Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] із відповідною позовною заявою, в якій зазначила, що 07 червня 2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що 07 червня 2006 року складено актовий запис № 154 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Донецької області. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З відповідачем на даний час проживають разом, однак подружні відносини вони припинили через непорозуміння, вживання відповідачем спиртних напоїв, різні погляди на життя, ведення господарства та несумісність характерів. Спору про поділ майна не має. Позивачка вважає, що сім'ю зберегти неможливо, строк на примирення не потрібний, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні після розяснення йому процесуальних прав та обовязків, надав письмову заяву про визнання ним позовних вимог в повному обсязі, вважає, що збереження сімї не можливо. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову.. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 07 червня 2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Донецької області, актовий запис № 154 від 07 червня 2006 року, дошлюбне прізвище дружини Бушина, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб 1-НО № 044025, виданим 07.06.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитини [PERSON], [INFO], актовий запис № 614 від 17 листопада 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-АМ № 052299, виданим 17.11.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ч. ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя хоча разом і проживає, однак зберігати сімю намірів не має, а, отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум ВСУ в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судові витрати, понесені нею при подачі позову до суду, а саме судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджено відповідною квитанцією в матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved