Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

До Канівського міськрайонного суду Черкаської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, внесення відомостей до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з липня 2012 року вона познайомилась з відповідачем і в них були стосунки без реєстрації шлюбу до 2016 року. 21.02.2015 у них народилася донька [PERSON], яка проживає разом з нею і знаходиться на її повному та постійному утриманні. Оскільки вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, реєстрацію народження дитини було оформлено відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу у реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області за заявою матері в порядку ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач після народження дитини фактично визнав себе батьком, брав участь у всіх заходах, повязаних з дитиною на правах батька, будь-яких сумнівів щодо батьківства між сторонами не існувало. Відповідач обіцяв продовжувати піклуватися про доньку та надавати кошти на її утримання, але на даний час, участі в її вихованні не приймає, в добровільному порядку не виконує своїх обовязків, що й змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, визнав батьківство відносно [PERSON], не заперечив проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його заробітку . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову, поскільки відповідач визнав себе батьком дитини. Представник Канівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області до суду надійшла телефонограма про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно розясень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1ст.58) Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без державної реєстрації шлюбу з липня 2012 року по 2016 рік. 21.02.2015 позивач народила доньку -[PERSON]. В свідоцтві про народження від 11.03.2015 серія І-СР № 207591 зареєстрованого Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каневу реєстраційної служби Канівського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області зазначено, що [PERSON] народилася 21.02.2015 про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 51, її батьками значаться : мати [PERSON]; батько [PERSON]. Суд, приймаючи рішення, враховує той факт, що в свідоцтві про народження дитини [PERSON] батьком зазначений [PERSON], імя та по-батькові якого співпадає з імям та по-батькові відповідача по справі. Батьківство відповідача щодо доньки [PERSON] підтверджується також визнанням у суді відповідачем себе батьком [PERSON], [INFO], За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про встановлення батьківства доведені та підлягають задоволенню. Одночасно з вимогою про визнання батьківства позивач предявила вимогу про стягнення аліментів з відповідача. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважли віше правове зобов'язання батьків. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду аліменти на утримання дитини мають присуджуватись у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а саме п. 17 визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров»я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка проживає з матірю, матеріальне становище відповідача, який згідний сплачувати аліменти в розмірі зазначеному в позові, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.03.2017 і до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення судових витрат позивачем підтверджені розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу в сумі 2027,30 грн. (а.с. 19), договором про надання правової допомоги адвокатом (а.с. 15). З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, понесені ним судові витрати по оплаті правової допомоги в сумі 2027,30 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн. , Судовий збір в частині позовних вимог про стягнення аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved