overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

До суду 15.01.2014 року надійшла заява представника Центрального РЕМ Калініченко О.В. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 2-2520/07 за позовом Публічного акціонерного товариства Енергопостачальної компанії «Одесаобленерго» в особі Центрального району електричних мереж до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення «Правил користування електричною енергією для населення». В обґрунтування вказує, що при ухваленні рішення суду від 12.12.2013 року, суд не вирішив питання про судові витрати, які поніс позивач при розгляді справи, які складаються з судового збору у сумі 114,70 грн. Вказана заяву разом зі справою надійшла в провадження судді Домусчі Л.В. 17.01.2014 року. В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Згідно ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд дослідивши заяву представника Центрального РЕМ та матеріали справи прийшов до наступного висновку. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12.12.2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Енергопостачальної компанії «Одесаобленерго» в особі Центрального району електричних мереж до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення «Правил користування електричною енергією для населення»- задоволено. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено державне мито в розмірі 51 грн., витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн., а також судовий збір у розмірі 114, 70 грн. при подачі апеляційної скарги.(а.с. 26). В процесі розгляду справи представником позивача надавалися пояснення стосовно вимоги щодо стягнення у разі задоволення позову судових витрат, які поніс позивач при розгляді справи. В той же час, вище зазначена вимога судом в рішенні розглянута частково, та сума сплати позивачем судового збору у розмірі 114, 70 грн. не вказана, хоча в судовому засіданні розглядалась. Відповідно до ч.1 п.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вивчивши та оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає, за можливе задовольнити заяву представника позивача та ухвалити додаткове рішення по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

До суду 15.01.2014 року надійшла заява представника Центрального РЕМ Калініченко О.В. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 2-9105/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії «Одесаобленерго» в особі Центрального району електричних мереж до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення «Правил користування електричною енергією для населення. В обґрунтування вказує, що при ухваленні рішення суду від 25.11.2013 року, суд не вирішив питання про судові витрати, які поніс позивач при розгляді справи, які складаються з судового збору у сумі 114,70 грн. Вказана заяву разом зі справою надійшла в провадження судді Домусчі Л.В. 16.01.2014 року. В судове засідання сторони не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином Згідно ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Згідно ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд дослідивши заяву представника Центрального РЕМ та матеріали справи прийшов до наступного висновку. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 25.11.2013 року позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Енергопостачальної компанії «Одесаобленерго» в особі Центрального району електричних мереж до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення «Правил користування електричною енергією для населення»- задоволено. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено державне мито в розмірі 51 грн., витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., а також судовий збір у розмірі 114, 70 грн. при подачі апеляційної скарги.(а.с. 29). В процесі розгляду справи представником позивача надавалися пояснення стосовно вимоги щодо стягнення, у разі задоволення позову, судових витрат, які поніс позивач при розгляді справи. В той же час, вище зазначена вимога судом в рішенні розглянута частково, та сума сплати позивачем судового збору у розмірі 114, 70 грн. не вказана, хоча в судовому засіданні розглядалась. Відповідно до ч.1 п.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вивчивши та оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає, за можливе задовольнити заяву представника позивача та ухвалити додаткове рішення по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

До суду 15.02.2016 р. із позовом до [PERSON] звернулась [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в б. 56 по вул.. Аеродромній в м. Запоріжжя. Посилається на таке. Вона є власницею б. 56 по вул. Аеродромній в м. Запоріжжя, відповідач є її сином, який зареєстрований в цьому будинку, але з 2009 року в ньому не проживає, речей не зберігає, будинок не використовує для своїх потреб. Посилається на ст.. 71, 72 ЖК та вважає відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він більше 6 місяців в ньому не проживає. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, додатково пояснили, що відповідач добровільно виїхав з будинку, забрав свої речі, де він проживає на теперішній час не відомо. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації належним чином, про причини неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст..224 ЦПК України. Позивач не заперечувала проти такого вирішення справи.\~ Заслухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Власницею ? частки житлового будинку, що знаходиться в м. Запоріжжя, по вул.. аеродромній б. 56 є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.12.2015 р. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки №435 від 15.02.2016 р. виданої МКП «Основаніє» в б. 56 по вул.. Аеродромній в м. Запоріжжя, значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до акту про непроживання громадян від 17.02.2016 р. складеного комісією Центру обслуговування абонентів №12 [PERSON] в б. 56 по вул.. Аеродромній в м. Запоріжжя не проживає з 2009 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] допитані в суді підтвердили, що в б. 56 по вул.. Аеродромній в м. Запоріжжя [PERSON] не проживає більше пяти років, його речі не зберігаються в цьому будинку. Статтею 163 ЖК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі 6-ти місяців. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] не мешкає в квартирі » в б. 56 по вул.. Аеродромній в м. Запоріжжя з 2009 року, тобто понад встановлений законом шестимісячний строк без поважних причин, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

До суду 15.08.2016 року надійшла заява [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 522/24036/15-ц за позовом громадянина [PERSON] до Комунального підприємства «ЖКС «Порто-Франківський», за участю третіх осіб Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міськзелентрест» про відшкодування шкоди. В обґрунтування вказує, що при ухваленні рішення суду від 28.04.2016 року, суд не вирішив питання про судові витрати, які поніс позивач при розгляді справи, які складаються з судового збору у сумі 2\~665 (дві тисячі шістсот шістдесят пять) гривень 56 копійок. В судове засідання сторони не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Проте є заява позивача про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. Згідно ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється. Суд дослідивши заяву [PERSON] та матеріали справи прийшов до наступного висновку. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2016 року позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «ЖКС «Порто-Франківський», за участю третіх осіб Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міськзелентрест» про відшкодування шкоди задоволені частково. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.11.2016 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 28.04.2016 року залишено без змін. В процесі розгляду справи позивачем надавалися пояснення стосовно вимоги щодо стягнення у разі задоволення позову судових витрат, які поніс позивач при розгляді справи. В той же час, вище зазначена вимога судом в рішенні розглянута частково, та сума сплати позивачем судового збору у розмірі 2\~665 (дві тисячі шістсот шістдесят пять) гривень 56 копійок не вказана, хоча в судовому засіданні розглядаласьта згіжно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1 п.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Вивчивши та оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає, за можливе задовольнити заяву представника позивача та ухвалити додаткове рішення по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До суду 15 вересня 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.10.1999 року з [PERSON], посилаючись на те, що від спільного проживання з відповідачем вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишається проживати разом з нею, спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок постійних сварок, що призвело до відчуження між ними, шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують близько двох років, подальше зберігання шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», розглядати справу за її відсутністю, про що надала письмову заяву. Відповідач позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати та розглядати справу за його відсутністю, про що надав письмову заяву. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 02 жовтня 1999 року у Московському відділі реєстрації актів громадянського стану міста Харкова був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що сторони тривалий час не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, обидва бажають розірвати шлюб, позов підлягає задоволенню. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

До суду 15 липня 2015 року з позовною заявою звернулась [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] Анаєлєчі аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO], і [PERSON] Меттью Самуельовича, [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2004 року по березень 2015 року. Від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO], і [PERSON] Меттью Самуельовича, [INFO], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вона не має можливості самостійно утримувати дітей без участі їх батька. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в суді позовні вимоги визнав повністю, погодився сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини свого заробітку. Суд, заслухавши пояснення сторін, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] [PERSON], [INFO], і [PERSON] Меттью Самуельовича, [INFO] (а.с.5,6). Неповнолітні діти зареєстровані разом з матірю [PERSON] та батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.7). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач працездатний, згоден та має можливість надавати матеріальну допомогу на дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень частин 2,3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З цих підстав судом встановлена наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

До суду 15 листопада 2016 року надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.08.2010 року з [PERSON], посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності порозуміння, різних поглядів на сімейні відносини, обовязки, що призвело до частих сварок, зберігання шлюбу неможливо та суперечить її інтересам. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишається проживати разом з нею, спір про місце проживання дитини та про розподіл майна між нею та відповідачем відсутній. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Кравчук», у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення, та розглядати справу без її участі, про що виклала у письмовій заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив. В звязку з чим суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 20 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, спільне господарство не ведуть, у наданий судом строк примирення між ними не було досягнуто. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

До суду 15 лютого 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 13.12.2013 року з [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, різні погляди на життя, шлюбно-сімейні відносини вони не підтримують, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо. Спір про майно між ними відсутній. Позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення, про що виклала у письмовій заяві та нотаріально посвідченій заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. В звязку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 13 грудня 2013 року в Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с.3). Відповідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

До суду 15 січня 2014 року звернувся представник ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» із заявою, в якій просив ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 2-4446/07 за позовом ВАТ Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за електроенергією, яким стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у розмірі 114, 70 гривень. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду заяви були повідомлені. Згідно до п.4 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати Між тим, згідно до ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дійсно були здійснені витрати по сплаті судового збору у сумі 114, 70 гривень, що підтверджується відповідним платіжним дорученням № 6739 від 17.06.2013 року. Згідно до ст..88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що суд у рішенні від 05.11.2013 року дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає, що суму судового збору у розмірі 114. 70 гривень слід стягнути на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

До суду 16.04.2018 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивує свої вимоги наступним. 05.10.2016 року відповідач [PERSON] отримав від нього в борг 88123,59 доларів США та зобовязався їх повернути починаючи з 06.10.2016 року рівними частинами по 10000 доларів США щомісяця 01 числа кожного місяця наступного за звітним та відсотки за користування залишками боргу. Відсотки нараховуються з розрахунку юоргу 88123,59 доларів США та складають суму відсотків у розмірі 1216 доларів США на місяць. Борг та зазначені відсотки по ньому повинні бути повернуті за десять місяців не пізніше 06.08.2017 р. Зазначені обставини підтверджуються власноруч складеною відповідачем розпискою від 05.10.2016 р. Гроші були передані в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] Гроші позичалися на придбання соняшникової олії та розвитку підприємницької діяльності відповідача. Відповідач гроші не повернув. Тому,

Outcome: approved