Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] на підставі ухилення від виконання відповідачами своїх батьківських обов'язків. Своїх вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є дідусем неповнолітнього [PERSON], який постійно проживає разом з ним та бабусею. Батьками дитини самоусунулися від виховання сина, не цікавляться його життям та здоров'ям, не проявляють до нього батьківської турботи, не утримують матеріально. Крім того, [PERSON] та [PERSON] самостійно відмовились від своїх батьківських прав, написавши відповідні нотаріально посвідчені заяви. Всі обов'язки батька стосовно неповнолітнього [PERSON] виконує позивач. Посилаючись на викладене, захищаючи права дитини та зазначаючи, що Деснянською районною у м. Києві державною адміністрацією неповнолітнього [PERSON] було передано на тимчасове проживання в родину дідуся та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, позивач просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] - мати [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Матеріали справи містять нотаріально завірену заяву [PERSON] про відмову від своїх батьківських прав щодо дитини та розгляд справи про позбавлення батьківських прав без її участі (а.с. 12). Крім того, до суду надійшла заява [PERSON] про визнання позову та розгляд справи без її участі (а.с. 93). Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що він не спілкувався з сином, оскільки колишня дружина [PERSON] цьому перешкоджала, запевняючи, що сама впорається з дитиною. Мати [PERSON] просила відповідача не травмувати сина своїм приходом, за допомогою жодного разу не зверталася. На підставі цього батьком було прийнято рішення тільки сплачувати аліменти. Спроби батька зустрітися з сином в більш дорослому віці були даремними, оскільки останній не бажав з ним спілкуватися. Крім того, представники [PERSON] зазначили, що представники державних органів, на які покладено обов'язки щодо соціального захисту дітей, до батька [PERSON] жодного разу не зверталися та не розшукували його. Виходячи з цього, [PERSON] зробив висновки про належне виконання своїх батьківських обов'язків. Посилаючись на викладені обставини та наголошуючи на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, представники [PERSON] просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації вимоги позивача підтримав та пояснив, що проведеною перевіркою встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків протягом тривалого часу, виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює дідусь. Прокурор в судовому засіданні висловила думку стосовно доцільності задоволення позовних вимог [PERSON] та відповідності інтересам дитини позбавлення батьківських прав відповідачів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідача [PERSON] та третьої особи, врахувавши думку прокурора і самої дитини, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] є відповідачі у справі (а.с. 7). Шлюб між відповідачами розірвано 29.09.1998 року (а.с. 8). Відповідно до Договору між батьками про місце проживання дитини та порядок сплати аліментів на утримання дитини від 18.10.2011 року батьки визначили місце проживання [PERSON] - разом з матір'ю (а.с.41). З наданих позивачем письмових доказів а саме - характеристики зі школи, де він навчався з 2004 по 2010 рік, його вихованням займались мати з вітчимом. Рідного батька [PERSON] в школі ніколи не бачили, навчанням, поведінкою сина, відвідуванням занять [PERSON] не цікавився (а.с. 30). З характеристики [PERSON] Наданої Київським професійним ліцеєм транспорту, де навчається дитина з 2013 року також вбачається, що вихованням дитини та його навчанням займається дідусь та бабуся (а.с. 44). З довідки, виданої Центром соціально-психологічної реабілітації дітей №1 вбачається, що за час перебування [PERSON] в цьому закладі з березня по липень 2013 року біологічний батько [PERSON] його не відвідував (а.с. 42). З 20.03.2013 року родина одинокої матері [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації як сім'я, що опинилась в складних життєвих обставинах (а.с. 80). 31.07.2013 року на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини (Протокол №13) [PERSON] було передано на тимчасове проживання до родини дідуся (а.с. 17, 98, 99). Судом встановлено, що він повністю займається забезпеченням, вихованням та лікуванням онука (а.с. 32-37, 44). 29.08.2013 року відповідач [PERSON] написала заяву про відмову від утримання та виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] та надала згоду на призначення опікуном над ним [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Криворучко В.П. (а.с. 12). Обставини, викладені у вказаній заяві, відповідач [PERSON] повторно підтвердила в заяві від 19.02.2014 року про розгляд справи без її участі (а.с. 93). 05.09.2013 року відповідач [PERSON] написав заяву про відмову від батьківських прав та виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] та надав згоду на призначення опікуном над ним [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Криворучко В.П. (а.с. 11). 12.12.2013 року, під час перебування справи про позбавлення батьківських прав у провадженні суду, вказана заява [PERSON] була ним відкликана (а.с. 38). При цьому жодних мотивів щодо рішення про надання заяви про відмови від своїх батьківських прав та відкликання її у подальшому, відповідач суду не надав. Разом з тим, відповідачем [PERSON] не надано суду доказів того, що він на даний час бажає приймати участь в житті та вихованні сина. Надані в судовому засіданні квитанції про перерахунок коштів на прізвище [PERSON] та [PERSON] (а.с. 45-51), а також відсутність заборгованості по аліментам (а.с. 61) не можуть бути підставою для відмови в задоволенні даного позову, оскільки ст. 164 Сімейного кодексу України не місить такої підстави для позбавлення батьківських прав як ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (п.15) роз'яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожний окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки судом встановлено, що відповідач жодної уваги дитині протягом тривалого часу не приділяє, суд вважає доведеною належними доказами ту обставину, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Зазначене відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставною для позбавлення його батьківських прав. Задовольняючи позов суд також враховує той факт, що жодних доказів чинення відповідачу [PERSON] перешкод у спілкуванні з дитиною суду не надано, стан здоров'я відповідача не позбавляє його можливості приймати участь у вихованні дитини, сприяти його духовному та фізичному розвитку, цікавитись життям до здоров'ям сина, приймати участь у його становленні як особистості, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками (а.с. 52-53). Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Outcome: approved