Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Громадської Організації «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на Захист» (НПГО «Право на Захист») в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] з донькою [PERSON], третя особа - відділ з питань реєстрації місця проживання та порядку ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міськради про зняття з реєстрації. Представник Громадської Організації «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на Захист» (НПГО «Право на Захист») у судовому засіданні просив суд зняти з реєстраційного обліку наступних громадян: [PERSON], [PERSON] з донькою [PERSON], які були зареєстровані 05 вересня 2014 року за адресою: 52001, м. Підгородне, вул. Кірова, б. 123. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися повідомлені належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомили. Зі згоди представника Громадської Організації «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на Захист» (НПГО «Право на Захист») суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що відповідає положенням ст. Представник відділу з питань реєстрації місця проживання та порядку ведення реєстру територіальної громади Підгородненської міськради у судове засідання не зявився, відповідно до письмової заяви голова Підгородненської міської ради просив суд слухати справу за відсутності представника відділу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов до наступного. Для здійснення відповідного захисту члена НПГО «Право на Захист» [PERSON], Громадська Організація «Незалежна Правозахисна Громадська Організація «Право на Захист» (НПГО «Право на Захист»)використовує своє конституційне право на звернення до суду щодо його належного захисту прав та інтересів. Дане конституційне право розтлумачено Рішенням Конституційного Суду України №12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року у змісті якого зазначено, що захист у судах прав та інтересів інших осіб є однією з гарантій реалізації конституційного права кожного на судовий захист і полягає у зверненні до суду державних органів, органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб, яким законом надано право звертатися із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб (стаття 45 Цивільного процесуального кодексу України). На початку вересня 2014 року до члена НПГО «Право на Захист» [PERSON] звернулись громадяни: [PERSON], [PERSON] з донькою [PERSON] з проханням тимчасово зареєструватись на два місяці (без проживання за адресою нової реєстрації), бо це їм потрібно вкрай зробити для вирішення питання - продажу квартири. На цю тимчасову реєстрацію [PERSON], надала згоду. Але вже пройшло майже два роки і обіцянка знятись з реєстрації досі не виконана з підстав, що дані громадяни виїхали за межі України. Зараз [PERSON] має намір розпорядитися належним майном шляхом його відчуження, однак реєстрація відповідачів позбавляє її цього права. Ніяких правових підстав для знаходження відповідачів по справі за цією адресою немає, і в добровільному порядку знятись з реєстрації вони не можуть, так-як знаходяться за межами країни. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири має право ктовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Згідно зі статтею 3 Сімейного кодексу України зазначений перелік визнає сім'ю, як спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Виходячи з ч.2 ст.З СК України, згідно з якою: сім'ю складають особи, які спільно проживають, та повзані спільним побутом,мають взаємні права та обов'язки. Відповідачі жодного разу не несли витрати по утриманню приміщення, де зареєстровані. Факт не проживання відповідачів з 2014 року у спірному житловому приміщенні підтверджується довідкою Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, згідно з якою [PERSON] виїхала з території України 15.05.2014 року, а [PERSON] виїхала з території України 11.09.2014 року. Приватна власність - це одна з основних форм власності, яка безпосередньо пов'язана з правами людини та існує в Україні порядок з державною та іншими формами власності. Право приватної власності це сукупність правових норм, які закріплюють право людини володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ст. 55 Конституції гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина, незважаючи на наявність у правових нормах вказівки на можливість такого захисту. Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України говорить, що право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник, майна має право на захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а також вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отримання рішення необхідне для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІУ. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved