Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки у виді пені за прострочення сплати аліментів. З позовної заяви вбачається, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31.03.2014 постановлено стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі. На виконання рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового стягнення. Проте відповідач виплати здійснював нерегулярно, а з 2017 року взагалі припинив сплачувати аліменти. За розрахунками позивача загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів складає 43263,70 грн., а загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів складає 163352,00 грн. На підставі ч. 1 ст. 196 СК України, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 100 % розміру заборгованості, а саме 43263,70 грн. Від відповідача у встановлений строк надійшов відзив на позовну заяву. З відзиву вбачається, що відповідач не ухилявся від сплати аліментів та не мав заборгованості зі сплати аліментів, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Відповідач зазначає, що позивач добровільно відкликала виконавчий лист з примусового виконання ще у 2017 році. Виконавче провадження було відновлено лише у 2021 році. З огляду на викладене не вбачає правових підстав для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. На підтвердження сплати аліментів надав до суду копії фіскальних чеків за період з 19.02.2014 до 26.10.2016. Про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. У судове засідання сторони не з`явилися, проте до суду з`явилися їхні представники. Представник позивача позов підтримала у повному обсязі з наведених у позові підстав. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на аргументи, зазначені у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, судом встановлено наступне. Між позивачем та відповідачем 03.08.2013 було зареєстровано шлюб Відділом ДРАЦС Святошинського РУЮ в м. Києві. У шлюбі у сторін народилася спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Корсунь - Шевченківського районного суду Черкаської області від 29.04.2015 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 31.03.2014 по справі № 699/171/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, що становить 350,00 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття.Станом на дату розгляду цієї справи вказане рішення суду не змінено і не скасовано. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, який позивач подала до примусового виконання. Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 27.06.2014 було відкрито виконавче провадження. У період з 19.02.2014 до 26.10.2016 відповідач сплачував аліменти на утримання дитини, хоча і не в повному обсязі. Факт сплати підтверджується наданими відповідачем фіскальними чеками та визнається стороною позивача. За письмовою заявою позивача 30.03.2017 було винесено постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу. Виконавче провадження щодо примусового стягнення аліментів на утримання дочки за заявою позивача знову було відкрито у 2021 році. У період з квітня 2017 до лютого 2021 року відповідач аліменти на утримання дитини не сплачував. На думку сторони відповідача відкликання позивачем виконавчого листа з примусового виконання звільняло відповідача від обов`язку сплати аліментів. Суд уважає такі висновки сторони відповідача хибними. Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Суд звертає увагу, що само по собі відкликання позивачем виконавчого листа з примусового виконання жодним чином не звільняло відповідача від обов`язку виконувати приписи рішення суду (яке набрало законної сили) щодо надання відповідачем грошових коштів на утримання своєї дочки [PERSON] . Також, наявність у відповідача нової сім`ї, як і народження другої дитини, само по собі не є підставою для звільнення відповідача від виконання рішення суду щодо сплати аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Проте відповідач добровільно рішення суду не виконував. У зв`язку з викладеним, станом на 01.03.2021 у відповідача утворилася заборгованість зі сплати аліментів, яка дорівнює 43263,70 грн. Згідно з частинами першою-третьою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки відповідач був обізнаний про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки [PERSON] , суд не вбачає поважних причин несплати аліментів. Крім того, у судовому засіданні сторона відповідача не заявляла про наявність поважних причин несплати протягом трьох років аліментів Суд звертає увагу, що розмір аліментів на утримання дочки встановлено рішення суду ще у 2014 році у твердій грошовій сумі у розмірі 350,00 грн. та у судовому порядку не змінювався. Відповідач наразі зобов`язаний сплачувати аліменти у мінімально гарантованому розмірі а саме не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте навіть такі мінімальні суми відповідачем не сплачувалися. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Належних доказів на підтвердження відсутності вини [PERSON] у виникненні такої заборгованості сторона відповідача не надала. За таких обстави суд дійшов висновку, що за відповідачем станом на 01.03.2021 обліковується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 43263,70 грн. та поважні причини для такої несплати відсутні. З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування приписів ст. 196 СК України. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. При розрахунку пені за заборгованістю за аліментами слід керуватися правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2019 по справі № 333/6020/16-ц. Так, у вищенаведеній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Строк прострочення розраховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Суд погоджується з наявним у справі розрахунком пені за несплату аліментів за період 01.02.2014 до 01.03.2021, відповідно до якого розмір пені складає 163352,00 грн., та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню від суми несплачених аліментів, розмір якої суд визначає з урахуванням положень ст. 196 СК України, тобто не більше 100 відсотків суми заборгованості по сплаті аліментів. Судом встановлено, що відповідач має заборгованість по сплати аліментів у розмірі 43263,00 грн. Оскільки розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, то з відповідача слід стягнути суму пені, рівнозначну розміру заборгованості, з огляду на що позов підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved