Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він з відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 22 липня 2014 року по 11 грудня 2015 р. - працював у відокремленому підприємстві «Шахта Стаханова» ДП «Красноармійськвугілля» помічником начальника дільниці ПР-1 з повним робочим днем у шахті. Наказом від 11.12.2015 р. був звільнений з роботи за ч.2 ст.40 КЗпГІ України за станом здоровя та з виплатою одноразової допомоги у звязку з виходом на пенсію за віком - згідно з чинним законодавством України про працю та колективним договором підприємства. Раніше - з 2004 року - він також працював на виробництві шахти Стаханова у складі ВАТ, згодом - ПРАТ «Укрвуглебуд» (2004 - 2012, 2013 - 2014 p.p.), у ТОВ ПК «Красноармійськвугілля» (2012 - 2013 p.p.). При звільненні позивачу була видана трудова книжка, але заробітну плату, яку йому повинні були виплатити у день звільнення, включаючи одноразову допомогу у звязку з виходом на пенсію в розмірі трьохмісячного середнього заробітку, відповідач не виплатив; не отримав він належних йому коштів і до теперішнього часу. Згідно з довідкою, виданою на шахті Стаханова 23.02.2016 заборгованість станом на момент звільнення складала 43612,05 гривень. Станом на 29.02.2016 р. відповідач перерахував частину забогованості - 4400 грн. Таким чином, відповідач залишився винен 39212,05 грн. Оскільки відповідачем, у порушення вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України (КЗпП), в період з 12.12.2015 р. по 29.02.2016 року допущена затримка розрахунку тривалістю 54 робочих дні, - тому відповідач зобовязаний виплатити середній заробіток за увесь час затримки у сумі 29422 гривні (544.86 грн. - середньоденна заробітна плата х 54 робочі днів). Крім того, вказаними незаконними діями відповідач наніс позивачу суттєву моральну шкоду. 2 місяці він страждав від нестачі грошей, залишився без коштів для забезпечення найнеобхідніших повсякденних потреб, в тому числі й на лікування - бо з 09.12.2015 р. позивачу встановлена інвалідність третьої групи з загальним захворюванням. Сьогодні через стан свого здоровя він не може ніде працевлаштуватися, потребує медикаментозного лікування в умовах стаціонару, санаторно-курортного лікування. Через втрату роботи, стабільного високого заробітку на шахті та ще й через невиплату відповідачем належних розрахункових коштів життєвий уклад, що склався протягом багатьох років, був порушений, і для його відновлення знадобиться чимало часу та моральних сил. Окрім позивача, в його родині більше немає осіб із гідним заробітком. Дружина працює, але отримує незначні доходи. Крім того, він звичайно допомагав матеріально сімям своїх дорослих дітей, у яких зростають його онуки. Тому він вважає, що деяка грошова компенсація може певною мірою зменшити вплив негативних наслідків на особисте життя. Розмір такої компенсації, з урахуванням характеру заподіянної шкоди, позивач оцінюю у 2000 (дві тисячі) гривень. Позивач просить стягнути з відповідача - Державного підприємства «Красноармійськвугілля» на його користь заборгованість із заробітної плати за час його роботи у ВП «Шахта Стаханова» а сумі 39212 грн., середній заробіток за увесь час затримки (54 дні) у сумі 29422 гривні, компенсацію за заподіяну моральну шкоду у сумі 2000 гр., - всього стягнути 70634 грн. Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та винести рішення на підставі поданих документів. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами по заробітній платі в сумі 3264,04 гривень погоджується, проти моральної шкоди заперечує в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] відповідно до трудової книжки працював у ВП «Шахта «Родинська» ДП «Красноармійськвугілля» з 01.08.2014р. на посаді начальника дільниці ПР-1 з повним робочим днем у шахті. Звільнений за п.2 ст.40 КЗпП України за станом здоровя (а.с.4-5). Згідно довідки від 23.02.2016 р. середньоденна заробітна плата позивача складає 544,86 гривень. Середньомісячна заробітна плата 11442,06 гривень (ас.6). Станом на 23.02.2016 року заборгованість по заробітній платі складала 43612,05 гривень (а.с.7). Станом на 16.05.2016 року, тобто на день розгляду справи, заборгованість по заробітній платі складає 3264,04 гривень. Стаття 43 Конституції України передбачає право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини 1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України. Статтею 116 КЗпП України\~передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Станом на 16 травня 2016 року [PERSON] не в повному обсязі виплачена заборгованість по заробітній платі в сумі 3264,04 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача. ДП «Красноармійськвугілля», у звязку з порушенням вимог закону про оплату праці має відповідати перед позивачем відповідно до ст.117 КЗпП України, якою що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до статті 117 \~КЗпП\~України та Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст117\~КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Позивач просив суд стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки (54 дні) у сумі 29422,00 гривень, тобто на час звернення до суду кількість робочих днів заборгованості складала 54 дні, при середньоденній заробітній платі 544,86 гривень: 54*544,86 гривень=29422,44 гривень. На день розгляду справи заборгованість складає 105 робочих днів, що відповідає: 105 днів*544,86 гривень = 57210,30 гривень. Спір про розмір даної суми відсутній та відповідач не довів відсутність своєї вини в затримці розрахунку при звільненні. Саме цю суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача як середній заробіток за час затримки розрахунку, оскільки станом на 16.05.2016 р. повний розрахунок з позивачем проведено не було, і це не є виходом за межі позовних вимог. Згідно\~до ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд бере до уваги доводи позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірні дії відповідача змусили позивача вживати додаткових зусиль для\~організації свого життя, порушили його нормальні життєві звязки, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача,\~та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500,00 гривень. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні та підлягають часткову задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі\~ст.43 Конституції України, ст.ст.47,\~115,\~116,\~117 КЗпП України,\~Закону України «Про оплату праці»,\~\~

Outcome: partial