Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 11.01.2020 року звернувся [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відсотків за користування чужими грошовими коштами. В обґрунтування позову зазначається, що 30.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 22 549,92 грн. Відповідно до умов договору строк повернення позики визначений не пізніше 01.12.2019 року. Позивач належним чином виконав своє зобов`язання за договором позики щодо передання грошових коштів відповідачу. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів у встановлений договором строк, позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 22 549,92 грн. та вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не надавала, будь-яких пояснень та заперечень до суду не направляла. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складання цього судового рішення є 10.06.2020 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, 30.08.2019 року [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, уклали договір позики, відповідно до якого позикодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 22 549,92 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк. Пунктом 2.2. договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю протягом 1 (одного) місяця з дня отримання позики, але не пізніше 01.12.2019 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Виконання позикодавцем зобов`язання передбаченого договором позики підтверджується розпискою за договором позики від 30.08.2019 року, відповідно до якої [PERSON] отримала від [PERSON] в позику грошові кошти в розмірі 22 549,92 грн. Таким чином позивач належним чином виконав своє зобов`язання передбачене договором позики, а докази належного виконання відповідачем зобов`язання відсутні. Окрім цього, 03.12.2019 року позивач у порядку досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача лист із вимогою про погашення заборгованості з копією договору позики та копією розписки, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Обґрунтованих заперечень щодо повернення суми позики відповідачем не надано, із заявами, клопотаннями, відзивом чи запереченнями, які б суд міг урахувати при ухваленні рішення, відповідач не звертався. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Враховуючи викладене та відсутність доказів щодо належного виконання відповідачем взятого на себе зобов`язання з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми позики в розмірі 22 549,92 грн. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №ПН1186 від 10.01.2020 року. Таким чином, судові витрати у розмірі 840,80 підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved