Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 16 червня 2020 року з Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа - Первомайський автовокзал, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 28 жовтня 2018 року о 12:30 год. він звернувся до каси автостанції «Первомайського автовокзалу», щоб придбати квиток на 29 жовтня 2018 року на рейс Миколаїв-Київ, проїзд від м. Первомайськ до м. Києва. Оскільки він має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Адміністрацією державної спеціальної служби транспорту 21 березня 2016 року, він у касі автовокзалу пред`явив посвідчення для отримання квитка на пільговий проїзд, однак касир відмовила йому у продажі пільгового квитка та запропонувала звернутися до каси 29 жовтня 2019 року, коли інформація щодо пільгових місць надійде по прибуттю автобусу. Вказує, що у автостанції наявна комп`ютерна система, яка забезпечує за допомогою мережі Інтернет можливість оперативного ознайомлення з інформацією щодо проданих квитків, вільних місць; наявна додаткова служба з можливістю цілодобового обміну інформацією з перевізниками та організаторами за допомогою сучасних засобів зв`язку (мережа Інтернет, факс). А також відповідно до інформації з паспорта автостанції довідково-диспетчерська служба ПрАТ «МОПАС» має можливість надавати інформацію щодо усіх автостанцій ПрАТ «МОПАС» та здійснювати обмін інформацією з перевізниками, Державною службою України з безпеки на транспорті, Управлінням Укртрансбезпеки у Миколаївській області, Миколаївською облдержадміністрацією та іншими державними органами. Зважаючи на те, що йому разом із сім`єю терміново було потрібно прибути до м. Києва 29 жовтня 2018 року він вимушений був придбати квитки за кошти. Їм було придбано чотири квитки, що свідчить про наявність вільних місць. З метою захисту своїх прав і законних інтересів він викликав поліцію та даний факт зареєстрований. Копію матеріалів від 11 лютого 2019 року за вих. № 3114/70-2019 направлено міському голові м. Первомайська для встановлення в діях працівників Первомайської автостанції адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 133-1 КУпАП, однак матеріали повернуті органу, який їх надіслав. Зазначена ситуація спричинила йому моральну шкоду, яка виразилась у факті порушення його прав на пільговий проїзд, додаткових зусиль, які він витратив для задоволення своїх потреб та душевних хвилюваннях, які через це він переніс. Посилаючись на п. 7 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. ст. 29, 32, 36, 37, 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, вважає, що його права та законні інтереси порушені. У зв`язку із викладеним, просив суд стягнути із ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 288,59 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 1288,59 грн. 27 липня 2020 року від відповідача, в особі генерального директора ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій» Поганюк О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. При зверненні до суду із позовом позивач не додержався вимог ст. 175 та ст. 177 ЦПК України. Первомайський вокзал взагалі не може бути стороною у справі, оскільки не є відокремленим підрозділом відповідача та/або суб`єктом господарювання, а саме: не має коду ЄДРПОУ, власної печатки, відсутні відомості в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, керівник та інше. Первомайський вокзал - це житлова будівля, яка належить ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», на підставі приватної власності згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04 грудня 2014 року (індекс: 30458631). Зазначає, що згідно з долучених квитків позивачем до позовної заяви, перевізником, який обслуговував рейс № 0035 «Миколаїв-Київ» був ТДВ «Оріон-Авто» (ЄДРПОУ 05465809, адреса: вул. Казарського, 4, м. Миколаїв, 54007). Вказує, що між ПрАТ «МОПАС» (власником автостанції) та перевізником ТДВ «Оріон-Авто» укладений договір про продаж квитків та надання послуг на автостанціях ПрАТ «МОПАС» № 27/17, разом із протоколом узгодження розбіжностей від 16 серпня 2017 року. Відповідно до п. 2.3.9 Протоколу узгодження розбіжностей до договору від 16 серпня 2017 року, обов`язки перевезення: самостійно визначати та довести до відома власника умови продажу пільгових квитків, у тому числі для пасажирів, які мають право пільгового проїзду на даному виді транспорту, згідно з законодавством». Згідно з листом ТДВ «Оріон-Авто» вих. № 416 від 28 серпня 2017 року щодо організації продажу квитків на міжміські автобусні рейси, абзацом 3 передбачено, що через відсутність державних замовлень та відшкодування витрат від перевезення громадян пільгових категорій, просять не допускати реалізацію квитків з нульовою вартістю у кількості понад двох квитків на один рейс (не залежно від місця посадки). Так, відповідно до відомостей касового продажу за формою Ф20-АСС від 29 жовтня 2018 року, а саме: № caf55883-e81c-4e7a-9a9a-4e39d621762 від 29 жовтня 2018 року м. Миколаїв о 05:27 год., продав два квитка з нульовою вартістю громадянам, учасників бойових дій - [PERSON] та [PERSON] (порядкові номери 33 та 34), тобто всі інші автостанції по рейсу «Миколаїв-Київ» вже не мають технічної можливості реалізувати безоплатні квитки, так як перевізником обмежена кількість, та відомості касового продажу за формою Ф20-АСС від 29 жовтня 2018 року. Звертає увагу, що тлумачення ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчить, що відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення має покладатися на автомобільного перевізника, це зумовлено тим, що саме йому забороняється відмовляти у пільговому перевезенні. Також Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явивши водієві автобуса посвідчення встановленого зразка. Таким чином, жоден нормативно правовий документ не передбачає відповідальності автостанції за пільгове перевезення. ПрАТ «МОПАС» не є перевізником, не має у власності автобуси та не здійснює перевезення пасажирів. Уся відповідальність та обов`язок лежить на перевізнику, а автостанція виступає лише посередником між перевізником та пасажиром, тому, аж ніяк не може нести відповідальність за відмову у пільговому перевезенні. Щодо моральної шкоди отриманої позивачем від душевних страждань або фінансових витрат, які підтвердили цей факт, то таких останнім не представлено. При цьому, просив звернути увагу на те, що із зазначеним позовом позивач звернувся до суду 12 грудня 2019 року, а подія мала місце 28 жовтня 2018 року, тобто через рік, що ставить під сумнів моральні страждання останнього. Також вказав на правову позицію, викладену у постанові Верховного суду у справі № 219/5142/16-ц (провадження № 61-24911св18) від 10 жовтня 2018 року, тому просив при ухваленні судового рішення врахувати судову практику та доводи відповідача у справі. 02 вересня 2020 року на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив, за змістом якої [PERSON] зазначає, що реквізити щодо ПрАТ «МОПАС» отримав з документів наданих Державною службою України з безпеки на транспорті. Стосовно укладеного договору між ПрАТ «МОПАС» та перевізником ТДВ «ОРІОН-АВТО» щодо недопущення реалізації квитків з нульовою вартістю у кількості понад 2 квитка на один рейс (не залежно від місця посадки), так ПрАТ «МОПАС» вказує про продаж двох квитків з нульовою вартістю 29.10.2018 року, але він звернувся до автостанції «Первомайського автовокзалу» 28.10.2018 року о пів на дванадцяту годину, про що сказано в позовній заяві. Щодо обґрунтування моральної шкоди, то він витратив кошти на дорогу з Києва до Первомайська та у зворотному напрямку, щоб підписати угоду з Первомайським бюро правової допомоги, до якого його направив - Перший київський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Також ним був зроблений запит до Державної служби України з безпеки на транспорті стосовно отримання документів на Первомайську автостанцію, за копії яких йому також довелося сплати, витрати були пов`язані з пересилкою та отриманням документів стосовно справи. Щодо справи № 219/5142/16-ц від 10.10.2018 року, вона взагалі не аналогічна до його справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача просив розгляд справи провести за відсутності представника відповідача, про що зазначив у відзиві на позов, а також у спрямованій суду заяві. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 02 березня 2020 року зазначену цивільну справу передано на розгляд до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу цивільну справу № 487/320/20 за позовом [PERSON] до ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», третя особа - Первомайський автовокзал, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 липня 2020 року виключено з числа учасників справи третю особу - Первомайський автовокзал з тих підстав, що такої юридичної особи не існує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені сторонами письмові докази на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що 21 березня 2016 року Адміністрацією Державної спеціальної служби транспорту видано посвідчення серії [NUMBER] учасника бойових дій на ім`я [PERSON] . Відповідно до листа від 26 лютого 2019 року № М-05/01/23-2019 Головного управління Національної поліції в Миколаївській області [PERSON] повідомлено, що його скаргу щодо неналежного реагування працівників Первомайського ВП ГУНП Миколаївської області на повідомлення з приводу відмови в продажу квитка за пільговою ціною працівниками Первомайської автостанції розглянуто керівництвом Головного управління. За даним фактом проведено службове розслідування, за результатами якого працівника притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Також, з метою встановлення наявності в діях працівників Первомайської автостанції адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 133-1 КУпАП копії матеріалів 11 лютого 2019 року за вих. № 3114/70-2019 направлено міському голові м. Первомайськ. Згідно з копіями чеків № 74179, № 74180, № 74181, № 74182, датованих 28 жовтня 2018 року, у них зазначена дата відправлення: 29 жовтня 2018 року о 09:25 год., напрямок: «Миколаїв-Київ», перевізник ТДВ «Оріон-Авто», вартість кожного квитка складає 288,59 грн. З копії протоколу обстеження автостанції АС «Первомайський автовокзал» від 22 грудня 2017 року, за адресою: вул. Миколи Вінграновського, 8, м. Первомайськ, що належить ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», убачається, що наявна комп`ютерна система, яка забезпечує за допомогою мережі Інтернет можливість оперативного ознайомлення з інформацією щодо проданих квитків, вільних місць; наявна довідкова служба з можливістю цілодобового обміну інформацією з перевізниками та організаторами за допомогою сучасних засобів зв`язку (мережа Інтернет, факс) та інше, що зареєстровано у Державній службі України з безпеки на транспорті 26 грудня 2017 року за № 0466. 05 січня 2018 року АС «Первомайський автовокзал», яке належить ПрАТ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», видане свідоцтво про атестацію автостанції, яке відповідає другом класу, свідоцтво видане на підставі протоколу від 26 грудня 2017 року № 0466, строк дії 06 січня 2018 року по 05 січня 2023 року. За даними відкритого реєстру ЄРДПОУ АС «Первомайський автовокзал» не є юридичною особою. 11 серпня 2017 року між ПрАТ «МОПАС» (власником автостанції) та перевізником ТДВ «Оріон-Авто» укладений договір про продаж квитків та надання послуг на автостанціях ПрАТ «МОПАС» № 27/17, разом із протоколом узгодження розбіжностей від 16 серпня 2017 року. Відповідно до п. 2.3.9 Протоколу узгодження розбіжностей до договору від 16 серпня 2017 року, обов`язки перевезення: самостійно визначати та довести до відома власника умови продажу пільгових квитків, у тому числі для пасажирів, які мають право пільгового проїзду на даному виді транспорту, згідно з законодавством. Згідно з листом ТДВ «Оріон-Авто» вих. № 416 від 28 серпня 2017 року щодо організації продажу квитків на міжміські автобусні рейси, абзацом 3 передбачено, що через відсутність державних замовлень та відшкодування витрат від перевезення громадян пільгових категорій, просять не допускати реалізацію квитків з нульовою вартістю у кількості понад двох квитків на один рейс (не залежно від місця посадки). Так, відповідно до відомостей касового продажу за формою Ф20-АСС від 29 жовтня 2018 року, а саме: № caf55883-e81c-4e7a-9a9a-4e39d621762 від 29 жовтня 2018 року, м. Миколаїв о 05:27 год., продано два квитка з нульовою вартістю громадянам - учасникам бойових дій [PERSON] та [PERSON] (порядкові номери 33 та 34). Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди через відмову у пільговому перевезенні. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надається безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрішньорайонних, внутрішньо- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання. Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що пільгове перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Тлумачення статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчить, що відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення має покладатися на автомобільного перевізника. Це зумовлено тим, що саме йому забороняється відмовляти у пільговому перевезенні. Відповідно до статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документами для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка). Згідно зі статтею 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення. Відповідно до статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явивши водієві автобуса посвідчення встановленого зразка. Аналогічні вимоги викладені в п. 145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176, згідно з якими, окрім іншого, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд. Отже, враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку, що ПрАТ «МОПАС» не є перевізником, не має у власності автобуси та відповідно не здійснює перевезення пасажирів, а відповідальність та обов`язок щодо пільгового перевезення покладений на перевізника, адже автостанція виступає лише посередником між перевізником та пасажиром. При цьому суд враховує, що аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд у постановах від 10 травня 2018 року у справі № 646/9604/16-ц, 10 жовтня 2018 року у справі № 219/5142/16-ц, 24 жовтня 2018 року у справі № 296/5099/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, з наданих доказів встановлено, що порушення відповідачем права на пільгове перевезення позивачем не доведено, тому відсутні підстави для судового захисту, а отже і відсутні підстави для стягнення матеріальної і моральної шкоди. Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду і йому відмовлено в задоволенні його позовних вимог, тому судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed