Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , за яким просив визнати [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги таким. Згідно Договору дарування від 20.08.2016 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Ланіною В.І., позивач набув у власність ѕ частки квартири [ADDRESS] . За свідоцтвом про право власності на житло від 12.12.1995 р. позивач набув у власність ј частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивач є єдиним законним власником вищевказаної квартири. Довідкою-випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрації підтверджується, що у вказаній квартирі зареєстровано чотири особи, в тому числі відповідач. З 2001 року відповідач у вищевказаному житлі не проживає, комунальні послуги не сплачує, жодних особистих речей у житлі не має, що підтверджено Актом про непроживання від 28.03.2019 р. Всупереч установленому законом порядку, відповідач, не проживаючи за своїм місцем реєстрації, не знявся з реєстрації за адресою квартири позивача. Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив, відзиву на позов не подавав. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених стороною письмових доказів. Згідно Договору дарування від 20.08.2016 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Ланіною В.І., позивач [PERSON] набув у власність ѕ частки квартири [ADDRESS] . За свідоцтвом про право власності на житло від 12.12.1995 р. позивач набув у власність ј частки квартири [ADDRESS] . Таким чином, позивач є єдиним законним власником вищевказаної квартири. Право власності на вищезазначену квартиру за [PERSON] зареєстровано в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно. На підставі довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрації) в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (основний), [PERSON] (невістка), позивач по справі: [PERSON] (син), відповідач по справі: [PERSON] з відміткою - не проживає. Відповідач є братом позивача. Відповідно до Акту від 28.03.2019 року відповідач по справі: [PERSON] , [INFO] , за місцем своєї реєстрації не проживає з 2001 року, його особистих речей в квартирі немає. Після зміни місця проживання [PERSON] самостійно не оформив зняття з реєстраційного обліку. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачів порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне усунути позивачу перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках судовий збір з відповідачів на користь позивача в розмірі 768,40 гривень. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved