Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся позивач із вищезазначеним позовом, та згідно останньої редакції позовної заяви від 05.07.2017 року зазначив, що 07 червня 2013 року за реєстровим № 1-1430 державним нотаріусом Другої одеської нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено заповіт, відповідно до якого гр. [PERSON] заповіла усе своє майно позивачу. 20.06.2013 року [PERSON] померла. Незважаючи на те, що заповіт був складений на імя позивача, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.06.2014 року, заповіт було визнано недійсним, як такий, що складений із порушенням його форми та посвідчення. Позивач зазначає, що державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] було порушено вимоги закону щодо посвідчення заповіту, даний факт встановлений, як рішенням Апеляційного суду Одеської області так і рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Незаконність дій державного нотаріуса полягала в тому, що при посвідченні заповіту було допущення підписання заповіту особою, яка брала участь у його посвідченні в якості свідка, а саме [PERSON]. Вказаючи, що в результаті незаконних дії державного нотаріуса, позивача було фактично позбавлено права на спадкування, позивач зазначає, що їй було заподіяно матеріальних збитків, які полягають в компенсації вартості спадкового майна, яке складається з квартири [ADDRESS], автомобілю [NUMBER], [NUMBER]. Враховуючи те, що вказане майно має вартість у 49 215 + 4 010 + 12 660 = 65 885 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот вісімдесят п'ять) доларів США, що по курсу НБУ 25.994 за 1 долар США станом на 04.07.2017 року складає 1 712 614, 69 гривень, позивач просив визнать дії державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] незаконними, стягнути з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] суму збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі - 1 712 614, 69 (один мільйон сімсот дванадцять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень шістдесят дев'ять копійок та судові витраті у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень. У судовому засіданні, позивач, представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник Державного нотаріуса Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] проти позову заперечувала, зазначила, що вказані збитки не підлягають відшкодуванню. Інші учасники процесу до суду повторно зявились, про дату час і місце судових засідань повідомлялись належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи наступні обставини. Судом встановлено, що 07.06.2013 року від імені [PERSON] на імя [PERSON] державним нотаріусом Другої державної нотаріально контори був посвідчений заповіт на все належне майно. Вказаний заповіт не був підписаний особисто заповідачем. В заповіті зазначено, що [PERSON] не може у звязку з хворобою рук особисто підписати текст заповіту, тому цей заповіт згідно зі ст. 1253 ЦК України посвідчено в присутності свідків [PERSON] і [PERSON] Також в заповіті зазначено, що у звязку зі хворобою рук [PERSON] за її особистим проханням в її присутності і присутності нотаріуса, текст заповіту було підписано [PERSON] Судом встановлено, що 20.06.2013 року [PERSON] померла, що підтверджується матеріалами справи. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03.06.2014 року вказаний заповіт був визнаний нікчемним, у звязку з тим, що відповідно до п.5 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. З п.1, розділу ІІІ довідки позапланової перевірки організації нотаріальної діяльності, дотримання порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства Другої одеської державної нотаріальної контори від 28.12.2015 року вбачається, що під час посвідчення заповіту від 07.06.2013 року були виявлені помилки та порушення з боку державного нотаріуса. Дійсно, судом встановлено, що до спадкової маси після смерті [PERSON] входить квартира [ADDRESS]; автомобіль [NUMBER], [NUMBER]. Сукупна вартість вказаного майна, згідно висновків товарної біржі «Профі-Т» від 03.03.2017 року, становить 1 712 614, 69 гривень. Відмовляючи в задоволенні позову, суд насамперед виходить з наступного. Так, позивач просить стягнути вказану суму в розмірі 1 712 614, 69 гривень, як збитки (упущена вигода), які заподіяні в результаті протиправних дій нотаріуса. Так, відповідно до ст. 22 ЦК України, дійсно, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Аналіз вказаної статті свідчить про те, що для її застосування необхідно встановлення двох юридичних фактів: 1. Факт порушення цивільного права. 2. Належність права на одержання доходів, у випадку не порушення вказаного цивільного права. Суд констатує про відсутність підстав для застосування до виниклих правовідносин п. 2 ч.1 ст. 22 ЦК України, з огляду на таке. Так, дійсно, рішенням Апеляційного суду Одеської області, констатоване нікчемність заповіту. Відповідно до ст. 215 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, суд зазначає, що державним нотаріусом дійсно порушено посадових обовязків в частині процедури посвідчення заповіту, однак при цьому, безпосередньо нотаріусом належне субєктивне право позивача на спадщину не порушувалось. [PERSON] того, з огляду на положення ч.1 ст. 215 ЦК України, вказане право у позивача й не виникло. [PERSON] того, частиною другою 215 ЦК України, передбачено, що якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Оскільки нотаріус не є стороною правочину, підстави для стягнення збитків відсутні. При відмові в задоволенні вимог, суд також виходить з тих підстав, що за вищезазначених порушеннях процедури посвідчення заповіту, неможливо встановити наявність волі заповідача на посвідчення заповіту, а також відповідність внутрішній волі, відповідному волевиявленню. За відсутності встановлення відповідних фактів, встановити факт належності позивачу права на спадщину не представляється можливим, оскільки таке права виникає виключно при наявності волі та належного волевиявлення заповідача. Вказана обставина свідчить про що позивачем не доведена належність права на одержання доходів, в сенсі п. 2 ч.1 ст. 22 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги в цієї частині задоволенню не підлягають. Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання дії нотаріуса незаконними, суд зазначає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки система нотаріату не входить до системи органів виконавчої влади. [PERSON] того, незаконність дій нотаріуса вже констатована Апеляційним судом Одеської області, тому вимога спрямована на повторну констатацію вказаного факту не є вимогою про відновлення порушеного права позивача.

Outcome: dismissed