Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25 серпня 2015 року звернувся ПАТ Комерційний банк «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів [PERSON] з позовної заявою до [PERSON] про визнання договору неукладеним, стягнення грошових коштів, в обґрунтування якого посилався на те, що 19 грудня 2014 року між ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до п. 3.1 якого приміщення, що становить предмет договору, повинно бути передане [PERSON] та прийнято ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» за актом прийому-передачі в термін не пізніше 30 січня 2015 року, даний акт є невідємною частиною договору. Оскільки до 30 січня 2015 року вказаний акт не був підписаний, а позивачем була здійснена передплата у розмірі 43\~000,00 грн., ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» звернулось до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати договір оренди нежитлового приміщення від 19 грудня 2014 року укладений між [PERSON] та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» неукладеним; зобовязати відповідача сплатити на користь позивача грошові кошти у розмірі 43\~000,00 грн. (а. с. 3-4). ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі (а. с. 28). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду письмові заперечення проти позову (а. с. 27), в яких просила суд відмовити у задоволенні даного позову, оскільки спірний договір є консенсуальним, а істотних порушень при його укладенні чи виконанні допущено не було. Судом, дослідивши матеріали даної цивільної справи, були встановлені наступні факти: Між ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» та [PERSON] 19 грудня 2014 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення, предметом якого є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. К.Лібкнехта, 4-А. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору приміщення, що становить предмет договору, повинно бути передане [PERSON] та прийнято ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» за актом прийому-передачі в термін не пізніше 30 січня 2015 року. Акт прийому передачі підписується сторонами та скріплюється печаткою. До акту долучається фотозвіт про стан приміщення, яке передається в оренду. Даний акт є невідємною частиною договору. Пунктом 5.1. договору встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін (за наявності). Дія договору з 17 грудня 2014 року по 10 грудня 2017 року включно. Крім того, умовами договору передбачено, що до передачі обєкту оренди орендар повинен сплатити гарантійний платіж на рахунок орендодавця у строк не пізніше 15 січня 2015 року у розмірі місячної орендної плати за останній місяць дії договору (п. 4.11); даний договір припиняє свою дію у тому разі, якщо в односторонньому порядку однією із сторін, за умови письмового повідомлення другу із сторін не менше, ніж за 30 календарних днів до дати дострокового припинення дії даного договору. Датою повідомлення буде вважатися дата відправлення рекомендованого листа з повідомленням на вказану у цьому договорі адресу сторони (п. 5.3.4). Викладені обставини підтверджуються копією зазначеного договору, наявною в матеріалах справи (а. с. 5-8). Судом встановлено, що 13 лютого 2015 року ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на виконання п. 4.11 договору було перераховано [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 42355,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 5032 та № 5034, копії яких позивачем були додані до позовної заяви (а. с. 9, 10). [PERSON] листом від 31 березня 2015 року за вих. № 23 звернулась на адресу банку з проханням підписати акт прийому-передачі приміщення (а. с. 11), у відповідь на який позивач листом-вимогою № 1983 від 29 травня 2015 року просив відповідачку повернути авансовий платіж у розмірі 43\~000,00 грн. у звязку з несвоєчасним виконанням останньою п. 3.1 договору (а. с. 12). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Частиною 2 ст. 16 визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, проте про такий спосіб захисту прав як визнання правочину неукладеним в даній статті ЦК не зазначено. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, вирішуючи позовні вимоги ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до [PERSON] про визнання договору оренди нежитлового приміщення від 19 грудня 2014 року та повернення сплачених на його виконання грошових коштів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Роблячи такий висновок суд виходить з того, що, по-перше, частиною 2 ст. 16 визначений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, проте про такий спосіб захисту прав як визнання правочину неукладеним в даній статті ЦК України не зазначено. Також суд врахував, що умовами договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (п. 5.1) та строк його дії є з 17 грудня 2014 року по 10 грудня 2017 року включно (п. 5.2), при цьому в залежність від підписання акту прийому-передачі приміщення строк дії договору не ставиться. За викладених обставин спірний договір є укладеним, тому неукладеним не може бути визнаний. Суд вважає за можливе зазначити, що позивачем обраний невірний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, оскільки договір є укладеним, а у разі, якщо позивач вважає, що його інтереси порушені відповідачем, він може звернутись до суд з вимогами про розірвання договору, визнання його розірваним, тощо. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», суд вважає, що судові витрати по даній справі необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed