Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

до Івано-Франківського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до кредитної спілки «Прикарпаття-СІМ» про стягнення грошових коштів. В позові вказано, що 17 січня 2013 р. сторони уклали договір про внесення вкладу члена спілки на депозитний рахунок в сумі 15000 гривень до 17/02/2014 р. в наступному було продовжено строк дії договору до 17/08/2014 р. після спливу строку відповідач відмовився повернути позивачеві його внесок, тому позивач просив суд стягнути вклад, проценти, інфляційні нарахування. Судом встановлено наступні обставини. 17 січня 2013 року сторони уклали договір про внесення вкладу члена спілки на депозитний рахунок в сумі 15000 гривень під 22.5% річних до 17/02/2014 р. 7/02/2014 р. було продовжено строк дії договору до 17/08/2014 р. і встановлено 17,5 % річних. 22/10/2014 р. позивач подав відповідачу заяву про повернення грошових коштів. Відповідач подав суду заяву, в які частково визнав позов, а саме: 15000 депозитного вкладу, 875 гривень процентів. Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. ВІдповідач не надав суду жодного доказу або обґрунтованого розрахунку на спростування позову. Відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. З урахуванням обґрунтування позову на думку суду моральну шкоду позивачу за його переживання і страждання може бути компенсовано грошовими коштами в сумі 500 гривень. Однак в договорі від 17 січня 2013 не передбачено право позивача на нарахування та стягнення з відповідача пені, а тому вказане право позивачем перед судом не доведено. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: partial