Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом до [PERSON] та [PERSON] , про втрату права на проживання, в якому зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані відповідачі, які з 2010 не проживають спільно із позивачем. Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть йому змогу оформити субсидію. Позивач вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що втратили право користування житлом позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій справу просить розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Надали на адресу суду заяви, відповідно до яких просять справи за позовом до них провести у їх відсутність. Позов визнають та не заперечують проти його задоволення. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Як зазначено у ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, позиції сторін викладених у їхніх заявах, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 24.01.2019 р. (а.с. 6-8) та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9) [PERSON] , являється власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідно до довідок Малинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 412 та 413 від 06.05.2019 р. (а.с. 10, 11) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , однак за вказаною адресою з 2010 р. по теперішній час не проживають. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутність наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлового будинку по [ADDRESS] і відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2010 р. не проживають за вищезазначеною адресою, а тому вважаються такими, що втратили право на проживання в зазначеному будинку.

Outcome: approved