Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Вінниці звернувся [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про стягнення вартості будівельних матеріалів та вартості виконаних робіт з будівництва гаражу. Позов мотивований тим, що 01.12.1989 року комунальне автотранспортне підприємство № 0128 з дозволу керівництва управління Вінницького міського Житлкомунгоспу уклало з [PERSON] безстроковий договір, згідно з яким АТП № 0128 передало в оренду позивачеві частину земельної ділянки, що не використовувалась, за адресою: [ADDRESS], для розташування цегельного гаражу та під'їзного шляху до нього. 14.05.1990 року [PERSON] уклав договір з РСУ № 5 на будівництво гаражу на території відповідного автотранспортного підприємства. Останнім було здійснено будівництво та 30.04.1991 року було підписано акт здачі виконаних будівельних робіт та сплачено кошти відповідно до умов договору. До 2009 року [PERSON] безперешкодно користувався гаражем. У 2009 році, коли позивач звернувся до КП «ВМБТІ» з метою виготовлення інвентарної справи на гараж, було виявлено, що відповідно до рішення Вінницької міської ради від 21.06.1996 року майновий комплекс АТП № 0128, в тому числі, будівля гаража, зареєстровані ВООБТІ 22.12.1997 року за Вінницькою міською радою. З метою захисту своїх прав [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання незаконним і скасування рішення та усунення перешкод в користуванні власністю. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.04.2010 року у позові відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 06.07.2010 року рішення суду залишено без змін. Разом з тим, судовою колегією було звернуто увагу на те, що позивач не позбавлений права ставити питання про повернення йому будівельних матеріалів чи відшкодування їх вартості. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача вартості будівельних матеріалів та вартості виконаних робіт з будівництва гаражу під літерою «З», розташованого в [ADDRESS]. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.04.2011 року [PERSON] поновлено строк звернення з позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 15.10.2012 року справу передано до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.10.2012 справу прийнято до свого провадження. До участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача судом було залучено Комунальне унітарне підприємство «Ековін» та Благодійну організацію «Вінницький обласний благодійний фонд захисту тварин «Планета». В ході розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи № 43 від 23.09.2014 року, і просив суд стягнути з відповідача на його користь 268 050, 00 гривень вартості будівельних матеріалів та вартості виконаних робіт з будівництва гаражу під літерою «З», розташованого в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та його представник збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, і просили задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунального унітарного підприємства «Ековін» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Однак, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Благодійної організації «Вінницький обласний благодійний фонд захисту тварин «Планета» просила суд відмовити в задоволення позовних вимог. Судом під час розгляду справи встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01.12.1989 року комунальне автотранспортне підприємство № 0128 з дозволу Ленінського районного виконкому Ради народних депутатів м. Вінниці та керівництва управління Вінницького міського житлкомунгоспу уклало з [PERSON] безстроковий договір, згідно з яким АТП № 0128 передало в користування позивачеві частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], для розташування цегельного гаражу та під'їзного шляху до нього (т. 1 а.с. 7-10, 19). Також, було розроблено проект, погоджено місце розташування, що підтверджується додатком до договору від 01.12.1989 року. (т. 1 а.с. 12, 20). 14.05.1990 року [PERSON] уклав договір з РСУ № 5 на будівництво гаражу на території відповідного автотранспортного підприємства. (т. 1 а.с. 13-18) 31.10.1990 року та 30.04.1991 року було підписано акти здачі виконаних будівельних робіт та сплачено позивачем кошти відповідно до умов договору, що підтверджується квитанцією. (т. 1 а.с. 21-23). 25.02.2009 року позивач звернувся до КП «ВМБТІ» з метою проведення технічної інвентаризації будівлі гаражу по [ADDRESS] в м. Вінниці. 11.03.2009 року [PERSON] було отримано відповідь від КП «ВМБТІ», з якої вбачається, що відповідно до рішення 22 сесії Вінницької міської ради від 21.06.1996 року майновий комплекс АТП № 0128, в тому числі, будівля гаражу літ. «З» загальною площею 102,2 кв.м., зареєстровані 22.12.1997 року на праві комунальної власності за Вінницькою міською радою. (т. 1 а.с. 26-28) В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 3228 на об'єкт спірного нерухомого майна. З матеріалів вище зазначеної інвентаризаційної справи вбачається, що зокрема гараж, позначений літ. «З», розташований в [ADDRESS] 22.12.1997 року зареєстрований за Вінницькою міською радою на підставі рішення 22 сесії ВМР від 21.06.1996 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по справі № 2-347/10 від 23.04.2010 року, яке набуло законної сили 06.07.2010 року згідно ухвали апеляційного суду Вінницької області, [PERSON] відмовлено в задоволенні позову про визнання незаконним і скасування рішення Вінницької міської ради від 21.06.1996 року «Про реєстрацію будівель майнового комплексу загальною площею 4451,1кв.м. на праві комунальної власності за Вінницькою міською радою» та усуненні перешкод в користуванні гаражем літ. «З», розташованим в [ADDRESS]. (т. 1 а.с. 30-31) В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали цивільної справи № 2-347/10. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.04.2010 року було встановлено наступне. Рішенням Вінницької міської ради народних депутатів від 21.06.1996 року «Про впорядкування переліку об'єктів комунальної власності міської Ради народних депутатів із врахуванням змін, які відбулися в процесі розмежування комунальної власності, приватизації та визнання таким, що втратило чинність п. І рішення міської Ради народних депутатів від 09.06.1995 року «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності» визначено в додатку до рішення сесії міської Ради народних депутатів 22 скликання від 21.06.1996 року, що до об'єктів комунальної власності Вінницької міської Ради народних депутатів, станом на 01.05.1995 року належить комунально-автотранспортне підприємство 0128, [ADDRESS]. Відповідно до реєстраційного свідоцтва від 22.12.1997 року - Вінницьке міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що домоволодіння [ADDRESS] в цілому зареєстровано Вінницькою міською Радою на підставі Рішення 22 сесії Вінницької міської Ради від 21.06.1996 року записано в реєстрову книгу за № 2 р№65 домоволодіння [ADDRESS] в цілому складається з виробничих будівель, загальною площею 4451, 1 кв.м. 22.12.1997 року будівлі майнового комплексу загальною площею 4451,1 кв.м., в тому числі гараж літ. «З», був зареєстрований на праві комунальної власності за Вінницькою міською радою на підставі рішення 22 сесії виконавчого комітету Вінницької міської ради від 21.06.1996 року. Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України, вище викладені обставини не потребують доказування. Окрім того, судом прийнято до уваги, що сторонами по справі під час судового розгляду даної цивільної справи не було спростовано обставини, які встановлені рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці по цивільній справі № 2-347/10 від 23.04.2010 року, а судом не встановлено, що обставини у справі, що розглядається є інакшими, ніж встановлені під час розгляду іншої, вище зазначеної справи. Згідно із пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, положення ЦК застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тому правила ст. 376 ЦК України про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до об'єктів, побудованих до набрання чинності ЦК України та Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». У разі визнання за власником (користувачем) земельної ділянки права власності на самочинно збудоване на ній іншою особою нерухоме майно розмір витрат на будівництво цього майна, право на відшкодування яких власником (користувачем) земельної ділянки згідно із ч. 6 ст. 376 ЦК України має особа, яка здійснила таке будівництво, визначається судом на підставі наданих доказів і складається як із понесених витрат на будівельні матеріали, так і з витрат за виконані роботи та оплачені послуги. На вище зазначене, також, звернув увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 19, п. 30 Постанови Пленуму № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)». Враховуючи вище зазначене, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про відсутність правових підстав для звернення до суду позивача із вимогою про відшкодування вартості будівельних матеріалів з тих підстав, що самочинне будівництво ним не зносилось, а тому будівельні матеріали не переходять у власність позивача. Дане твердження заслуговувало б на увагу тоді, якби право власності на спірне майно не було зареєстровано за власником (користувачем) земельної ділянки, а також, враховуючи той факт, що власник земельної ділянки не звертався до суду з позовом про знесення самочинного будівництва. Рішення щодо знесення самочинного будівництва не приймалось. Згідно ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. В ході судового розгляду справи судом на підставі ст. 143 ЦПК України з метою визначення вартості будівельних матеріалів та вартості виконаних робіт з будівництва гаража, позначеного літ. «З», який розташований в [ADDRESS], було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Оскільки висновок судової будівельно-технічної експертизи № 154 від 17.11.2011 року викликав сумніви в його правильності, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю вартості будівельних матеріалів та вартості виконаних робіт по будівництву гаражу, суперечив іншим матеріалам справи, суд

Outcome: approved