Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до АТ «Страхова компанія «ІНГО», [PERSON] про відшкодування шкоди. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 27 червня 2020 року о 15:30 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] , у результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. У результат цієї події позивачу заподіяна матеріальна та моральна шкода. Вказує, що вартість запчастин на ремонт транспортного засобу марки «Mazda» становить 46977,59 грн., що підтверджується документом «Рахунок на оплату № 1341 від 29\~липня 2020 року», а також вартість трудових затрат по ремонту автомобіля, яка становить 20389,50 грн., таким чином, вартість загального матеріального збитку становить 67367,09 грн. Оскільки транспортний засіб [PERSON] був застрахований, позивачка отримала від АТ «Страхова компанія «ІНГО» компенсацію у розмірі 37988,85 грн. та 1300 грн. франшизи. При отриманні компенсації у розмірі 37988,85 грн. з позивачки у банківській установі утриманий комісійний збір у розмірі 395 грн., який підлягає стягненню з АТ «Страхова компанія «ІНГО». Вказує, що різниця між матеріальним збитком і перерахованою сумою АТ «Страхова компанія «ІНГО» становить 29378,24 грн., оскільки сплачений матеріальний збиток не покриває фактичні затрати на ремонт і вартість запчастин на цю суму. Також позивачем понесені витрати на відправку рекомендованого листа на адресу страхової компанії у розмірі 60 грн. та отримання розрахунку на ремонт автомобіля, а всього 126 грн. Зазначає, що нею понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2250 грн., судовий збір у розмірі 840,80 грн., які підлягають стягненню з відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО». Заподіяну моральну шкоду позивачка оцінює у 20000 грн., яку вона обґрунтовує тим, що дорожня подія, яка мала місце посеред дня, порушила її денні плани та на наступний день, через те, що вона отримала нервово-психологічний стрес, нервові хвилювання через необхідність ремонту транспортного засобу. У позивачки з`явились головні болі, безсонниця, на нервовому ґрунті у неї ускладнилась бронхіальна астма. У подальшому, уточнивши позовні вимоги, позивач просила відшкодувати шкоду на її користь з АТ «Страхова Компанія «ІНГО» у розмірі 29378,24 грн. матеріального збитку, який є різницею між фактично сумою збитку у розмірі 67367,09 грн. і вже виплаченою відповідачем АТ «Страхова Компанія «ІНГО» у розмірі 37988,85 грн.; комісійного збору банку у розмірі 395 грн.; витрати, пов`язані з ДТП у розмірі 66 грн. вартості рекомендованого листа відповідачу АТ «Страхова Компанія «ІНГО» та 60 грн. вартості розрахунку витрат на ремонт автомобіля; витрати на правову допомогу у розмірі 2250 грн.; судовий збір у розмірі 840,80 грн., а всього: 32990,04 грн. А також просила тягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 2250 грн., судовий збір у розмірі 840,80 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а всього 23090,80 грн. 20 листопада 2020 року від відповідача АТ «Страхова компанія «ІНГО» надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує проти позову, посилаючись на наступне. 27 червня 2020 року по проспекту Миру у місті Маріуполі сталось ДТП за участю автомобіля марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована відповідно до полісу №\~АО4623871, франшиза становить 1300 грн. Вказує, що страховик не є особою, яка відшкодовує шкоду, зобов`язання страховика обмежуються умовами договору страхування та виникають лише при настанні страхового випадку. З урахуванням вимог ч. 4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком для визначення розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] , залучено працівника [PERSON] , який працює на посаді провідного фахівця технічного відділу Департаменту врегулювання збитків, який провів ремонтну калькуляцію № 2615491 від 15 липня 2020 року, відповідно до якої вартість відновлюваного ремонту автомобіля складає 39288,85 грн. Розмір страхового відшкодування визначений на підставі ремонтної калькуляції № 2615491 від 15 липня 2020 року з вирахуванням франшизи у розмірі 1300 грн., відповідно страхове відшкодування становить 37988,85 грн., так як 39288,85 1300 = 37988,85 грн., тому відповідач з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатив страхове відшкодування у розмірі 37988, 85 грн., що підтвердила позивачка. Доказами вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] , відповідно до законодавства є акт товарознавчого дослідження по визначенню розміру вартості автомобіля з урахуванням зношеності (матеріального збитку), проведеного особою, що має відповідну кваліфікацію та спеціальні знання у галузі автотоварознавства та має відповідний сертифікат оцінювача або свідоцтво судового експерта. На виконання закону АТ «Страхова компанія «ІНГО» замовило проведення оцінки по визначенню ремонту пошкодження автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] , на виконання замовлення складений звіт № 1268/20 про оцінку збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 12 листопада 2020 року. Відповідно до звіту вартість складає 5584,07\~грн. Докази на підтвердження сплати ПДВ позивачка не надала, тому у АТ «Страхова компанія «ІНГО» відсутні підстави для сплати ПДВ у розмірі 5584,07 грн. Доказами на підтвердження розміру завданої шкоди наданий розрахунок № 1341 від 29 липня 2020 року та рахунок № 1342 від 29 липня 2020 року не визначають вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу пошкодження автомобіля, що вимагає ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і є недопустимим доказом. Щодо стягнення комісійного збору у розмірі 395 грн., 66 грн. вартості поштових послуг та 60 грн. за отримання розрахунку на ремонт автомобіля, зазначено, що зазначені витрати не передбачені законами та умовами полісу, а так як обов`язки АТ «Страхова компанія «ІНГО» щодо виплати страхового відшкодування регулюються полісом та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підстави для відшкодування таких відсутні. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначено, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є оціночним поняттям, яке вирішується судом на власний розсуд, зменшення розміру таких витрат є правом суду. Вказує, що позивач жодним чином не обґрунтувала розмір професійно правничої допомоги, не зазначений детальний опис робіт. Даний спір не є складним, має сформовану судову практику, матеріали справ не об`ємні, фактично усі обставини справи встановлені, тому відсутні підстави для стягнення витрат на професійну допомогу у заявленому позивачем розмірі. У зв`язку із викладеним, відповідач просив суд відмовити у позові. 04 грудня 2020 року представником відповідача [PERSON] [PERSON] поданий відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у позовних вимогах щодо [PERSON] , посилаючись на наступне. Позивачка оцінила свою моральну шкоду у розмірі 20000 грн., на обґрунтування зазначила три обставини, а саме: у результаті ДТП зірвані її поточні текучі денні плани і плани на наступні дні, через що вона отримала нервово-психологічний стрес; нервові хвилювання через необхідність ремонту автомобіля; появи головного болю, безсоння, ускладнення захворювання бронхіальної астми на нервовому ґрунті. Однак описані позивачкою незручності, пов`язані із зривом її планів та стресом через необхідність ремонтування її автомобіля, не узгоджується з нормами ст. 23 ЦК України, а тому не можуть бути розцінені як моральна шкода. Доказів суду на підтвердження існування у цей день будь-яких планів та на наступні дні позивачем не представлено, а також не наведено, що зрив цих планів відбувся саме через ДТП. Звернув увагу суду на те, що механічні пошкодження автомобіля позивачки не були сильними, автомобіль постраждав лише косметично, тому ці пошкодження дозволяли і у подальшому користуватися транспортним засобом, евакуатор на місце ДТП не викликався, позивач поїхала з місця ДТП своїм ходом. Вважає, що хвилювання, на які посилається позивачка, мають бути розцінені, як зіпсований настрій, викликаний негативними емоціями, а не емоційний стрес. Зазначає, що під час складання адміністративних матеріалів позивачка вела себе спокійно і виважено, ніхто з учасників не підвищував голос. [PERSON] одразу визнав свою вину. Щодо наданої копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого, то така не містить ні дати, ні номеру, навіть підпису медичного працівника, який її склав, тому не містить ознаку документу в розумінні діючого законодавства, що виключає можливість посилання на нього, як на допустимий доказ. Також відсутні докази загострення астми, викликаної саме наслідками ДТП. Звернув увагу суду на те, що [PERSON] добровільно сплатив позивачці розмір франшизи у розмірі 1300 грн. У разі відмови від позову [PERSON] готовий сплатити позивачці 1000 грн. компенсації за спричинені незручності. Щодо стягнення судових витрат, вважає, що такі підлягають стягненню з двох відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 04 грудня 2020 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якому вказує, що [PERSON] не є належним спеціалістом для визначення розміру збитків автотранспортних засобів, що вбачається з наданого відповідачем наказу страхової компенсації «ІНГО» від 27 грудня 2019 року, у якому його посада вказана як фахівець по врегулюванню збитків роздрібного бізнесу. Вказаний ним розмір має протиріччя у двох документах: ТОВ «Авто-імпульс Восток» рахунок на оплату № 1342 від 29 липня 2020 року, вартість 20389,50 грн. та рахунок на оплату № 1341 від 29 липня 2020 року вартості запчастин зазначена 46977,59 грн., які маються у матеріалах справи. Розмір комісійного збору, поштових витрат, розрахунку на ремонт автомобіля є затратами, що пов`язані з пошкодженням автомобіля. Щодо вартості правничої допомоги, то вважає, що така є мізерною у порівнянні з ціною позову. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 29 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, призначено до розгляду по суті. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 листопада 2020 року прийнято до розгляду по суті заяву про уточнення позовних вимог [PERSON] до АТ «Страхова компанія «ІНГО», [PERSON] про відшкодування шкоди. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача скористався свої правом на подачу відзиву, також представником відповідача тричі подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, однак такі не відбулись, оскільки представник не прибув до суду, у якому визначено проведення відеоконференції. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] подано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у позові просили відмовити у повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що 27 червня 2020 року о 15:30 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і автомобіля марки «Mazda», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 липня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4623871, діючим на 27 червня 2020 року у АТ «СК «ІНГО». Згідно з рахунком на оплату № 1341 від 29 липня 2020 року ТОВ «Авто-Імпульс Восток» вартість запчастин на ремонт транспортного засобу марки «Mazda» становить 46977,59 грн. Відповідно з рахунку на оплату № 1342 від 29 липня 2020 року ТОВ «Авто-Імпульс Восток» вартість трудових затрат по ремонту автомобіля становить 20389,50 грн. Тобто, загальний розмір матеріального збитку, порахований позивачкою, складає 67367,09 грн. і залежить від проведення у майбутньому відновлювального ремонту автомобіля. [PERSON] 22 липня 2020 року отримала від АТ «Страхова компанія «ІНГО» компенсацію у розмірі 37988,85 грн.. При отриманні компенсації у розмірі 37988,85 грн. з позивачки у банківській установі утриманий комісійний збір у розмірі 395 грн. Щодо відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 37988,85 грн. Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , не перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із АТ «СК «ІНГО», на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Так, згідно із ремонтною калькуляцією № 2615491 від 15 липня 2020 року, яку виконав [PERSON] , вартість відновлювального ремонту склала 39288,85 грн. (а.с.43-48) Страховиком [PERSON] 22 липня 2020 року виплачено 37988,85 грн. (39288,85 1300 = 37988,85 грн.), тому відповідач АТ «СК «ІНГО» з урахуванням ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатив страхове відшкодування у розмірі 37988, 85 грн. У той же час суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] складено звіт про оцінку № 179/19 від 12 листопада 2020 року, згідно з яким оцінщик визначив вартість матеріальної шкоди без урахування втрати товарного виду в розмірі 50400,73 грн. Надбавка на ПДВ 20 % складає 5584,07 грн. (а.с.49-62). Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. Отже ПДВ в сумі 5584,07 грн. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. Таким чином, розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із АТ «СК «ІНГО» на користь [PERSON] становить 43516,66 грн. із розрахунку 50400,73 грн. 5584,07 грн. 1300 грн., за вирахуванням уже сплаченого страхового відшкодування 37988,85 грн., тобто різниця, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5527, 81 грн. Щодо доводів представника позивача на те, що вартість різниці повинна розраховуватися з наданими рахунками на оплату № 1341 від 29 липня 2020 року, № 1342 від 29 липня 2020 року, то суд вважає, що реальний відновлюваний ремонт не проведений, указані рахунки не визначають вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу пошкодження автомобіля, що вимагає ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», і є недопустимим доказом. Щодо стягнення комісійного збору у розмірі 395 грн., 66 грн. вартості поштових послуг та 60 грн. за отримання розрахунку на ремонт автомобіля, суд приходить до висновку, що оскільки такі витрати не передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умовами полісу, а оскільки обов`язки АТ «Страхова компанія «ІНГО» щодо виплати страхового відшкодування регулюються полісом та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачені законом підстави для відшкодування таких у суду відсутні. Щодо відшкодування моральної шкоди За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позивачка просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн., яку обґрунтовує тим, після дорожньої пригоди, яка мала місце посеред дня, порушили її денні плани та на наступний день, вона отримала нервово-психологічний стрес, нервові хвилювання через необхідність ремонту транспортного засобу, внаслідок чого у неї загострилась астма, була змушена витрачати час для відновлення порушеного права. Враховуючи докази, надані позивачем, вимоги законодавства, з урахуванням вимог розумності і справедливості та з огляду на усталену судову практику, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково, а з [PERSON] слід стягнути 5 000,00 грн. моральної шкоди, яка була завдана позивачу діями відповідача [PERSON] . Щодо судових витрат. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, які вона просить стягнути на її користь, надано: договір № 49 про надання правової допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 397; оригінал квитанції від 01 жовтня 2020 року АО «МГКА» на суму 2250 грн., сплаченої [PERSON] за представництво; оригінал квитанції від 01 вересня 2020 року АО «МГКА» на суму 2250 грн., сплаченої [PERSON] за представництво. Оскільки позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. та 840,80 грн. і вона також просить суд стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. з відповідачів, тобто по 2250 грн. з кожного, позовні вимоги до відповідача АТ «Страхова Компанія «ІНГО» підлягають задоволенню на 18,48\~%, тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача АТ «Страхова Компанія «ІНГО» витрат на правничу допомогу у розмірі 1834,20 грн., а судового збору у розмірі 155,37 грн.; позовні вимоги до відповідача [PERSON] підлягають задоволенню на 25%, тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 1687,50 грн., а судового збору у розмірі 210,20 грн.

Outcome: partial