояснення на позов вбачається, що 05.09.2014р. невідомими озброєними особами відбулося незаконне захоплення ДП «ВК «Краснолиманська» на території якого здійснювала свою господарську діяльність третя особа. Третя особа не має можливості надавати докази про наявність чи відсутність трудових відносин з позивачем. Вважає, що підтвердження наявного трудового стажу позивача може відбуватися згідно вимогам п.20 ППКМУ «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» № 637 від 12.08.1993р., зокрема, стосовно підтвердження періоду роботи на підприємстві третьої особи у відповідності до абз. 7 п. 20 вказаного Порядку, тобто згідно даним з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування. Виходячи зі змісту наданої довідки Держреєстру ПФУ «Індивідуальні відомості про застраховану особу» форми ОК-5, за позивача, як за найманого робітника, ТОВ «Краснолиманське» вносило страхові внески в період з вересня 2007. по серпень 2014р. Тобто можливо припустити, що у товаристві позивач працював з вересня 2007. по серпень 2014р. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 30.08.1989, позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 24.08.1989р. - прийнято учнем гірника підземного на дільницю шахтного транспорту ШУ «Новогродівська» тресту «Селидоввугілля» з повним робочим днем у шахті; 10.12.1990- звільнено за п. З ст. 36 КЗпП УРСР у звязку з призовом до [PERSON] армії; У період з 19.12.1989 по 27.11.1991 проходив строкову службу в лавах [PERSON]; 29.01.1992 - прийнято до ШУ «Новогродівська» гірником підземним 3 р. з повним робочим днем у шахті; 24.07.1996-переведено учнем гірника очисного вибою «[PERSON] 1/3»; 24.07.1996-направлено на курсове навчання з відривом від виробництва за професією гірничий очисного вибою; з 28.08. 1995 по 03.10.1995 проходив практику за професією; 03.10.1996-переведено гірничим підземним очисного вибою з повним робочим днем у шахті; 22.08.1998-звільнився за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 08.09.1998-прийнято до шахти «їм. [PERSON]» ШУ «Центральне» ДХК «Селидоввугілля» гірником очисного вибою 5 р. підземним з повним робочим днем у шахті; 10.11.1998-звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України; 10.11.1998 прийнято до ПП «Вугіллядобуток» підземним гірником очисного вибою 5 розряду з повним робочим днем у шахті; 30.09.1998-звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переводом до «[PERSON] 1/3 [PERSON]»; 01.10.1999 -прийнято до зазначеної [PERSON] за переводом підземним гірником очисного вибою 5 р. з повним робочим днем у шахті; 13.03.2001 -звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 03.04.2001 -прийнято до ДХК «Краснолиманська» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 21.12.2007 -звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України; 09.01.2008 -прийнято до ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська-Західна № 1» гірником очисного вибою 4 р. з повним робочим днем у шахті; 04.08.2008 -звільнено за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням; 04.09.2008 -прийнято до ТОВ «Краснолиманське» гірником очисного вибою підземним 4 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 01.11.2008 -переведено гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті (а.с.12-16). Відповідно до трудової книжки на ім'я [PERSON], дата початку заповнення якої 27.11.2014, позивач має наступний підземний стаж на підприємствах вугільної промисловості: 27.11.2014 його було прийнято до ДП «ВК «Краноалиманська» гірником очисного вибою підземним 5 розряду з повним підземним робочим днем у шахті; 28.08.2017 позивача було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, у звязку з переходом на пенсію (а.с.18). Згідно довідки № 173615, виданої 19.07.2017 Красноармійським обєднаним управлінням ПФУ, [PERSON] отримує з 17.08.2011р. пенсію за віком при повному пільговому стажі довічно. Загальний страховий стаж складає 27 років 00 місяців 6 днів, пільговий (на підземний роботах) 23 роки 5 місяців 20 днів (а.с.28-30). З індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 вбачається, що у вересня 2007р по серпень 2014р. [PERSON] працював у ТОВ «Краснолиманське», за нього сплачувались страхові внески (а.с.55-59). Про той факт, що [PERSON]В, працював у ТОВ «Краснолиманське» і це було відомо відповідачу, також свідчить акт прийму-передачі трудової книжки від 24.12.2015р. Згідно даного акту ДП ВК «Красноалиманська» в особі [PERSON] передає, а [PERSON] приймає оригінал трудової книжки БТ-ІІ № 5867933 (а.с.17). Періоди знаходження [PERSON] на лікарняних підтверджуються листками непрацездатності (а.с. 46-49). Відповідно до кошторису № 463 від 15.11.2017 року, квитанції до прибуткового ордера [PERSON]В,. сплатив за надання правової допомоги суму у розмірі 5000 гривень (а.с.60-63). Згідно довідки від 8.02.2018р. при звільненні [PERSON] була виплачена одноразова допомога при звільненні на пенсію в розмірі двох місячних заробітків в сумі 12425,46 гривень (а.с.97). Середньоденна та середньомісячна заробітна плата позивача нарахована виходячи з його заробітку за червень, липень, квітень, травень 2017 року, тоді як в цей період позивач знаходився на лікарняному. Пунктом 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них», затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їхніх правонаступників. У такій довідці має бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професію або посаду; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включено цей період роботи, первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана довідка. Відповідно до п. 20 Порядку 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Краснолиманське» зареєстровано за адресою [INFO]. Згідно за п.п.18 п.1 Додатку до\~розпорядження № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність деяких розпоряджень Кабінету Міністрів Україні»\~м. Родинське Донецької області, де знаходиться підприємство ТОВ «Краснолиманське», входить до переліку населених пунктів, де проводилася антитерористична операція. Період роботи [PERSON] підтверджується даними про індивідуальну застраховану особу, довідкою ПФУ, довідками щодо підтвердження пільгового стажу, тому не можливо не прийняти цей період роботи до уваги. Суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача про те, що у позивача не достатньо стажу для отримання виплат. Це спростовується матеріалами цивільної справи. Крім того в запереченнях відповідача зазначено, що загальний стаж роботи у вугільній галузі складає загалом 18 роки 5 місяців 5 днів, а не 6 років, які брались до уваги при нарахуванні лікарняних. Підземний стаж роботи [PERSON] становить більше ніж 20 років, що підтверджується матеріалами цивільної справи і відповідно він має право на нарахування та отримання одноразової допомоги у розмірі не менш ніж трьохмісячний середній заробіток. Згідно до положень п. 12.15 «Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (обєднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001», працівнику, який має право на пенсію за віком при звільнені з підприємства, сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку. Зокрема, при стажі роботи в галузі понад 20 роківу вигляді не менше трьох середньомісячних заробітків. Вимоги зазначеного п. 12.15. «Галузевої угоди» також дублюються у п. 8.10 Колективного договору відповідача. Згідно затвердженого 11.07.2006 генеральним директором і головою профкому ДП «ВК «Краснолиманська» «Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ДП «ВК «Краснолиманська», у розділі IV «Порядку встановлення безперервного стажу роботи», у п. 23 відображено, що основним документом для визначення стажу роботи є трудова книжка. Стаж роботи, який не встановлено записами у трудовій книжці, може бути підтверджено належним чином оформленими довідками, підписаними керівниками підприємств. Такі довідки видаються на підставі документів з обліку особового складу, табелів та інших документів, що підтверджують стаж роботи. Відповідач при розрахунку середньомісячного заробітку керувався в своїх діях абз. З п. 12.15 вищезазначеної «Угоди», застосовуючи положення про те, що у випадку хвороби працівника перед виходом на пенсію за віком, що триває більш ніж 4 місяці, розмір середньомісячного заробітку для виплати вказаної допомоги встановлюються відповідно до середньої заробітної плати працівника аналогічної професії, що склалася у структурному підрозділі (дільниці) підприємства. В даному випадку повинно бути застосовано положення «Порядок обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, який має вищу юридичну силу, ніж зазначена «Угода». Таким чином, розмір одноразової допомоги повинно бути встановлено наступним чином: згідно зазначеного «Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі СЗП) для виплати цієї допомоги розмір встановлюється з врахуванням виплат за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (абз. З п. 2 «Порядку»), а час, протягом якого працівник згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працював і за ним заробіток не зберігався або зберігався частково, виключаються з розрахункового періоду (абз. 5 п. 2). Тобто, оскільки позивача звільнено 28.08.2017 та він відпрацював не повний місяць продовж серпня 2017 року і частково у липні та у серпні 2017 року знаходився у відпустці, а починаючи з 12.04.2017 по 12.07.2018 позивач знаходився на лікарняних; крім того, також частково у період з березня по квітень 2017 року знаходився 33 дні у відпустці, тому для обчислення СЗП у даному випадку береться заробітна плата за січень та лютий 2017 року в звязку з тим, що ці два місяці передують події, а саме розрахунку та нарахуванню середнього заробітку за час вимушеного прогулу (лікарняних), то саме ці періоди і повинні прийматися до уваги під час підрахунку середнього заробітку, відповідно до зазначених положень Постанови КМУ №100. Для розрахунку беруться до уваги дані про зарплату, що містяться в «Індивідуальних відомостях про застраховану особу» та у отриманих позивачем розрахункових листках, і які склали: за січень 2017 р.12368,64 грн, за лютий 2017 р. 14415,09 грн. СЗП = (12368,64 + 14415,09): 2 міс. = 13391,87 грн/міс. Що стосується одноразової допомоги, виплату якої передбачено п. 12.15 вищезазначеної «Угоди» та п. 8.10 Колективного договору, відповідач повинен був виплатити позивачу при звільнені її в розмірі 40175.61 грн (розрахунок = 13391,87 (СЗП) х 3 міс). Але оскільки позивачу вже була нарахована та виплачена сума у розмірі 12425,46 грн, то відповідно відповідач ще повинен нарахувати та виплатити позивачу недоплачені виплати по одноразовій допомозі в сумі 27750,15 грн. Стягуючи ці кошти суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що така допомога виплачується за рахунок прибутку підприємства, а згідно звіту про фінансові результати за 1 півріччя 2017 року зазначено, що прибутку за цей період не було. Вказана допомога є необовязковою виплатою, оскільки здійснюється на підставі колективного договору та Галузевої угодив регулюється договірними відносинами. Той факт, що позивач має право на таку допомогу, свідчить те, що при звільненні йому було виплачена одноразова допомога у розмірі двох середньомісячних заробітків, але в розмірі нижче належного до виплати. Відповідно до\~Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року,\~ яким визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, передбачено як вид матеріального забезпечення виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності. Відповідно до статті 22 Закону у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу). Зазначена допомога виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 24 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п'яти років; 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років; 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років. Статтею 21 Закону\~визначено, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем або нею страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини. Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності\~Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням». З матеріалів справи вбачається наявність у позивача страхового стажу понад вісім років, тому визначений розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у звязку із хворобою як особі, що має страховий стаж менше 8-ми років, не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до\~ст. 15 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»\~не донараховані з вини відповідача суми допомоги по тимчасовій непрацездатності підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого Постановою КМУ № 1266 від 26.09.2001, цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці). Згідно абз. 1 п. 3 цього «Порядку» середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на кількість календарних днів зайнятості без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин, - тимчасова непрацездатність … відпустка без збереження заробітної плати (далі - поважні причини). Згідно до пунктів 2 та 3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням», затвердженого постановою КМУ №1266, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших пяти днів тимчасової непрацездатності проводиться за рахунок коштів роботодавця та обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування на кількість календарних днів зайнятості у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих з поважних причин. Крім того, згідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» Роботодавець зобовязаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом. Відповідно до ч. 5 п. 4 зазначеного Закону Роботодавець (Відповідач) несе відповідальність за шкоду, заподіяну застрахованим особам або Фонду внаслідок невиконання або неналежного виконання обовязків, визначених цим Законом. Згідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам, які мають стаж понад восьми років у розмірі 100% середньої заробітної плати, а Роботодавець (Відповідач) згодом надав до Фонду недостовірні данні про стаж роботи Позивача, що призвело до незаконного зменшення розміру страхової виплати у розмірі 70% середньої заробітної плати. Оскільки позивачу розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності у 2017 р. було виплачено тільки у розмірі 70% середньої заробітної плати, то згідно з положеннями ст. 16 і 17 зазначеного Закону застрахована особа (позивач) має право на судовий захист своїх прав та на вирішення спору в судовому порядку. Розрахунок заборгованості по виплатах за лікарняні наступний: Відомості про нарахування заробітної плати за 12 місяців бралися як з «Індивідуальних відомостей про застраховану особу» так і з розрахункових листків позивача, тобто розрахунок наступний: Оскільки позивач знаходився на лікарняних з 12.04.2017 по 12.07.2017 включно, то для розрахунку бралася заробітна плата за попередні 12 місяців. Загальна сума склала 180626,27 грн з 234 робочими виходами. Середньомісячна зарплата за 12 місяців склала 15052,19 грн/міс. та 20 р.в./міс. Таким чином розмір середньоденної заробітної плати наступний: 15052,19 : 20 дн. = 752,61 грн/дн. Згідно розрахункового листка на ім'я позивача за липень 2017 року, йому було зроблено по тимчасовій непрацездатності такі виплати: за 14 днів - 4928,98 грн; за 5 днів1760,35 грн; за 31 днів10914,17 грн; за 25 днів8807,73 грн; за 5 днів1762,65 грн; за 12 днів4230,36 грн; всьогоза 92 днів лікарняного на загальну суму 32404,24 грн. Але виходячи з необхідності нарахувань в 100% середньої заробітної плати, позивачу мало б бути нараховані та виплачені за весь час тимчасової непрацездатності, за 92 дні лікарняних, кошти у розмірі 69240,12 грн = 92 дн. х 752,61 грн. Тобто відповідач виплативши зазначені 32404,24 грн, повинен ще нарахувати та виплатити недоплачені 36835,88 грн. Оскільки при розгляді справи встановлено, що при звільненні працівника були порушені вимоги\~ст.116, КЗпП України, своєчасно не проведено розрахунок та відповідачем не доведено відсутність їх вини у цьому, то відповідно до\~ст. 117 КЗпП України\~позивач має право вимагати виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відповідно до частини 1\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічне розяснення викладено у постанові Верховного Суду України від 14.12.2016р. по справі №6-788цс16. Вирішуючи питання про розмір виплат передбачених\~ст.. 117 КЗпП України\~ суд виходить з того, що середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Сума за весь період затримки розрахунку: Весь час затримки всіх виплат складає період з 28.08.2017 (день звільнення) включно по 30.03.2018р. включно (дата винесення рішення по справі), що дорівнює 122 доби. Тому середній заробіток за весь період затримки складає: СЗП = (12368,64 + 14415,09): 2 міс. = 13391,87 грн/міс. Середньоденна зар. пл. - 13391,87 грн : 19 роб. вих. середніх за дві місяці = 704,84 грн. 704,84 х 122 = 150130 гривень 92 копійко, які підлягають стягненню з відповідача. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що при розгляді справи встановлено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України, є підставою для відшкодування власником або уповноважений ним органом працівнику моральної шкоди. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. За таких обставин суд, враховуючі ступінь порушень життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача, характер та тривалість моральних страждань позивача в звязку з затримкою виплати належних працівнику сум, вважає, що з відповідача підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 2000 гривень. Суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки представник позивача участі в судових засіданнях не приймав, тому необхідно стягнути 2600 гривень, що відповідно до кошторису є платою за консультації та складання позову. Задовольняючі позовні вимоги суд, з урахуванням вимог\~ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір не сплачений позивачем при зверненні до суду з позовних вимог майнового та немайнового характеру у сумі 3615,70 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved