Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

До Малиновського районного суду м..Одеси звернулася [PERSON] з позовом до Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приморська державна нотаріальна контора в м.Одесі про встановлення факту сімейних відносин та визнання права власності в порядку спадкування, в якому вказувала на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 17/50 частин будинку за адресою: [ADDRESS] . За життя 20.02.2009р. [PERSON] подарувала 3/25 частин будинку позивачу, куди вона вселилася та почала проживати разом з [PERSON] . Оскільки рідних та близьких у [PERSON] не було, позивач звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак листом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори їй було роз`яснено, що факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу смерті підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили та їй було рекомендовано звернутися до суду. Позивач звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, однак ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22.01.2019р. її заяву залишено без розгляду та роз`яснено про можливість звернення до суду в порядку позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] понад п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 17/50 частин будинку за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, як спадкоємиці четвертої черги, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх недоведеність, про що надав свій відзив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заяви Приморської державної нотаріальної контори в м.Одесі про слухання справи у відсутності її представника. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 20.12.2003р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №10382 та в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав нерухомості 26.12.2003р. за №76 стр.6-р-8327, належало 23/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», житловою площею 42,6кв.м. та господарчих та побудованих будівель: №1-4, 6-8 - огородження, ІІ - мощіння, розташованих на земельній ділянці площею 530кв.м. (т.1 а.с.7) 20.02.2009р. [PERSON] подарувала [PERSON] 3/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , який в цілому складається з одного кам`яного житлового будинку, зазначеного в схематичному плані літерою «А», загальною площею 64,3кв.м. в тому числі житловою площею 42,6кв.м. та господарчих та побудованих будівель: №1-4, 6-8 - огорожа, ІІ - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 530кв.м. у фактичному користування, що підтверджується копією договору дарування від 20.02.2009р., посвідченого державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Гуляєвою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №5-334 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.02.2009р. а також витягом з Державного реєстру правочинів від 20.02.2009р. (т.1 а.с.8-10) Згідно копії довідки Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Троїцький» в м.Одесі №0896 від 30.08.2018р. [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] з 01.03.2004р. по день смерті [INFO] (а.с.12) Копією довідки Органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Троїцький» в м.Одесі №1079 від 05.10.2017р. підтверджується, що [PERSON] з 27.03.2009р. постійно проживає по [ADDRESS] на 1-му поверсі одноетажного будинку, який належить [PERSON] (померлій [INFO] ), особовий рахунок відкритий на [PERSON] (т.1 а.с.11) [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть, актовий запис №6259. (т.1 а.с.6) Згідно договору на організацію та проведення поховання №121008 від 17.06.2016р., виданого на ім`я позивача, та квитанції від 17.06.2016р. позивачем сплачено послуги за поховання в розмірі 731,32грн. (т.1 а.с.109-110) Згідно до ст.ст.1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1258 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. В матеріалах справи наявний лист Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 25.09.2018р. на ім`я позивача, в якому зазначено, що вона має право звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та надати до нотаріальної контори копію відповідного рішення.(т.1 а.с.13) 29.01.2020р. [PERSON] звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у м.Одесі із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в якій зазначала, що вона, як спадкоємець, прийняла спадщину на підставі ст..1264 Цивільного кодексу України, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.133) Постановою Приморської державної нотаріальної контори у м.Одеса від 12.03.2020р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , оскільки нею не надано документів, що підтверджують право на спадкування згідно ст..1264 ЦК України.(т.1 а.с.15) Згідно відповіді філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» від 25.05.2021р. суд повідомлено, що за адресою: [ADDRESS] відкрито два особових рахунки, а саме: № [NUMBER] був відкритий на [PERSON] , а з липня 2016р. на [PERSON] ; [NUMBER] відкритий на [PERSON] , з вересня 2017р. на [PERSON] (т.1 а.с.235) ТОВ «ОДЕСАГАЗ-Постачання» 26.05.2021р. повідомило суд про те, що за адресою: [ADDRESS] станом на червень 2016р. було відкрито два особових рахунки, а саме: № [NUMBER] на [PERSON] з 01.12.2008р.; № [NUMBER] на [PERSON] з 01.12.2008р. (т.1 а.с.239) Допитаний в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] пояснив, що померла [PERSON] та позивач проживали разом з 2009 року, у них були нормальні відносини, вони вели спільне господарство, разом все робили, з ним розраховувалися за сантехнічні роботи, які він проводив у їхньому будинку [ADDRESS] . Свідок пояснив, що в будинку [PERSON] та [PERSON] він бував десь раз в місяць, було таке, що він міг і два місяці до них не приходити. Свідок припускає, що у позивача та [PERSON] був спільний бюджет, однак яка пенсія у них була він не знає. До того ж свідок повідомив, що за продуктами частіше ходила позивач, яка також сплачувала комунальні послуги. Капітальний ремонт вони не проводили, однак поміняли унітаз, ванну та встановили котел для опалювання, оскільки у них опалення було спільне, купили пральну машину. Коли [PERSON] померла - точно свідку не відомо, приблизно років чотири - п`ять назад. Свідок позивача [PERSON] пояснила, що не пам`ятає з якого часу вона знає [PERSON] та [PERSON] , знає, що вони разом проживали більш ніж 10 років, відносини між ними були дуже добрими, вони ніколи не лаялись, разом готували їжу, разом робили заготовки на зиму. Свідок вказувала, що вона заходила до них у гості на Новий рік та на Пасху. Їй відомо, що [PERSON] лікувала [PERSON] , купляла їй ліки, поховала її, матеріальні витрати на поховання понесла [PERSON] . За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» під час вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, якіспільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/38043/17 у постанові від 05.06.2019р. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Що стосується обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, та які підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг, починаючи з 10 жовтня 2016р., свідоцтвом про поховання, договором замовлення на організацію та проведення поховання, понесеними нею у зв`язку із цим витратами, суд зазначає, що ці вказані документи датовані 17.06.2016р. та 10.10.2016р., тобто після смерті [PERSON] та не можуть бути доказами, що підтверджують факт проживання позивача однією сім`єю з останньою протягом п`яти років до дня відкриття спадщини. В матеріалах справи наявна копія акту, який підписали свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та голова ОСОН КМ «Троїцький» [PERSON] від 04.10.2018р. про те, що [PERSON] з 2009р. постійно проживає за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою з нею проживала і [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] постійно турбувалася про померлу [PERSON] та вели з нею спільне господарство, витрати щодо поховання [PERSON] та всі пов`язані з цим дії понесла сама [PERSON] . Також стверджують, що [PERSON] на даний час проживає в зазначеному вище будинку, доглядає за ним, дбає про його збереження та сплачує необхідні платежі Суд критично ставиться до зазначеного доказу, оскільки свідки, які зазначені в цьому акті крім [PERSON] не були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та допитані у судовому засіданні. Судом надано належну оцінку показам свідків, допитаних під час розгляду справи, які, не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання позивача з померлою, які лише стверджували про епізодичні відвідування ними спадкодавця. Крім того, одні тільки покази свідків не можуть бути підставою для встановлення вказаного факту. Зазначена позиція підтверджується висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі №129/2115/15-ц. Посилання представника позивача на технічний паспорт житлового будинку [ADDRESS] , як на доказ спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , не може бути належним доказом оскільки він є технічним документом, в якому зазначені приміщення, з яких складається житловий будинок. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. У пункті 45 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 17 червня 2011 року, зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази, суд прийшов до висновку про те, що позивачем не надано усіх достатніх доказів на підтвердження того, що між нею та померлою [PERSON] склалися усталені стосунки, що притаманні сім`ї, що вони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а також мали взаємні права та обов`язки, а одна лише реєстрація та місце проживання позивача, яка є однаковою з місцем проживання [PERSON] , не свідчить про характер сімейних відносин. Що стосується вимог про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] то оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо встановлення факту постійного проживання позивача разом з [PERSON] , а вимога про визнання права власності в порядку спадкування є похідною від цих вимог, в задоволенні цієї вимоги суд також відмовляє за безпідставністю.

Outcome: dismissed