Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання договору купівлі-продажу ? частини квартири недійсним та визнання права власності на ? частину квартири на підставі договору дарування до відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON], треті особи , що не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], та приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомець В .А., згідно якої просить: визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити йому строк для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, визнати недійсним договір купівлі-продажу ? частки квартири за адресою: [ADDRESS]. укладений 25 січня 2008 року та посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомцем В.А., зареєстровани в реєстрі за № 145 між ним як покупцем та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], П., (продавцями) та визнати що 25 січня 2008 року у приватного нотаріуса Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомця В.А., був укладений договір дарування ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] між ним як обдарованим, та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як дарувальниками посилаючись на наступне: на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована 3-х кімнатна квартира загальною площею 67 кв.м., за адресою [ADDRESS] на 6 членів сім'ї, зареєстрованих в квартирі на момент приватизації. 07.12.1994 року було видане свідоцтво про право власності на житло на ім'я його батька [PERSON],. його братів: [PERSON]. та [PERSON], на його ім'я, на ім'я його дружини [PERSON], та їх сина [PERSON], про те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира в [ADDRESS] (фактично кожному належало по1/6 частки цієї квартири). В 2007 році його батько запропонував подарувати йому частки квартири , які належали йому та його братам. Він погодився та повідомив про намір укласти договір дарування своїй дружині [PERSON], але остання стала просити його, щоб замість договору дарування уклали договір купівлі-продажу часток. Він заперечував, посилаючись на те, що в них немає грошей на купівлю цих часток, адже вони складають ? частку квартири. Але дружина стала наполягати на тому, щоб оформити тільки договір-купівлі продажу квартири посилаючись на те, що гроші необов'язково платити, оскільки це рідня, тобто батько та його брати. Вона казала, що якщо вони згодні подарувати йому частки квартири, то можуть укласти і договір купівлі-продажу, не отримуючи грошей, тобто фіктивний договір. Він не погоджувався, казав, що ні батько, ні брати не будуть згодні оформити фіктивний договір купівлі-продажу, не отримуючи грошей. Для того, щоб укласти договір відчуження часток квартири, спочатку потрібно було визначити частки у квартирі. 19.11.2007 року вони всі, тобто він, батько, брати, дружина та їх син приїхали до приватного нотаріуса Питомець В.А.,, щоб укласти договір дарування на його ім'я ? частини квартири. 19.11.2007 року приватний нотаріус Питомець В.А., склав договір про визначення часток у квартирі. За цим договором кожному з них у спільному майні визначено по 1/6 частці. В той час як нотаріус готував договір про визначення часток у квартирі його дружина [PERSON], стала умовляти його, його батька та братів, щоб погодились укласти з ним саме договір купівлі-продажу. Вона стала посилатись на їх родинні стосунки, щоб не втрачати повагу родичів і щоб почувати себе також господаркою квартири , а також, щоб у їх сім'ї не було скандалів, щоб вони жили дружно, все це можливо лише тоді, як буде оформлено договір купівлі-продажу часток квартири. Крім того його дружина сказала, що вона консультувалась, що гроші при оформленні договору купівлі-продажу не передаються в присутності нотаріуса. А достатньо лише сказати, що вони вже розрахувались до укладення договору купівлі продажу. Але ні він, ні батько, ні брати не погодились укладати договір купівлі-продажу часток квартири, посилаючись на те, що це зовсім не по родинному та соромно.. Батько замовив документи в бюро технічної інвентаризації на квартиру і у грудні 2007 року був виготовлений технічний паспорт на квартиру. Протягом ще двох місяців його дружи на умовляла його укласти не договір дарування, а договір купівлі-продажу. Говорила, що він її не кохає, якщо не погоджується укласти такий договір. І що укладення договору дарування зруйнує їхню сім'ю. Врешті решт батько та брати погодились укласти договір дарування квартири. 25.01.2008 року вони приїхали до приватного нотаріуса Питомець В.А., укласти договір дарування, але на прохання [PERSON], уклали договір купівлі-продажу ? частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Після цього [PERSON] змінила своє ставлення до нього, стала ображати, вчиняла безпричинні скандали. Одного разу під час скандалу сказала йому, що він «лох», що тепер більша частина квартири належить їй з сином. В травні 2014 року вони припинили подружні стосунки, так як йому стало відомо, що у [PERSON] є інший чоловік. А у 2015 р оці вона звернулась до Верхньодніпровського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з травня 2014 року припинили шлюбні стосунки. 29.04.2015 року їх шлюб було розірвано. На даний час [PERSON], категорично налаштована на те, щоб квартиру продати, як сумісно куплену у шлюбі та поділити гроші. Але вона не має права на половину квартири, фактично йому подаровану. Він не має іншого житла та не бажає продавати квартиру. Грошову компенсацію за 1/6 частину квартири він може сплатити [PERSON], що й стало підставою звернення до суду Третя особа [PERSON], звернулась із позовною заявою про поділ майна подружжя та ви знання права власності до відповідача [PERSON] ,. згідно якої просить визнати ? частину квартири за адресою [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя та таким, що підлягає розподілу та визнати за нею право власності на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на наступне: в період з 12.01.1991 року по 29.04.2015 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] 29.04.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано на підставі рішення суду, яке набрало чинності 10 травня 2015 року. 07.08.2015 року вона уклала новий шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. За час шлюбу з [PERSON], ними за спільні кошти було прдбано за договором купівлі-продажу від 25.01.2008 року реєстровий номер 145, посвідченому приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Питомець В.А,. ? частина квартири в [ADDRESS]. На теперішній час її колишній чоловік з метою уникнення поділу вказаної частини квартири намагається визнати договір купівлі-продажу недійсним та визнати дійсним договір дарування частини даної квартири. Вважає його позовні вимоги безпідставними та має намір заявити про застосування позовної давності, як підстави у задоволенні позову. Так як [PERSON], знав про укладення саме договору купівлі-продажу, він його особисто підписував та не пред'являв ніяких претензій з приводу кладення договору майже вісім років. А звернувся з позовом до суду лише у червні 2015 року після розірвання шлюбу. Вважає, що ? частина зазначеної квартири є спільним сумісним майном подружжя та має бути поділена між ними в рівних частинах, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. Давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Та просять відмовити у задоволенні позовних вимог за позовом [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності подружжя на частину квартири та розподіл спільного майна подружжя Позивач допитаний в якості свідка також пояснив, що після приватизації квартира в рівних частках належала його батькові, братам, йому, [PERSON] та їх сину. В цій квартирі проживав він з дружиною та сином, а батько та брати проживали окремо. Зі спливом часу квартира почала потребувати ремонту. Тому постало питання, так як вони з дружиною проживають в даній квартирі та підтримують її в належному стані і про визнання права власності на неї в цілому. Батько порадившись з братами вирішили подарувати йому належні їм частки в цій квартирі. Але [PERSON], була категорично проти цього, посилаючись на те, що вона у цьому випадку не буде господаркою в цій квартирі. Та погрожувала, що при укладенні договору дарування їх шлюб розпадеться. Тому з метою збереження їхньої сім'ї і було укладено договір купівлі-продажу. Купити половину квартири на той час вони не мали можливості , так як не мали на це грошей. Будь-яких грошових коштів він та його колишня дружина батьку та братам не платили . Відповідач [PERSON] . в судовому засіданні позовні вимоги за позовом [PERSON],. визнав та допитаний в якості свідка пояснив, що укладаючи договір купівлі-продажу належних йому та його двом синам часток у спірній квартирі він намагався зберегти сім'ю свого сина - позивача [PERSON] Так як його колишня дружина настоювала на тому, щоб був укладений саме договір купівлі-продажу. Будь-яких коштів за належну йому частку у цій квартирі він від свого сина та невістки не отримував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON]. позовні вимоги визнали та будучи допитами в якості свідків підтвердили пояснення відповідача [PERSON] Підтвердивши також той факт, що на укладенні даного виду договору настоювала [PERSON], і вони з метою збереження сім'ї брата погодились на укладення саме договору купівлі-продажу належних їм часток. Будь-яких коштів за належні їм частки в цій квартирі вони не отримували. При цьому [PERSON] пояснив, що він і на даний час свого житла не має, тому якщо б йому заплатили кошти за належну йому частку, він це питання міг би вирішити . Приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомець В.а,. при вирішення спору покладається на думку суду. Пр.и цьому пояснив, що восени 2007 року до нього звернулись [PERSON]. з дружиною пояснивши, що вони мають у спільній власності квартиру, та хотіли б подарувати належні їм часки у квартирі їхньому сину. Він пояснив, що для цього потрібно спочатку визначити розмір часток кожного із співвласників, а потім укладати договір. Також він роз'яснив, чим відрізняється договір дарування від договору купівлі-продажу та про правові наслідки цих договорів. Також пояснив, що укладення договору дарування, між ними як рідними буде коштувати дешевше, ніж укладення договору купівлі-продажу. Потім до нього з'явились всі співвласники часток в квартирі і ним був посвідчений договір виділення часток у спільній сумісній власності та надано перелік, які документи потрібно підготувати для укладення договору дарування, при цьому він пояснив, що такі ж документи потрібні і для укладення договору купівлі-продажу. Крім того до нього окремо заходила [PERSON] та питала, чи потрібно гроші при укладанні договору купівлі-продажу передавати в його присутності. І він їй роз'яснив, що цього не потрібно, Через деякий час [PERSON] знову прийшли до нього з документами, необхідними для посвідчення договору про відчуження часток у квартирі та пояснили, що будуть укладати договір купівлі-продажу цих часток, так як при укладенні договору дарування ускладнюються відносини їх сина з його дружиною. Він ще раз їм пояснив правові наслідки укладення цього договору, але так як сторони настоювали саме на його укладенні він посвідчив договір купівлі-продажу часток у квартирі. Тертя особа, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог за позовом [PERSON],. заперечували та просили задовольнити позовні вимоги за позовом [PERSON] при цьому [PERSON] будучи допитаною в якості свідка пояснила суду, що вони прожили з [PERSON],. у шлюбі 23 роки . Потім шлюб вони розірвали . За період шлюбу вони нажили спільне майно. Але після розірвання шлюбу [PERSON],. пояснив, що все майно його, а її немає нічого. Тому її просто виставив з належної їм квартири. Проте за час проживання вони зробили капітальний ремонт даної квартири , замінили вікна на двері, зробили опалення та інше. Вона нікого не вмовляла укладати договір купівлі-продажу. А за частину квартири вони з колишнім чоловіком заплатили гроші його батькові та братам. Вона працювала, отримувала заробітну плату, відкладала гроші, частину грошей позичила у знайомого та ці гроші передала своєму чоловіку. Намірів розірвати сім'ю у неї не було, до 2014 року вона з [PERSON], мешкали разом та перебували у шлюбі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідка, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги за позовм [PERSON],.до відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON], третя особи , що не заявляють самостійних вимог [PERSON], [PERSON], та приватний нотаріус Верхньодніпровського районного нотаріального округу Питомець В .А., про визнання договору купівлі продажу недійсним та визнання права власності на ? частину квартири на підставі договору дарування не підлягають задоволенню, а позовні вимоги за позовом третьої особи , що заявляє самостійні вимоги [PERSON] до [PERSON],. про поділ майна подружжя та визнання права власності підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» була приватизована 3-х кімнатна квартира загальною площею 67 кв.м., за адресою [ADDRESS] на 6 членів сім'ї, зареєстрованих в квартирі на момент приватизації, а саме на позивача, відповідачів та третіх осіб: [PERSON], та [PERSON] 07.12 1994 року було видане свідоцтво про право власності на житло на ім'я [PERSON],. [PERSON],, [PERSON]. та [PERSON],, [PERSON], та [PERSON], про те, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира в [ADDRESS] (фактично кожному належало по1/6 частки цієї квартири), що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Також судом встановлено, що 19.11.2007 року було укладено договір про визначення часток у квартирі, розташованій за адресою [ADDRESS] між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],, [PERSON] та [PERSON], за яким за кожним із них визначено по 1/6 частці у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчений приватним нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу Питомець В.А. та зареєстровано в реєстрі за № 1651, що підтверджується копією договору про визначення часток у квартирі від 19.11.2007 року. 25.01.2008 року між [PERSON]. [PERSON], та [PERSON], з однієї сторони (продавці) та [PERSON] (покупець) з іншої сторони був укладений договір купівлі продажу ? частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу. Позивач прохає визнати даний договір недійсним, виходячи з того , що в дійсності між сторонами був укладений договір дарування, а не купівлі-продажу. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або при чинення цивільних прав та обов'язків. ч.1, 2 ст. 203 ЦК України встановлені умови дійсності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. особа, яка вчинила правочин, повинна мати відповідний обсяг цивільної дієздатності волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. правочин має бути спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним. правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що договір купівлі продажу частини квартири за адресою [ADDRESS] укладений між близькими родичами, а саме батьком та рідними синами. При цьому доказів про те, що покупець [PERSON],. купуючи частку у вказаній квартирі, сплатив відповідачам [PERSON]. [PERSON], та [PERSON] її вартість суду не надано. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він позичав [PERSON] в 2008 році 5000 грн. І до того часу він досить часто позичав [PERSON], гроші . На які цілі він позичав ці гроші він точно не пам'ятає, як йому задається на ремонт квартири. Суд критично оцінює показання даного свідка як і пояснення самої [PERSON], в частині надання коштів на оплату купівлі частини спірної квартири у відповідачів [PERSON]. Так як з наданих суду довідок про заробітну плату вбачається, що [PERSON] отримувала заробітну плату в невеликому ( майже мінімальному) розмірі. Доказів того що в неї були заощадження в банку суду не надано. Крім того свідок [PERSON] пояснював, що [PERSON] неодноразово у нього позичала гроші, що свідчить про те, що тих коштів, які вона отримувала як заробітну плату у неї було недостатньо для задоволення її потреб чи по треб її сім'ї. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином договір купівлі-продажу має оплатний характер. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно за своєю правою природою договір дарування має безоплатний характер. Оцінюючи надані суду докази, та враховуючи, що договір про передачу майна був укладений між близькими родичами, суд вважає, що між сторонами фактично був укладений договір дарування, а не купівлі-продажу. Проте визнати даний договір недійсним суд не вбачає підстав виходячи з наступного. Прохаючи визнати даний правочин недійсним позивач посилається на те, що сторонами фактично був вчинений договір дарування, а не купівлі - продажу. Проте відповідно до ч. 1 ст . 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Так як сторонами в дійсності було вчинено договір дарування, а не купівлі-продажу, то вони вчинили удаваний правочин. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони вчинили насправді. Відповідно, нормами закону передбачено, що при укладені удаваного правочину, коли така його природа буде встановлена, даний правочин недійсним не визнається. В цьому випадку повинно ставитись питання про застосування до правовідносин, що виникли правил та наслідків, які має правочин, що вчинений в дійсності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Виходячи заявлених позовних вимог та

Outcome: approved