Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог вказував, що [INFO] померла його рідна бабуся [PERSON] На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт на його ім`я. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина. Згідно заповіту, вчиненого [PERSON] , посвідченого 07 липня 1995 року секретарем Кантакузівської сільської ради Драбівського району Черкаської області та зареєстрованого за №32, все своє майно, де б воно було б і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] Позивач прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном. Після закінчення шестимісячного строку, встановленого для прийняття спадщини, йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] та належав покійній [PERSON] Про наявність інших майнових прав [PERSON] спадкоємцю нічого не було відомо. Нещодавно під час впорядкування місця поховання [PERSON] позивач випадково дізнався від працівників Кантакузівської сільської ради про те, що покійна могла мати право на земельну частку (пай), оскільки довгий час працювала в місцевому колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Петровського, та на день смерті залишалася пенсіонером цього підприємства. Оскільки у особистих документах [PERSON] не було жодних документів для підтвердження права на земельну частку (пай), позивач звернувся до нотаріуса з проханням витребувати у відділі у Драбівському районі Головного управління Держгеокадастру документи, які підтверджують право спадкодавця на землю. На запит нотаріуса Драбівської державної нотаріальної контори була надана відповідь про те, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності, видано сертифікат [NUMBER] на ім`я [PERSON] та згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом АЕЕ 322667, реєстраційний номер [NUMBER] , сертифікат переоформлено на [PERSON] , також виготовлено та видано державний акт [NUMBER] від 23 грудня 2003 року. Оскільки заповіт на іншу особу не міг існувати, так як при отриманні [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 липня 1995 року за № 32, останній перевірявся, не був змінений чи скасований, спадкоємець через свого представника звернувся до нотаріуса за роз`ясненнями. Відповідно до листа № 101/02-14 від 09 серпня 2018 року завідувача Першої черкаської державної нотаріальної контори, що виконує обов`язки по вчиненню нотаріальних дій по Драбівському районі, [PERSON] в ході розгляду заяви та перевірки матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] було виявлено, що в Драбівській нотаріальній конторі заведено дві спадкові справи спадкова справа № 333 від 24 грудня 1996 року та спадкова справа № 781 від 01 грудня 2001 року. Відповідно даних спадкової справи № 333 від 24 грудня 1996 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва, нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . 01 грудня 2001 року по спадковій справі № 781, за заявою онуки померлої [PERSON] про видачу свідоцтва, нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку ( пай) КСП ім. Петровського села Кантакузівка Драбівського району Черкаської області. За рахунок вказаного земельного паю видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] . В зв`язку з цим нотаріальна контора позбавлена можливості видати на ім`я [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Позивач вважає, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на користь [PERSON] було видано помилково, оскільки інформація, надана [PERSON] , не була перевірена, як і не було перевірено наявність спадкоємців за заповітом. Оскільки [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] , якому залишила все своє майно та всі права, лише він мав право успадкувати право на земельну частку (пай). Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позов, просили суд його задовольнити, позивач пояснив суду, що він не знав про наявність у [PERSON] права на земельний пай, саме тому він не вживав заходів раніше щодо його оформлення, аж поки йому не стало відомо про цей пай в березні 2018 року з відповіді нотаріуса, яка підтерла інформацію, яку він дізнався перед цим від працівників Кантакузівської сільської ради. Відповідач в судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в поданих письмових поясненнях позов не визнала, вказала, що вона мала заповіт складений [PERSON] 29.01.1990 року, яким остання все своє майно заповіла їй, тому вона після її смерті оформила земельний пай на себе, а позивач забрав будинок [PERSON] Землею користувалася 18 років, а позивач знаючи про це претензій до неї не мав. Відповідач Кантакузівська сільська рада Драбівського району Черкаської області в судове засідання не з?явилась, надала заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги визнає. Третя особа надала заяву про розгляд справи без їх участі, у вирішенні справи поклалась на компетентність суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача та його представника, суд дійшов на наступного. З копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . 07 липня 1995 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу по справі [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина, яку вчасно прийняв [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом 24.12.2996 року на житловий будинок, який належав [PERSON] , що підтверджується копією даного свідоцтва. Судом також встановлено, що [PERSON] 01.12.2001 року звернулася до Драбівської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на право на земельну частку (пай). Останній було видано таке свідоцтво 01.12.2001 року. В подальшому Заїка використала дане право і оформила земельну ділянку (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , площею 2,34 га) у власність, що підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку від 23.12.2003 року та копією сертифікату на право на земельну частку пай [PERSON] , в якому зроблено запис про перехід прав до [PERSON] . Дані права на спадщину були оформлені по заведеній іншій спадковій справі. Відповідно до\~ст.\~524\~ЦК УРСР,\~який діяв\~на час\~відкриття спадщини,\~спадкоємство здійснюється\~за законом\~і за\~заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.\~548\~ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно цих положень вся спадщина після смерті [PERSON] належить [PERSON] з моменту відкриття спадщини, оскільки спадкування за заповіто м усуває інших осіб від спадкування за законом. [PERSON] , не надала підтверджень суду, що вона була утриманцем [PERSON] , і мала обов`язкову частку у спадщині, чи будь які інші докази законності отримання у спадщину спірне майно. Навпаки, остання за умов існування заповіту, складеного на позивача [PERSON] , незаконно отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Надана відповідачем копія заповіту [PERSON] від 29.10.1990 року не має правового значення, оскільки в подальшому заповіт був змінений на позивача, а попередній заповіт втратив свою силу. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Отже, оскільки право на земельну частку пай було вже реалізовано відповідачем, та оформлено відповідачем на підставі нього земельну ділянку у свою власність, суд вважає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, і за позивачем необхідно визнати право власності на спірну земельну ділянку, при цьому визнавши недійними документи на підставі яких була оформлена вказана земельна ділянка всупереч закону. Застосовувати до даних правовідносин строки позовної давності за нормами ЦК УРСР суд не вбачає підстав, оскільки докази того, що позивач був обізнаний чи мав змогу дізнатися раніше про порушене право у суду відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved