Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 31 серпня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення грошових коштів (а. с. 4-6). В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві та представник його інтересів у судовому засіданні посилались на те, що 03 квітня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу: №SAMDN80000734297023 на суму 21800,00 євро строком на 184 дні до 03 жовтня 2013 року, та виплатою 7% річних на суму вкладу; 27 березня 2014 року договір №SAMDNWFD0070066635400 на суму 100\~000,00 грн. строком на 6 місяців до 27 липня 2014 року, та виплатою 18% річних на суму вкладу. За умовами даних договорів їхня дія подовжується на той самий строк, якщо від вкладника не надійшла заява про повернення суми депозиту. [PERSON] звернуся на адресу відповідача з нотаріально посвідченими заявами про відсутність наміру продовження дії зазначених договорів та вимогою виплати всіх грошових коштів за договорами разом із нарахованими відсотками, проте такі заяви були залишені без задоволення, грошові кошти не були виплачені позивачу. У звязку із зазначеним позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором банківського вкладу №SAMDN80000734297023 від 03 квітня 2013 у розмірі 21\~800,00 євро та 80\~371,96 грн., що в гривневому еквіваленті становить 590\~696,88 грн., та за договором банківського вкладу №SAMDNWFD0070066635400 від 27 березня 2014 року 714\~696,88 грн. Представник інтересів позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, посилалась на те, що договори банківського вкладу з позивачем укладались на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасового окупованою територією, у зв'язку з чим відокремлений підрозділ ПАТ КБ «Приватбанк» на території Автономної Республіки Крим припинив свою діяльність. Крім того, окупаційна влада фактично здійснила конфіскацію майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до закону Російської Федерації № 39-ФЗ від 04 квітня 2014 року зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати клієнтам банківських установ на території Республіки Крим взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників». Згідно офіційних повідомлень вказана організація замінила ПАТ КБ «Приватбанк» за всіма зобов'язаннями, в тому числі депозитними, орендними, кредитними тощо, а ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 21 квітня 2014 року автономній некомерційній організації «Фонд захисту вкладників» в довірче управління переданий майновий комплекс Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». Викладені факти в сукупності свідчать про те, що зобов'язання за договорами ПАТ КБ «Приватбанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників», та оскільки існує ймовірність отримання позивачем грошових коштів від вказаної організації у разі задоволення даного позову можливе подвійне стягнення за одними й тими ж зобовязаннями (а. с. 46-49). Представник ПАТ КБ «Приватбанк» також зазначила, що не може ні підтвердити, ні спростувати існування невиконаних зобов'язань за договором банківського вкладу перед позивачем, пославшись на відсутність у ПАТ КБ «Приватбанк» можливості доступу до свого майна, в тому числі і до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, каси і готівки. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до пояснень наданих позивачем у судовому засіданні, а також копій документів, доданих позивачем до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори банківського вкладу: 03 квітня 2013 року №SAMDN80000734297023 на суму 21800,00 євро строком на 184 дні до 03 жовтня 2013 року, та виплатою 7% річних на суму вкладу; 27 березня 2014 року договір №SAMDNWFD0070066635400 на суму 100\~000,00 грн. строком на 6 місяців до 27 липня 2014 року, та виплатою 18% річних на суму вкладу. За умовами даних договорів їхня дія подовжується на той самий строк, якщо від вкладника не надійшла заява про повернення суми депозиту. 07 липня 2015 року [PERSON] поштовим звязком звернуся на адресу відповідача з нотаріально посвідченими заявами про відсутність наміру продовження дії зазначених договорів та вимогою перерахування всіх грошових коштів за договорами разом із нарахованими відсотками на інший рахунок до іншого банку (а. с. 12, 13, 14-14 зворот), яка не було задоволена (а. с. 15). Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження внесення грошових коштів за відповідними договорами, а також наявності грошових коштів (станом на день звернення до суду та ухвалення даного рішення) на відповідному банківському рахунку, відкритому на імя позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання умов договорів банківського владу №SAMDN80000734297023 від 03 квітня 2013, №SAMDNWFD0070066635400 від 27 березня 2014 року, та враховуючи, що сторона відповідача не змогла ані підтвердити, ані спростувати факт укладання цих договорів, як і наявність невиконаних перед позивачем грошових зобовязань за договорами, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог [PERSON], у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed