Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області 19.09.2019 року звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовується тим, що 19.05.2000 року сторони уклали шлюб. Протягом тривалого часу сторони не підтримують шлюбних відносин, перестали вести спільне господарство, все це призвело до того, що їх сім`я фактично розпалася, а шлюб носить формальний характер, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. \~До суду 15.10.2019 року надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя з позовними вимогами: виділити у власність [PERSON] : 1/2 частки \~ \~ \~ \~однокімнатної квартири, загальною площею 41,8 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частки будівельних матеріалів, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, село Стара Рафалівка (район кафе «Околиця»); холодильник «Атлант»; комп`ютер (усі складові); пральну машину « [INFO] », а також виділити у власність [PERSON] : Ѕ частки однокімнатної квартири загальною площею \~ \~ \~ \~41,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; 1/2 частки будівельних матеріалів, що знаходяться за адресою: Рівненська область, Володимирецький район, село Стара Рафалівка (район кафе «Околиця»); морозильник KRISTAL FR2105; плиту, духову шафу, витяжку; пилосос «Samsung»; телевізор «Grundig». Відповідно до ухвали суду від 16.10.2019 року вищевказані позови прийняті до спільного розгляду та об`єднані в одне провадження. До початку розгляду справи по суті, 03.12.2019 року, представником [PERSON] адвокатом Процун О.О. подано до суду заяву про зміну позовних вимог, якою фактично зменшено розмір позовних вимог. Згідно заяви [PERSON] просить: виділити у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 \~ \~ \~ \~частки однокімнатної квартири, загальною площею 41,8 кв.м, \~ \~ \~ \~що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовується тим, що 19.05.2000 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . За період шлюбу сторонами, окрім іншого майна, було набуто однокімнатну квартиру, загальною площею \~ \~ \~ \~41,8 кв.м, \~ \~ \~ \~що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (надалі квартира), дійсна вартість якої, згідно звіту про незалежну оцінку майна від 03.10.2019 року, складає 377\~900 грн. Вказана квартира є спільною сумісною власністю сторін, відповідно до ст. ст. 368, 369, 372 ЦК України та ст. ст. 60, 61, 70 СК України. У судовому засіданні [PERSON] та його представник підтримали первісний позов у повному обсязі з підстав наведених у позові та не визнали вимоги зустрічного позову. Так, представник [PERSON] адвокат Невідомський О.А. вказав, що квартира є особистою приватною власністю [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні та під час розгляду справи по суті [PERSON] та її представник визнали вимоги первісного позову. Також підтримали зустрічний позов, з урахуванням зменшення позовних вимог зазначених у заяві від 03.12.2019 року, з підстав наведених у зустрічному позові. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Щодо первісного\~позову,\~то з повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 29.08.2019року встановлено, що 19.05.2000 року сторони уклали шлюб. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 18.03.2002 року, від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на час розгляду справи є повнолітнім. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинено протягом тривалого часу, примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов. Оскільки в даній справі має місце визнання первісного позову [PERSON] до початку розгляду справи по суті, тому згідно з нормою ч.1 ст.142 ЦПК України [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 384, 20 грн. Із [PERSON] мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати [PERSON] на сплату судового збору, за винятком повернутої з державного бюджету суми судового збору, в розмірі 384, 20 грн. Що стосується\~зустрічного позову,\~то з копії свідоцтва про право власності на житло від 23.02.2001 року, виданого згідно з розпорядженням від 18.12.2000 № 6452, встановлено, що квартира належить на праві приватної власності [PERSON] і записана у реєстрову книгу за № 29-24-6369. Дана обставина також підтверджується інформаційною довідкою № 184727157 від 15.10.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно якої відомості про право власності [PERSON] на квартиру у частці 1/1 внесені до реєстру 09.08.2003 року, та копією технічного паспорта на квартиру № [NUMBER] , інвентарний номер 2512, реєстровий номер 29-24-6369, складеного 15.01.2001 року. З копій договору найму квартири № [NUMBER] від 04.02.1998 року та розрахунку площі квартири, що безоплатно приватизується, затвердженого розпорядженням № 6452 від 18.12.2000 року, встановлено, що [PERSON] був основним наймачем квартири та на момент складення розрахунку кількість мешканців у квартирі [ADDRESS] . Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 03.10.2019 року № 01-03-10, оціночна вартість квартири становить 377\~900 гривень. З повторного свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 29.08.2019 року встановлено, що 19.05.2000 року сторони уклали шлюб. У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1662цс15 зроблено висновок, що оскільки спірне майно придбано подружжям до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати положення КпШС 1969 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Враховуючи те, що подружжям спірне майно було придбано в період шлюбу та до набрання чинності СК України, застосуванню підлягали статті 22, 24, 28 КпШС 1969 року. Відповідно до частини першої статті 22 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент приватизації квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. У частині першій статті 24 КпШС 1969 року (в редакції, чинній на момент приватизації квартири) передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Однак, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року N 6-2333цс15). У період\~часу з\~08\~лютого 2011\~року до\~12\~червня 2012\~року житло,\~набуте внаслідок\~безоплатної передачі\~його одному\~з подружжя\~із житлового\~фонду державної\~або комунальної\~власності,\~у тому\~числі приватизації,\~визнавалось спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~а до\~08\~лютого 2011\~року та\~після 12\~червня 2012\~року таке\~житло належало\~до особистої\~приватної власності\~чоловіка або\~дружини,\~яка/який\~використала(в)\~своє право\~на безоплатне\~отримання частини\~житлового фонду. Судом встановлено, що [PERSON] набув у власність квартиру шляхом приватизації згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Частиною 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду»(в\~редакції,\~чинній на\~момент приватизації\~квартири) передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі- приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень(підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно п.1\~ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в\~редакції,\~чинній на\~момент приватизації\~квартири) приватизація здійснюється\~шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Частиною 2\~ст.\~15\~Закону України\~«Про власність»\~(в\~редакції,\~чинній на\~момент приватизації\~квартири)\~передбачено,\~що наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Суду не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] приймала участь у приватизації квартири. Відповідно до положень Закону України «Про власність»,\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду»і\~статті 22 КпШС України\~у редакції, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної квартири, квартира, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у державному житловому фонді. Таким чином, квартира [ADDRESS] не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, оскільки вона набута [PERSON] в порядку приватизації житлового фонду згідно\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду»та належить йому на праві приватної власності. Право власності на спірну квартиру набуто у 2001 році, тому ці правовідносини регулюються нормами\~КпШС України, які не передбачали віднесення нерухомості, набутої внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя шляхом приватизації, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.\~ За таких обставин, у задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити. Враховуючи те, що позивачем по зустрічному позову [PERSON] зменшено розмір позовних вимог, то, відповідно до вимог ст. ст. 43,49 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», підлягає задоволенню клопотання [PERSON] про повернення надміру сплаченого судового збору у розмірі 386, 59 грн. (2276,09 гр. (сума судового збору сплачена згідно квитанції від 15.10.2019 року) 1889,50 грн. (розмір судового збору, який підлягає сплаті)). На підставі наведеного та

Outcome: approved