Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив, що йому та його дружині на підставі спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у зазначеній квартирі, проте протягом останніх п`яти років мешкають разом з позивачем в Канаді. У зв`язку із продажем квартири виникла необхідність зняття дітей з реєстрації, проте у позасудовому порядку зняти їх з реєстрації не має можливості, тому просив суд задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 03.08.2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23.09.2020р. замінено третю особу Служба у справах дітей Маріупольської міської ради на орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради. У порядку, передбаченому ст. 279 ЦПК України, клопотань про розгляд справи у судовому засіданні за участю осіб до суду не надходило. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, надіславши заяву до суду про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечувала. [PERSON] надіслала до суду заяву про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки мешкає з батьками у Канаді. Представник третьої особи надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, просив вирішити позовні вимоги, максимально врахувавши права та інтереси дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] - на підставі договорів купівлі-продажу за № 3249,3250 від 20.11.2002р. Згідно із довідкою відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13.02.2019р. за № 19-147-0262 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 14.10.2010р. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 16.12.2003р. [PERSON] та [PERSON]. є батьками [PERSON] . За змістом висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області за №011-01-23-148 від 10.09.2020р. визнано недоцільно вважати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до нотаріально засвідченої копії свідоцтва про проходження поліцейських курсів [PERSON] пройшов програму «BTRU» у 2020р. в Канаді. За змістом нотаріально засвідченої копії договору оренди житлового приміщення - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS] , та термін дії договору визначений з 01.01.2018р. до 21.12.2022р. Картки постійних резидентів [PERSON] та [PERSON] підтверджують їх статус постійних жителів Канади. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України одним із засобів захисту права власності є усунення перешкод у здійсненні власником майна права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] не проживають у квартирі більше року, не є власниками квартири, враховуючи позицію [PERSON] , яка скориставшись своїм право вільно обирати собі місце проживання для осіб, які досягли чотирнадцяти років, виявила бажання мешкати зі своїми батьками у Канаді, приймаючи до уваги обставини соціально-психологічної адаптації до нового середовища малолітнього [PERSON] , який також мешкає у Канаді разом з батьками, враховуючи те, що він за своїм віком не може залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити вимогам ст. 29 ЦК України та позицію відповідача, яка дії в інтересах своїх дітей та не заперечувала проти задоволення позовних вимог, оцінюючи висновок органу опіки та піклування з точки зору сприяння здійсненню прав дітей з метою найкращого врахування думки та інтересів дитини, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивач не наполягав на стягненні з відповідача сплаченого ним судового збору за подання позовної заяви до суду, тому суд вважає недоцільним вирішувати питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору. На підставі ст. 29, ст. 319, ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved