Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

До суду 23.02.2016 року звернувся ПАТ «УкрСиббанк» з позовом про стягнення з [PERSON] і [PERSON] в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №1287-08 ПОУ Н від 20.02.2006 року у розмірі 18 811,27 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 34 415,91 грн., а також судових витрат у рівних частках у сумі 3 918,02 грн. з кожного. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON], - позичальником, який отримав кредит 20.02.2006 року в ПАТ « УкрСиббанк» у розмірі 43 000,00 доларів США, строком до 20.02.2021 року із зобов'язанням щомісячної сплати частини заборгованості і процентів за користування кредитом, дані зобов'язання не виконуються в повному обсязі, у зв'язку із чим станом на 11.02.2016 року виникла заборгованість в розмірі 18 811,27 доларів США, яка складається із 16 609,85 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена з червня 2015 року - 2 276,65 доларів США а також 2 201,42 доларів США - заборгованість по процентам. Крім того за несвоєчасне погашення кредиту виникла неустойка у вигляді пені розміром 15 576,90 грн., і неустойка у зв'язку із несвоєчасним погашенням процентів за користування кредитом у розмірі 18 839,01 грн. Враховуючи наявну заборгованість а також солідарну відповідальність за не виконання умов кредитного договору поручителя [PERSON], відповідно до умов договору поруки №1287 від 20.02.2006 року, позивач просить стягнути заборгованість у солідарному порядку із позичальника і поручителя. До суду представником позивача 04.04.2016 року було подана заява про розгляд справи у відсутності представника ПАТ « УкрСиббанк» ( т.1 а/с 56, т.2 а/с 184 ). Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON] 15.02.2017 року подала письмові заперечення ( т.1 а/с 130 ) а 10.04.2017 року звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою (т.1 а/с 155), яка була прийнята судом у судовому засіданні 10.04.2017 року ( т.1 а/с 182). Заперечення і зустрічний позов обґрунтовані тим, що ПАТ « УкрСиббанк», шляхом зміни, в односторонньому порядку, відсоткової ставки, було збільшено відповідальність позичальника і поручителя без згоди останнього; крім того представником [PERSON] було заявлено про застосування строків позовної давності по стягненню заборгованості з поручителя ( т.2 а\\с 102). Діюча в інтересах [PERSON] адвокат Попова О.А. подала заяву про розгляд справи без її присутності. [PERSON], не погоджуючись із позовними вимогами ПАТ « УкрСиббанк» 10.09.2018 року подав зустрічний позов про визнання недійсним Кредитного договору № 1287-07 ПОУ Н від 20.02.2006 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк» ( перейменовано в ПАТ « УкрСиббанк» ) та [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вказаний кредитний договір є недійним, оскільки при укладенні спірного правочину Банк використав нечесну підприємницьку практику, приховавши від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не попередивши останнього про валютні ризики, що позбавило позичальника можливості здійснити свідомий вибір схеми кредитування ( т.2 а/с 17). До судового засідання [PERSON], який повідомлявся про час і місце розгляду справи відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України, за місцем реєстрації, не з'явився , 20.05.2019 року подав заяву про розгляд справи за його відсутністю ( т.2 а/с 200 ). Як встановлено у судовому засіданні 20.02.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком « УкрСиббанк» ( з 17.09.2008 року найменування банку стало - Публічне акціонерне товариство « УкрСиббанк» ) як кредитодавцем і [PERSON] - як позичальником, укладено кредитний договір № 1287-08 ПОУ Н , відповідно до умов якого ( т.1 а/с 5) позичальник отримав кредит в іноземної валюті у розмірі 43 000 доларів США, та зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, не пізніше 25.09.2027 року, шляхом щомісячних платежів, відповідно до узгодженого графіку платежів ( т.1 а/с 8 на звороті). З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань позичальника по вищезазначеному кредитному договору між Банком і [PERSON] як поручителем, 20.02.20106 року було укладено договір поруки №1287, відповідно до умов якого ( т.1 а/с 12) поручитель зобов'язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань за кредитним договором, із солідарною відповідальністю поручителя. Відповідно до письмових вимог від 19.11.2015 року на ім'я [PERSON] ( т.1 а/с 13 ) та [PERSON] ( т.1 а/с 15) у зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань позичальника по погашенню кредиту та процентів за користування кредиту, станом на 17.11.2015 року заборгованість становить 18 225,72 доларів США, з яких кредитна заборгованість - 16 609,85 дол. США та 1 615,87 дол. США - прострочена заборгованість по процентам. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 11.02.2016 року у [PERSON] наявна заборгованість розмірі 18 811,27 доларів США, яка складається із 16 609,85 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена з червня 2015 року - 2 276,65 доларів США а також 2 201,42 доларів США - заборгованість по процентам. Крім того за несвоєчасне погашення кредиту Банком нарахована неустойка у вигляді пені розміром 15 576,90 грн., і неустойка у зв'язку із несвоєчасним погашенням процентів за користування кредитом у розмірі 18 839,01 грн. ( т.1 а/с 18). Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України). Правовідносини щодо виконання зобов'язань за кредитними договорами та договорами поруки врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ч.1 ст. 525 ЦК України). Згідно ч.1,2 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку . Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником( ч.1 ст. 553 ЦК). Відповідно ст.554 ЦК встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з ч.4 ст.559 ЦК визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Частиною першою статті 1054 ЦК встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч.1 ст. 202 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ( ч.1 ст. 204 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. В даному випадку суд приходить до висновку, що істотні умови кредитного договору №1287-08 ПОУ Н від 20.02.2006 року, були узгоджені між сторонами, про що свідчить не лише підписання договору, а подальші дії позичальника, який отримавши кредитні кошти з заявами про невиконання умов договору, або їх неналежного виконання, з боку банку не звертався, протягом тривалого часу з 20.02.2006 року по 11.03.2014 року виконував взяти на себе зобов'язання, не заперечуючи проти розміру щомісячних платежів, або незрозумілості умов і розміру погашення кредитної заборгованості. Суд враховує, також і той факт, що отримавши кредитні кошти позичальник розумів, що згідно кредитного договору сума кредиту визначена в іноземної валюті , однак погодився саме із таким розміром кредитних коштів, розуміючи про можливість коливання валютного курс, а також підписав і графік погашення заборгованості в якому було визначена повна вартість сум, які необхідно виплатити для погашення кредиту і процентів за користування кредитом. У сукупності дані обставини дають можливість встановити відсутність підстав для визнання кредитного договору №1287-08 ПОУ Н від 20.02.2006 року недійсним повністю або частково. В свою чергу отримавши кредитні кошти позичальник не виконував належним чином свої зобов'язання по поверненню кредиту та процентів за користування кредитом, а після 11.03.2014 року взагалі перестав здійснювати регулярні платежі, що підтверджується графіком заборгованості, та не спростовано відповідачем. Таким чином суд вважає, що заборгованість яка виникли у зв'язку із невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань підлягає стягненню в повному обсязі. Одночасно із цим, суд враховує, що відповідності до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України,при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного суду, приймає до уваги, що 28.03.2018 року Великою Палатою Верховного Суду по справі № 444/9519/12 було винесена постанова, в якої були зазначені правові висновки про те, що «Строком договору є час,протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке відбувається під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України)» (п. 32 Постанови), а « право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання» (п. 54 Постанови). У постанові від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 Верховний Суд України зазначив, що « суди не врахували, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), а за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором. Крім того, суди не з'ясували, чи пред'явив банк вимогу до поручителя в межах 6 місяців за кожним щомісячним платежем, та чи припинилась порука за окремими платежами. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. ВСУ роз'яснив, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник. ВСУ дійшов висновку, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку». У даному випадку після направлення письмової вимоги від 19.11.2015 року в якої Банком, змінено положення кредитного договору про термін виконання кредитних зобов'язань - 32 дні після дати вимоги, продовжувались нарахування процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов кредитного договору, у зв'язку із чим, судом, у розмір заборгованості включає лише ту суму яка була розрахована не момент закінчення дії терміну повернення кредитної заборгованості - 18 225 ( вісімнадцять тисяч двісті двадцять п'ять ) доларів США 72 цента , яка складається із 16 609,85 доларів США - кредитної заборгованості , в тому числі простроченої з червня 2015 року - 2 276,65 доларів США а також 1 515,87 доларів США - заборгованість по процентам. Також суд вважає доведеними у судовому засіданні вимог про стягнення за невиконання умов Кредитного договору пені в загальному розмірі 34 415,91 грн, яка складається із пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 15576, 90 грн., та пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 18 839,01 грн. Що стосується вимог по зустрічному позову [PERSON] про визнання припинення договору поруки, суд, вважає, що договір поруки припинив свою дію 12.10.2014 року, після спливу шестимісячного строку після наступного місяца від останнього регулярного платежу по кредитному договору , який було здійснено 11.03.2014 року, а позов було подано 23.02.2016 року. Одночасно із цим, суд вважає, що зміна процентної ставки в подвійному розмірі, як санкція за несвоєчасне виконання регулярних платежів, не є зміною умов договору в частині збільшення відповідальності, а тому не може бути підставою для припинення договору поруки, так як у п. 1.2 Договору поруки визначена відповідальність поручителя і по штрафним санкціям. Визнання припиненим договору поруки є підставою для відмови у задоволенні вимог Банку щодо стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №1287-08 ПОУ Н від 20.02.2006 року з поручителя. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам, і в даному випадку сплачений судовий збір у розмірі 7 836,04 грн. підлягає стягненню з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: partial