Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 03.11.1980 року на 1/8 частку; на підставі Договору Дарування від 20.10.1984 року на 1/8 частку та на підставі Договору дарування житлового будинку на 6/8 часток. Відповідач є його сином та як член сім`ї проживав та був зареєстрований в належному позивачу житловому будинку. В 2015 році відповідач заявив, що він вирішив виїхати з м. Слов`янська на інше місце проживання, так як не бачить перспективи працевлаштування у м. Слов`янську, забрав все своє майно та виїхав з будинку. Оскільки відповідач зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , який належить позивачу, порушуються його права, як власника будинку, він вимушений нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, позбавлений можливості використати своє право на оформлення субсидії. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника адвоката Винник З.Г. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.11.1980 року позивачу належить 1/8 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно з договором дарування від 20.10.1984 року позивачу належить на праві власності 1/8 частка частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно з договором дарування від 15.09.1984 року позивачу належить на праві власності 6/8 частка частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача, інші власники на теперішній час відсутні. Відповідач в даному будинку не проживає з 2015 року, що підтверджується актом керівника комітету мікрорайону «Північний» від 10.07.2019 року. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, право користування якого просить позбавити відповідача; відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин з 2015 року, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, який позивач сплатив при подачі даної позовної заяви у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved