Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення збитків в результаті оренди нежитлового приміщення в розмірі 62 038,00 грн. Позов обґрунтований таким. [PERSON] є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 15.08.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір № 1/2016 оренди приміщення. В день укладення договору сторони підписали акт приймання-передачі приміщення. На момент передачі приміщення його стан був задовільним, підлога оздоблена плиткою, стіни виконані з гіпсокартону, встановлена стеля системи «Армстронг», жодних зауважень до стану приміщення і його оздоблювання не було. Пункт 8.1. договору передбачає, що він діє з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення і до 30.06.2019 року. ФОП [PERSON] сплачувала орендну плату до березня 2020 року. На початку березня 2020 року відповідач припнила користування приміщенням і без будь-якого попередження вивезла своє майно. Жодних актів приймання-передачі складено не було, повідомлень про дострокове розірвання договору відповідач не направляла. Після огляду приміщення [PERSON] встановлено, що йому було завдано значної шкоди. Приміщення знаходилося в незадовільному стані, мало численні пошкодження стелі, підлоги та інженерного обладнання, саме: стеля в приміщенні підвісна: частково підшита ОСБ-плитами, вкритими фарбою (43,0 м2), частково стеля зовсім не мала оздоблення - був присутній тільки каркас металевого профілю (7,2 м.кв.). Стеля на момент передачі приміщення в оренду, була повністю виконана із підвісної системи «Армстронг». Щоб відновити стелю, потрібен був повний демонтаж із заміною будматеріалів. Стіни частково (на площі 30 кв.м.) були виконані із гіпсокартону з нанесеною зверху шпаклівкою і фарбою, при цьому, вони мали численні пошкодження в вигляді відколів шпаклівки і відшарування фарби, висвердлених отворів під комунікації, яких не було на момент передачі приміщення в оренду. Стіни частково (на площі 13 кв.м.) були виконані із ОСБ-плит, зверху оздоблених керамічною плиткою, а частково (на площі 20 м.кв.) зовсім не мали оздоблення - присутній тільки каркас із металевого профілю. На момент передачі приміщення в оренду стіни, були повністю виконані із гіпсокартону з нанесеною зверху шпаклівкою (на площі 66 м.кв.). Щоб відновити стіни, був потрібен повний демонтаж оздоблення із заміною будматеріалів (окрім металевого каркасу). Бетонна підлога, мала покриття плиткою «гранітогрес» розміром 40x40 см, мала численні пошкодження на площі 3,2 м.кв. в вигляді тріщин, відколів по кутах, висвердлених отворів, яких не було на момент передачі приміщення в оренду. Інженерне електричне та сантехнічне обладнання мало такі пошкодження: підключений до розподільчої коробки вхідний (силовий) електричний кабель був присутній, але електропроводка обірвана, пожежна сигналізація присутня, але електропровід, що веде до пульта управління, також обірваний; пластиковий водопровід мав декілька точок підключення і був пошкоджений; позначений на плані рукомийник був відсутній. Відразу після виявлених недоліків - 03.03.2020 року позивач звернувся із заявою до Національної поліції, проте його заяви залишено без розгляду, так як вирішення даного питання підлягає під цивільно-правові відносини. 06.03.2020 року [PERSON] направив на адресу ФОП [PERSON] лист, в кому просив з`явитись на адресу об`єкта оренди і скласти акт приймання-передачі нежитлового приміщення, тому [PERSON] звернувся до ТОВ «НДЦНСЕ «Укртест»» з метою визначення суми матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем. Згідно з висновком № 051/11.03.2020 від 18.03.2020 року загальна вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику нежитлового приміщення [ADDRESS] , з урахуванням вартості робіт, послуг і матеріалів, необхідних для його відновлення, становить: 62 038,00 грн. Враховуючи, що ФОП [PERSON] було завдано шкоди орендованому нежитловому приміщенню і завдані пошкодження виходять за межі нормального зносу, така шкода є збитками, тому позивач просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] суму збитків в розмірі 62 038 грн. та суму судових витрат та витрат на правову допомогу. / Ухвалою суду від 22.05.2020 року позовну заяву було залишено без руху. 09.06.2020 року на виконання вимог ухвали суду позивачем усунуто зазначені недоліки. Ухвалою суду від 12.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 12.08.2020 року до суду надійшов відзив на позов. Заперечення проти позову обґрунтовані наступним. 15.08.2016 року між позивачем та відповідачем укладений договір оренди №1/2016. Відповідно до вказаного договору ФОП [PERSON] - орендар, прийняла від [PERSON] - орендодавець, в оренду (тимчасове користування) нежитлове приміщення [NUMBER], загальною площею 50,2 м. кв., розташованого за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] - після перейменування). Орендар зобов`язався сплачувати орендну плату у розмірах та у строки, встановлені цим договором.? Всі умови договору орендарем виконувались належним чином, зобов`язання не порушувались. Пунктом 8.1 встановлений строк дії договору оренди до 30.06.2019 року. Після спливу строку дії договору з орендодавцем, було досягнуто згоди на поновлення договору оренди, на тих же самих умовах та той же самий строк. Таким чином, з 30.06.2019 року договір оренди продовжив свою дію строком на 2 роки 10 місяців 15 днів, тобто до - 15.05.2022 року. Будь-яких заперечень з боку орендодавця, щодо користування приміщенням з 30.06.2019 року по 01.03.2020 року до орендаря у будь-якому вигляді не надходило, тому орендар (відповідач у справі) вважає, що договір діє і до даного часу, але в силу, навмисних дій позивача не має можливості користуватись орендованим приміщенням. При цьому, орендодавець приймав орендні платежі до березня 2020 року без будь-яких заперечень. Враховуючи викладене, відповідач не вбачає підстав для відшкодування збитків позивачеві з мотивів, викладених у позові. Слід також звернути увагу на те, що пунктом 8.5 договору передбачено, що сторона, яка виступає ініціатором розірвання договору, зобов`язана у письмовій формі попередити іншу сторону про розірвання договору, за 30 днів до моменту розірвання. Відтак, посилання позивача на лист від 06.03.2020 року щодо підписання акту приймання-передачі саме 11.03.2020 року о 10-00 год. є недоречним, оскільки: по-перше, самим власником майна не ставиться питання про припинення або розірвання договору, а по-друге, позивачем не дотримано вимог договору, щодо 30 денного строку на повідомлення про розірвання договору. Відповідач вважає, що оскільки відповідний акт сторонами не підписувався у даному випадку, то договір оренди не припинився. Позивач сам вказує на те, що акт приймання-передачі об`єкта оренди не підписувався. Позивач, стверджуючи про несплату орендних платежів вводить в оману суд, оскільки відповідач здійснював платежі за оренду приміщення включно по березень місяць 2020 року, що підтверджується належними доказами. Відповідно до п. 5.2.2. договору оренди орендар зобов`язаний щомісячно оплачувати орендодавцю орендну плату на підставі рахунку в вигляді передплати до 5 числа поточного місяця. Будь-якого рахунку від орендодавця не надходило, а тому оплата за березень місяць 2020 року орендарем не здійснювалась. Отже, посилання позивача на те, що орендар не оплачував оренду є таким, що не відповідає дійсності. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] 03.03.2020 року після огляду приміщення з`ясував, що йому було завдано значної шкоди. Але будь-яких вимог про усунення погіршення речі, які сталися з вини орендаря, позивачем відповідачеві не ставилось, тому і вимоги про відшкодування збитків є передчасними. Варто зазначити про те, що пунктом 3.1.4 орендар, тобто відповідач зобов`язаний, своєчасно та за свій рахунок здійснювати поточний ремонт оренди протягом дії цього договору. Оскільки, договір оренди від 15.08.2016 року не припинив свою дію, а в силу статті 764 ЦК України, продовжений на той самий строк на тих самих умовах, то у даному випадку, дії орендаря не порушують майнових прав орендодавця, і підстави для відшкодування збитків відсутні. Також, варто звернути увагу на те, що відповідно до акту приймання-передачі від 15.08.2016 року до договору оренди, орендоване приміщення знаходиться у задовільному стані, підлога - плитка гранітогрес, стіни - виконані з гіпсокартону, нанесена шпаклівка, стеля - системи Армстронг. Об`єкт не оснащений охоронною, пожежною сигналізаціями, не встановлено освітлювальне обладнання. При цьому, позивач просить стягнути розмір збитків у розмірі 2458 грн. сантехнічні та електромонтажні роботи, але, як вбачається з акту приймань-передачі майна, ні сантехнічного ні електрообладнання разом з об`єктом оренди не передавалось. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що позивачем не доведено факт спричинення збитків відповідачем, позовні вимоги необґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню. ? У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, повністю підтвердив обставини, викладені у позові. Додатково зазначив, що дійсно нежитлове приміщення [ADDRESS] було здано в оренду, строк дії договору було зазначено до 30.06.2019 року, проте [PERSON] продовжувала користуватись приміщенням, вносила орендну плату, тобто строк дії договору було продовжено. При укладення договору оренди було укладено і акт прийому-передачі приміщення, де зазначеного його стан. Зазначений акт було підписано обома сторонами договору. У зв`язку з тим, що [PERSON] мешкає в іншому місті, уповноваженою особою на отримання орендної плати та вирішення наявних питань було доручено [PERSON] . Саме ним було виявлено, що відповідач виїжджає з приміщення, вивозить повністю усі свої речі, проте заздалегідь про намір розірвати договір оренди повідомлено не було. При огляді приміщення було виявлено його незадовільний стан. На запрошення [PERSON] прибути у приміщення для складання акту приймання-передачі [PERSON] не відреагувала, тому позивач вимушений був звернутись до спеціалізованої установи з метою визначення суми матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем. [PERSON] також направляв на адресу відповідача претензію, проте відповідач не здійснила жодних дій по врегулюванню даного спірного питання. Просить позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] у суді проти позову заперечував, просив у задоволенні відмовити. Представник зазначив, що договір оренди від 15.08.2016 свою дію не припинив, так як після 30.06.2019 року обидві сторони продовжували виконувати свої зобов`язання за договором, [PERSON] вносила оренду плату і користувалась нежитловим приміщенням, а [PERSON] в свою чергу приймав оплату та не вносив жодних коректив до договору. Таким, чином дія договору оренди була продовжена до 15.05.2022 року. Щодо внесення орендної плати за березень 2020 року зазначив, що [PERSON] не вносила орендну плату, так як ще отримала рахунок від [PERSON] , а до березня 2020 року орендна плата вносилась у повному обсязі і своєчасно. Нежитлове приміщення було орендовано без електро- та водопостачання. [PERSON] встановлювала це самостійно. У березні 2020 року [PERSON] мала намір провести поточний ремонт, тому почала вивозити речі та меблі, [PERSON] вона не попереджувала про свої наміри. Під час вивозу меблів прийшов [PERSON] і викликав співробітників поліції, хоча жодних протиправних дій [PERSON] не здійснювала. Так як, [PERSON] закрив приміщення і обмежив доступ до нього, то, відповідно, [PERSON] не вносила орендну плату за березень 2020 року, хоча наміру розривати договір оренди вона не мала. Акт прийняття-передачі нежитлового приміщення відповідач не підписувала, вважає, що договір оренди діє і на теперішній час. [PERSON] мала право проводити у приміщенні поточний ремонт, враховуючи зміст договору. Допитаний у суді свідок [PERSON] зазначив, що він є довіреною особою [PERSON] по деяким справам у м. Запоріжжі, в тому числі, займався усіма питаннями, пов`язаними з орендою нежитлового приміщення [ADDRESS] . Він надавав розрахунок, за яким [PERSON] здійснювала оплату за оренду, іноді він приходив, для того, щоб впевнитись, що з приміщенням все добре та знімав покази лічильників. 01.03.2020 року [PERSON] вирішила виїхати з приміщення, почала вивозити речі, меблі, а 03.03.2020 року почала демонтувати проводку, електролічильник, стелі. Він відразу ж повідомив [PERSON] та викликав співробітників поліції, які повідомлення зареєстрували, проте зазначили, що між [PERSON] та [PERSON] склались цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку. Про намір робити ремонт [PERSON] не повідомляла ні усно, ні письмово, а тому [PERSON] не міг надати згоду на проведення ремонту. 03.03.2020 року йому повідомили, що виїжджають з приміщення, і наміру продовжувати договір оренди не мають. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв.м на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 12-16). 15.06.2016 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір № 1/2016 оренди нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею 50,2 кв.м (а.с. 19-21). Додатком до даного договору є акт приймання-передачі приміщення від 15.08.2016 року, де п. 2 містить характеристику приміщення - стан задовільний, підлога оздоблена плиткою, стіни виконані з гіпсокартону, встановлена стеля системи «Армстронг» (а.с. 22). Договором п. 2.1 передбачено розміри орендної плати. Копіями квитанцій, наданими до суду, підтверджено, що [PERSON] вносила орендну плату своєчасно та у розмірі, передбаченому п. 2.1 договору (а.с.59-68). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Вимогами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. При цьому, згідно вимог чинного законодавства, договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України). Пункт 8.1. договору передбачає, що він діє з моменту підписання акту приймання-передачі приміщення і до 30.06.2019 року. Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється. Письмових підтверджень щодо заперечень з боку орендодавця про користування приміщенням з 30.06.2019 року по 01.03.2020 року до орендаря до суду не надано, орендна плата приймалась [PERSON] від [PERSON] щомісячно, тобто виконувались істотні умови договору. Отже, після спливу строку, з 30.06.2019 року, договір оренди продовжив свою дію на той самий строк, тобто до - 15.05.2022 року. Цей факт не заперечується і сторонами. Положенням п. 8.5 договору оренди № 1/2016 від 15.06.2016 року передбачено, що сторона, яка є ініціатором розірвання даного договору, повинна в письмовій формі попередити іншу сторону про розірвання договору за 30 днів до моменту розірвання. 03.03.2020 року [PERSON] , який діяв за усним дорученням [PERSON] , було виявлено, що орендатор вивозить речі, меблі з нежитлового приміщення, здійснює демонтаж проводки, електролічильників, стелі. Письмове попередження про розірвання договору відповідно до умов п. 8. 5 договору оренди [PERSON] не направляла на адресу орендодавця. Щодо неправомірних дій з боку орендатора приміщення за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Комунарським ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області було роз`яснено [PERSON] про наявність цивільно-правових відносин (а.с. 23). 06.03.2020 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення, в якому [PERSON] запрошував відповідача на 11.03.2020 року о 10-00 год. на адресу орендованого приміщення для підписання акта приймання-передачі повернення приміщення у зв`язку із закінченням строку дії договору та фіксування характеру та розміру заподіяних збитків (а.с. 24). Акт приймання-передачі нежитлового приміщення складено не було. Пункт 3.1.3. договору зазначає, що орендар несе матеріальну відповідальність перед Орендодавцем за збитки, які виникли внаслідок порушення правил протипожежної безпеки, санітарних та екологічних норм, правил експлуатації приміщень і обладнання. В свою чергу п. 3.1.4. договору зобов`язує орендаря своєчасно і за власний кошт проводити поточний ремонт об`єкта оренди протягом строку дії договору. Згідно п. 5.2. договору зазначено обов`язок сторони відшкодувати збитки, завдані невиконанням чи неналежним виконанням договору. Спеціалістами ТОВ «Науково-дослідний центр незалежних споживчих експертиз «УКРТЕСТ» було проведено зовнішній візуальний огляд при природному та штучному освітленні з використанням металевої рулетки за ДСТУ 4179-2003 і цифрової фотокамери, застосовано розрахунковий метод. Складено висновок № 051/11.03.2020 від 18.03.2020 року, за яким станом на березень 2020 року загальна вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику нежитлового приміщення [ADDRESS] , з урахуванням вартості робіт, послуг і матеріалів, необхідних для його відновлення становить 62 088,00 грн. (а.с. 30-40). Відповідно до cт. 779 ЦК України, наймач зобов`язаний усунути погіршення речі сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Наймач не відповідає за погіршення речі, якщо сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця. Частини 1-3 cт. 22 ЦК України зазначають, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витри які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її щ не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, я договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а заперечення і доводи представника відповідача недоведеними. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Представником відповідача категорично заперечуються завдані збитки, проте [PERSON] не відреагувала на запрошення [PERSON] для підписання акта приймання-передачі та фіксування характеру і розміру заподіяних збитків, тобто не здійснила жодних дій для захисту свого права. До суду не було надано жодного доказу (фото або відео) іншого стану орендованого нежитлового приміщення. Посилання [PERSON] про намір обновити ремонт не підтверджено жодними документами (договором про ремонті роботи, рахунками-фактурами щодо закупівлі будівельних матеріалів), крім того не попереджено [PERSON] та не отримано від нього згоди. За таких обставин вважаю, що маються усі підстави для задвоолення позову. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч.1-3 ст.134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., який відповідно до ст. 141 ПК України підлягає стягненню з відповідача. У позові [PERSON] зазначено орієнтовний розмір витрат на правову допомогу - 15 000 грн., проте попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат до суду не надано, також відсутні докази понесених витрат. Під час судового засідання представником позивача не було зазначено, про те, що докази витрат на правову допомогу будуть надані з урахуванням приписів статті 137 ЦПК України, тому в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Outcome: approved