Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням і зняття їх з реєстрації. В позові вказано, що Позивач є власником спірного житлового будинку в [ADDRESS] згідно договору дарування від 19/07/2000 року. В будинку прописана його колишня дружина [PERSON] та [PERSON], які перебувають за кордоном. 13/02/2013 р. шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано рішенням Снятинського районного суду. Відповідачі не проживають в спірному житлі протягом тривалого часу. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житлом. До участі в справі судом залучено орган опіки та піклування Снятинської Районної державної адміністрації, представник, якого надала суду висновок та просила продовжити розгляд справи бе її участі. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі. В судове засідання повторно не з`явились відповідачі. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної не явки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що відповідно до акту від 30/04/2014 р. відповідачі перебувають за межами країни і декілька років не проживають в спірному житлі. Відповідно до рішення Снятинського районного суду від 13/02/2013 р. шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Місце проживання доньки визначено місцем проживання її матері. Відповідно до договору дарування незакінченого будівництвом житлового будинку 19/07/2000 р. позивач прийняв в дар спірний житловий будинок. Відповідно до довідки Будилівської сільської ради № 250 в спірному будинку зареєстровані позивач та відповідачі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 12/08/2014 р. не доцільно визнавати неповнолітню [PERSON] [INFO] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ст. 16 Конвенції про права дитини від 20/11/1989 р. жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Відповідно до п. 3 ст. 23 Конвенції про права дитини від 20/11/1989 р. держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Позивачем не надано суду доказу, що задоволення позову не завдасть шкоду майновим правам дитини та в першу чергу її праву на житло. При розірванні шлюбу та визначенні місця проживання дитини позивача участь в судовому провадження не брав орган опіки та піклування, який не висловлював свою правову позицію щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та позбавлення дитини права користування житлом її батька. В п. 2 ст. 13 ЦК України вказано, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до п. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідні наслідки передбачено в п. 3 ст. 16 ЦК України, де зазначено суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином позов не обґрунтовано належними правовими підставами, які б надали суду можливість позбавити права неповнолітньої дитини на користування житлом, в якому її зареєстровано. Відповідно до зазначеного та на підставі ст. ст. 13, 16 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20/11/1989 р. суд, -

Outcome: dismissed