Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до Територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, третя особа: Сьома одеська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просила визнати за нею право власності на 173/3000 частин квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 21 жовтня 2008 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 21 жовтня 2008 року помер [PERSON], син позивача. Померлому на праві власності належало 173/3000 частин квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом є тільки позивач, яка постійно проживає у спірній частині квартири. У встановлений законом шестимісячний строк вона не звернулась до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки [PERSON] перебував покарання в Снігурській ВК-5 Миколаївської області, свідоцтво про смерть сина отримала не відразу, та до того ж виявилось, що документи про право власності на спірне майно відсутні, й де вони перебували в той час позивачу не було відомо. Згодом, від сусідів вона дізналась що її син за життя віддав документи на квартиру своєму товаришу, який також помер. Лише у 2013 році їй було повернуті копії документів, у звязку із чим вона звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у звязку пропуском із 6-ти місячного пропуску. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року позивачу був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 21.10.2008 року протягом трьох місяців з дня набрання рішення суду законної сили. 11 лютого 2015 року позивач звернулася до Сьомої Одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно вона не отримала, тому що були відсутні правовстановлюючі документи, так як син позивача не зареєстрував своє право власності на спірну частину квартири. За викладених обставин позивач змушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягала у повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Одеської міської ради в судове засідання зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив у них відмовити, посилаючись на те, що з листа державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 06 березня 2015 року, вбачається, що спадкодавець не зареєстрував вищезазначене нерухоме майно у встановленому законом порядку. За чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством, права власності на нерухоме майно виникало з моменту його реєстрації. Таким чином, оскільки право власності на 173/3000 часток квартири [ADDRESS], не було зареєстровано [PERSON] у встановленому законом порядку, спадкодавець вважається таким, що не набув право власності на вищезазначене майно, а оскільки до складу спадщини входять лише права, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті, вищезазначене майно не може бути успадковане позивачем. Оскільки позивач не набув право власності на нерухоме майно, захист її прав, шляхом визнання права власності, відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, є неможливим. Позивачем у позовній заяви не вказано, яким чином Одеська міська рада порушила чи оспорює його право власності, що свідчить про пред'явлення позову до неналежного відповідача. Позивач надала до суду пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначила, що Територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради залучена позивачем до участі в справі у якості відповідача, оскільки в її власність на підставі ч. 1 ст. 1277 ЦК України може перейти 173/3000 часток квартири [ADDRESS], в разі визнання останньої відумерлою спадщиною. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Нажаль син позивача був наркотично-залежною людиною, ніде не працював, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів. Позивач докладала всіляких зусиль, аби допомогти йому налагодити життя, взятися за розум й стати нормальною людиною. За для цього вона надала синові власні кошти, за які в 1997 році він придбав 173/3000 часток квартири [ADDRESS], яка на теперішній час є спадковим майном і предметом спору. Проте придбавши нерухомість, син не зареєстрував право власності на неї. Як виявилося, її наміри та зусилля допомогти синові влаштувати нормальне життя, не дали бажаного результату й він, відбуваючи чергове покарання в Снігурівській ВК-5 Миколаївської області у тридцяти семирічному віці помер в Миколаївському обласному тубдиспансері. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких обставин. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 1971 року народився [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження (повторно) серії І-ЖД №431764 від 12 лютого 2015 року, запис №6, де батьками зазначені: мати [PERSON], батько [PERSON]. 04 листопада 1978 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Стародуб», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ЖД №444451 від 04 листопада 1978 року, запис №154. 21 жовтня 2008 року помер [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ФП № 083361 від 03 листопада 2008 року, актовий запис №44, який був сином позивача, у звязку із чим відкрилась спадщина. Померлому на праві приватної власності належала 173/3000 частин квартири [ADDRESS], що складається із однієї кімнати житловою площею 12,0 кв. м., а також: житлова 4; 173/3000 коридору 1; 173/3000 кухні 17; 173/3000 туалету 19; 173/3000 душової 18, про що свідчить договір купівлі-продажу нерухомого майна №97.11-741 від 24 листопада 1997 року укладеного на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості між [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сімї та реєстрації) від 07 липня 2014 року за №364 та довідки КП «ЖКС «Черьомушки» від 17 березня 2015 року за №1054, вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] (основний) проживав без реєстрації з 1997 року, згідно акту від 17 березня 2015 року, по день смерті 21 жовтня 2008 року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 21 жовтня 2008 року, на підставі ст. 1261 ЦК України, є тільки його мати[PERSON], позивач по справі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2014 року [PERSON] був визначений додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 21 жовтня 2008 року, протягом трьох місяців з дня набрання рішення суду законної сили. Позивач звернулась до Сьомої Одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначене майно вона не отримала, у звязку з тим, що відсутня державна реєстрація на частину квартири, про що свідчить відповідь Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 06 березня 2015 року за №847/02-31. Таким чином, у звязку зі смертю [PERSON], померлого 21 жовтня 2008 року, відкрилась спадщина, враховуючи, що позивач заявив у судовому засіданні про прийняття спадщини, за правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступила у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняла цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом. На сьогоднішній момент позивач позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки [PERSON] за час свого життя не зареєстрував в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно правовстановлюючий документ на частину будинку, у такий спосіб не оформивши своє право власності в установленому порядку, яке належало йму на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, вбачається, що право власності на нерухоме майно також виникає з дня вступу в законну силу рішення суду, яким визнано право власності на майно, а не з моменту державної реєстрації. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). В п. 6 цього ж Пленуму прописано, що «Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна». При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved