Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.06.2021 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 31 березня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів було зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 319 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31.03.1995 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. У позові позивачка посилалась на те, що фактично з 2016 року шлюбні відносини припинились, вони з відповідачем втратили взаєморозуміння, їх взаємини як подружжя вичерпали себе та були припинені, подальше спільне життя у них з відповідачем не складається, мають різні погляди стосовно сімейного життя та ведення спільного господарства, шлюб носить лише формальний характер. Майнових спорів щодо поділу майна немає. Позивачка вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, а тому просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою суду від 25.08.2021 року провадження у справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання 20.09.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від відповідача до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Позивачка причини неявки суду не повідомила. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, оскільки поважність причин неявки позивач суду не повідомила, будь-яких клопотань до суду не заявляла, враховуючи належне сповіщення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 21.09.2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 березня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів було зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 319 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 31.03.1995 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Згідно позову, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2016 року. На час розгляду справи майнові вимоги будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Як вбачається з позову, зазначеної вільної згоди між ними не має. Відповідач у своїй заяві висловив свою згоду на розірвання шлюбу. Ураховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати і її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення сторони не згодні. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення та наполягання на розірвання шлюбу, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved