Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами. Позивач посилається на те, що з 05 березня 1994 року між сторонами укладено шлюб. Під час шлюбу набуто житловий будинок, розташований вул. Бойко, 12 с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області, який зареєстровано на відповідача. На даний час стоїть питання про визнання за позивачем права власності на частину майна, оскільки вони з відповідачем разом не проживають, сімейне життя між ними не склалося. У звязку з цим позивач просить визнати за нею право власності на ? частину будинку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться дочка, позивач матеріальної допомоги на її утримання та навчання не надає. Прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 05 березня 1994 року між сторонами був укладений шлюб, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії I-КИ № 263509 Гупалівською сільською радою народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області. (а. с. 5). Власником житлового будинку за адресою: вул. Бойко, 12 с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, є відповідач [PERSON].(а. с. 9). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ст. 372 ЦК України 1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. 2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. 3. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. 4. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул. Бойко, 12 с. Гупалівка Магдалинівського району Дніпропетровської області був придбаний під час шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними, домовленості щодо поділу майна, що є у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто. Суд також вважає, що відсутні підстави для зменшення частки позивача у спільній сумісній власності, оскільки відповідачем не доведено, що дитина, яка з ним проживає, отримує аліменти недостатні для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Вказані обставини обґрунтуються на поясненнях сторін та матеріалах справи. У звязку із наведеним суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та в судовому порядку визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, виходячи із засад рівності часток подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved