Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Одеська товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу квартири, дійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 09 вересня 1994 року між ним та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], було укладено договір №94/0234 купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (раніше [ADDRESS]). Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі та зареєстровано в ОМБТІ і РОН - 16 вересня 1994 року за № 50 пр. стр. 37 реєстр 879. Позивач посилається на те, що на момент укладення зазначеного договору на біржі його нотаріальне посвідчення не було обовязковим. Після оформлення договору, як вказує позивач, він переселився в квартиру та постійно проживає і користується нею. Позивач звернувся до нотаріальної контори оформити належним чином документи для подальшого їх переоформлення на спадкоємців та нотаріус повідомив, що попередня угода купівлі-продажу нерухомого майна була укладена з порушенням закону, а саме нотаріально не посвідчена. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме[ADDRESS] в будинку № 26 по Адміральському проспекту м. Одеси, загальною корисною площею 40,6 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., укладений на Одеській товарній біржі 09 вересня 1994 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від себе та в інтересах неповнолітньої на той час [PERSON], та зареєстрований в ОМБТІ і РОН 16 вересня 1994 року за № 50 пр. стр. 37 реєстр 879. Позивач позовні вимоги підтримав, про що надав відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про явку до суду повідомлялась належним чином. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явився, про явку до суду третя особа повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №94/0234 від 09.09.1994 року, [PERSON] придбав у [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], квартиру за адресою: [ADDRESS] (раніше [ADDRESS])., яка складається в цілому з двох кімнат, жилою площею 26,6 кв. м., а також коридорів, туалету, ванної кімнати, кухні. Зазначений договір був, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, зареєстрований на Одеській товарній біржі та в ОМБТІ і РОН - 16 вересня 1994 року за № 50 із зазначенням, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає.(а.с. 5-6) [PERSON] став власником квартири [ADDRESS], зареєструвавши своє право власності в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №50 стр. 37 реєст. 879 пр. від 16.09.1994 року, що підтверджується відповідною відміткою на примірнику спірного договору.(зворот. а.с. 6) Позивач, позбавлений можливості оформити належним чином свої документи для подальшого їх переоформлення на спадкоємців, на квартиру [ADDRESS], оскільки нотаріус зазначив, що угода купівлі-продажу спадкового майна була оформлена з порушенням вимог закону, в частині її нотаріального посвідчення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного, за здійсненням угоди, дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції 2004 року встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1994 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 227 ЦК України, в редакції 1963 року, нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обовязковою. За ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності, передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. При аналізі спірного договору та наявних у справі доказів, судом встановлено, що позивач виконав умови угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS], передав відповідачам оплату за майно, вселився у спірну квартиру, утримував майно. А відповідачі, в свою чергу, отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору та виселилися з неї. Оскільки, згода щодо істотних умов договору між його сторонами була досягнута, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України, в редакції 1963 року, угода купівлі-продажу спірного нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (раніше [ADDRESS]), зареєстрована на товарній біржі, за якою [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], продала його, а [PERSON] придбав, може бути визнана судом дійсною.

Outcome: approved