Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, відповідно до якої позивач просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] та просив стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2018 року. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитини доньку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами у справі були припинені ще з жовтня 2016 року. З серпня 2017 року малолітня дитина [PERSON], проживає разом із батьком, тобто позивачем у справі, та перебуває на повному його утриманні. Відповідач же з цього часу участі у житті дитини не приймала, не спілкувалась із нею, не брала участі у її вихованні та утриманні. Відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, долею дитини не переймається, фізичним, моральним та духовним розвитком не займається. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та наполягав на їх задоволенні. Суду надав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, натомість в матеріалах справи наявний лист начальника служби у справах дітей [PERSON] про надання інформації, відповідно до якого просить розглядати справу без участі представника служби у справах дітей. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 червня 2018 року. Від цього шлюбу позивач та відповідач мають спільну дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач є матір'ю дитини: [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним записом в свідоцтві про народження в графі «Мати», яке видане Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції(а.с.8). Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та обставини викладені у позові, підтверджується висновком органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 10 грудня 2018 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON]», яким орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Позивач у справі [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України , право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України , батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її матір'ю підтверджено в ході судового розгляду, тому суд, враховуючи наявні докази винної поведінки відповідача, яка, безперечно, свідчить саме про безпідставне ухилення матері від виконання своїх обов'язків, вважає позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, будь-яких доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідачем не надано або обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення аліментів з відповідача, та вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 01 листопада 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Стосовно розподілу судових витрат, слід зазначити, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. за заявлену позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, який в порядку ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з відповідача. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач від сплати судового збору звільнений. Тож, вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та відповідно до якої вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., та на користь позивача - 704 грн. 80 коп., оскільки предметом розгляду було дві позовні вимоги.

Outcome: approved