Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява [PERSON], в якій заявниця посилалась на те, що разом зі своїм чоловіком [PERSON] проживала в [INFO]. Останній мав онкологічне захворювання та помер 01.02.2015 року, про що видано лікарське свідоцтво про смерть, на підставі якого Феодосійським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим зроблено відповідний актовий запис про смерть за №162 від 03.02.2015 року та видано свідоцтво про смерть. На теперішній час вона проживає в [INFO]. Однак, отримані нею документи про смерть її чоловіка не відповідають вимогам законодавства України, оскільки були видані на тимчасово окупованій території України, а тому не можуть бути прийняті органами державної реєстрації актів цивільного стану. Встановлення факту смерті чоловіка їй необхідно для придбання нерухомого майна в м.Дніпрі, адже при укладання договору нотаріус зясовує сімейний стан покупця. Враховуючи, що в паспорті в неї є штамп про реєстрацію шлюбу, а свідоцтво про смерть чоловіка на території України є недійсним, вона вимушена в судовому порядку визнавати факт смерті чоловіка. В звязку з цим заявниця просила суд встановити факт смерті [PERSON]В,, [INFO], який помер 01.02.2015 року в м.Феодосія, Україна. В наданій заяві [PERSON] просила провести розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання поданої заяви. Представник заінтересованої особи Центрального районного у м.Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. В звязку з цим, враховуючи положення ст.ст.158,197,257-1 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Перевіривши викладені в заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема копії паспорту громадянина України на імя заявниці [PERSON], що остання зареєстрована та проживала за адресою: Україна, АР Крим, м.Феодосія, вул.Радянська,15/18. Також з відмітки у паспорті в розділі про сімейний стан вбачається, що остання з 06.02.1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Відповідно до довідки від 13.02.2017 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, на теперішній час заявниця взята на облік та проживає за адресою: [INFO]. Окрім цього, з наданого до заяви свідоцтва про смерть, виданого Феодосійським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим, вбачається, що [PERSON] помер 01.02.2015 року в м.Феодосія. В лютому 2017 року [PERSON] звернулась до Центрального районного у м.Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області для отримання свідоцтва про смерть свого чоловіка. Однак, отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті останнього, оскільки надані документи про смерть видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз'яснень, наданих в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Пунктом 18 вказаної Постанови розяснено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тирча-сово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України). Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що юридичний факт, який просить встановити заявниця, знайшов своє підтвердження та його об'єктивність не викликає сумніву у суду. А тому, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved