Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов Концерну «МТМ» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтований тим, що 01.10.2002 року між концерном «МТМ» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений договір № 671 про постачання телової енергії в гарячій воді. Згідно відомостей з ЄДРПОУ та фізичних осіб-підприємців на день подання позовної заяви відповідач припинив свою підприємницьку діяльність 29.12.2016 року, про що до реєстру внесено відповідний запис. На підставі цього договір № 671 від 01.10.2002 року є таким, що припинив свою дію 29 грудня 2016 року. Після припинення відповідачем підприємницької діяльності 29.12.2016 року, позивач продовжив здійснювати постачання теплової енергії на об`єкт теплопостачання, оскільки приміщення відповідача знаходиться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що має єдину систему опалення. Згідно преамбули Договору постачання теплової енергії здійснюється на викуплене вбудоване приміщення по [ADDRESS] . На виконання умов договору позивач відпустив відповідачу теплову енергію у періоди: жовтень 2015 року, жовтень 2016 року - березень 2017 року, жовтень 2017 року - лютий 2018 року. Система опалення приміщення відповідача є невід`ємною складовою системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони. Послуга з централізованого опалення надавалась відповідачу в межах опалювального сезону. Таким чином, оскільки відповідач не здійснював оплату за використані послуги, наданих Концерном «МТМ» відповідачу у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за період з 30.12.2016 року по лютий 2018 року на загальну суму 29277,27 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за відпущену теплову енергію в сумі 29277,27 грн., а також: нараховану пеню за несвоєчасне виконання розрахунків - 4792,06 грн., інфляційні витрати у розмірі 3584,19 грн. та 3% річних - 870,49 грн., що складає загальний розмір заборгованості у сумі 38524,07 грн., а також судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до клопотання про не заперечення щодо винесення рішення без участі сторін по справі у разі чергової неявки відповідача на судове засідання. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглядати справу у заочному порядку за наявними в ній матеріалами та доказами, поданими позивачем. Розглянувши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований з 30.12.1999 року як фізична особа-підприємець, дата на номер запису у ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02.11.2011 року № 21030170000066886. 29.12.2016 року припинено підприємницьку діяльність фізичною особою-підприємцем, про що винесено запис за № 21030060003066886. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.12.2017 року, приміщення ХХХVІІ першого поверху літ А-9, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить власнику [PERSON] Відповідно до п.2 ст.275 Господарського кодексу України, Закону України «Про теплопостачання» (далі Закон) № 2633-IV від 02.06.2005 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування тепловою енергією № 1198 від 03.10.2007 року, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року (далі Правила), споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем. Судом встановлено, що 01.10.2002 року між Концерном «Міські теплові мережі» та фізичною особою-підприємцем (адвокатом) [PERSON] був укладений договір № 671 про постачання теплової енергії в гарячій воді. Відповідно до п. 1.2. Договору, теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а Споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Згідно преамбули Договору постачання теплової енергії здійснюється на викуплене вбудоване приміщення по [ADDRESS] . Договір з Позивачем про надання послуг з теплопостачання Відповідачем після 29.12.2016р. укладений не був. Згідно розрахунку теплових навантажень від 09.02.2001 р. приміщення Відповідача знаходиться у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , має єдину систему опалення з житловим будинком та опалюється від теплового обладнання. У зв`язку з цим. технічної можливості відключення будинкових стояків від опалення окремо від будинку немає. Статтею 1 вищевказаного Закону визначено поняття балансоутримувача (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором і власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори про надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами. Статтею 24 цього Закону визначено прямий обов`язок Споживача своєчасно укласти договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією. Пунктом 4 Правил передбачено, що користування Споживачем тепловою енергією допускається лише на підставі Договору купівлі-продажу теплової енергії. Пунктом 14 Правил визначений обов`язок Споживача укладення з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», плата за надані послуги вноситься щомісячно і Позивач не має права відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. Факт постачання теплової енергії підтверджується рахунками, актами приймання-передачі теплової енергії, рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів у 2015-2018 pp.. відповідно до яких Концерном «Міські теплові мережі» було розпочато і закінчено опалювальні сезони у м. Запоріжжі. Згідно п. 6.2. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а підставою для розрахунків між Споживача з Теплопостачальною організацією є акт надання послуг (п. 6.4.). Теплопостачальною організацією щомісяця надсилалися на адресу відповідача рахунки та акти приймання-передачі за жовтень 2015р., жовтень 2016р. - лютий 2018р.. що підтверджується реєстрами відправлення рекомендованих листів по місту. 14 вересня 2016 року позивач надіслав відповідачу рахунки та акти приймання-передачі за період з 01.11.2015 р. по 30.04.2016 р., що підтверджується описом вкладення у конверт від 14.09.2016 р. та поштовим чеком від 14.09.2016 р. № 6906503142288. Також, позивач надіслав на адресу відповідача претензію № З-с-09 від 27.03.2018 щодо погашення заборгованості за теплову енергію, що підтверджується поштовим чеком від 04.04.2017 року № 6906503643023. Згідно п. 6.3. Договору. Споживач зобов`язаний оформити отриманий акі надання послуг і до 25 числа місяця, наступного за розрахунковим, повернути його Теплопостачальній організації. Відповідач жодних заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання-передачі теплової енергії на адресу позивача не надав, належним чином оформлені акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період на адресу Теплопостачальної організації не повернув, виставлені рахунки за фактично спожиту теплову енергію не сплатив. Також, будь-яких відповідей чи заперечень на надіслану претензію відповідач не надав. Відповідно до п. 6.6. Договору, споживач зобов`язаний до 20 числа поточного місяця перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за фактично спожиту теплову енергію. Згідно ст. 24 Закону, серед основних обов`язків Споживача є додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Відповідно до п. 40 Правил, споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та даних Правил. Відповідно до п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний сплачувати жилого-комунальні послуги у строки, встановлені договором або Законом. Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», плата за надані послуги вноситься щомісячно і Позивач не має права відмовити споживачу у забезпеченні його тепловою енергією за наявністю можливостей на приєднання споживача до теплової мережі. В порушення положень Закону, Правил та Договору відповідач за спожиту теплову енергію не сплатив. Таким чином, заборгованість відповідача складає 29 277,27 грн., згідно наданих розрахунків. Факт надання зазначеної теплової енергії в даному випадку є безспірним та беззаперечним. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, належним чином не здійснив оплату за надані позивачем послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відповідач повинен відшкодувати його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Статтею 625 ЦКУ передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно п. 7.2.3. Договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені у розмірі 0.5 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення. На підставі цього відповідачу була нарахована пеня у сумі 4792,06 грн, що підтверджується наданим розрахунком. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з цим, відповідачу були нараховані інфляційні втрати у розмірі 3584,19 грн. та 3% річних у сумі 870,49 грн. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно зі звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача, своєчасно укласти з ним договір на постачання теплової енергії, а за ст. 25 вказаного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. За таких обставин оцінивши досліджені докази, суд вважає, що відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем, передбачені положеннями чинного законодавства та умовами договору №671 від 01.10.2002 р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, тому суд дійшов до висновку стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 38524,01 грн. на користь позивача. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1762,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved