Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на праві власності належала однокімнатна квартира [ADDRESS].22 березня 2016 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., зареєстрований в реєстрі за №238.За цим договором він передав у власність відповідачки належну йому квартиру, а [PERSON] зобов'язалася надавати йому довічно матеріальне забезпечення, а також усі види догляду (опікування). Позивач зазначає, що після укладання договору деякий час відповідачка дійсно іноді прибирала у нього в квартирі і іноді готувала, але це не мало системний характер і на даний час вона зовсім самоусунулася від виконання цього зобов'язання, ніякого забезпечення він не отримував. За свої кошти купував медикаменти, продукти харчування та інше. В зв'язку з чим, позивач просить розірвати укладений 22 березня 2016 року між сторонами договір довічного утримання. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Також представник позивача зазначила, що між сторонами припинились будь-які стосунки, що виключає можливість нормального спілкування та виконання відповідачем зобов'язань за договором довічного утримання. Відповідач та його представник, будучи повідомлені судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилися, і не повідомили суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та його представника на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гедіковою Г.І., зареєстрований в реєстрі за №238 (а.с.15-17).Предметом договору є квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Однокімнатна квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва № 7192 про право власності на житло, виданим Виконавчим комітетом ради народних депутатів Комунарської районної адміністрації Запорізької області 05 березня 1996 року, зареєстрованого орендним підприємством ЗМБТІ 26.04.1996 року, у реєстровій книзі за № 190, р. № 35030 на 1/2 частку квартири; та на 1/2 частку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 02.08.2012 року, за реєстровим № 5-903, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно ТОВ ЗМБТІ 06.08.2012 року, в книзі 190, номер запису 35030, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав [NUMBER], виданим ТОВ № 2 «ЗМБТІ» 06.08.2012 року. Відповідно до п.1 Договору довічного утримання Відчужувач передає у власність Набувачу квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. Відповідно до п.п.11, 12 Договору довічного утримання до обов'язків Набувача з надання Відчужувачу довічного утримання та догляду належить: довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи закупівлею продуктів харчування, приготуванням їжі, здійснення догляду та необхідної допомоги, а саме: прибиранням зазначеної квартири, прання спідньої на постільної білизни, забезпеченням необхідним медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення одягом. Відповідно до п.24 Договору довічного утримання, зазначений договір може бути розірвано за рішенням суду: на вимогу Відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов'язків, незалежно від їх вини. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання 22.03.2016 року. Відповідно до статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. У відповідності до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона на протязі 40 років знайома з позивачем. Позивач їй жалівся, що оформив договір довічного утримання зі своїми сусідами, вони погано до нього відносяться, умови договору не виконуються, ліки не купують, не возять в лікарню. Займають у нього гроші. Їй відомо, що відповідач до вересня 2016 року ще готувала їжу [PERSON], але з його харчів. Після нового року (2017), вона готує йому їжу, привозить йому продукти харчування. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його батьки товаришували з [PERSON], він також підтримує з ним дружні стосунки. Позивач йому розповів, що він попросив сусідів доглядати за ним, у зв'язку з чим було складено договір довічного утримання. Після укладення договору, спочатку сусіди інколи приносили їжу, але потім перестали і це робити. [PERSON] сам займається пранням одягу і прибиранням квартири. Він інколи приїздить до [PERSON], привозить продукти харчування та за його проханням за свої гроші купує йому ліки. Якщо раніше він зупинявся у позивача, коли приїздив до міста, то зараз він не зупиняється в квартирі, оскільки вона знаходиться в занедбаному стані. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Матеріали справи не містять, а відповідачем всупереч до вимог ст. 60 ЦПК України не надані докази організації закупівлі продуктів харчування, приготування їжі, здійснення догляду та необхідної допомоги, а саме: прибиранням зазначеної квартири миттям підлоги, відвідування [PERSON], надання побутових послуг, а саме: прання спідньої на постільної білизни, забезпечення необхідним медичним обслуговуванням та ліками; забезпечення одягом. Суд звертає увагу на те, що само по собі придбання відповідачем на кошти позивача або на частину коштів відповідача продуктів харчування не свідчить про належне виконання відповідачем своїх зобов'язань по утриманню та догляду за позивачем, оскільки крім періодичного забезпечення [PERSON] продуктами харчування, відповідач зобов'язана була виконувати і інші обов'язки, виконання яких в судовому засіданні не було підтверджено сторонами та не містить підтвердження і в матеріалах справи. Невиконання умов договору з боку [PERSON] також підтверджено поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які мають постійне спілкування з позивачем та періодично навідують останнього. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконує умови договору довічного утримання від 22.03.2016 року, не надає позивачу необхідного догляду, допомоги, тобто, не виконує умови договору довічного утримання, укладеного між сторонами,що є передбаченою ст.755 ЦК України підставою для розірвання цього договору довічного утримання. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову та вирішує розірвати договір довічного утримання. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Виходячи з зазначених підстав, суд повертає у власність до [PERSON] спірну квартиру в зв'язку з розірванням договору довічного утримання.

Outcome: approved