Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 05.09.2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до виконавчого комітету Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно - житловий будинок. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] в [ADDRESS] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку та надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] , крім позивачки, є діти спадкодавця: дочки [PERSON] та [PERSON] , які від прийняття спадщини відмовилися, про що надали відповідні заяви; сини спадкодавця- [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , житель м. Прага. На день смерті спадкодавця [PERSON] та [PERSON] разом з спадкодавцем не були зареєстровані та не проживали, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали, фактично не вступили в управління і володіння спадковим майном та вважаються такими, що спадщину не прийняли. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, оскільки на день смерті матері вона була зареєстрована та проживала із померлою за однією адресою. За заявою позивача відкрито спадкову справу № 9/2018 року у приватного нотаріуса Київського міського округу Савельєва А.Ю. Однак, в нотаріальному порядку оформити житловий будинок, який належав спадкодавцю, позивач не в змозі у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок. В підтвердження неможливості оформлення спадщини в нотаріальній конторі позивач надала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що й стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Згідно уточненої позовної заяви, яка надійшла до суду 28.10.2020 року, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок, житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 60,2 кв.м., та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Також просить розгляд справи проводити у її відсутність, з участю її представника адвоката Макопиненко С.М. Ухвалою суду від 18.08.2020 року провадження у справі № 141/945/18 відкрито, та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 24.09.2020 року. Ухвалою суду від 24.09.2020 року відкладено розгляд підготовчого судового засідання цивільної справи № 141/945/18 на 03.11.2020 року, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савельєва А.Ю. спадкову справу № 9/2018, заведену після смерті [PERSON] . 03 листопада 2020 року за клопотанням позивача та його представника розгляд справи було відкладено на 18.11.2020 року. Ухвалою суду від 18.11.2020 року у зв`язку з неявкою сторін розгляд справи було відкладено на 17.12.2020 року. 17.12.2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 28.01.2021 року. В судовому засіданні 28.01.2021 року представник позивача адвокат Макопиненко С.М. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просила суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок, житловою площею 30,9 кв.м., загальною площею 60,2 кв.м., та надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач Якимівська сільська рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 02.11.2020 року до суду надійшла заява сільського голови Кухара В.С. про розгляд справи без участі представника сільської ради, згідно якої позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи. Як вбачається із свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] від 18.08.1981 року [PERSON] народилася [INFO] , в графі «Батько» запис « [PERSON] », в графі «Мати» запис « [PERSON] ». Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07.07.1984 року. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON] . [INFO] в [ADDRESS] померла [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] , виданого 07.05.1996 року Якимівською сільською радою Оратівського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого по [ADDRESS] , яку позивач прийняла шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, оскільки на день смерті матері вона була зареєстрована та проживала із спадкодавцем за однією адресою. Як вбачається з довідки № 167 від 23.03.2018 року, виданої виконавчим комітетом Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, відповідно до запису в погосподарській книзі виконавчого комітету Якимівської сільської ради за № 5 особовий рахунок № [NUMBER] , померла [PERSON] , яка народилася [INFO] , та на день смерті [INFO] була зареєстрована в [ADDRESS] і проживала в [ADDRESS] . При цьому, згідно листа Якимівської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 321 від 06.10.2020 року, за [PERSON] , яка померла [INFO] , рахується житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] не оформлений. На день смерті [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебувала. Після смерті [PERSON] спадкоємцями після її смерті є: дочка [PERSON] , [INFO], дочка [PERSON] , [INFO]., дочка [PERSON] , [INFO]., син [PERSON] , [INFO]., який помер [INFO] , син [PERSON] , житель м. Прага. На день смерті [PERSON] заповіт в Якимівській сільській раді не складала. Згідно із заявою від 06.10.2020 року [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] матір`ю [PERSON] записана [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 15.06.1987 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] » Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.11.2015 року. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » Згідно із заявою від 07.10.2020 року [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , відмовляється. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок у [ADDRESS] , виготовленого 02.11.2016 року, інвентаризаційна вартість будинку становить 83147 грн. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51890345, виданої 14.05.2018 року приватним нотаріусом Савельєвим А.Ю., спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена 14.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Відповідно до спадкової справи № 9/2008 до майна померлої [INFO] [PERSON] спадкову справу заведено 14.05.2018 року за заявою [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від імені [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення права власності на вказане нерухоме спадкове майно, постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу від 31.07.2018 року відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку, на якій він розташований, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовставлюючого документа на вказане майно. Визначаючись щодо спірних правовідносин та заявлених вимог, суд керується наступним. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 551 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР 1963 р., прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року, згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Зокрема, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом на спадкове майно після померлої [INFO] матері [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно позивач, звернувшись до нотаріальної контори, не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Савельєва А.Ю. від 31.07.2018 року про відмову [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому, інших спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном ні нотаріусом, ні судом не встановлено, а відповідач, згідно поданої заяви від 02.11.2020 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд, враховуючи норми чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя на законних підставах володіла та користувалися спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встигла здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved