Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області із вищевказаним позовом звернулася представник позивача та просила суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовувала тими обставинами, що позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за заповітом. Приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, оскільки померла не мала правовстановлюючого документу на будинок. В судове засідання позивач не з'явився. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Козинської сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не з'явився. В надісланій до суду заяві сільський голова Колеснік Л.М. просила слухати справу у відсутності представника сільської ради, вказала, що проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, додані до неї документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є визнання судом цього права. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання права на власність, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом визнання такого права. Згідно з ч. 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до пункту 4.15 ч. 1 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Позивач звернувся за судовим захистом у зв'язку із невизнанням приватним нотаріусом його права на отримання в порядку спадкування права власності на житловий будинок, з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], у зв'язку із відсутністю в спадкодавця правовстановлюючого документу. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] Козинською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 7. Спадковим майном після смерті [PERSON] є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 Цивільного кодексу України). Згідно з довідкою, виданою виконкомом Козинської сільської ради Миронівського району 14 вересня 2016 року № 511, [PERSON] з 1961 року була власника домогосподарства по [ADDRESS], про що в погосподарських книгах зроблено відповідні записи (а.с. 45 - 46). За цим домоволодінням рахується земельна ділянка площею 0,25 гектарів, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 9). Тобто, житловий будинок під [ADDRESS] був побудований на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та належав [PERSON]. Запис в погосподарській книзі може бути доказом права власності на будинок, якщо він зроблений до 19 січня 1996 року. Оскільки саме в цей день втратила чинність Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства УРСР. Відповідно до цієї інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. При вирішенні цього спору суд керується законодавством, яке регулювало виникнення у спадкодавця права на житловий будинок, зокрема, положеннями Закону СРСР «Про власність в СРСР» від 1990 року, Законом України «Про власність» від 1991 року, вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Згідно з ст. 3 Закону СРСР «Про власність в СРСР» у власності можуть бути земля, будівлі, споруди та інше майно. Статтею 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» встановлено, що у власності громадян можуть бути жилі будинки. Статтю 6 Закону СРСР «Про власність в СРСР» передбачено, що власність громадян створюється і примножується за рахунок інших трудових доходів. Для ведення селянського й особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилих будинків і задоволення інших потреб, передбачених законом, громадянам надається земля в довічне успадковуване володіння. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, запис померлої [PERSON] в книгах погосподарського обліку з 1961 року в якості власника домогосподарства по [ADDRESS] підтверджує факт належності спірного будинку саме їй. У матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець [PERSON] втратила право власності на вказану нерухомість. Виникнення у спадкоємця права на спадщину зумовлює його входження до складу спадщини після смерті спадкоємця. На випадок своєї смерті [PERSON] 18 січня 1988 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Козинської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області Педченко К.К. та зареєстрований в реєстрі під номером 8. Згідно зазначеного заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати мені на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON]» (а.с. 76). Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON], тому у випадку прийняття спадщини він має право отримати свідоцтво про право на спадщину на майно і права, що належали спадкодавцю за її життя. Позивач спадщину [PERSON] прийняв 20 лютого 2014 року, про що свідчить копія спадкової справи (а.с. 70). У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Заповіт відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України є різновидом одностороннього правочину, а тому на його підставі, особа може набувати право власності на майно, що належало спадкодавцеві. Частиною 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, позивач відповідно до ст. ст. 1216, 1218, 1222, 1223, 1233, та ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України отримав право власності на майно спадкодавця, в тому числі і право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога позивача є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 3, 6, 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР», ст. 12 Закону України «Про власність», ст. ст. 16, 202, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1233, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved