Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, мотивуючи тим, що відповідач 18 жовтня 2017 року взяв у нього у борг грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що було еквівалентно 3 846,00 доларів США, які зобовязався повернути до 01 квітня 2018 року. Оскільки відповідач не виконав свій обовязок із повернення коштів, позивач просив суд стягнути з нього 100 000,00 грн. та судові витрати по справі у розмірі 1500,00 грн. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву в якому спростовує доводи позивача тим, що між сторонами не укладався договір позики, грошові кошти реально не передавались, а сама розписка написана ним під тиском [PERSON]. Вказав, що він працював торговим представником на ПП «ВІРУС», де директором був [PERSON]. У жовтня 2017 року відповідач вирішив звільнитись з підприємства. На день звільнення залишилась заборгованість за товар, який він розвіз по торговим точкам\~ у сумі близько 100 000,00 грн., яку мали повернути торгові точки після реалізації товару. [PERSON] мав зібрати грошові кошти з торгових точок та надати їх в касу підприємства, а до того часу наполіг на написанні відповідачем розписки про отримання грошових коштів в обумовленій сумі. Після повернення коштів у касу підприємства з торгових точок, обіцяв повернути розписку [PERSON], однак цього не зробив та вимагає повернення коштів, які насправді відповідач від позивача не отримував. Позивач процесуальним правом подати відповідь на відзив не скористався. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, при цьому мотивували свою позицію доводами наведеними у відзиві на позовну заяву. Суд, повно та всебічно зясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 жовтня 2017 року [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн., що було еквівалентно 3 846,00 доларів США, які зобовязався повернути до 01 квітня 2018 року. Вказані обставини підтверджуються оригіналом розписки. В обумовлений в розписці строк, відповідач [PERSON] отримані в борг грошові кошти не повернув. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний висновок підтриманий ВСу і у постанові від 13.12.2017р. (справа №309/3458/14-ц). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Позивач [PERSON] на підтвердження заявлених вимог надав суду оригінал розписки від 18 жовтня 2017 року написаної відповідачем. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження виконання взятих на себе зобовязань з повернення отриманих у позику грошових коштів. [PERSON] не надав суду доказів на спростування доводів позивача, а його посилання на іншу природу правовідносин, що виникли між сторонами на увагу не заслуговують. Суд відхиляє посилання відповідача на звернення до органів прокуратури та травматологічного пункту Білоцерківського МЛ №2, оскільки ці докази не спростовують доводи позивача, та не входять до предмету доказування в рамках даної цивільної справи. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, позивач поніс витрати на сплату судового збору у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується квитанцією №103 від 03.04.2018 року, тому вказані витрати підлягають стягненню з відповідача. Витрати позивача на правову допомогу у розмірі 500,00 грн. до стягнення з відповідача не підлягають, оскільки з наданих доказів неможливо встановити, що саме в рамках цієї цивільної справи позивач поніс витрати на правову допомогу адвоката. На підставі викладеного і

Outcome: partial