Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26 червня 2020 року надійшла позовна заява Дніпровського державного аграрно - економічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просять стягнути відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 17 988,29 грн. з яких: 4 000 грн - основна сума несплаченої заборгованості; 8 824,27 грн. - пеня за час прострочення зобов`язання; 870,02 грн. - 3% річних за час прострочення оплати; 4 294 грн. сума інфляційних, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2 102 грн. В обґрунтування своїх вимог, позивач у позовній заяві посилався на те, що між [PERSON] та Дніпропетровським державним аграрним університетом, який реорганізовано в Дніпровський державний аграрно-економічний університет, був укладений Договір № МОз-231 від 18 липня 2011 року на підготовку фахівця [PERSON] за напрямом 6.030601 «Менеджмент». Наказом № 1803 від 26 серпня 2011 року [PERSON] було зараховано студентом 1 курсу ДДАЕУ. Відповідно до умов МОз-231 від 18 липня 2011 року на університет покладався обов`язок надати освітню послугу на рівні державних стандартів освіти, що і виконувалося у повному обсязі. Натомість відповідач, як замовник, був зобов`язаний своєчасно, до початку навчального року (семестру), вносити оплату за освітню послугу у розмірі 4 000,00 грн. щорічно. Дана умова договору відповідачем не виконувалась, оскільки за період проходження навчання було нараховано суму до сплати за навчання у розмірі 8 000,00 грн., а сплачено лише 4 000,00 грн. Наказом № 1999 від 30 серпня 2013 відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому, станом на 30 серпня 2013 рік заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування) [PERSON] склала 4 000,00 грн. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензію, але відповіді на неї позивач не отримав. Сума пені за час прострочення оплати за навчання з початку другого семестру другого курсу, тобто з 01 вересня 2012 року по 29 лютого 2020 рік складає 8 824,27 грн. Сума 3 % річних за час прострочення з 01 вересня 2012 року по 29 лютого 2020 рік становить 870 грн. Сума інфляційних втрат за час прострочення з 01 вересня 2012 року по 29 лютого 2020 рік становить - 4 294 грн. Загальна сума заборгованості зі штрафними санкціями становить 17 988,29 грн. В зв`язку із чим, просили вказані суми та судові витрати стягнути з відповідача на свою користь. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 26 червня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.25). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.26). До суду 14 липня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.27). Ухвалою судді від 15 липня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Дніпровського державного аграрно - економічного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.28-29). Представник позивача в судове засідання не з`явився, від в.о. ректора Кобця А.С. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності,також просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 18 липня 2011 року між Дніпропетровським державним аграрним університетом в особі ректора Кобця А.С. як виконавцем, [PERSON] як замовником та студентом було укладено договір на підготовку фахівця № МОз-231 від 18 липня 2011 року , відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити підготовку фахівця з відривом від виробництва - освітню послугу за напрямком підготовки 6.030601 «Менеджмент» (а.с. 9). Згідно п. 2.1 вищевказаного договору Дніпропетровський державний аграрний університет як виконавець зобов`язався надати замовнику освітню послугу на рівні державних стандартів освіти. Відповідач [PERSON] як замовник в свою чергу зобов`язався своєчасно вносити оплату за отриману освітню послугу в розмірах та у строки, що встановлені цим договором, про що зазначено у п. 3.1 Договору на підготовку фахівця № МОз-231 від 18 липня 2011 року. У пункті 5.2 даного договору сторони обумовили, що вартість освітньої послуги становить 8 000,00 грн. щорічно з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік. Відповідно до п. 5.3 даного договору, замовник вносить плату (готівкою, безготівково) за перший рік навчання не пізніше 1-го місяця після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводить до 1-го вересня щорічно або семестрово на умовах, визначених п. 5.2 цього договору. Наказом № 1803 по Дніпропетровському державному аграрному університету від 26 серпня 2011 року [PERSON] було зараховано з 01 вересня 2011 року студентом першого курсу факультету «Менеджмент», що підтверджується витягом з вказаного наказу (а.с. 10). Дніпропетровський державний аграрний університет було реорганізовано та шляхом реорганізації Дніпропетровського державного аграрного університету, Дніпропетровської державної фінансової академії і Академії митної служби України утворено Дніпровський державний аграрно-економічний університет (а.с. 14-23). Так, судом встановлено, що позивач Дніпровський державний аграрно-економічний університет є правонаступником усіх прав і обов`язків Дніпропетровського державного аграрного університету. Наказом ректора Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету № 1999 від 30 серпня 2013 року було відраховано зі складу студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору, що підтверджується копією витягу з наказу № 1999 від 30 серпня 2013 (а.с. 11). Згідно довідки про розрахунок заборгованості по оплаті за навчання, станом на 01 березня 2020 рік за [PERSON] обліковується заборгованість по оплаті за навчання на загальну суму 17 988,29 грн. з яких: 4 000 грн - основна сума несплаченої заборгованості; 8 824,27 грн. - пеня за час прострочення зобов`язання; 870,02 грн. - 3% річних за час прострочення оплати; 4 294 грн. сума інфляційних (а.с.4-8). Проте, станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Приписами ч. 1 ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» боржнику належить сплатити пеню, розмір якої не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Враховуючи вищевикладене, відповідно до взятих на себе відповідачем зобов`язань за договором № МОз-231 від 18 липня 2011 року на підготовку фахівця [PERSON] , суд дійшов висновку про порушення останнім умов договору, у зв`язку з чим, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості, відтак позов є таким, що підлягає задоволенню повністю. Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним, щодо сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved