Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в 2014 році звернувся позивач з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, спричинених в результаті ДТП. (т.1 а.с.3-5) В подальшому позивач уточних вимоги, просив стягнути з [PERSON], ПрАТ «Українська транспортна компанія» збитки, спричинені в результаті ДТП (т.1 а.с.41-45). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2014 року позов було задоволено. (т.1 а.с.97-100) Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2014 року заяви відповідачів про перегляд вказаного заочного рішення суду були задоволенні, заочне рішення суду від 09 жовтня 2014 року скасоване, справу призначено до судового розгляду. (т.1 а.с.162-164) В подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги, позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальні збитки завдані внаслідок ДТП та моральну шкоду. В обґрунтування уточненого позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, що 15 січня 2014 року о 14 год. 30 хв. в м. Дніпропетровську на перехресті нерівнозначних доріг вул.\~Набережна [PERSON] та\~пл. Десантників, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу марки Джилі, під керуванням [PERSON] та транспортного засобу марки Мітсубісі, під керуванням [PERSON] Винним в даному ДТП було визнано винним [PERSON] Згідно висновку автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 119\~283,00 грн., розмір страхової виплати становить 50\~000 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю між розміром страхової виплати та вартістю відновлювального ремонту, а саме 83\~531, 80 грн. в рахунок матеріальних збитків, 10\~000 грн. моральної шкоди, а також витрати зі сплати судового збору. (т. 2 а.с. 115-119) Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2017 року вказану вище цивільну справу було прийнято до свого провадження, відновлено провадження, призначено до розгляду в судовому засіданні, через те, що суддю в провадженні якого справа перебувала було відраховано зі штату суду. (т.3 а.с.8) В судовому засіданні представник позивача уточненні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі, вказував, що розмір шкоди підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Позивач у судові засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи. Відповідач або його представник в судові засідання після прийняття справи не зявились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливим повторно розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у судове засідання не зявився, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року у справі № 199/646/14-п, [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (т.1 а.с.7). Вказана постанова 06 березня 2016 року набрала законної сили (т.1 а.с.7). Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаною вище постановою було встановлено, що 15 січня 2014 року близько о 14 год. 30 хв. водій [PERSON] керував автомобілем Джилі, днз АЕ 5828 ЕС, на перехресті нерівнозначних доріг вул. [PERSON] - пл. Десантників, у м. Дніпропетровську, рухаючись по другорядній дорозі не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем Міцубісі, днз АЕ 1717 АК, під керуванням водія [PERSON], яка наближалась по головній дорозі. Під час ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, заподіяна матеріальна шкода, постраждалих людей немає. (т. 1 а.с. 7) Власником транспортного засобу марки «Mitsubishi Pajero Sport», державний номер [NUMBER] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ та листом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21 липня 2014 року. (т.1 а.с. 6, 56) Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п.2.4 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року №\~142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) ( z0724-09 ) зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). При таких обставинах суд приходить до висновку, що [PERSON] має право вимагати відшкодувати матеріальну шкоду завдану її автомобілю внаслідок ДТП. Ухвалою суду від 24 березня 2016 року по даній справі була призначена додаткова судова авто товарознавча експертиза (т.2 а.с.202-204). Від судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло повідомлення №\~1867-16 від 09 лютого 2017 року про неможливість надання висновку судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №\~203/3757/14-ц, через відсутність у експерта обєктів дослідження, необхідних для проведення дорученої експертизи. (т.3 а.с.1-5). В судовому засіданні представник позивачки пояснив, що транспортний засіб не був наданий для огляду, оскільки до позивача не надходила відповідна вимога. Враховуючи, що проведення повторної експертизи призведе лише до затягування розгляду справи та оскільки по справі вже була судова автотоварознавча експертиза суд вважає, що розгляд справи може бути завершено за наявними в ній доказами. Відповідно до висновку судового експерта авто-товарознавця по визначенню матеріального збитку нанесеного власнику КТЗ № 2794-15 складеному 20 серпня 2015 року згідно ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] на даний час складає 104\~105,86 грн. (т.2 а.с. 14) Встановлено, що між відповідачами по справі було укладено договір (поліс) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №\~АС/9487878, предметом якого виступають майнові інтереси страхувальника, що повязані із відшкодуванням шкоди, яка може бути заподіяна життю, здоровю або майну потерпілих, внаслідок експлуатації забезпеченого полісом транспортного засобу, тобто автомобіля марки «GEELY», державний номер АЕ 5828ЕС, який перебував у користуванні відповідача, що підтверджується копією полісу страхування № АС/9487878, наявною в матеріалах справи. (т.1 а.с. 48) З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» з заявою про отримання страхового відшкодування внаслідок страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 січня 2014 року, однак як зазначає позивач він ще не отримав суми страхового відшкодування. (т.1 а.с. 46-47, 86) Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15. Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.3607\~ЦПК України\~висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Підстав для іншого застосування норм матеріального права, ніж у наведених вище постановах Верховного Суду України, не вбачається. З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки «GEELY\~МК 1.5L», 2012 року випуску, державний номер [NUMBER], належить на підставі свідоцтва про реєстрацію САО525967 від 27 грудня 2012 року [PERSON], що підтверджується листом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21 липня 2014 року. (т.1 а.с. 56) З огляд на викладене суд приходить до висновку, що позивач має право на предявлення вимоги до відповідача про відшкодування шкоди завданою внаслідок ДТП, як з винної особи. Доказів відшкодування майнової шкоди відповідачем завданої внаслідок ДТП в добровільному порядку до матеріалів справи не надано, тому суд вважає за необхідне в судовому порядку стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортною пригоди різницю від страхового ліміту та суми відновлювального ремонту а саме 72\~571 грн. 86 коп. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що відповідно до п.\~9 ч.\~2 ст.\~16 Цивільного кодексу України серед способів захисту цивільних прав визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.\~23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода може відшкодовуватись грішми. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана, з розміром цього відшкодування. Суд вважає доведеним факт заподіяння моральної шкоди у звязку з дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої було істотно пошкоджено транспортний засіб позивача, він був позбавлена можливості ним користуватись, змушений пересуватись з використанням громадського транспорту і таксі, що спричинило зміну звичного способу його життя. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, зважаючи на вимоги розумності і справедливості суд вважає визначити розмір моральної шкоди в сумі 4\~000\~грн. В решті стягнення моральної шкоди слід відмовити у звязку із необґрунтованістю стягнення саме такого розміру моральної шкоди. Згідно ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз.2 п.36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи результати розгляду справи, часткове задоволення вимог немайнового характеру, сума судового збору сплаченого позивачем за вимогу про стягнення моральної шкоди\~підлягає розподілу між сторонами порівну, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 275,60 грн., сума судового збору за вимоги майнового характеру підлягає стягненню пропорційно до задоволеної суми стягнутої матеріальної шкоди в розмірі 979,06 грн. Разом з тим, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за перегляд заочного рішення в розмірі 15 грн. 98 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial