Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ТДВ СК «Альфа-гарант» про відшкодування шкоди, завданої під час дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування матеріальної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 18 червня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ГАЗ32, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем «Ford Kugа», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Про настання страхового випадку було повідомлено ТДВ СК «Альфа-гарант». Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2019 року [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Вартість матеріальних збитків заподіяних власнику транспортного засобу «Ford Kugа», д.н.з. [NUMBER] , склала 122078 грн. Вартість робіт з виготовлення висновку судового експерту складає 2000 грн. На підставі заяви про страхове відшкодування від 18.06.2019 року ТДВ СК «Альфа-гарант» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 49675,16 грн. Відповідно до ремонтної калькуляції від 27.06.2019 року вартість ремонту пошкодженого автомобіля вартість ремонту автомобіля склала 130087,97 грн. Позивач вказує, що внаслідок таких дій відповідача, він також зазнав моральну шкоду в розмірі 12519 грн. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 80412,81 грн., моральну шкоду в розмірі 12519 грн., судовий збір в розмірі 2725,13 грн. Позивач в судове засіданні не з`явився. Надав заяву щодо слухання справи за його відсутності, підтримав позов. Відповідач в судове засідання не з`явився. Повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. Представник третьої особи не з`явився. Повідомлений належним чином про час та місце слухання справи Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля «Ford Kugа», д.н.з. [NUMBER] . Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ГАЗ 322132, д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] . Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/3111780 [PERSON] застрахував свій автомобіль ГАЗ 322132, д.н.з. [NUMBER] , в ТДВ СК «Альфа-гарант». Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/5301196 [PERSON] застрахував свій автомобіль «Ford Kugа», д.н.з. [NUMBER] , в ТДВ СК «Альфа-гарант». Згідно з постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2019 року [PERSON] притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Згідно з ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України). Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2019 року встановлено вину [PERSON] у порушенні правил дорожнього руху, внаслідок чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки застрахована, при настанні з його вини страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу потерпілого (витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством). Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з укладеним договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів між ТДВ СК «Альфа-гарант» та [PERSON] страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до ремонтної калькуляції №5364 від 27.06.2019 року вартість ремонтних робіт склала 130087,97 грн. Відповідачем не надано суду будь-яких належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що визначений позивачем розмір заподіяної матеріальної шкоди є завищеним. Клопотань щодо призначення та проведення автотоварознавчої експертизи не заявлялося. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи згідно з вимогами ч. 3 ст. 386 ЦК України, має власник. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України при розгляді справи №6-108 цс13 від 13 листопада 2013 року, висловив правову позицію, якою визначено, що положення ст.ст. 1187 - 1188 ЦК України є спеціальними по відношенню до ст.ст. 1166 - 1167 ЦК України у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Виходячи з цього, оскільки позивачу в даному ДТП завдано шкоду внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, то спір про відшкодування цієї шкоди з відповідача повинно вирішуватись за правилами ст. 1188 ЦК України, а саме ч. 1 ст. 1188 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки): доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд України у справі № 6-2808цс1520 від 20 січня 2016 року висловив правову позицію, якою зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого слід враховувати положення статті 1192 ЦК. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність, було використано нові вузли, деталі. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно з вимог статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати позивачу матеріальну шкоду в сумі 130087,97 грн. (матеріальні збитки)- 49675,16 грн. (страхова виплата) = 80412,81 грн. З огляду на викладене, позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне. З`ясовуючи факти, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Статтею 23 ЦК України визначено підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно роз`яснень п. 9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача спричинено позивачу моральні страждання, які пов`язані з пошкодженням його транспортного засобу.

Outcome: partial