Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області про зняття арешту та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запису про арешт. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та суду пояснила, що вона з 22.01.1988 року на підставі договору дарування є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS]. В жовтні 2014 року вона вирішила продати цей будинок і в нотаріальній конторі з'ясувалося, що 21 вересня 2005 року за № 2412006 реєстратором Кос тянтинівською державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження, а саме арешт на лежного їй жилого будинку з надвірними спорудами, який розташований по [ADDRESS], на підставі постанови б/н від 20 березня 1988 року Костянтинівського РВВС Донецької області, із зазначенням власника будинку - її матері [PERSON] ни. Вона з'ясувала, що цей арешт було накладено у березні 1988 року в рамках кримінальної справи відносно її матері [PERSON], але вироку по цій судом не виносилося, справу було повернуто на додаткове розслідування і повторно до суду вона не надходила. Вважає, що існуюча заборона перешкоджає їй, як власнику нерухомого майна, здійснити свої право власності в повній мірі та розпорядитися цим майном на власний розсуд. Просила зняти арешт з будинку та виключити запис про арешт з державного реєстру. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні позовних вимог по суті поклався на розсуд суду, заперечень проти заявлених вимог не надав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Костянтинівської державної нотаріальної контори, в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, повісткою. Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Донецька область, [ADDRESS], на підставі договору дарування від 22.01.1988 року укладеного з [PERSON], посвідченого державним нотаріусом Костянтинівської ДНК Волобуєвою Т.В. за р/№2-162, та зареєстрованого в БТІ м. Костянтинівка 30.05.1988 року. Відповідно до постанови Костянтинівського РВВС б/н від 20.03.1988 року на житловий будинок за адресою: Донецька область, [ADDRESS], накладено арешт. Власником будинку зазначено [PERSON]. Згідно листа Костянтинівського МВ (з обслуговування м. Костянтинівка та Костянтинівського району) ГУМВС України в Донецькій області вих. № 4/16325 від 03.11.2014 року, кримінальна справа №39-17-81 відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 84 КК України (1960 року), 19 липня 1988 року була направлена в порядку ст. 225 КПК України в Костянтинівську районну прокуратуру для подальшого направлення до Костянтинівського районного су ду для розгляду. Згідно листа Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області вих. №29176 від 07.11.2014 року, кримінальна справа відносно [PERSON], [INFO], за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 84, ст. 172 КК України (1960 року), 22 липня 1988 року надійшла до Костянтинівського районного суду Донецької області, а 30 серпня 1988 року справу було направлено на додат кове розслідування. До теперішнього часу справа до суду не надходила. Згідно листа Костянтинівської міжрайонної проку ратури Донецької області №56-3686вих.-14 від 14.11.2014 року, кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 84 КК України, не знайдено. За нормами Цивільного кодексу УССР в ред. 1963 року, який діяв на день укладання договору дарування від 22.01.1988 року між [PERSON] та [PERSON], не вимагалася державна реєстрація договору дарування, і право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128). Тобто, є підстави вважати, що [PERSON] набула право власності на подарований будинок, а [PERSON] втратила це право, в день укладання договору дарування. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що арешт на будинок [ADDRESS] було накладено вже після того, як було укладено договір дарування від 22.01.1988 року, за яким право власності на будинок перейшло від [PERSON] до [PERSON], тобто на момент накладення арешту [PERSON] вже не була власником зазначеного будинку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і ро зпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно по збавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки достовірно встановлено, що на момент накладення арешту на будинок [ADDRESS], зазначений будинок не належав [PERSON], позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved