Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

До Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що 01 березня 2002 року за договором довічного утримання до [PERSON] від [PERSON] перейшло право власності на 51/100 частини житлового будинку, що розташований: [ADDRESS], м. Павлоград, Дніпропетровська область, й на розташовану для обслуговування останнього земельну ділянку, яка знаходилася у спільній власності із [PERSON], 24.04.2003 зазначена частина житлового будинку перейшла у власність від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору дарування від 22.11.2003, проте юридично до [PERSON] не перейшло право власності на земельну ділянку, що порушує її право на розпорядження земельною ділянкою. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішенні справи покладався на розсуд суду. Третя особа - [PERSON], про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, до суду не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не надходило. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності на їх належність, допустимість, достовірність та достатність суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із договором довічного утримання від 01.03.2002, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №984, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в КП «Павлоградське МБТІ» 23.04.2003, до [PERSON] перейшло право власності на 51/100 частини житлового будинку [ADDRESS] в м. Павлограді з надвірними спорудами. /а.с. 9/ А також в зазначеному договорі прямо зазначено, що згідно із ст. 120 п. 3 Земельного кодексу України у разі переходу права власності на 51/100 частину жилого будинку від гр. [PERSON] до гр. [PERSON] за договором довічного утримання, право приватної власності на земельну ділянку переходить на тих же умовах, на яких вона належала гр. [PERSON], а саме: спільна приватна власність з гр. [PERSON], ціль використання - для обслуговування жилого будинку, загальна площа - 472 кв.м., з них 328 кв. м. під будівлями, 144 кв.м. сільськогосподарських угідь, належить [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності, виданого 25.12.2001 за № 4026-Ж Павлоградського міськрадою на підставі рішення сесії Павлоградської міськради №116 від 23.12.1999, місце розташування земельної ділянки: м. Павлоград, [ADDRESS]. /а.с. 9/ Відповідно до договору дарування від 22.11.2003 укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 6724, зареєстрованого в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №829452 19.01.2004, до [PERSON] перейшло право приватної власності на 51/100 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], м. Павлоград. /а.с. 10/. Згідно із листом відділу Держземагенства у м. Павлограді Дніпропетровської області від 23.09.2014 № 2388/01-10, та державним актом на право приватної власності серії ІІ-ДП № 012820 від 25.12.2001 право власності на земельну ділянку площею 0,0472 га, що розташована: [ADDRESS], м. Павлоград, належить [PERSON], [PERSON]./а.с. 13,8/ Проте земельна ділянка яка знаходиться під зазначеним житловим будинком до [PERSON] у власність не перейшла, а залишилася у приватній власності [PERSON], відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.09.2014 №2448/10-10, наданого Відділом Держземагенства у м. Павлограді Дніпропетровської області /а.с. 13/ Відповідно до ч. 3 ст. 120 Земельного кодексу України (ред. від 01.01.2002) у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно із ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] фактично вступила у спільне з [PERSON] володіння та користування земельною ділянкою, що розташована під житловим будинком та надвірними будівлями та спорудами, які розміщені за адресою: [ADDRESS], м. Павлоград, площею 472 кв.м., з них 328 кв. м. під будівлями, 144 кв.м. сільськогосподарських угідь. На підставі наведеного та

Outcome: approved