Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 04.05.2020 року звернувся ТОВ «ФК «Алькор Інвест» із позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 03.04.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0054/74/72597. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 12.04.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І., за реєстровим номером 2050, відповідно до умов якого було передано в іпотеку квартиру [ADDRESS] . На підставі Договору відступлення права вимоги від 28.02.2019 року та Договору про відступлення прав за іпотечним договором від 28.02.2019 року ТОВ «ФК «Алькор Інвест» стало правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» за зобов`язаннями, що виникли з Кредитного договору № 014/0054/74/72597 від 03.04.2007 року та Договору іпотеки від 12.04.2007 року. В зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором та Договором іпотеки, на підставі статті 36 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Алькор Інвест» у позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі. Відповідачі в квартирі не проживають, вони добровільно забрали свої речі та виїхали з квартири. Оскільки відповідачі, залишаються зареєстрованими в зазначеній квартирі, позивач змушений сплачувати за них комунальні платежі та нести інші витрати, за таких обставин на думку позивача створено перешкоди в реалізації в повному обсязі прав та охоронюваного законом інтересів власника зазначеного майна, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із дійсним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.05.2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31.07.2020 року було укладено Договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] і новим законним власником квартири стала - [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.08.2020 року замінено позивача ТОВ «ФК «Алькор Інвест» на його правонаступника [PERSON] . У судових засіданнях представник позивача - адвокат Главацький Ю.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в уточненій позовній заяві, та просив суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 23.04.2021 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/0054/74/72597. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором 12.04.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І., за реєстровим номером 2050. Відповідно до умов Договору іпотеки [PERSON] надала в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 28.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало, а Акціонерне товариство «ОКСІ БАНК» прийняло належні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги за Кредитним договором № 014/0054/74/72597 від 03.04.2007 року. Також, 28.02.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором, відповідно до умов якого АТ «ОКСІ БАНК» набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 12.04.2007 року (реєстровий номер № 2050). В той же день, 28.02.2019 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Алькор Інвест» набув права вимоги за Кредитним договором № 014/0054/74/72597 від 03.04.2007 року. Крім того, 28.02.2019 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та АТ «ОКСІ БАНК» було укладено Договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щелковим Д.М. за реєстровим номером 122, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Алькор Інвест» набув статусу Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 12.04.2007 року (реєстровий номер № 2050). В подальшому, у зв`язку з тим, що [PERSON] не виконувала належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором та Договором іпотеки, на підставі статті 36 Закону України «Про іпотеку» ТОВ «ФК «Алькор Інвест» 07.05.2019 року у позасудовому порядку врегулювало питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартира загальною площею 123,3 кв. м., житловою - 65,1 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . 31.07.2020 року між ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та [PERSON] було укладено Договір купівлі - продажу квартири, відповідно до умов якого позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Г4-39844-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 05.03.2020 року та відомостей Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Г5-182937-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 15.09.2020 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 13.01.2006 року; та [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації 07.04.2006 року. З акту від 14.02.2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] та майстром дільниці №4 [PERSON] , вбачається, що в квартирі [ADDRESS] , в з 30.06.2020 року ніхто з числа зареєстрованих осіб, а саме: [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності особи є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно із ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно пункту 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Положеннями ст. 6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання. Статтею 156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Що відповідає правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 12.09.2018р. у справі №727/11132/14-ц. Відповідно до п. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Суд погоджується з доводами позивача, що реєстрація відповідача в належній їй квартирі порушує права позивача як власника майна, зумовлює несення нею зайвих витрат зі сплати за комунальні послуги. Відповідачі фактично в квартирі не проживають, доказів, які б спростовували висновки суду в цій частині, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції від 12.05.2020 року позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 2102,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках, а саме по 1051,00 грн. з кожного.

Outcome: approved