Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

До суду звернувся позивач з вищевказаним позовом до відповідача про захист прав споживачів та визнання кредитного договору нікчемним, в якому зазначила, що вона 24.06.2008 р. отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжну картку № [NUMBER]. Про умови договору їй було повідомлено в усній формі, примірник договору вона не отримувала. З часом стала помічати, що кошти, які вона клала на погашення карткового кредиту, списувалися банком у більшому розмірі. На своє звернення з даного питання в усній формі отримала відповідь, що кошти зняті на погашення відсотків. На письмове звернення щодо отримання копії кредитного договору отримала відмову. Вважає дії ПАТ КБ «ПриватБанк» неправомірними та такими, що суперечать закону, у зв'язку з чим просила визнати нікчемним договір SAMDN50OTC000797155 від 24.06.2013 р., заключний між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] Позивачка в судове засіданняне з'явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу в її відсутності. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про день слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заяву, в якій підтримала позов та просила розглянути справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, оскільки ч.2 ст.169 ЦПК України передбачено, що неявка представника в судове засідання без поважних причин чи неповідомлення ним про причини неявки не перешкоджають розгляду справи. Зібраними по справі доказами судом встановлено, що відповідно до укладеного договору SAMDN50OTC000797155 від 24.06.2013 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] у користування кредитний ліміт. Станом на 21.09.2012 р. сумарна заборгованість за договорами, що становлять в собі як кредит, так і платню за користування ним, складає 12339,75 грн. (а.с.13). При зверненні, [PERSON] було відмовлено в надані копії кредитного договору (а.с.15). Суд, вивчивши матеріали справи, законодавство, яке регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст..626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст..638 ч.1 ЦК України). Відповідно до ст..629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено,що за кредитним договором банк… (кредитодавекць) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст..208 ЦК України, правочини між фізичними та юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі. Виходячи з положень ст..215 ЦК України та згідно роз'яснення Пленуму ВСУ в п.7 постанови № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р., правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3,5-6 ст.203 ЦК України. Стаття 1,11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Статтею 18 ч.3 п.16 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Також зазначена стаття передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством здійснюється судом. У рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень п.п.22,23 ст.1, ст..11, ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» у взаємозв»язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), зазначено, що дія п.22,23 ст.1, ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно п.4 ст.7 ЗУ «Про Національний банк України», ст..ст.47, 49 та 56 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації, перед укладенням договору кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідно до укладеного договору SAMDN50OTC000797155 від 24.06.2013 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] у користування кредитний ліміт. При оформлені [PERSON] примірник даного договору надано не було, на її звернення отримала відмову від банка в надані копії кредитного договору. Відповідач, всупереч вимогам п.п.»д» п.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.п.»в» п.2.1 Постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» позивачу не було надано інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Outcome: approved