Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 05.09.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір. Між ТОВ «ФК «ЦФР» і ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» 26.06.2019 року був укладений договір № 20190626 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступив на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги до позичальника [PERSON] , що включає в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами. Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, тому відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом сума заборгованості становить 37 233, 46 грн., з яких: 17 059, 61 грн. - заборгованість за основним боргом; 2, 96 грн. - заборгованість за відсотками; 10 872, 49 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 9 298, 40 грн. - сума заборгованості за пенею. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. В судове засідання, призначене на 29.07.2021 року, не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі. [PERSON] та її представник з`явилися в судове засідання, заперечували щодо задоволення позовних вимог та просили суд відмовити в повному обсязі. [PERSON] заперечувала щодо обставин викладених в позові та зазначала, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не надавало їй ніяких грошових коштів. Представник [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що паспорт кредиту не має підпису з печаткою первісного кредитора, відповідача не було повідомлено про відступлення права вимоги та відповідач не має заборгованості перед позивачем. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05.09.2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір. 26.06.2019 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено договір № 20190626 про відступлення прав вимоги, за яким останнє відступило на користь позивача право вимоги заборгованості відповідача за кредитним договором №7712073633 від 05.09.2017 року, що був укладений між відповідачем та ТОВ «ФК «ЦФР» . Згідно з розрахунком позивача відповідач має прострочену заборгованість за договором в сумі 37 233, 46 грн., з яких: 17 059, 61 грн. - заборгованість за основним боргом; 2, 96 грн. - заборгованість за відсотками; 10 872, 49 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 9 298, 40 грн. - сума заборгованості за пенею. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Звертаючись до суду з цим позовом позивач на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18. Проте позивачем не надано вказаного доказу, а з поданого розрахунку позивача суд позбавлений можливості перевірки правильності нарахування заборгованості, тому суд вважає розмір заборгованості не доведений позивачем, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed