Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 липня 2020 року надійшла позовна заява Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення коштів, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача суму в розмірі 6072, 31 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до заяви [PERSON] від 29 липня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради (з 01 серпня 2016 року змінено назву на Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради) була призначена субсидія на період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2016 року, а потім перерахована в автоматичному режимі з 01 липня 2016 року по 30 квітня 2017 року, з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року. З 09 квітня 2020 року Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради є правонаступником Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради. На підставі заяви [PERSON] від 05 березня 2018 року була призначена субсидія на період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 26 червня 2020 року № 31/4-156 членом домогосподарства [PERSON] були проведені наступні операції з транспортними засобами: 02 лютого 2016 року придбано транспортний засіб марки «HYUNDAI ACCENT» (інформація щодо вартості придбання відсутня); 29 березня 2019 року зазначений транспортний засіб знято з обліку для реалізації та 06 квітня 2016 року зареєстровано за новим власником (вартість продажу відсутня); 09 квітня 2016 року придбано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN POLO» (вартість придбання становить 100 000 грн.; 24 лютого 2017 року зазначений транспортний засіб знято з обліку для реалізації та 09 березня 2017р. зареєстровано за новим власником (вартість продажу становить 211 483, 05 грн.); 07 березня 2017 року придбано транспортний засіб марки «HYUNDAI ІX35» (вартість придбання становить 336 501,50 грн.). Про факт реєстрації транспортних засобів [PERSON] не повідомила управління у визначений законодавством термін, внаслідок чого їй були надмірно виплачені кошти у вигляді субсидії в розмірі 11 604, 87 грн. за період отримання житлової субсидії з 01 липня 2016 року по 30 квітня 2017 року. Також про факт придбання транспортного засобу 07 березня 2017 року [PERSON] також не повідомила управління, а саме не зазначила цей факт у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії від 05 березня 2018 року, внаслідок цього їй надмірно виплачені кошти у вигляді субсидії в розмірі 2 456, 65 грн. за період отримання житлової субсидії з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року. Таким чином, не повідомлення [PERSON] управління про факти придбання та реєстрації транспортних засобів призвело до надмірної виплати їй субсидії на загальну суму 14 060, 52 грн. [PERSON] листами управління від 06 березня 2019 року № 982/01-08-01/05-19 та від 28 травня 2019 року № 530/01-15 було направлені повідомлення про переплату житлової субсидії та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Листом управління від 25 березня 2019 року №414-сс КП «Теплоенерго» проінформувало про повернення невикористаної [PERSON] субсидії на послугу з теплопостачання у сумі 1 988, 21 грн. 17 січня 2020 року [PERSON] в добровільному порядку перерахувала на розрахунковий рахунок управління 6 000 грн., залишок надміру виплаченої субсидії, що підлягає поверненню становить 6 072, 31 грн. Листом управління від 24 січня 2020 року № 399/01-15 [PERSON] було направлено повідомлення про залишок переплати житлової субсидії та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, до цього часу загальна сума в розмірі 6 073,31 грн. на розрахунковий рахунок управління не надійшла (а.с.1-4). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 24 липня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.22). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.23). До суду 10 серпня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.24). Ухвалою судді від 10 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до [PERSON] про стягнення коштів(а.с.25-26). 21 вересня 2020 року та 04 листопада 2020 року від представника позивача до суду надійшли клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 29, 36). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно до заяви [PERSON] від 29 липня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради (з 01 серпня 2016 року змінено назву на Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради) була призначена субсидія на період з 01 липня 2015 року по 30 червня 2016 року, а потім перерахована в автоматичному режимі з 01 липня 2016 року по 30 квітня 2017 року, з 01 травня 2017 року по 30 квітня 2018 року (а.с.5-11). На підставі заяви [PERSON] від 05 березня 2018 року була призначена субсидія на період з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року. З 09 квітня 2020 року Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради є правонаступником Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (а.с.18-20). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області від 26 червня 2020 року № 31/4-156 членом сім`ї [PERSON] - [PERSON] були проведені наступні операції з транспортними засобами: 02 лютого 2016 року придбано транспортний засіб марки «HYUNDAI ACCENT» (інформація щодо вартості придбання відсутня); 29 березня 2019 року зазначений транспортний засіб знято з обліку для реалізації та 06 квітня 2016 року зареєстровано за новим власником (вартість продажу відсутня); 09 квітня 2016 року придбано транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN POLO» (вартість придбання становить 100 000 грн.; 24 лютого 2017 року зазначений транспортний засіб знято з обліку для реалізації та 09 березня 2017р. зареєстровано за новим власником (вартість продажу становить 211 483, 05 грн.); 07 березня 2017 року придбано транспортний засіб марки «HYUNDAI ІX35» (вартість придбання становить 336 501,50 грн.) (а.с.12-13). Про факт реєстрації транспортних засобів [PERSON] не повідомила управління у визначений законодавством термін, внаслідок чого їй були надмірно виплачені кошти у вигляді субсидії в розмірі 11 604, 87 грн. за період отримання житлової субсидії з 01 липня 2016 року по 30 квітня 2017 року (а.с.14). Також про факт придбання транспортного засобу 07 березня 2017 року [PERSON] також не повідомила управління, а саме не зазначила цей факт у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулись за призначенням житлової субсидії від 05 березня 2018 року, внаслідок цього їй надмірно виплачені кошти у вигляді субсидії в розмірі 2 456, 65 грн. за період отримання житлової субсидії з 01 березня 2018 року по 30 квітня 2018 року. Таким чином, не повідомлення [PERSON] управління про факти придбання та реєстрації транспортних засобів її донькою призвело до надмірної виплати відповідачу субсидії на загальну суму 14 060, 52 грн. [PERSON] листами управління від 06 березня 2019 року № 982/01-08-01/05-19 та від 28 травня 2019 року № 530/01-15 було направлені повідомлення про переплату житлової субсидії та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти (а.с.15-17). Листом управління від 25 березня 2019 року №414-сс КП «Теплоенерго» проінформувало про повернення невикористаної [PERSON] субсидії на послугу з теплопостачання у сумі 1 988, 21 грн. 17 січня 2020 року [PERSON] в добровільному порядку перерахувала на розрахунковий рахунок управління 6 000 грн., залишок надміру виплаченої субсидії, що підлягає поверненню становить 6 072, 31 грн. Листом управління від 24 січня 2020 року № 399/01-15 [PERSON] було направлено повідомлення про залишок переплати житлової субсидії та запропоновано в добровільному порядку повернути надміру виплачені кошти. Проте, до цього часу загальна сума в розмірі 6 073,31 грн. на розрахунковий рахунок управління не надійшла Згідно із підпунктом 5 пункту 5 «Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) субсидія не призначається, якщо будь-хто із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб (осіб, які фактично проживають), яким нараховується плата за житлово-комунальні послуги, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням субсидії (призначенням субсидії без звернення) здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), автомобіля, транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив послуги (одноразово) з будівництва, ремонту квартири (будинку) або автомобіля, транспортного засобу (механізму), телефонного (в тому числі мобільного) зв`язку, крім житлово-комунальних послуг у межах соціальної норми житла та соціальних нормативів користування житлово-комунальними послугами та медичних послуг, пов`язаних із забезпеченням життєдіяльності, на суму, яка на дату купівлі (оплати) перевищує 50 тис. гривень. Одночасно п. 14 Положення було визначено, що громадянин, якому призначено субсидію, зобов`язаний протягом місяця поінформувати структурний підрозділ з питань соціального захисту населення про зміну складу зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, їх соціального статусу, переліку отримуваних житлово-комунальних послуг, умов їх надання, підприємств - виробників/виконавців житлово-комунальних послуг, купівлю товарів або оплату послуг, передбачених підпунктом 5 пункту 5 цього Положення, шляхом подання відповідних документів. Згідно із п. 13 Положення громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру. Відповідно до п. 20 Положення надання раніше призначеної субсидії припиняється, якщо громадянин приховав або свідомо подав недостовірні дані про доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на субсидію і визначення її розміру, внаслідок чого йому була надміру перерахована сума субсидії, - з місяця, в якому виявлено порушення, сума субсидії, перерахованої (виплаченої') надміру внаслідок свідомого подання громадянином документів з недостовірними відомостями повертається ним за вимогою органу, що призначив субсидію. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною особою або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Враховуючи, що відповідач не вказала відомості про відчуження та придбання членом її сім`ї транспортного засобу, то позивачем було здійснено переплату суми субсидії, яку відповідач повинна повернути. Таким чином, на підставі вищенаведеного, суд вважає, що відповідач повинна повернути, надміру виплачені кошти за призначеними субсидіями для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 6 072, 31 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати у вигляді справи судового збору покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved