Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, мотивуючи тим, що 30.06.2001 року між ним та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано за рішенням суду 01.12.2009 року. Спільних дітей сторони не мають. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] позивач набув у власність [ADDRESS]. Позивач вказує, що хоча зазначена квартира і придбана у період шлюбу із [PERSON], однак за його особисті кошти, які він отримав від продажу квартири за адресою: м.Біла Церква, б-р.50р.перемоги, 12, кв.73, що належала йому на праві приватної власності. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати\~ кв.№88 в буд.15 по вул. Ак. Линника в м. Біла Церква його особистою приватною власністю. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, що є аналогічними наведеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про місце, час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Судом встановлено, що 30.06.2001 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який розірвано за рішенням суду 01.12.2009 року, що підтверджується рішенням суду у справі №2-9149. [PERSON] 27 липня 2005 року набув у власність [ADDRESS] за ціною 117 020,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] Станом на 22.06.2018 року у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] та його дружина [PERSON], що підтверджується Довідкою про місце реєстрації та склад сімї №459 від 22.06.2018 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області. Встановлено, що 19 липня 2005 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив належну позивачу на праві приватної власності квартиру №73 по б-р.50р.Перемоги, 12 в м.Біла Церква Київської області за ціною 81 000,00 грн.. Вказана квартира належала продавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу 15.11.1999 року. Встановлено, що [PERSON] отримавши за продаж кв. №73 по б-р.50р.Перемоги, 12 в м.Біла Церква Київської області 81 000,00 грн. додав 37 020,00 грн. отриманих від трудової діяльності власних заощаджень для купівлі за 117 020,00 грн. [ADDRESS]. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналогічний висновок зроблено і у п.24 постанови пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Якщо один з члені подружжя доведе, що майно набуте ним у шлюбі було придбано за особисті, а не спільні кошти, то таке майно НЕ є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю цього члена подружжя (ВСУ у справі № 6-1568цс16). В даному випадку, позивач надав переконливі докази на підтвердження того, що спірну квартиру придбано ним за особисті кошти, а саме за кошти отримані від реалізації належної йому кв.№73 по б-р.50р.Перемоги, 12 в м.Біла Церква Київської області. Відповідачка доводи позивача не спростувала, не навела обставини, які б спростовували посилання позивача, тому суд вважає. Що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, до стягнення з відповідачки на користь позивача підлягають понесені витрати на сплату судового збору у розмірі\~ 1 546 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60 СК України,\~

Outcome: approved