Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: розірвати договір побутового підряду, укладений між [PERSON] та [PERSON]; зобовязати [PERSON] повернути позивачеві автомобіль «ГАЗ-21», державний номерний знак 80858ВВ; стягнути з [PERSON] на користь позивача майнову шкоду у сумі 10056 гривень та пеню за прострочення виконання робіт по ремонту автомобіля у сумі 375900 гривень, завдані порушенням зобовязань по виконанню договору побутового підряду та законодавства про захист прав споживачів; стягнути з [PERSON] на користь позивача гроші у сумі 487 гривень 20 копійок, сплачені за судовий збір. В обґрунтування позову вказує, що 18 серпня 2011 року між сторонами було в усній формі заключений договір побутового підряду, відповідно до якого відповідач повинен був здійснити ремонт кузова автомобіля марки «ГАЗ-21», державний номерний знак 80858ВВ. Ремонт кузова включав в себе зварювальні роботи, шпаклювання і фарбування. Згідно домовленості, позивач передав відповідачу свій автомобіль «ГАЗ-21», державний номерний знак 80858ВВ, та гроші у сумі 13000 гривень як оплату за виконання робіт по ремонту автомобіля. Крім цього, позивачем 24 вересня було придбано і передано відповідачу матеріали для шпаклювання та фарбування кузова автомобіля на суму 1306 гривень. Про отримання автомобіля та грошових коштів відповідачем було дано письмову розписку. Відповідно до домовленості відповідач повинен був провести ремонт за1,5-2 місяці до жовтня 2011 року. Не дивлячись на це, роботи по ремонту кузову автомобіля від подач розпочав лише в кінці жовтня 2011 року. До середини грудня 2011 року були витрачені кошти у сумі 4000 гривень. Відповідачем був придбаний «фартух» до автомобіля позивача вартістю 250 гривень. Тобто, на обумовлену дату відповідач не виконав свої зобовязання по ремонту автомобіля позивача. Після цього відповідач перестав займатися ремонтом вказаного автомобіля, не дивлячись на домовленість, а ремонтував інші автомобілі. Позивач майже щотижня звертався до відповідача як особисто, так і по телефону, з проханням виконати свої зобовязання, відновити та закінчити ремонт автомобіля, але відповідач цього так і не зробив, не пояснюючи конкретної причини невиконання домовленості. Під час періодичного спілкування з відповідачем останній постійно завіряв позивача, що закінчить ремонт кузова автомобіля, але цього так і не зробив. Позивач звернувся до правоохоронних органів для врегулювання виниклої ситуації. За фактом його звернення було розпочато кримінальне провадження №12013060020000356 від 24 жовтня 2013 року по статті 190 КК України. За результатами розслідування, кримінальне провадження 18 листопада 2013 року було закрите на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. Потім позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути автомобіль та кошти, які позивач передав на ремонт, за виключенням витрачених. Про це позивач повідомляв відповідача та направляв поштою лист-претензію. Востаннє позивач спілкувався з відповідачем у жовтні 2015 року, останній завірив, що закінчить ремонт автомобіля, але до часу подання позовної заяви, тобто до грудня 2015 року, так нічого і не зробив, та перестав спілкуватися з позивачем і уникає зустрічі. На даний час, як стверджує позивач, автомобіль знаходиться у розібраному вигляді за місцем проживання відповідача у тому стані, у якому він був на середину грудня 2011 року, тобто по кузову зроблені лише зварювальні роботи без шпаклювання та фарбування. Тому позивач вважає, що подальше продовження відносин з відповідачем, який продовжує не виконувати своїх зобовязань по ремонту автомобіля неможливе, а отже, договір підлягає розірванню. Також підлягають поверненню позивачу й кошти, які не були використані у сумі 8750 гривень та грошові кошти у сумі 1306 гривень, витрачені позивачем на придбання матеріалів для шпаклювання та фарбування кузова автомобіля. Отже, позивач стверджує, що майнова шкода, завдана невиконанням відповідачем своїх зобовязань, становить 10056 гривень. Позивач також стверджує, що при укладенні договору являвся фізичною особою і мав намір придбати продукцію (роботу) для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю, то відповідно до пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вважається споживачем. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до статті 169 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), та відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що легковий автомобіль марки «ГАЗ 21УС», 1966 року випуску, належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ВАА №233165. Відповідно до копії розписки [PERSON] від 30 вересня 2013 року, що міститься в матеріалах справи, останній взяв у гр-на [PERSON] автомобіль ГАЗ21 на ремонт. Автомобіль був наданий 18 серпня 2011 року. На відновлення автомобіля йому було надано 13 тисяч гривень, на даний час автомобіль знаходиться у нього. Копією видаткової накладної №З-00010410 від 24 вересня 2011 року підтверджується придбання матеріалів у магазині «Оригінал» новий для ремонту автомобіля на суму 1306 гривень. Відповідно до копії повідомлення К-964 від 02 липня 2014 року начальника СВ Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області заяву [PERSON] від 29 травня 2014 року було уважно розглянуто. Кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за №12013060020000356 від 24 жовтня 2013 року закрите на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України. З копії постанови про закриття кримінального провадження від 18 листопада 2013 року кримінальне провадження №12013060020000356 від 24 жовтня 2013 року по факту шахрайства закрите за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON], який повідомив, що в червні місяці 2011 року він познайомився з [PERSON], який попросив останнього, щоб він відремонтував автомобіль марки ГАЗ 21, д.н.з. 80858ВВ. Він погодився відремонтувати автомобіль і, що ремонт автомобіля буде коштувати 13000 гривень. Також [PERSON] повідомив, що на даний час автомобіль знаходиться у нього, що він ще його не відремонтував, коли відремонтує, то поверне [PERSON] [PERSON] було надіслано лист-претензію, підписану 13 серпня 2015 року наступного змісту: літом 2011 року [PERSON] відповідно до домовленості було передано [PERSON] для ремонту власний автомобіль марки ГАЗ-21, д.н.з. 80858ВВ, та передано гроші за ремонт у сумі 13000 гривень. На даний час ремонт автомобіля [PERSON] виконаний частково. У звязку з тим, що [PERSON] протягом тривалого часу не завершує ремонт автомобіля марки ГАЗ-21, д.н.з. 80858ВВ, а на час направлення листа-претензії взагалі не займається його ремонтом, тому [PERSON] просить повернути зазначений автомобіль та грошові кошти, які були передані на ремонт, і які не були використані [PERSON] у сумі 8750 гривень. Відповідно до копії відмітки на конверті, даний лист було повернути за закінченням терміну зберігання. З копії листа Житомирської дирекції Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» №31-3/13-К-16 від 23 вересня 2015 року вбачається, що заява [PERSON] щодо вручення рекомендованого листа розглянута Житомирською дирекцією Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта». [PERSON] повідомлено, що рекомендований лист за №1250101413047 від 13 серпня 2015 року на імя [PERSON] за адресою: пров. Кавалерійський, 8 м. Житомир, надійшов до відділення поштового звязку (далі ВПЗ) Житомир-3 14 серпня 2015 року і в цей же день доставлявся адресату, але не був вручений із-за його відсутності дома. Повідомлення про надходження даного листа було опущено в абонентську поштову скриньку адресата. Повторне повідомлення про надходження даного листа було доставлено 18 серпня 2015 року та опущено також в абонентську поштову скриньку адресата. У звязку з тим, що протягом місячного терміну за отриманням рекомендованого листа №1250101413047 адресат [PERSON] не зявився, тому даний лист 14 вересня 2015 року був повернений за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання. Станом на сьогоднішній день даний лист знаходиться у наявності у ВПЗ Коростишів-5, куди [PERSON] необхідно звернутися за його отриманням. Відповідно до положень частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач стверджує, що між ним та відповідачем укладено договір побутового підряду по ремонту автомобіля. Згідно приписів частини 1 статті 865 Цивільного кодексу України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (частина 1 статті 633 Цивільного кодексу України). У матеріалах справи немає підтвердження того, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, однак положеннями частини 3 статті 50 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори на тій підставі, що вона не є підприємцем. Відповідно до положень статті 866 Цивільного кодексу України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Судом встановлено, що відповідач написав розписку, копія якої міститься в матеріалах справи. З копії постанови про закриття кримінального провадження також вбачається, що відповідач взяв на себе зобовязання по ремонту автомобіля позивача. Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частини 2 статті 852 Цивільного кодексу України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частини 2 та 3 статті 865 Цивільного кодексу України). Частиною 1? Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до положень частини 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. З матеріалів справи вбачається, що ремонтні роботи відповідачем ведуться протягом майже пяти років, що не відповідає засадам добросовісності та розумності цивільного законодавства, тому позовна вимога про розірвання договору підлягає задоволенню. Із поданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем виконано частину робіт, а саме: придбано деталі для ремонтних робіт та здійснено зварювальні роботи на загальну суму 4250 гривень. Тому, враховуючи, що позивачем передано кошти у сумі 13000 гривень для виконання робіт та надано матеріалів на суму 1306 гривень, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 10056 гривень. Також відповідачем підлягає поверненню автомобіль позивача марки «ГАЗ 21УС», державний номерний знак 80858ВВ, що відповідає положенням статті 387 Цивільного кодексу України, оскільки власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Позовна вимога про повернення коштів є похідною від вимоги про розірвання договору, тому суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги у розмірі 10056 гривень. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пеню за прострочення виконання робіт по ремонту автомобіля у сумі 375900 гривень, завданої порушенням зобовязань по виконанню договору побутового підряду. Відповідно до положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. З розяснень, викладених у пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що згідно з правилами статті 205 Цивільного кодексу України (частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України 2003 року) суд за клопотанням відповідача вправі зменшити розмір пені, що підлягає стягненню, враховуючи при цьому, зокрема, занадто високий її розмір порівняно зі збитками споживача, ступінь виконання зобовязання, майновий стан сторін, їх майнові та інші інтереси, що заслуговують на увагу. Проте, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-100цс14, за правилами пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Відповідно до приписів статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Тому суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 30000 гривень пені. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial