Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за розпискою. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Єдиними спадкоємцями по закону на відкриту спадщину після смерті [PERSON], є вона та відповідач. Між нами було досягнуто угоди, щодо моєї відмови від прийняття спадщини, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався сплатити їй компенсацію за частину квартири в розмірі 10 000 дол. США, з граничним терміном виплати не пізніше 08 січня 2014 року, на підтвердження чого видав розписку. Однак відповідач своєї обіцянки не дотримав і сплатив мені лише 9 500 дол. США, посилаючись на той факт, що на момент укладання угоди йому не було відомо, що нотаріус відмовить йому у видачі свідоцтва про право на спадщину і він буде змушений нести додаткові витрати на оформлення квартири. Тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 500 дол. США, що еквівалентно 6 000 грн. У процесі розгляду справи відповідач у порядку ст. 31 ЦПК України звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Перша Дніпропетровська нотаріальна контора про визнання права власності, в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] у повному обсязі; встановити факт набуття права власності померлою [PERSON], [INFO], на квартиру [ADDRESS], загальною площею - 46,3 кв. м., житловою площею 28,8 кв. м., яка складається з: 1 - коридор площею 6,4 кв. м., 2 - санвузла площею 2,8 кв. м., 3 - кухні площею 6,1 кв. м., 4 - житлової кімнати площею 17,6 кв. м., 5 - житлової кімнати площею 11,2 кв. м., 6 - шафи площею 2,2 кв. м. з моменту повної сплати нею пайового внеску в 1978 році; визнати за ним право власності на зазначену вище квартиру. В обґрунтування своїх вимог у зустрічному позові зазначив, що обставини наведені в первісному позові є надуманими, не відповідають дійсності та не підтверджуються ніякими доказами. Жодних домовленостей між ним та позивачкою не було. Також зазначив, що після смерті їхньої рідної тітки [PERSON], яку він доглядав протягом тривалого часу і до моменту смерті відкрилась спадщина на зазначену квартиру і він, у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, у зв'язку з тим, що на руках у позивача залишилась частина документів, а саме: заява, складена за життя померлою [PERSON] про переведення сплаченого паю за спірну квартиру на його ім'я та її згоду на включення його замість неї у члени кооперативу, він позбавлений можливості одержати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] позасудовим шляхом, тому він вимушений звертатися до суду з даною позовною заявою. Позивач у судове засідання не з'явився, відомостей про причини неявки суду не надала, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач у судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник третьої особи Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в суд не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 липня 2012 року. Згідно довідок № 58, 59 від 10 квітня 2013 року, [PERSON] на правах члена житлово-будівельного кооперативу № 62 «Вчитель-4» отримала та проживала в [ADDRESS]. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке складається з квартири [ADDRESS], після померлої [INFO] [PERSON] в зв'язку з тим що не була проведена первинна реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає за необхідне визнати факт набуття права власності померлою [INFO] [PERSON], на квартиру [ADDRESS] з моменту повної сплати нею пайового внеску в 1978 році, а також визнати за [PERSON] право власності на вищезазначену квартиру. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України та згідно роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише на підставах, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Тобто, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 і 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). А, відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. З огляду на вище викладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed