Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , який вона придбала 26.08.2020 року на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] . На момент оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку в ньому було зареєстроване місце проживання відповідача у справі [PERSON] , та продавець будинку [PERSON] зобов`язалась до 31.08.2020 року зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих у спірному будинку осіб, однак, до теперішнього часу своє зобов`язання не виконала. На теперішній час у будинку ніхто не проживає, однак, позивач сплачує вартість комунальних послуг, в тому числі з урахуванням зареєстрованого за вказаною адресою місця проживання відповідача. Відповідач [PERSON] у будинку [ADDRESS] не проживає з 2014 року по теперішній час, її особисті речі в будинку відсутні, вартість комунальних послуг, які нараховуються на неї, відповідач не сплачує, місцезнаходження відповідача не відомо. У зв`язку з тим, що у належному позивачу будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] , у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме - сплата додаткових коштів за комунальні послуги за відповідача, а також у майбутньому можуть виникнути труднощі при здійсненні свого права на відчуження нерухомого майна та оформленні соціальних пільг, субсидії. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, своїм правом на надання відзиву не скористалася, наданого законом права на участь у судовому засіданні не використала, тому суд, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.08.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Таранушенком В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2849 (а. с. 9), [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] . Видано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 221559119 від 26.08.2020 року. (а. с. 10) Відповідно до копії Домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] (а. с. 11-13), за вказаною адресою з 15.08.1997 року зареєстровано місце проживання [PERSON] . Відповідно до довідки від 27.08.2020 року, виданої виконавчим комітетом Слов`янської міської ради (а. с. 15), у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту від 07.09.2020 року № 88, виданого керівником комітету мікрорайону «Центр-1» м. Слов`янська, складеного в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а. с. 14), [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , за місце реєстрації фактично не мешкає з 2014 року по теперішній час. За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] в у спірному будинку [ADDRESS] не мешкає з 2014 року, вона не є членом сім`ї позивача, а також не є особою, які можуть бути прирівняні до членів сім`ї згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а тому відповідач має бути позбавлена права користування житловим приміщенням, а саме - будинком [ADDRESS] , оскільки її право користування даним нерухомим майном перешкоджає позивачу як власнику житла розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved