Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернувся позивач та просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку під [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] року [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовував тими обставинами, що він є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом. Державний нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину вищезазначеного будинку, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на нього. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Козинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова [PERSON] просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Позивач звернувся за судовим захистом у зв'язку із невизнанням державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області його права на отримання в порядку спадкування права власності на частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року, у зв'язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу. Частиною 1 статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 12 травня 1992 року Козинською сільською радою Миронівського району, актовий запис № 4. Згідно з довідкою, виданою виконавчим комітетом Козинської сільської ради Миронівського району 19 вересня 2016 року № 520 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 лютого 1981 року володів 1/2 частиною житлового будинку по [ADDRESS] 1981 року до дня його смерті, що відображено в погосподарських книгах сільської ради (а.с. 92). Житловий будинок був побудований у 1928 році. Вказана обставина підтверджується технічним паспортом, який виготовлено 21 квітня 2016 року Комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», у якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, має ознаки перепланування, перебудови чи реконструкції (а.с. 13-18). Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлого [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1981 року в якості власника 1/2 частини будинку підтверджує факт належності цієї частини будинку саме йому. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратив право власності на вказану нерухомість. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої увійшло право власності на 1/2 спірного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно з ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу УРСР). Після смерті [PERSON] його спадщину прийняла [PERSON], яка є його дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого Козинською сільською радою Старченківського району Київської області (а.с. 9) Із довідки виданої виконавчим комітетом Козинської сільської ради Миронівського району від 04 серпня 2016 року № 420 вбачається, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння житловим будинком по [ADDRESS] За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON], після смерті її чоловіка [PERSON], набула право власності на 1/2 частину житлового будинку по [ADDRESS] а отже це право увійшло до складу спадщини після її смерті. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року Козинською сільською радою Миронівського району, актовий запис № 22 (а.с. 12). На випадок своєї смерті [PERSON] 17 вересня 1991 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Козинської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області та зареєстрований в реєстрі під номером 37. Згідно зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю дочкам [PERSON], [PERSON] в рівних частинах» (а.с. 42). [PERSON], [PERSON] від прийняття спадщини [PERSON] за заповітом відмовились, про що свідчать їхні заяви (а.с. 47, 52). У разі відмови від прийняття спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 30 квітня 1971 року Козинською сільською радою Миронівського району Київської області, [INFO] року народився [PERSON], матір'ю якого була [PERSON] (а.с. 8). Тобто, позивач є сином спадкодавця [PERSON], [INFO] року звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини матері (а.с. 38). Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який в строк, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, прийняв її спадщину за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1266, 1267 та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримала право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: Київська область, Миронівський район, село Козин, вулиця Лісова, 34. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1266, 1267, 1268, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved