Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

До Подільського районного суду м.Києва, на підставі ухвали Апеляційного суду м.Києва про визначення підсудності, надійшов позов, в якому позивач просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини, яким є відповідач, строком до [INFO] року, в наступні країни світу: Австрія, Бельгія, Білорусь, Велика Британія, Греція, Данія, Естонія, Єгипет, Іспанія, Італія, Латвія, Литва, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Польща, Росія, Словаччина, Сполучені Штати Америки, Туреччина, Угорщина, Франція, Хорватія, Чехія, Швейцарія. Також просить надати дозвіл їй або її офіційному представнику, без дозволу (згоди) батька [PERSON], оформлювати паспорт громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], строком до [INFO] року. Позов мотивований тим, що 25 жовтня 2002 року між позивачкою [PERSON], [INFO], і відповідачем [PERSON], [INFO], відділо РАГС Оболонського РУЮ у м.Києві було зареєстровано шлюб. [INFO] року у шлюбі між позивачкою та відповідачем народилась донька [PERSON], матеріальне забезпечення якої, її утримання та виховання повністю лягли на плечі матері, оскільки відповідач, батько дитини, участь у вихованні та догляді за донькою не брав, розвитком дитини не цікавився, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надавав. Більше того, перебуваючи у шлюбі з позивачкою, відповідач [PERSON] 15.11.2003 року надав заяву, засвідчену приватним нотаріусом КМНО Свириденко А.М., яку зареєстровано в реєстрі за № 2911, в якій вказав, що він не в змозі утримувати дитину та приділяти увагу її вихованню, і у зв'язку з клопотанням його дружини про позбавлення батьківських прав, заявив, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав на неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO]. Не заперечує проти зміни імені та по батькові дитини на вирішення її матері - [PERSON]. Розгляд справ та прийняття рішень просив вести без його присутності у відповідних органах та судовому засіданні. З плином часу, 29.04.2005 р. шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 27 липня 2005 року позивачка уклала новий шлюб з громадянином [PERSON] і після реєстрації шлюбу відділом РАЦС Оболонського РУЮ м.Києва взяла прізвище чоловіка - [PERSON] Після розірвання шлюбу між відповідачем та позивачем остання разом з дочкою повністю втратили зв'язок з батьком дитини, оскільки останній не повідомляв її про своє місце перебування, адресу чи номер телефону, не надавав жодної інформації про свої соціальні зв'язки. Така поведінка відповідача має наслідок у вигляді повного нехтування своїми батьківськими обов'язками по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] Вся відповідальність по догляду за дитиною, з огляду на життєві обставини, лягала на позивачку [PERSON], яка попри відсутність підтримки з боку батька дитини змогла на належному рівні забезпечити розвиток своєї доньки, її виховання та навчання, підтримку її здоров'я, забезпечуючи її харчуванням, одягом, іншими предметами, які необхідні дитині такого віку для навчання, спілкування з однолітками та соціального буття, в тому числі й відвідування гуртків, поїздки на відпочинок в межах території України. Але на теперішній час виникла необхідність у виїзді дитини за кордон, але отримати згоду від батька дитини на виїзд доньки за кордон, а також його нотаріально засвідченої заяви як другого з подружжя на виготовлення паспорта для виїзду за кордон дитини, яка не досягла 16-річного віку, відповідачка, мати дитини, позбавлена будь-якої можливості, чим фактично і порушуються гарантовані Конституцією України права дитини на виїзд за межі території України з метою відпочинку та оздоровлення, вивчення іноземних мов, ознайомлення з багатою культурою і побутом іноземних держав. Позивач не володіє інформацією про місце перебування колишнього чоловіка - батька дитини [PERSON], зв'язок з яким на теперішній час повністю втрачено. Позивачці відомо лише про місце реєстрації відповідача в [ADDRESS], але за загально відомими причинами вказана територія, відповідно до ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вважається тимчасово окупованою територією і на якій діє особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина, згідно ст. 4 вказаного Закону. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що після розірвання шлюбу в 2005 р. відповідач не підтримує ніяких відносин з позивачем та дочкою. Додав, що поїздки дитини в супроводі матері за кордон на оздоровлення, з туристичною метою та метою вивчення іноземних мов, ознайомлення з багатою культурою і побутом іноземних держав сприятимуть зміцненню здоров'я її доньки, а також духовному та моральному розвитку дитини, що й декларується в Конвенції про права дитини, Законі України «Про охорону дитинства» і в Основному Законі - Конституції України. Країни світу зазначені найбільш популярні, куди виїзжають для сімейного туризму та відпочинку, а також в яких знаходяться міжнародні дитячи табори. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні просила прийняти рішення відповідно до норм діючого законодавства та надала висновок, за яким орган опіки та піклування вирішив дати дозвіл на виїзд малолітньої дитини [PERSON] за кордон без згоди батька [PERSON] на період школьних канікул. Додала, що саме такий період буде відповідати інтересам дитини. Відповідач, який є зареєстрованим мешканцем Автономної Республіки Крим, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився, повідомлення про причини неявки до суду не надходило. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків. Відповідно до вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або спорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності. За Принципом 6 цієї Декларації малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.10.2002 р. (актовий запис № 1528 відділу РАГС Оболонського РУЮ у м.Києві), який розірвано 29.04.2005 р. (актовий запис № 364 відділу РАЦС Оболонського РУЮ м.Києва). В зв'язку з реєстрацією повторного шлюбу (актовий запис № 985 від 27.07.2005 р. відділу РАЦС Оболонського РУЮ м.Києва) позивач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». Сторони по справі - позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], є батьками малолітньої дочки [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження. Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Як вбачається з матеріалв справи, малолітня дочка сторін [PERSON] постійно проживає разом з матір'ю, що підтверджено довідкою форми № 3, виданої житловим органом за вих.№ 1916 від 26.04.2016 р. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відповідач зареєстрований за адресою: Україна, Автономна [ADDRESS]. Згідно з п.1 ст.3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнається тимчасово окупованою територією. А тому зазначене місце реєстрації відповідача є тимчасово окупованою територією України. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не позбавлений батьківських прав відносно дитини - малолітньої дочки [PERSON] Разом з тим, в зв'язку з проживанням відповідача на тимчасово окупованої території, позивач позбавлена можливості отримати згоду батька на виїзд їх сумісної дитини за кордон. За висновком від 24.06.2016 р. № 106-3771 орган опіки та піклування в особі Подільської районного в м.Києві державної адміністрації анадє дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON], [INFO], за кордон без згоди батька [PERSON] на період шкільних канікул. Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. На підставі ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. У витязі з узагальнення судової практики розгляду цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція) зазначено, що відповідно до цілей Гаазької Конвенції, її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року N 8). Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що, з урахуванням інтересів дитини, надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України дитини з позивачем до 12.06.2019 року без згоди та супроводу батька не буде суперечити вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст.141 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. В зв'язку з чим суд приходить к висновку, що вимоги щодо надання дозволу на виїзд малолітньої [PERSON] за межі України без згоди батька [PERSON] засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак підлягають задоволенню зі вказуванням в рішенні на обов'язковість повернення дитини до України. Вирішуючи позовні вимоги щодо надання дозволу позивачу або її офіційному представнику на оформлення паспорту для виїзду дитини за кордон без дозволу батька, суд виходить з такого. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. №3857-ХІІ, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійному виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього права на виїзд за кордон ( лише дітей від 14 до 18 років). Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р №380), оформлення паспортного/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою,- того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Тобто, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі того з батьків, з ким проживає дитина після розірвання шлюбу (в даному випадку з позивачкою), і отримання згоди відповідача на оформлення проїзного документу не потрібно. Крім того, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька за судовим рішенням передбачає собою і оформлення проїзних документів, в т.ч. і паспорту, на підставі яких дитина буде виїзджати. Таким чином, в цій частині позовних щодо надання дозволу на оформлення паспорту, оскільки ці вимоги не ґрунтуються на законі. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.7, 141, 150, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст.313 Цивільного кодексу України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, Правил оформлення і видачі паспорта України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року,

Outcome: partial