Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулася [PERSON] з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 80-а по вул. Польовій в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області. Позовна заява обґрунтовується тим, що їй належить будинок № 80-а по вул. Польовій в с. Вознесенка, у вказаному будинку разом з нею проживає її син - [PERSON] З 1994 року по лютий 2015 року в будинку проживала дружина сина відповідачка по справі - [PERSON], яка по теперішній час зареєстрована в зазначеному будинку. В лютому 2015 року [PERSON] та його дружина [PERSON] призупинили свої шлюбні відносини, у звязку з чим [PERSON] зібрала свої речі та виїхала з будинку та жодного разу з того часу в будинку не зявлялась. Позивачка є пенсіонером та не бажає платити комунальні послуги за відповідачку, яка не проживає в будинку. Крім того у позивача виникли проблеми при оформленні субсидії у звязку з реєстрацією відповідача у зазначеному будинку, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилася з невідомої суду причини, на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою та копіями документів, направлених відповідачці за місцем її проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «за закінченням терміну проживання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідачка [PERSON] вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належить житловий будинок № 80-а, розташований за адресою вул. Польова, с. Вознесенка, Мелітопольського району Запорізької області (а.с.7). Актом обстеження сімї [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], встановлено, що відповідачка [PERSON], дійсно зареєстрована за вказаною адресою, проте проживає за адресою: [INFO] з січня 2015 року (а.с.5). Факт реєстрації відповідача [PERSON] за адресою Запорізька область Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Польова, 80-а підтверджується довідкою Вознесенської сільської ради від 26.04.2017 року (а.с.6). У судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], яка пояснила, що вона - племінниця позивачки, відповідачку вона знає. Їй відомо, що відповідачка більше двох років не проживає в будинку, який належить позивачці, її речей у будинку не має, комунальні послуги вона не сплачує. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з лютого 2015 року та по теперішній час, відповідачка [PERSON] в будинку № 80-а по вул. Польова в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області не проживає, її речей та іншого майна в будинку немає, кошти за комунальні витрати вона не сплачує, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляла, до будинку не зявлялася. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved