Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, [PERSON], із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований селищною радою. Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Подружні стосунки між сторонами були припинені у зв'язку з окремим проживанням, через несумісність характерів, втрати взаєморозуміння та, спільне господарство не ведуть. На примирення не згоден. Спору про поділ майна, що є їх спільною сумісною власністю не має. У зв'язку з викладеним, просить шлюб з відповідачкою розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, в прохальній частині заяви зазначено про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Причини неявки суду відповідачка не повідомила. Заперечень на позов нею надано не було. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за наявності всіх наступних умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачки. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши докази у справі суд встановив: З повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 11 травня 2018 року, вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 24 січня 1986 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала несумісність характерів, втрата взаєморозуміння та окреме проживання. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені більш ніж 15 років тому, спільне господарство сторони не ведуть. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень ст. 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Outcome: approved