Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася позивач - [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] про визнання договору дарування удаваним, в якому вказувала на те, що 16.10.2003р. її мати - [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В подальшому зазначена частина цієї квартири за договором дарування від 26.12.2003р. була відчужена відповідачу по справі, яка передала за її отримання 22 000дол.США, про що було складено відповідну розписку. Незважаючи на те, що позивач є рідною донькою [PERSON], а відповідач одружена з рідним братом позивача - [PERSON] між сторонами було досягнуто згоди про те, що грошові кошти, отримані від відчуження 1/3 частини квартири [ADDRESS] позивач в подальшому використає для придбання однокімнатної квартири для окремого проживання [PERSON]. 10.01.2004р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], в якій мешкає [PERSON] Таким чином, як вказувала позивач, фактично між позивачем та відповідачем вчинено договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS], який документально було оформлено як договір дарування, а отже спірний договір дарування слід визнати удаваним. Разом з тим позивач не усвідомлювала, що укладення удаваного правочину в подальшому впливатиме на правовий статус майна, що придбане за грошові кошти, отримані від фактичного продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Вважає, що грошові кошти, отримані від відчуження 1/3 частини квартири [ADDRESS], так і само як і майно, а саме - квартира [ADDRESS], яка придбана за ці грошові кошти, є особистою приватною власністю позивача, однак в 2013р. третя особа - [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя, в тому числі і квартири [ADDRESS]. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений 26 грудня 2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрований в реєстрі за №9-2668 між [PERSON] та [PERSON] удаваним та визнати, що 26 грудня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала, вказуючи, що дійсно 26.12.2003р. під час оформлення договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] нею були передані грошові кошти в сумі 17500 дол. США, отриманих нею 26.12.2003р. від продажу своєї квартири [ADDRESS]. Відповідач підтвердила, що вона дійсно в 2016 році на прохання позивача написала розписку про передачу їй 22000дол.США за купівлю 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - [PERSON] та його представник в останнє судове засідання не з'явилися, сповіщені належним чином. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги не визнавали, стверджуючи, що квартира [ADDRESS], яка є предметом розгляду справи Овідіопольського районного суду Одеської області, придбана за інші кошти, а саме отримані від продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] 19.12.2003р. . Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Сторонами не заперечується, що квартира [ADDRESS] належала в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (доньці відповідача). Згідно ст.ст. 243-244 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виниклих правовідносин, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. 16.10.2003р. [PERSON] подарувала позивачу належну їй на праві власності 1/3 частину квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною А.В., зареєстрованого в реєстрі за №3153. В цьому договорі зазначено, що зазначена частина квартири належить дарителю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 17.05.2001р. за [NUMBER] зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 11.06.2001р. в книзі №154пр, на сторінці №165 за №885.(а.с.14) Відповідачу на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М. 31.08.2001р. за реєстровим №722 та зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в книзі №414пр, на сторінці №110 за №885, належала квартира [ADDRESS], яку вона 26.12.2003р. продала [PERSON], про що свідчить договір купівлі-продажу від 26.12.2003р., посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрований в реєстрі за №9-2671. Продаж вчинено за 6068грн. (а.с.45) В той же день 26.12.2003р. між позивачем і відповідачем укладено договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дудіновою І.Д., зареєстрований в реєстрі за №9-2668. (а.с.15) Відповідно до ст.ст. 224-225, 228 Цивільного кодексу Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. Згідно розписки від 26.12.2003р. відповідач на підставі договору дарування, укладеного 26.12.2003р. 1/3 частини трикімнатної квартири [ADDRESS] між нею та [PERSON], вручила їй суму 22000 дол. США, отриману нею 26.12.2003р. від покупця її квартири за адресою: [ADDRESS]. Договір про продаж її квартири відбувся 26.12.2003р. Передача коштів здійснювалася в присутності чоловіка відповідача - [PERSON] (а.с.16) Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладеного 10.01.2004р. [PERSON] продала а [PERSON] купила ізольовану квартиру № 27 за адресою: [ADDRESS] Продаж вчинено за 14539грн. (а.с.17) Розподіл вказаної квартири є предметом розгляду справи Овідіопольського районного суду Одеської області, що сторонами також не заперечується. В судовому засіданні позивач пояснила, що за фактично отримані від відповідача кошти в сумі 22000 дол. США від продажу її квартири та за отримання 1/3 частини квартири [ADDRESS] позивач збиралася придбати для своєї матері - [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] в якій вона наразі проживає. При укладанні угоди дарування а також угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS] був присутній [PERSON], який був чоловіком позивача і з яким на той час відносини були нормальні. Також позивач заявляла, що отримала від відповідача грошову суму в розмірі 17500 дол.США, а чоловік відповідача ще передав 5000 дол. США для купівлі квартири для [PERSON] Відповідач, яка також була допитана і в якості свідка, суду пояснила, що її чоловіку [PERSON], доньці - [PERSON] належало по 1/3 частині квартири [ADDRESS], а інші 1/3 частина цієї квартири належала [PERSON] - свекрусі відповідача. На сімейній нараді було вирішено, що відповідач продасть належну їй квартиру [ADDRESS], кошти від її продажу будуть передані [PERSON] для придбання для неї окремої квартири, а відповідач разом із своєю сім'єю переїде до квартири [ADDRESS]. Для того, щоб забезпечити свої права, оскільки у відповідача та її чоловіка були не дуже гарні відносини, за проханням відповідача було вирішено, що буде укладатися саме договір дарування частини спірної квартири. Як стверджувала відповідач, при укладенні договору дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS] були присутні вона, позивач та третя особа - [PERSON], однак в подальшому відповідач заявила, що при підписанні цієї угоди [PERSON] не було, а при передачі коштів він був присутнім. Також відповідач підтвердила, що вона передала позивачу суму 17500 дол. США, отриману в цей же день від продажу нею належної їй квартири [ADDRESS] без врахування послуг агентства нерухомості в сумі 500 дол. США для купівлі квартири для [PERSON] - матері позивача, а розписку про передачу коштів на суму 22000 дол. США вона написала за проханням позивача в 2016 році. Крім того, відповідач заявила, що їй не було відомо про те, що [PERSON] подарувала позивачу 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні свідок відповідача [PERSON] пояснив, що на сімейній нараді дійсно було вирішено придбати для [PERSON] квартиру, а вона свою частину квартири [ADDRESS] переоформить на відповідача. За продаж квартири [ADDRESS] вони отримали 18000 дол. США, які передали позивачу, а також передали ще 4000 дол. США із своїх спільних сумісних з відповідачем коштів. При передачі коштів були присутні позивач, відповідач, третя особа - [PERSON] та свідок. На питання суду про те, чи знала відповідач про те, що її чоловік [PERSON], який є свідком у справі, передав позивачу ще 4000 дол. США, відповідач пояснила, що про це їй нічого не було відомо. Згідно ст. 58 Цивільного кодексу Української РСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири [ADDRESS], оскільки відповідач передала, а позивач прийняла грошові кошти за вказану частину спірної квартири, що сторони підтвердили в судовому засіданні, а отже договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений 26 грудня 2003 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрований в реєстрі за №9-2668 між [PERSON] та [PERSON] є удаваним. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Що стосується придбання квартири [ADDRESS], суд зазначає, що позовних вимог з приводу зазначеної квартири позивачем не заявлялося, зазначена квартира є предметом розгляду в Овідіопольському районному суді Одеської області, а отже підстав для встановлення або оспорювання факту її придбання у суду немає. Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved