Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики грошових коштів у розмірі 122985,00 грн. боргу, 196216,16 грн. збитків через інфляцію та 3 відсотки річних 19560,00 грн. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що 28.01.2014 р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів № ААА-78/28012014. Згідно умов договору відповідач прийняв від позивача та зобов`язався повернути грошові кошти у сумі 122985 грн., а відповідач зобов`язався повернути суму позики до 08.02.2017 р. Станом на день звернення до суду відповідач не повернув грошові кошти у сумі 122985 грн. У судове засідання з`явився позивач [PERSON] , який позов підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у позові. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] до суду повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. У зв`язку з наведеним, суд, на підставі ч. 5 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 28.01.2014 року між [PERSON] як позикодавцем, і [PERSON] як позичальником, укладений договір позики. Згідно з вимогами вказаного договору, [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у сумі 122985,00 грн., на строк до 08.02.2017 р. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наразі матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу суми позики чи виконання зобов`язання за будь-яким із рішень суду про стягнення заборгованості за договором позики. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ч. 2 ст. 1048 ЦК України договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Перевіривши розрахунок процентів та 3-х процентів річних, який здійснено позивачем, суд дійшов висновку про його обґрунтованість. Таким чином сума збитків через інфляцію, яка підлягає стягненню з [PERSON] складається з 196216,16 грн.. Оскільки [PERSON] не сплатив наявну заборгованість, суд вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення 3-х процентів річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач [PERSON] не надав суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростував розрахунку позивача, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір в розмірі 3387,61 гривень. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved