Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області звернувся позивач [PERSON] з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва і обслуговування цього житлового будинку загальною площею 0,1470 га, кадастровий номер 5324280901:01:003:0129. За життя [PERSON] склав 25 березня 2008 року заповіт, відповідно до якого усе своє майно заповідав: доньці [PERSON] та сину -позивачу [PERSON] порівну. [PERSON] відмовилася на користь позивача від отримання Ѕ частини спадкового майна за заповітом. Після смерті [PERSON] заяву про відмову від спадкового майна написала і мати позивача [PERSON] . Вказані заяви були подані до нотаріальної контори в шестимісячний строк. У серпні 2020 року позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадкового майна, проте виявилося, що за його матір`ю залишилося право на обов`язкову частку у спадщині в розмірі 1/6 частки будинку та 1/6 частки земельної ділянки під ним. Позивач зазначає, що був безумовно впевнений, що вчасно і правильно виконав свій обов`язок щодо прийняття спадщини і вчинені дії свідчать про її прийняття. [PERSON] померла [INFO] , на час смерті проживала одна за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла сестра позивача [PERSON] . Згідно інформації Спадкового реєстру спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] відсутня. 19 серпня 2020 року позивач подав до Решетилівської державної нотаріальної контори заяву з проханням видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину після померлої матері [PERSON] . Державним нотаріусом Кириченко Т.М. 19 серпня 2020 року Решетилівської державної нотаріальної контори винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач зазначає, що помиляючись щодо обставин спадкування після смерті свого батька, він, не будучи обізнаним про наявність такої потреби, з заявою про спадкування після смерті матері [PERSON] своєчасно не звернувся. Посилаючись на вищезазначені обставини позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини, після смерті матері [PERSON] . Ухвалою судді від 19.11.2020 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 11.12.2020. 11 грудня 2020 року ухвалою суду за клопотанням представниці позивача замінено неналежного відповідача Решетилівську міську об`єднану територіальну громаду на належного Решетилівську міську раду, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладене на 25.01.2021. Підготовче провадження по справі проведено 25 січня 2021 року. Розгляд справи призначено на 11 березня 2021 року, яке було відкладено на 14 квітня 2021 року. В судове засідання позивач [PERSON] та представниця позивача [PERSON] не з`явилися, до суду 14 квітня 2021 року від представниці позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності (а.с.89). Відповідач [PERSON] та представник відповідача Решетилівської міської ради у судове засідання не з`явилися, до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи без їх участі (а.с. 50, 88). У підготовче засідання не з`явився відповідач [PERSON] , судові повістки про виклик до суду повернулися до суду без вручення з поштовими відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», 12 січня 2021 року, 03 лютого 2021 року та 16 березня 2021 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик [PERSON] в судові засідання 25 січня 2021 року, 11 березня 2021 року та 14 квітня 2021 року (а.с. 46, 63, 70, 76, 77, 82). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] та Решетилівської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщинипідлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що батько позивача по справі [PERSON] - [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: с. Жовтневе Решетилівського району Полтавської області, помер [INFO] , про що Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області видане свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до заповіту від 25 березня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 513, який був складений [PERSON] за життя та посвідчений секретарем Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, відповідно до якого, все його майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів доньці [PERSON] та синові [PERSON] (а.с.6). [PERSON] померла [INFO] , про що виконкомом Кротенківської сільської ради Полтавського району Полтавської області видане свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2020 року, виданого державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №2000, на підставі заповіту, посвідченого Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області 25.03.2008 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження на 5/6 часток є його син [PERSON] , [INFO] , в тому числі з урахуванням Ѕ частки від якої відмовився інший спадкоємець за заповітом [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з земельної ділянки загальною площею 0,1470 га, кадастровий номер 5324280901:01:003:0129, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №905504, виданого Жовтневою сільською радою 05.02.2010. Свідоцтво про право на спадщину на 5/6 часток земельної ділянки видано [PERSON] (а.с.14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2020 року, виданого державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №1999, на підставі заповіту, посвідченого Жовтневою сільською радою Решетилівського району Полтавської області 25.03.2008 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1931 року народження на 5/6 часток є його син [PERSON] , [INFO] , в тому числі з урахуванням Ѕ частки, від якої відмовився інший спадкоємець за заповітом [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Жовтневою сільською радою 07.12.2007 року. Свідоцтво про право на спадщину на 5/6 часток житлового будинку видано [PERSON] (а.с.16). Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, 5/6 часток земельної ділянки площею 0,147 га та 5/6 часток житлового будинку, що знаходяться в [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належать [PERSON] (а.с.15, 17). Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] , про що виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області видане свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] (а.с.8). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 серпня 2020 року державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] у зв`язку з відсутністю факту прийняття спадщини (а.с.5). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 статті 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 серпня 2020 року державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. №02-31/503, згідно інформації зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] відсутня (а.с.5). Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 19 серпня 2020 року, виданого державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. позивачу [PERSON] , свідоцтво про обов`язкову частку у спадщині на підставі статті 1241 ЦК України на 1/6 частку земельної ділянки та на 1/6 частку житлового будинку ще не видано (а.с.14,16). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч.1,2 статті 1220 ЦК України). У відповідності до вимог частини 1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 цієї статті). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. До такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц. В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09.12.2010 року, яке набуло статусу остаточного 09.03.2011 року ще раз вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії», №48778/99, пункт 25). Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, а саме: рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Обґрунтовуючи зміст позовних вимог, [PERSON] посилається у позові на те, що він не зміг одержати у державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , оскільки все своє майно його батько заповів йому та його сестрі, яка відмовилася від спадщини на користь позивача, а мати невірно склала у сільській раді заяву про відмову від частки у спадщині після смерті [PERSON] та за нею залишилося право на обов`язкову частку у спадщині в розмірі 1/6 частки будинку та 1/6 частки земельної ділянки під ним. Про дану обставину він не знав, тому не звертався вчасно до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після її смерті. Коли він звернувся до державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. із заявою про прийняття спадщини, то йому було відмовлено, оскільки пропущений строк для прийняття спадщини. Інших спадкоємців які б прийняли спадщину або претендували на її прийняття - немає. Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Верховний Суд у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». З огляду на зазначене суд, оцінивши наявні у справі докази конкретних обставин справи та враховуючи відсутність інших спадкоємців, які претендують на спадщину, права особи на спадкування за законом, а також враховуючи визнання відповідачами у справі заявлених позовних вимог [PERSON] , що не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів, з огляду на положення ст.55 Конституції України, приходить до висновку, що позивач [PERSON] з поважних причин пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [INFO] його матері [PERSON] , оскільки з сукупності досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач не знав про наявність обов`язкової частки у спадковому майні після смерті його матері, тому він заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк (шестимісячний) не подавав. При цьому, після звернення позивача до державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. з метою оформлення права на спадщину, йому було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії. При таких обставинах справи, коли позивач [PERSON] надав належні докази того, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, є передбачені законом підстави для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved