Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд стягнути з стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 15 000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення з 01 листопада 2019 року і до повноліття дитини.. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 22 вересня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 20 лютого 2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дитина проживає разом з нею, відповідач не приймає фінансової участі в деяких фактичних витратах на дитину за останній рік. Позивач не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя дитини, а здоровий та працездатний відповідач може сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 15000,00 грн. Так позивачем самостійно понесені витрати за перебування дитини в таборі в розмірі 4900,00 грн, за відвідування басейну - 7650,00 грн, додаткові заняття англійською мовою та танцями - 50 000,00 грн, на одяг дитини за останній рік витрати склали 50 000,00 грн, а на харчування та лікування - 70 000,00 грн. Зазначає, що відповідач інших утриманців не має, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, відповідач є приватним підприємцем, тому може сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06 грудня 2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомленням сторін (а.с.40-41). 12 грудня 2019 року позивачем отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується розпискою в довідковому листі до справи. Відповідачем копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано 16 грудня 2019 року, що також підтверджується розпискою в довідковому листі до справи. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 20 грудня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн щомісяця до повноліття дитини. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Також відповідачем усиновлено дитину його дружини від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] . Отже на утриманні відповідача перебувають ще дві неповнолітні дитини. Зазначає, що кожного місяця у добровільному порядку на утримання доньки сторін сплачує 3000,00 грн, купує одяг, взуття та їжу для доньки. Крім того, сторони домовились про те що позивач з дитиною залишається мешкати в квартирі, яка куплена в період перебування сторін у шлюбі, і коли донька подорослішає, квартира залишиться для неї. В зв`язку з цим, відповідач проживає в орендованій квартирі, за яку сплачує 7000,00 грн та комунальні послуги щомісяця. Дохід відповідача, як фізичної особи-підприємця за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року склав 15 901,73 грн, дохід як засновника та директора ПП «АВ-СОФТ 2009» за цей же період склав 5 217,20 грн. Вважає, що позивач не навела доказів того, що він в змозі надавати матеріальну допомогу в розмірі, зазначеному в позовних вимогах (а.с.44-46). 25 лютого 2020 року позивачем [PERSON] до суду подано відповідь на відзив (а.с.66-67). Відповідно до ч. 4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 06 грудня 2019 року позивачеві встановлено п`ятиденний строк на подання відповіді на відзив, з дня отримання відзиву. Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 127 ЦПК України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Згідно відстеження поштового відправлення, відзив на позовну заяву вручено позивачеві 03 січня 2020 року (а.с.43), 09 січня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Дятлов Є.Ю. ознайомився з матеріалами справи, в тому числі з відзивом на позовну заяву (а.с.61), проте відповідь на відзив, не містить заяви про визнання поважними причин попуску строку на подання відповіді на відзив, поданої до суду лише 25 лютого 2020 року. Тобто, всупереч вимогам ч.4 ст.179 ЦПК України, відповідь на відзив подана з пропуском строку, встановленого ухвалою суду, а відповідна заява про продовження встановленого судом процесуального строку, до закінчення цього строку подана не була. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку на подання відповіді на відзивпозивача не є поважними, заява на його продовження в строки, визначені ч.2 ст. 127 ЦПК України не подана, у зв`язку з чим відповідь на відзив підлягає залишенню без розгляду. 05 березня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбаченост. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що з 22 вересня 2007 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.30), який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 20 лютого 2017 року (а.с.31). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.32). Дитина сторін проживає з позивачем за адресою [ADDRESS] (а.с.33), що не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як убачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Відповідно до довідки про доходи, фізичній особі-підприємцю [PERSON] за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року нараховано дохід у розмірі 28231,00 грн (а.с.59). Крім того, [PERSON] нараховано дохід у ПП «АВ-СОФТ 2009» за період з грудня 2018 року по листопад 2019 року в розмірі 6 481,00 грн (а.с.60). Як убачається з довідки, виданої НВК №183 «Фортуна» в жовтні 2019 року, [PERSON] , [INFO] , навчається в НВК №183 «Фортуна» м.Києва з першого класу з вересня 2015 року і по теперішній час, протягом чотирьох років була учасницею студії танцю «Посмішка Фортуни», приймала разом з колективом участь у фестивалях та конкурсах (а.с.37). З вересня 2018 року по серпень 2019 року [PERSON] , [INFO] , відвідувала уроки з плавання, сума коштів сплачених за цей період становить 7 650,00 грн (а.с.36). З 03 червня 2019 року по 21 червня 2019 року [PERSON] , [INFO] , перебувала в Центрі розвитку та відпочинку «Profi Camp» Київського Палацу дітей та юнацтва. За перебування в таборі були сплачені кошти в сумі 4900,00 грн (а.с.35). Щодо наведених витрат суд зазначає, що батьки зобов`язані брати участь й у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), стягнення яких в судовому порядку передбачено ст.185 СК України. При цьому, як убачається з виписки по банківській карті, [PERSON] з березня 2017 року по грудень 2019 року сплачував в добровільному порядку [PERSON] аліменти в розмірі 3000,00 грн на місяць (а.с.55-57). Також судом встановлено, що з 07 серпня 2018 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.47), від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.48). Крім того, [PERSON] усиновлено малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.50-54). Утримання відповідачем малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] у суду сумнівів не викликає. При цьому позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами як здатність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 15 000,00 грн щомісячно, так і понесення позивачем витрат на утримання дитини у вказаній сумі, чим не виконано вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Також позивачем не доведені визначені частиною 1 статті 182 СК України та наведені в позовній заяві обставини наявності у відповідача на праві власності рухомого та нерухомого майна, що підлягає врахуванню при визначенні розміру аліментів. Разом з тим, суд зазначає, що несення відповідачем витрат на оренду квартири (а.с.58) не може впливати на його обов`язок по утриманню доньки. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Отже наведені вище вимоги сімейного законодавства визначають лише граничні розміри аліментів і не пов`язують розмір обов`язку їх платника саме з 50% від доходу (заробітку). Також при визначенні розміру аліментів судом враховується визначена сімейним законодавством вимога щодо однакової участі батьків, у тому числі і в утриманні дитини, та неприпустимість перекладання всього тягаря по її утриманню лише на одного з батьків. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 182, 184 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка проживає з дитиною, є особою працездатного віку, так і матеріальне становище відповідача, який є фізичною особою-підприємцем, документально підтвердженим доходом якого за періодз грудня 2018 року по листопад 2019 року є сума в розмірі 34 712,00 грн, має на утриманні, крім доньки сторін, двох малолітніх синів, на утримання доньки надає матеріальну допомогу, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дитини повинен бути встановлений у твердій грошовій сумі, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням, предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього її гармонійного розвитку, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання доньки сторін повинен бути встановлений у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання доньки з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання дитини та їх гармонійного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 24 жовтня 2019 року (а.с.17). Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена. На підставі викладеного та

Outcome: partial