Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Доманський А.О. , який діє від імені та в інтересах [PERSON], звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену 12 травня 2015 року Генеральною прокуратурою України у Поданні до Верховної Ради України про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України [PERSON], яке було складене та підписано старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України радником юстиції [PERSON] та підтримано Генеральним прокурором України [PERSON], а саме: «… [PERSON] у продовж травня - вересня 2014 року організував озброєну банду з метою нападів на підприємства, установи, організації та окремих осіб вчинення інших злочинів, спрямованих на збройне і відкрите заволодіння чужим майном, брав участь у вказаній банді та організував вчинювані нею напади, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 257 КК України…»; «…Усвідомлюючи вказані можливості [PERSON] тоді ж, тобто у продовж травня - вересня 2014 року, вирішив організувати озброєну банду з числа підпорядкованих йому військовослужбовців батальйону, а також не оформлених у батальйоні осіб для вчинення нападів на підприємства, установи, організації та окремих громадян з метою досягнення власних корисливих цілей, а також в інтересах інших осіб…»; «…Усвідомлюючи, що вчинювані бандою діяння є кримінально карними та прагнучи уникнути відповідальність, [PERSON] вирішив балотуватися у народні депутати України на позачергових виборах до Верховної Ради України, які мали відбутись у жовтні 2014 року. Для цього він, використовуючи позитивний імідж військового батальйону «Айдар», звернувся до керівників політичної партії «Радикальна партія Олега Ляшка» та домовився про приєднання до виборчого списку цієї партії під № 3. За результатами виборів [PERSON] був обраний народним депутатом України, що забезпечило йому недоторканність від притягнення до кримінальної відповідальності в обсягах, визначених ст. 27 Закону України «Про статус народного депутата України»; про причетність Позивача до дій, які носять характер кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.206; ч.ч.2,3 ст. 146; ч.2 ст.187; ч.2 ст.296; ч.3 ст. 382; ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст. 345; ч.2 ст.127; ч.2 ст.263; ст.257 КК України. Просив зобов,язати Генеральну прокуратуру України, Генерального прокурора України [PERSON], старшого прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України радником юстиції [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану у попередньому пункті шляхом направлення відповідного Подання до Верховної Ради України /01001, місто Київ вулиця Михайла Грушевського 5/ із зазначенням в ньому вибачення та відкликання подання від 12 травня 2015 року про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України [PERSON], яке було складене та підписано старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України радником юстиції [PERSON] та підтриманим Генеральним прокурором України [PERSON], як такого в якому інформація не відповідає дійсності. Адвокат Доманський А.О. посилався на таке: 12 травня 2015 року Генеральною прокуратурою України до Верховної Ради України було подане подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності , затримання та арешт народного депутата України [PERSON]. Вказане подання було складене та підписано старшим прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України радником юстиції [PERSON] та підтриманим Генеральним прокурором України [PERSON]. У поданні зазначено наступне: «… [PERSON] у продовж травня - вересня 2014 року організував озброєну банду з метою нападів на підприємства, установи, організації та окремих осіб вчинення інших злочинів, спрямованих на збройне і відкрите заволодіння чужим майном, брав участь у вказаній банді та організував вчинювані нею напади, тобто вчинив злочин, передбачений ст. 257 КК України…»; «…Усвідомлюючи вказані можливості [PERSON] тоді ж, тобто у продовж травня - вересня 2014 року, вирішив організувати озброєну банду з числа підпорядкованих йому військовослужбовців батальйону, а також не оформлених у батальйоні осіб для вчинення нападів на підприємства, установи, організації та окремих громадян з метою досягнення власних корисливих цілей, а також в інтересах інших осіб…»; «…Усвідомлюючи, що вчинювані бандою діяння є кримінально карними та прагнучи уникнути відповідальність, [PERSON] вирішив балотуватися у народні депутати України на позачергових виборах до Верховної Ради України, які мали відбутись у жовтні 2014 року. Для цього він, використовуючи позитивний імідж військового батальйону «Айдар», звернувся до керівників політичної партії «Радикарна партія Олега Ляшка» та домовився про приєднання до виборчого списку цієї партії під № 3. За результатами виборів [PERSON] був обраний народним депутатом України, що забезпечило йому недоторканність від притягнення до кримінальної відповідальності в обсягах, визначених ст. 27 Закону України «Про статус народного депутата України». Вказана відповідачем інформація є недостовірною та інформація, що була поширена відповідачами про вчинені позивачем карні дії абсолютно не відповідає дійсності, зокрема, про причетність до дій, які носять характер кримінальних правопорушень, вказаних у поданні. Більш того, поширена Відповідачем негативна недостовірна інформація порушує особисті немайнові права позивача: ганьбить його честь, гідність, завдає шкоди його діловій репутації. Враховуючи, що негативна інформація щодо позивача, висловлена відповідачем, має характер наклепу, то така інформація не є оціночним судженням, а отже підлягає спростуванню. Поширена інформація порушує особисті немайнові права позивача, що виражається у негативному, упередженому ставленні до нього з боку осіб, які отримали подання відповідача. Крім того, подібними діями відповідач охарактеризував позивача як злочинця, як особу, що з легкістю порушує закон, яка не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує честь і гідність позивача. Пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов'язок ставитись з повагою, обґрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути /дізнаватися / про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі. У зв'язку з викладеним, позивач знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. У нього різко знизилася працездатність, що негативно впливає на виконання його трудових обов'язків та на повагу робочого колективу до нього,а також стало причиною порушення функції сну. Представник позивача в своїй позовні заяви посилається на норми Конституції України, матеріального та процесуального права. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Доманський А.О. підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти позову, вважали його безпідставним та не підлягаючим задоволенню. З заперечення та пояснень їх у судовому засіданні вбачається наступне: управлінням з розслідування корупційних злочинів, скоєних службовими особами, які займають особливо відповідальне становище, Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України здійснюється розслідування у кримінальному провадженні номер 12014170260000961. Під час досудового розслідування у відповідності до п.3 ч.1 ст. 276 КПК України були зібрані достатні докази для підозри народного депутата України [PERSON] у вчиненні ряду кримінальних правопорушень. Згідно ч.2 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов'язково здійснюється у порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у тому числі у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 КПК України. Так, відповідно до ст. 480 КПК України стосовно народного депутата України застосовується особливий порядок кримінального провадження. Статтею 482 КПК України передбачено, що притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України, його затримання або обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту не може бути здійснено без згоди Верховної Ради України. У зв'язку з вищевикладеними, відповідно до вимог ст. 80 Конституції України, закону України «Про статус народного депутата України», ст. 218 Закону України «Про Регламент Верховної Ради України», Генеральним прокурором України 12 травня 2015 року до ВР України направлено подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України [PERSON] При цьому відповідно до ч.2 ст. 218 Закону України «Про регламент Верховної Ради України» визначено, що подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата, ініціюється прокурором, повинно бути підтримано і внесено до Верховної ради Генеральним прокурором України /виконувачем обов'язки Генерального прокурора України/. На підставі вказаних вимог закону [PERSON], [PERSON] у процесі підготовки, підписання вказаного подання діяли як уповноважені посадові особи Генеральної прокуратури України, а тому належним відповідачем у даній справі є лише Генеральна прокуратура України, а не її посадові особи. Встановлені слідством станом на 12 травня 2015 року на підставі зібраних доказів відомості про обставини вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень були викладені у поданні до Верховної Ради України. У даному випадку Генеральною прокуратурою України виконувались /реалізовувалися/ вимоги законів, щодо здійснення окремих процесуальних дій стосовно особи, якій відповідно до статусу гарантовано недоторканість. Такі дії не можна розцінювати як поширення недостовірної інформації в розумінні ст. 277 ЦК України. Постановою Верховної Ради України від 03 червня 2015 року надано згоду на притягнення до кримінальної відповідальності позивача. На підставі вказаної згоди Генеральним прокурором України 08 червня 2015 року здійснено повідомлення про підозру позивачеві у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.3 ст.27, ч.3 ст. 146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.4 ст.345 КК України. З урахуванням отримання нових доказів, 06 липня 2015 року [PERSON] повідомлено про нову підозру за ст. 257, ч.4 ст.187, ч.3 ст.27, ч.4 ст.345, ч.3 ст.27, ч.3 ст.146, ч.3 ст.27, ч.4 ст.187 КК України. Крім того, як зазначив представник відповідача у судовому засіданні, у порядку цивільного судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься у документах органів досудового розслідування, для встановлення якої КПК України визначено спеціальний порядок дослідження та оцінки. Визнання такої інформації недостовірною, як про це просить позивач у позові, означало б неможливість складання будь-якого процесуального документа та розслідування будь-якого кримінального провадження. Та, відповідно до ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, чи мало місце діяння, у вчинення якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, чи підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення тощо. Отже питання про встановлення факту вчиненні або не вчинення особою кримінального правопорушення підлягає розгляду судом виключно у порядку, встановленому КПК України. Таким чином, як зазначають представники відповідача, Генеральною. Прокуратурою України та її уповноваженими посадовими особами при підготовці та направленні до Верховної Ради України подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України [PERSON] від 12 травня 2015 року не порушувалось прав позивача, які підлягають захисту у порядку цивільного судочинства. Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за таких підстав: у відповідності до ст. 277 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Як встановлено у судовому засіданні, управлінням з розслідування корупційних злочинів, скоєних службовими особами, які займають особливо відповідальне становище, Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України здійснюється розслідування у кримінальному провадженні номер 12014170260000961 за ч.2 ст.206, ч.2 ст.146, ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст. 296, ч.3 ст.146, ч.1 ст.146, ч.1 ст.28, ч.2 ст.345, ч.2 ст. 127, ч.3 ст.267, ч.2 ст.28, ч.3 ст.382, ч.4 ст.345, ч.1 ст.426, ч.4 ст.187, ч.3 ст.407, ч.1 ст.296, ст..257, ч.3 ст.289 КК України. Позивач [PERSON] є депутатом Верховного ради України УШ скликання. Під час досудового розслідування були зібрані докази для підозри [PERSON] у вчиненні ряду кримінальних правопорушень. У відповідності до ст. 276 КПК України повідомлення про підозру обов'язково здійснюється у порядку, передбаченому ст. 278 КПК України у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК України запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 КПК України. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 480 КПК України особливий порядок кримінального провадження застосовується стосовно народного депутата України. Відповідно до ч.2 ст. 482 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності народного депутата України, його затримання або обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту не може бути здійснено без згоди Верховної Ради України. Відповідно до ч.2 ст. 218 Закону України «Про регламент Верховної Ради України» подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання чи арешт народного депутата України ініціюється прокурором, повинно бути підтримано і внесено до Верховної Ради України Генеральним прокурором України або виконувачем обов,язки Генерального прокурора України. У відповідності до ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором Повідомлення має містити такі відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи /прізвище, ім'я, по-батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство/, яка повідомляється про підозру; найменування /номер/ кримінального провадження, в межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статі /частини статті/ закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, в тому числі, зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення. Як встановлено у судовому засіданні, 12 травня 2015 року до Верховної Ради України Генеральним прокурором України направлено подання про надання згоди на притягнення до кримінальної відповідальності, затримання та арешт народного депутата України [PERSON]. Вказане подання відповідає вимогам ст. 80 Конституції України, ст. 27 Закону України «Про статус народного депутата України», ст. 218 Закону України «Про регламент Верховної Ради України», ст.ст. 276, 480, 482 КПК України. Судом встановлено, що за змістом та текстом подання Генерального прокурора України від 12 травня 2015 року повністю збігається за змістом та текстом повідомлення про підозру від 08 червня 2015 року, яке складено у відповідності до вимог ст. 277 КПК України та де вказано, що [PERSON] підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень. Посилання позивача у судовому засіданні на те, що Генеральний прокурор України охарактеризував його у даному поданні як злочинця, яка не має високих моральних цінностей та така необґрунтована характеристика пригнічує його честь та гідність, що йому неприємно чути про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків з точки зору моралі суд до уваги не приймає, оскільки вказане подання викладене не у вигляді будь-якого листа, характеристики тощо, воно складено у відповідності до вимог КПК України та в ньому жодним чином не зазначено, що [PERSON] вчинив вказані кримінальні правопорушення. У поданні вказано: «Досудовим розслідуванням встановлено наступне: …» Надалі викладено обставини, які встановлені проведеним досудовим розслідуванням та повністю за змістом та текстом співпадають з повідомленням про підозру. У відповідності до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї або членів її сім,ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових обов,язків вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла /видала/ юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України номер 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову є сукупність таких обставин: -поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особу у будь-який спосіб; -поширення інформації стосується певної фізичної чи юридичної особи; -поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; -поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відсутність хоча б однієї складової не містить складу юридичного правопорушення. У відповідності до ст. 29 Закону України «Про інформацію» інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідно значимою. Оскільки саме такий порядок передбачений нормами КПК України та лише судом при розгляді кримінального провадження має бути встановлено вину особи у вчиненні кримінального правопорушення. До цього часу особа є підозрюваною з часу вручення їй повідомлення про підозру. Суд вважає, що позивачем не доведено факту порушення честі, гідності та його ділової репутації, а тому позовна заява не підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають віднесенню на позивача. На підставі ст.ст. 94, 201, 277, 297, 299 ЦК України, Закону України «Про інформацію», від 02 жовтня 1992 року,

Outcome: dismissed