Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної ради (Поливанівський старостинський округ), [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку по праву спадкування за заповітом, виділення земельної ділянки в натурі. Позивач в позові посилається на те, що її мати [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 5,180 га, що належала їй згідно державного акту на право приватної власності на землю II-ДП № 062967 від 30. 11.2000 року. Позивач та її рідні сестри [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за заповітом. 20.05.2009 року мати склала заповіт, за яким частину земельної ділянки - 2,500 га, що складає 4826/10000 частин заповідала [PERSON] , а позивачеві та сестрі [PERSON] заповідала земельні ділянки площею по 1,340 га, що складає 2587/10 000 частин. У встановлений законом строк, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки, тому що земельна ділянка площею 1,340 га, яку їй мати заповідала в натурі не виділена, а є частиною земельної ділянки загальної площі 5,180 та, яку мати мала у власності згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП № 062967 від 30.11.2000 року. На цій підставі нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до суду. Успадковане позивачем нерухоме майно є об`єктом спільної часткової власності. В той же час, маючи земельну ділянку у спільній частковій власності, позивач позбавлена можливості самостійно, на власний розсуд користуватися належною частиною земельної ділянки, оскільки це можливо тільки після виділення земельної ділянки в натурі. Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області, позовні вимоги [PERSON] задоволені, виділено в натурі земельну ділянку. Виходячи з наведених обставин, позивач вимушена звертатися до суду та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1,340 га (2587/10000 частин) із загальної площі 5,180 га, що належала матері [PERSON] по праву спадкування за заповітом та виділити в натурі із спільної часткової власності земельну ділянку площею 1,340 га (2587/10000 частин). Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог. Представник відповідача Магдалинівської селищної ради в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. В заповіті від 29 травня 2009 року, посвідченому секретарем виконкому Поливанівської сільської ради, зареєстрованому в реєстрі за № 17, [PERSON] заповідала земельну ділянку площею 5,180 га своїм донькам: [PERSON] 2,50 га, [PERSON] 1,34 га, [PERSON] 1,34 га (а. с. 4). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 3). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 5,180 га, кадастровий № 1222386000:01:001:0807, яка розташована на території Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 062967, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 2136 (а. с. 5-10). У відповідності\~до\~ст.\~1223 ЦК\~України,\~право\~на\~спадкування мають\~особи,\~визначені\~у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. Згідно ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності\~до\~ч.\~1\~ст.\~1269\~ЦК\~України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Статтями 1296, 1297 ЦК України визначено, що\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Главою 86\~ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема,\~Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7\~«Про судову практику в справах про спадкування». Листом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що судам слід звернути увагу\~на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса від 11 червня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкодавцем заповідані частини земельної ділянки, які не виділені в натурі із земельної ділянки (а. с. 13-15). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутнє звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю та відповідна постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії адресована позивачеві [PERSON] , що є обов`язковою умовою для звернення до суду для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України. Суд не вбачає підстав для вирішення питання про визнання за позивачем права на спадщину, оскільки спір щодо визнання права власності в порядку спадкування та виділення в натурі земельної ділянки може відбуватися лише після винесення обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, саме позивачеві. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed