Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

до Кремінського районного суду Луганської області за підсудністю з Свєродонецького міського суду Луганської області 16 січня 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позову зазначається, що з 22.09.2017 [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка наразі проживає разом із позивачем. В добровільному порядку відповідач не надає кошти на утримання дитини, зокрема на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо, витрачає кошти на власні потреби та інтересами сім`ї не цікавиться. Відповідач не приймає участі у житті доньки, її вихованні та розвитку, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. На даний час позивач не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, перебуває на обліку в УСЗН Сєвєродонецької міської ради, щомісячно отримуючи допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн, яка наразі є єдиним джерелом доходу. Відповідач, в свою чергу, працює у Головному управлінні Національної поліції в Луганській області та сума його доходу за місцем роботи за місяць становить приблизно 12000 грн. Інших дітей та непрацездатних батьків на своєму утриманні він не має, виконавчих стягнень також не має. За таких обставин, позивач просила: 1) стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; 2) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку; 3) стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 1000 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву що позовні вимоги підтримувала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, пояснення надавала аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що наразі відповідач з позивачем дійшли спільної згоди, а тому відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши сторони, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які містяться в матеріалах справи як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 22 вересня 2017 року Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області під актовим записом № 1165 (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками дитини в якому записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 15). В судовому засіданні було встановлено, що малолітня [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на належне утримання, вважаючи за необхідне стягувати аліменти з відповідача, з підстав, вказаних у позові, позивач звернулася до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, позивач та відповідач зобовязані утримувати свою малолітню доньку до досягнення нею повноліття та забезпечити їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , позивач не має змоги працювати і утримувати себе самостійно. В той же час, відповідач є здоровою особою працездатного віку, має постійне місце роботи, інших осіб на утриманні не має, тому може надавати дитині матеріальну допомогу. Так, у відповідь на запит суду про надання відомостей щодо розміру заробітної плати, Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управлінням Національної поліції в Луганській області було надано довідку про грошове забезпечення № 141/111/22-2020 від 12.02.2020,. з якої вбачається, що відповідач [PERSON] займає посаду поліцейського та його дохід за останні шість місяців складає 84986,51 грн, а саме: за серпень 2019 року 12139,59 грн; за вересень, жовтень, листопад 2019 року 13139,19 грн; за грудень 2019 року 19733,01 грн; за січень 2020 року 13696,34 грн (а.с.55). Враховуючи повне визнання позову відповідачем, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, крім іншого, просила стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Професійна правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору від 11.11.2019, укладеного з адвокатом Старовойтовим О.В., на виконання умов якого позивач сплатила на користь адвоката 1000 грн (а.с. 18, 19, 20). Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні розміру компенсації за професійну правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, справа про стягнення аліментів є нескладною, спір є малозначним, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн є обґрунтованою, а тому підлягає стягненню з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. Так, згідно посвідчення серії УБД № 174704, виданого Головним управлінням Національної поліції в Луганській області 03 квітня 2019 року, відповідач [PERSON] має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. На учасників бойових дій розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту. До 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»\~було унормоване ч.2\~ст.22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом, проте з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав. На підставі вищевикладеного, відповідач [PERSON] , як учасник бойових дій, у даній цивільній справі звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved