Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд за кордон неповнолітніх дітей без згоди та супроводу батька, зазначаючи, що з 21.03.2002 року по 23.09.2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] Жамілю Амірхонівну, [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [PERSON] Амірхоновича, [INFO], [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу між сторонами залишилися проживати з позивачем [PERSON], яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний та духовний розвиток. Відповідач же, навпаки, дітей не утримує, не піклується ними та взагалі не підтримує жодних звязків. Станом на сьогодні, місцезнаходження відповідача невідомо, будь-які контакти з ним були втрачені. Позивач вказує, що в літній період має можливість здійснити оздоровлення дітей у Туреччині, в курортній зоні з морським субтропічним кліматом, який є надзвичайно сприятливим для дітей такого віку. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за кордон через те, що він не виконує батьківських обовязків та не піклується про дітей, позивач вимушена була звернутись з позовом до суду. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку, до суду надала заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, у встановленому законом порядку, про причини неявки до суду, відповідачем суд не було повідомлено. За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 23.09.2013 року шлюб, зареєстрований 21.03.2002 року, між [PERSON] та [PERSON] Амірхоном Вахідовичем, було розірвано. (а.с. 10) Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітніх дітей: [PERSON] Жамілю Амірхонівну, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Грузчанської сільської ради Кролевецького району Сумської області, 14.03.2003 року; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Грузчанської сільської ради Кролевецького району Сумської області, 26.03.2004 року; [PERSON] [PERSON] Амірхоновича, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Грузчанської сільської ради Кролевецького району Сумської області, 04.08.2009 року; [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Грузчанської сільської ради Кролевецького району Сумської області, 18.02.2011 року. (а.с. 7-9) Як вбачається з довідки туроператора БФ «Галс» від 09.04.2015 року за №14/04, позивачка зверталася до туроператора з приводу придбання туристичних путівок до Туреччини для оздоровлення дітей терміном 24-31 серпня 2015 року. (а.с. 12) Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи положення ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. ст. 141, 155 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Враховуючи положення статті 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України, лише за згодою батьків і в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини\~\~ провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків, або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Враховуючи те, що позивач має складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дітей за межі України та оформлення проїзних документів дітей, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за межі України для тимчасового перебування з метою оздоровлення та відпочинку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], підлягають задоволенню.

Outcome: approved