Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Електротехніка» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, в якій він просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з 01.05.2019 по 29.07.2019 в сумі 28029 грн. 95 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9828 грн., а всього 37857 грн. 95 коп. Позов обґрунтовано наступним. Позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВП «Електротехніка», так як був прийнятий на роботу на посаду головного інженера згідно наказу № 219-к від 21.11.2011. 29.07.2019 відповідно до наказу № 56-к позивача звільнено з займаної посади за угодою сторін згідно п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України. Відповідно до штатного розкладу ТОВ «ВП «Електротехніка», затвердженого генеральним директором, позивач працював головним інженером з посадовим окладом 9665 грн. 30.07.2019 підприємством позивачу надано довідку про заборгованість по заробітній платі № 344, відповідно до якої заборгованість відповідача за період з 01.05.2019 по 29.07.2019 складає в загальній сумі 21114грн. 67 коп. З цієї суми заборгованість за травень складає 9665 грн. 50 коп., заборгованість за червень - 6136 грн. 95 коп., за липень - 5312 грн. 22 коп. Позивач вважає, що вказана у довідці сума заборгованості не відповідає дійсності, оскільки посадовий оклад позивача складав 9665 грн., разом з тим в червні та липні з невідомих причин йому було незаконно нарахована значно менша сума заробітної плати, яка не відповідає окладу за його посадою згідно штатного розпису. Власник підприємства про нові, або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, позивачу відповідно до ст. 103 КЗпП України, не повідомляв, у відпустці, у т.ч. за власний рахунок, та на лікарняному, позивач не перебував. Крім того, на момент звільнення [PERSON] не була виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 9753 грн. 37 коп. Таким чином, на день звільнення позивача, тобто на 29.07.2019, відповідач незаконно, всупереч вимог законодавства України, не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 28029 грн. 95 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 9828 грн., а разом 37857 грн. 95 коп. Наразі відповідач відмовляється в добровільному порядку виплачувати заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку, на підприємство допуск відсутній. Позивач до суд не з`явився, надав заяву, в якій він просив суд розглянути справу без його участі на підставі наявних доказів. Проти постановлення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач свого представника до суду не направив. Будь-яких пояснень до суду щодо суті позову не надав. Відзиву на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою суду, не направив. В матеріалах справи містяться два рекомендованих повідомлення про вручення судових повісток, які направлялись на адресу реєстрації відповідача - юридичної особи. Вказана адреса місцезнаходження відповідача міститься Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач, який є юридичною особою, ухиляється від явки до суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає наявними підстави для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів в порядку, визначеному ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з копії трудової книжки на ім`я [PERSON] , позивач з 21 листопада 2011 року працював в установі відповідача на посаді головного інженера та був звільнений 29 липня 2019 року за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 11). Сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підтверджена розрахунком позовних вимог та не спростована відповідачем, який не надав до суду жодних первинних документів за нарахованою заробітною платою позивача. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року від відповідача за клопотанням позивача було витребувано табелі обліку робочого часу [PERSON] для підтвердження або спростування доводів позивача щодо підстав та порядку нарахування йому заробітної плати за спірний період. Вказана ухвала суду, яка надсилалась на адресу юридичної особи відповідача, ним отримана не була та, відповідно, не була виконана. У відповідності до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Як встановлює ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідач не скористався своїм правом та не надав відповідних доказів щодо нарахування заробітної плати позивача за спірний період. Враховуючи те, що позивач [PERSON] позбавлений можливості самостійно надати документи, на підставі яких бухгалтерією відповідача йому була нарахована заробітна плата за травень-липень 2019 року, суд вважає обґрунтованою частину заявленої позивачем до стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на суму 28029,95 гривень, оскільки ця сума відповідає розміру тримісячного окладу позивача, який не було йому виплачено. Крім того, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористану відпустку в розмірі 9828 грн., оскільки вказана виплата прямо передбачена статтею 24 Закону України «Про відпустки». Розрахунок цієї частини позовних вимог, який наданий позивачем до матеріалів справи, відповідачем не спростований. Судовий збір, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, покладається на відповідача.

Outcome: approved