Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 03 січня 2003 року, актовий запис № 2 від 03 січня 2003 року, складений відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі даної заяви до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що подружжя від шлюбу має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне проживання подружжя припинило з липня 2014 року в звязку з небажання відповідача повертатися додому після поїздки на заробітки. З того часу подружжя спільного господарства не веде. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач вважає, що сімю зберегти не можливо, оскільки тривалий час вони не спілкуються, а вона бажає утворити нову сімю. Спору про поділ спільного майна не має. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі даної заяви до повноліття дитини, судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, надала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила після розірвання шлюбу залиши за нею прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 03 січня 2003 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 2 від 03 січня 2003 року, дошлюбне прізвище дружини «Хижняк», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу 1-НО № 195079, виданим 03 січня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, копія якого наявна в матеріалах справи. Від спільного проживання подружжя має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження 1-НО № 317162, виданого 27.02.2003 року виконкомом Олексієво-Дружківської селищної ради м. Дружківка Донецької області (актовий запис про народження № 9 від 27.02.2003 р., складений виконкомом Олексієво-Дружківської селищною радою м. Дружківка Донецької області). Згідно з довідкою про склад сімї № 240, виданої 23 лютого 2018 року виконавчим комітетом Кіндратівської сільської ради Донецької області, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає з матірю [PERSON] Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, відповідача та їх неповнолітньої дитини. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Відповідно до 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з п.1 ч.1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити: шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 03 січня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 2 від 03 січня 2003 року, розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При подачі позову до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджено відповідною квитанцією в матеріалах справи. Щодо вимоги про стягнення аліментів позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору. Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Разом з тим, частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачем при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. за вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд дійшов до висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 352 грн. 40 коп. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 352 грн. 40 коп., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] інші 50 відсотків судового збору, що дорівнює 352 грн. 40 коп. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при подані позовної заяви з вимогами про стягнення аліментів, а відповідач до початку розгляду справи по суті позовні вимоги визнав, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 50 відсотків судового збору в розмірі 352 грн. 40 коп., інші 50 відсотків судового збору, що дорівнює 353 грн. 40 коп., слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved