Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 22 вересня 2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач посилається на те, що спільне життя не склалось, вже близько трьох років шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що наміру продовжувати подальше спільне життя та шлюбні відносини не має, на примирення не згодна. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року постановлено звернутись через Головне територіальне управління юстиції у м. Києві до компетентного суду Литовської Республіки щодо надання правової допомоги та вручення документів. Провадження у даній справі зупинене до надходження відповіді від компетентного суду Литовської Республіки на судове доручення про надання правової допомоги. 12 листопада 2020 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Красника С.М. до суду надійшло клопотання про відновлення провадження у справі, до якого долучено матеріали судового доручення щодо надання правової допомоги та вручення документів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2020 року поновилено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання позивач не з`явилась, у позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Красника С.М. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відстуності, в якому позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, в судовому засіданні Апілінкового суду м.Вільнюса Литовської Республіки, при врученні судових документів, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 22 вересня 2011 року було укладено шлюб (а.с.4-5). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та поділу майна на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач згодний з цим в повному обсязі. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладені вимоги чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 384,20 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 384,20 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved