Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 17 січня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 30 грудня 2016 року уклала шлюб з відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Сизрань міськрайонного управління Самарської області Російської Федерації, про що зроблено актовий запис [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання у сторін виникали сварки через те, що кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Шлюбні стосунки фактично припинені з 2017 року. Спору про розподіл майна та місце проживання дитини сторони не мають, тому позивач просить суд розірвати укладений між ними шлюб. Відповідач не скористався своїм правом та відзив на позов на адресу суду не направив. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 22 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 березня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 липня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та не заперечувала проти заочного вирішення справи. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, про що вказують роздруківки із сайту судова влада. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилався позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що з 30 грудня 2016 року [PERSON] , [INFO] , громадянка України, перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 892, та копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданими Відділом записів актів цивільного стану міського округу Сизранського управління записів актів цивільного стану Самарської області Російської Федерації. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 вересня 2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Мотиви суду. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач є громадянином Російської Федерації, тому виниклі між сторонами правовідносини з іноземним елементом, регулюються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах (укр/рос) від 22 січня 1993 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах (укр/рос) від 22 січня 1993 року, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін на територіях яких проживає подружжя. Останнім спільним місцем проживання сторін було місто Донецьк, що вбачається з позовної заяви та копії свідоцтва про народження спільної дитини [PERSON] , згідно з яким місцем народження останнього є місто Донецьк, Україна. Таким чином, оскільки останнім місцем проживання подружжя було місто Донецьк, тобто на території України, позивач на даний час продовжує проживати на території Центрального району міста Маріуполя Донецької області, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 11 липня 2019 року № 1411-5000157516/53120, фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, позивач не має наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов підлягає задоволенні, а шлюб підлягає розірванню. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840,80 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. На підставі ст. ст. 24, 110, 112 СК України,

Outcome: approved