Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова із Семенівського районного суду Полтавської області надійшов вказаний позов для розгляду за підсудністю, в якому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 815,45 грн., яка складається із: 49 479,43 грн. заборгованості за кредитом, 18 718,03 грн. - заборгованості за процентами, 617,99 грн. - заборгованість за процентами на підставі ст. 625 ЦК України, а також 2102,00 грн. судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн., вказуючи, що АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір № 96132234000 від 24.01.2020 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 49 960,00 грн., з яких 49700,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Строк кредитного договору - 24.01.2023. Позичальник зобов`язалась повертати кредит, плату за кредит шляхом внесення ануїтентних платежів, згідно графіку. Розмір такого платежу становить 3249,00 грн. Вказаний платіж повинен сплачуватись позичальником щомісячно до 24 числа кожного місяця. Процентна ставка за кредитом - 67% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється процентна ставка 74% річних. Всупереч умов договору, позичальник тривалий час не сплачує банку платежів, у зв`язку з чим, станом на 25.09.2020 заборгованість відповідача становить 68 815,45 грн., яка складається із: 49479,43 грн. заборгованості за кредитом, 18 718,03 грн. - заборгованості за процентами, 617,99 грн. - заборгованість за процентами на підставі ст. 625 ЦК України, які банк просить стягнути, у зв`язку з невиконанням зобов`язання відповідачем щодо погашення заборгованості. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, відзив із зазначенням заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надала, заяв про розгляд справи в її відсутності не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Акціонерне товариство «Укрсиббанк» та [PERSON] 24.01.2020 уклали договір №96132234000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Підписавши цей договір, відповідач погодилася з умовами, викладеними у договорі. Відповідно до умов договору, а саме п. п. 3.1, 3.3, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 49 960,00 грн., з яких 49700,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. Відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 24-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3249,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 24.01.2023 (п.п. 3.4, 3.5, 3.6 Договору). Відповідно до п. 3.8, п. 3.9 Договору, за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 67% річних, а за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 74% річних. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Кредитним договором та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого у Кредитному договорі, і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання, що підтверджується довідками розрахунку заборгованості по кредиту, процентам, що надані до позовної заяви. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості. Однак, відповідач вимогу не виконала, заборгованість не погасила. Згідно наданого розрахунку заборгованості, станом на 25.09.2020 заборгованість відповідача становить 68 815,45 грн., яка складається із: 49479,43 грн. заборгованості за кредитом, 18 718,03 грн. - заборгованості за процентами, 617,99 грн. - заборгованість за процентами на підставі ст. 625 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитом у розмірі 49 479,43 грн., а також заборгованості за процентами у розмірі 18 718,03 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача відсотків в розмірі 617,99 грн., нараховані згідно зі статтею 625 ЦК України, то суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі №375/998/15-ц роз`яснено, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити суми передбачені статтею 625 ЦК України. Із матеріалів справи вбачається, що строк кредитного договору №96132234000 від 24.01.2020, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] - 24.01.2023. Банк звернувся до суду з позовом 15 жовтня 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст.625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з дійсним позовом). Проте, за змістом позовної заяви, вимоги про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України пред`явлені станом на 25.09.2020. На підставі викладеного, правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 617,99 грн. відсутні. Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості з кредиту у розмірі 49 479,43 грн., а також заборгованості за процентами у розмірі 18 718,03 грн., в іншій частині вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме 4000 грн. на правову допомогу, суд зазначає наступне: Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». Однак, у даному випадку, представник АТ «Укрсиббанк» Продан І.С. не надала жодного із вищезазначених документів на підтвердження вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 99,1%, тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 2083,08 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial