Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ 4-кімнатної квартири разом з горищним приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], між співвласниками і виділення [PERSON] в натурі у власність таку його частку - 647/2000 частки квартири та ? частки горищного приміщення із спільної часткової власності нерухомого майна. В подальшому позивач подав до суду уточнення до позовної заяви (а.с. 97), в якому окрім вищевказаної, заявив вимогу про визнання за ним права на ? частку квартири [ADDRESS], що належить на праві спільної сумісної власності, та стягнути з [PERSON] грошової компенсації. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторонами у шлюбі було набуто наступне майно: 647/1000 частин квартири [ADDRESS], горищне приміщення, загальною площею 60,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]. Між позивачем та відповідачем виник спір про порядок користування і володіння нерухомим майном, що і стало приводом для звернення до суду. До участі у справі судом було залучено третіх осіб - Одеський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] (а.с. 65-67) про визнання особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 грудня 2005 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори за номером в реєстрі №3-4636, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером 11265104, номер запису 99, в книзі 589пр-4, визнання за [PERSON] право власності на ? частину коштів на банківських рахунках в Публічному акціонерному товаристві «МАРФІН БАНК», Публічному акціонерному товаристві Акціонерний Банк «Південний», Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», відкритих на ім`я [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS], на думку позивачки [PERSON] є її особистою власністю, оскільки придбана за її особисті кошти, отримані від продажу квартири, що була їй подарована, але відповідач це не визнає. Також в обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що відповідач має рахунки в банках, які є спільною сумісною власністю подружжя, тому вона просить суд визнати за нею право власності на ? частину цих рахунків. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити, у задоволенні зустрічного позову - відмовити. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила суд задовольнити зустрічний позов. Представник Одеського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді підтримала зустрічний позов [PERSON] та просила суд його задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. Представник Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 129). Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі 2/1522/8187/11 (набрало чинності 02.11.11 року, а.с. 17), розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 25.07.1997 року 1-им Малиновським відділом державної РАЦС Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис в книзі реєстрації актів про одруження №384. Відповідно до договору купівлі-продажу від 19.06.1998 року (а.с. 36-37) [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках кожний 647/1000 частин квартири [ADDRESS], що складається в цілому з чотирьох кімнат, загальною площею 92,9 кв.м., у тому числі житловою 63,9 кв.м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №996. Право власності на вказану квартиру 24.06.1998 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] по 647/2000 часток за кожним. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.08.2001 року (а.с. 38-38а) [PERSON], діючий від імені Одеської міської ради народних депутатів на підставі доручення, продав, а [PERSON] та [PERSON] купили майно комунальної власності у вигляді горищного приміщення, загальною площею 60,1 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Продавець продав, а покупці купили об`єкт купівлі-продажу на підставі розпорядження Жовтневої адміністрації м. Одеси №803 від 17.08.2001 року. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №6477. Право власності на вказану квартиру 24.06.1998 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] Відповідно до листа КП «ОМБТІ та РОН» від 01.03.2012 року №333772.63.12 (а.с. 8) з 31.08.2001 року і станом на 01.03.2012 року в КП «ОМБТІ та РОН» ? частки горищного приміщення пл.. 60,1 кв.м. по [ADDRESS] зареєстровані за [PERSON]. Відповідно до договору дарування від 20 липня 2005 року (а.с. 68-69) [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар належну дарувальнику квартиру за [ADDRESS], яка складається у цілому з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, загальною площею - 34,6 кв.м., в тому числі житловою площею - 17,6 кв.м. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №4404. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.2005 року (а.с. 248) [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру під номером сімдесят сьомим у будинку під номером другим по [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати, загальною площею 34,6 кв.м., в тому числі житловою - 17,6 кв.м. Продаж вчинено за 23700,00 грн. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Сімаченко С.Л., зареєстровано в реєстрі за №5-1537. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2005 року (а.с. 177-178) [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї жилої кімнати, жилою площею - 16,2 кв.м., загальною площею - 20,1 кв.м. Продаж здійснено за 107500 гривень, що еквівалентно 21500 доларів США. Зазначений договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №3-4636. Право власності на вказану квартиру 22.12.2005 року зареєстровано за [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 177). Судом по справі призначалась будівельно-технічна експертиза. Відповідно до висновку експерта 31192 від 14.05.2014 року (а.с. 196-214) розділити нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] в натурі між [PERSON] та [PERSON] (по ? частки кожному), у склад якої міг би увійти необхідний склад приміщень (жилих та підсобних), з забезпеченням самостійного входу (виходу) з додержанням будівельних норм та правил, технічно не уявляється можливим. Розділити нерухоме майно - горище, площею 60,1 кв.м. по [ADDRESS] в натурі між [PERSON] та [PERSON] (по ? частки кожному) з забезпеченням самостійного входу (виходу) з додержанням будівельних норм та правил, технічно не уявляється можливим. Ринкова вартість ? частки кожного з співвласників квартири [ADDRESS] становить в діапазоні 23211,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату оцінки складає 269104,00 грн., ринкова вартість ? частки кожного з співвласників горищного приміщення в будинку № 57 по вул. Пушкінський у м. Одесі становить в діапазоні 11029,00 доларів США, що по курсу НБУ на дату оцінки складає 127868,00 грн., ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] складає в діапазоні 22150,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату оцінки складає 256803,00 грн. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з ст. 22 КпШС України, який діяв до 1 січня 2004 року, та був чинний на час купівлі-продажу сторонами квартири та горища по [ADDRESS], майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма міститься і в СК України, чинному з 1 січня 2004 року (ст. 60), відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, з урахуванням обставин справи та беручи до уваги висновок експертизи, який виключає можливість реального поділу спірних квартир, та те, що згода на отримання грошової компенсації не надавалась, грошова компенсація відповідно до часток майна на депозит суду не вносилась, суд вважає, що квартира за адресою: [ADDRESS], та горище за вказаною адресою, залишаються у спільній частковій власності сторін, а у вимогах [PERSON] до [PERSON] про поділ 4-кімнатної квартири разом з горищним приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], між співвласниками шляхом виділення [PERSON] в натурі у власність таку його частку - 647/2000 частки квартири та ? частки горищного приміщення із спільної часткової власності нерухомого майна, слід відмовити. З цих же підстав слід відмовити і у задоволенні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за його частку в квартирі [ADDRESS]. Щодо вимог [PERSON] про визнання за ним права на ? частку квартири [ADDRESS], що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, то вони підлягають задоволенню шляхом виділення у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м.; виділення у власність [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 20,1 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м., оскільки зазначена квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо вимог [PERSON] до [PERSON] (а.с. 65-67) про визнання особистою приватною власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 грудня 2005 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори за номером в реєстрі №3-4636, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером 11265104, номер запису 99, в книзі 589пр-4, суд зазначає наступне. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, за кошти, які належали їй йому особисто (ч. 1 ст. 57 СК України). Суд враховує, що квартира за [ADDRESS], подарована [PERSON], була подальшому нею продана у серпні 2005 року за 23700 грн., а квартира [ADDRESS] була [PERSON] придбана у грудні 2005 року за 107500,00 грн. Тобто з моменту продажу подарованої квартири пройшло чотири місяці, та нова квартира придбана за суму, що більш, ніж в чотири рази перевищує суму, отриману від продажу подарованої квартири. Крім того, сам по собі продаж подарованої квартири не свідчить про те, що кошти від продажу було використано на купівлю іншої нерухомості в період шлюбу. На підставі викладеного, суд критично відноситься до доводів [PERSON] , що квартира [ADDRESS] була придбана за її особисті кошти, а тому вважає, що у задоволенні її вимог про визнання особистою приватною власністю квартири [ADDRESS] слід відмовити. Також суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання за [PERSON] право власності на ? частину коштів на банківських рахунках в Публічному акціонерному товаристві «МАРФІН БАНК», Публічному акціонерному товаристві Акціонерний Банк «Південний», Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», Публічному акціонерному товаристві «Імексбанк», відкритих на ім`я [PERSON], за їх недоведеністю, оскільки інформація про наявність таких рахунків жодним доказом не підтверджена. При цьому, вказані банки, на виконання ухвали про витребування доказів, надали до суду інформацію, про відсутність рахунків відкритих на ім`я [PERSON]. Враховуючи викладене,

Outcome: partial