Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 31.08.2016 року звернувся позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 29.10.1995 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів, актовий запис № 1736, який згодом було розірвано за рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 04 вересня 2013 року. В період шлюбу на підставі договору про інвестування в будівництво житлового будинку від 21 березня 2003 року №37 подружжя придбало чотирьохкімнату квартиру. Зазначена квартира зареєстрована за відповідачкою. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, згідно якого просить суд визнати квартиру №12, яка розташована в м.Одеса, проспект Шевченка, 8/13, спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Халіл та здійснити поділ зазначеної квартири, а саме: визнати за [PERSON] Халіл право власності на ? частини квартири №12, яка розташована в м.Одеса, проспект Шевченка, 8/13; визнати за [PERSON] право власності на ? частини квартири №12, яка розташована в м.Одеса, проспект Шевченка, 8/13. В судове засідання позивач не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутності його довірителя, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, а саме рекомендованою кореспонденцією. 30.03.2017 року надіслала на адресу суду письмові заперечення проти позову, згідно яких відповідач зазначила, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.10.1995 року між [PERSON] Халіл та [PERSON] \~було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради народних депутатів, про що зроблено відповідний актовий запис № 1736, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-ЖД № 033934. Згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2013 року шлюб між [PERSON] Халіл та [PERSON] \~- розірвано. Стосовно вимоги про поділ майна, набутого під час шлюбу, судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами було придбано чотирьохкімнату квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11 лютого 2004 року, яке видано виконавчим комітетом Одеської міської ради. Відповідно до зазначеного свідоцтва про право власності на квартиру та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнос\-ті на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 66854122 від 29.08.2016 року квартира № 12, що розташована за адресою: м.Одеса, проспект Шевченка, будинок № 8/13 зареєстрована за [PERSON]. Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Враховуючи зазначені положення законодавства, суд вважає, що вимога позивача щодо розподілу майна подружжя шляхом визнання за [PERSON] Халіл право власності на ? частини квартири №12, яка розташована в м.Одеса, проспект Шевченка, 8/13 та визнання за [PERSON] право власності на ? частини квартири №12, яка розташована в м.Одеса, проспект Шевченка, 8/13 підлягає задоволенню. Відхиляючи заперечення відповідача, суд зазначає, що відповідач не надала жодного та допустимого доказу придбання вказаної квартири за особисті кошти відповідача. Нотаріально посвідчена заява [PERSON] не враховується судом, як допустимий доказ виникнення боргових зобовязань, оскільки таким доказом може бути лише договір позики або відповідна розписка. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує положення ч.1 ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що згідно квитанції №7179 від 29.08.2016 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 4\~134 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved