Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. про визнання майна особистою власністю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] . В спадщину бабуся залишила квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після померлої, однак нотаріус видав їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 1/2 частину квартири. Підставою відмови у видачі свідоцтва на іншу 1/2 частину квартири стало те, що на момент придбання квартири в 1998 році [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер та після його смерті було відкрито спадкову справу № 18/2018. Спадкоємцем померлого є [PERSON] , а тому нотаріус вважає, що саме [PERSON] , є спадкоємцем на 1/2 частину майна померлої [PERSON] . Наголошувала, що спірна частина квартири не є спільним майном подружжя. З 1987 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] та у 1991 році [PERSON] та [PERSON] укладають шлюб. В 1992 році [PERSON] та [PERSON] фактично припиняють шлюбні стосунки. На період придбання однокімнатної квартири, [PERSON] вже 6 років як не проживав та не вів спільного господарства з [PERSON] , а проживав з [PERSON] однією сім`єю. Офіційно [PERSON] та [PERSON] розлучились лише у 2010 році, після чого [PERSON] відразу вступив у шлюб з [PERSON] .Спірна 1/2 частина квартири є приватною власністю [PERSON] . Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видано Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 01.09.2017 року. 12 вересня 2017 року позивач подала заяву про прийняття спадщини після [PERSON] . Згідно заповіту від 22.03.1994 року [PERSON] заповіла усе своє майно позивачу - [PERSON] , яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), 20.02.2021 року. [PERSON] є онукою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 19.02.1989 року, актовий запис № 321, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 30.06.1969 року, актовий запис № 39. [PERSON] на день смерті мала право власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності, що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 14.04.1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко С.В. за реєстровим № 748, та інформацією КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 4795 від 10.04.2018 року. 03 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Постановою від 05.02.2020 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Базилєв С.П. відмовив у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири. Підставою відмови у видачі свідоцтва нотаріус зазначив, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно актового запису про розірвання шлюбу № 159 від 12.04.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який було укладено 17.05.1991 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, розірвано. В судовому засідання в якості свідків було допитано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , яка булла з 1996 року сусідкою [PERSON] . Повідомила суду, що остання проживала сама, не у шлюбі. Чоловіка ніколи не бачила. [PERSON] повідомила суду, що в 1991-1992 році [PERSON] одружилась з [PERSON] , але прожили вони разом приблизно один рік, після чого [PERSON] почав проживати з іншою жінкою, а померла [PERSON] завжди проживала одна. [PERSON] який був сусідом [PERSON] та повідомив суду, що вона проживала одна завжди, без чоловіка. Знає позивача та її матір, які завжди здійснювали догляд за померлою. Відповідно до акту, який підписано сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та завірено головою об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Захарченко 64», [PERSON] з 1998 року по 2017 рік проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації наданої департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 14/5-2489 від 15.09.2017 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 12.06.1998 року до дня смерті ( [INFO] ). Склад родини на день смерті [PERSON] становить одна особа - [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини 1 статті 22 КпШС України, чинного на час купівлі спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно з частиною 2 статті 28 КпШС України суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Враховуючи, що на момент укладення договору купівлі - продажу спірної квартири [PERSON] та [PERSON] не проживали разом, не вели спільного побуту та фактично їх шлюбні відносини припинилися з урахуванням приписів частини 2 статті 28 КпШС України, спірна квартира була власністю [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід, прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України встановлює умови прийняття спадщини, так спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] , позов підлягає задоволенню та за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та яка була особистою приватною власністю [PERSON] .

Outcome: approved