Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення із нього аліментів на утримання дочки. Позовні вимоги мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому 03.01.2017р. шлюбі, від якого у них є дочка: [PERSON] [INFO]. Однак їхнє сімейне життя не склалося, тому вони стали проживати окремо, а дочка залишилися проживати із матір'ю, позивачкою по справі [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, однак відповідач добровільно надавати кошти на утримання дочки відмовляється. Таким чином позивачка просить стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] р.н. у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала повністю, позов просила задоволити, справу просила розглядати у її відсутності. Представник відповідача, адвокат Петричка О.Є. подав до суду заяву, у якій зазначив, що його довіритель позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, справу просив розглядати у відсутності позивача та його представника. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 03.01.2017р. шлюбі, від якого у них є дочка: [PERSON] [INFO], яка відповідно до Довідки Белелуйської сільської ради №1107/01-18 від 02.11.2018р. проживає із матір'ю та перебуває на повному її утриманні, відповідач [PERSON] на даний час згідно Ухвали слідчого судді Снятинського районного суду від 04.04.2019р. перебуває під домашнім арештом, ніде не працює, постійного заробітку немає. Положеннями ст.180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч.3 ст.81 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково та, враховуючи, що відповідач ніде не працює та немає постійного заробітку слід стягувати із нього аліменти у твердій грошовій сумі, однак заявлений позивачкою розмір аліментів у 4000,00грн. суд вважає непомірно великим, а тому із позивача слід стягувати на користь позивачки аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня пред'явлення позову, з 13.11.2018 року. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити учасникам процесу, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення з відповідача судового збору у розмірі 704,80 грн. в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: dismissed