Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін, вислухавши пояснення свідка, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно з п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Судом встановлено, що відповідно до паспорту громадянки України серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України у Луганській області 05 липня 1999 року,позивачка [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, уродженкою станиці Михайлівської Курганинського району Краснодарського краю Російської Федерації, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 10 лютого 1981 року. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України у Луганській області 06 січня 2003 року, померлий [PERSON] , [INFO] , громадянин України, уродженець селища Штерівка Луганської області, був на момент смерті зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16 квітня 1986 року. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим Штерівською селищною радою м. Красний Луч Луганської області від 05 березня 2010 року, актовий запис №01 від 05 березня 2010 року, позивач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Донецькій області від 04 липня 2019 року, актовий запис №426, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у с. Штерівка м. Хрустальний (стара назва м. Красний Луч) Луганської області. Відповідно до довідки за №05 від 21.06.2019 року наданої адміністрацією с. Штерівка Луганської області, яка видана на тимчасово окупованій території України, [PERSON] , фактично проживала з померлим [INFO] чоловіком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту про фактичне проживання з померлою особою на день його смерті за №05 від 21.06.2019 року, складеного адміністрацією с. Штерівка Луганської області, який виданий на тимчасово окупованій території України, [PERSON] фактично проживала з померлим 12.06.2019 року чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджено сусідами [PERSON] та [PERSON] , а саме: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та її покійний чоловік [PERSON] приблизно з початку 2015 року періодично проживали в м. Костянтинівка Донецької області, наймали житло за адресою [ADDRESS] . [PERSON] був на обліку та отримував пенсію у Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області, та відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.01.2015р. №1419030026 був зареєстрований за різними адресами в м. Бахмут Донецької області. [PERSON] та померлий [PERSON] проживали разом, вели сумісно домашнє господарство, [PERSON] будь-яких доходів не отримувала, була на утриманні у [PERSON] , даний факт підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання щодо оцінки наданих в якості доказів довідки №05 від 21.06.2019 року наданої адміністрацією с. Штерівка Луганської області та акта №05 від 21.06.2019 року, складеного адміністрацією с. Штерівка Луганської області, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Крім того, відповідно до п.1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-14 від 25.11.2005, заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації). Відповідно до п. 2.11 вказаного Порядку за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Відповідно до п.2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку)пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005р. за №1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Підпунктом 9 п.2.3 розділу ІІ Порядку передбачено, що також надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Відповідно до п.п. «ж» п.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (із змінами та доповненнями), до заяви про призначення пенсії за втратою годувальника подається документ про перебування членів сім`ї на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. За документ який засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї для призначення пенсії за втратою годувальника приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації) або довідки органів місцевого самоврядування, про що свідчить п.18 зазначеного Порядку... Довідка має підтверджувати факт перебування на повному утриманні померлого годувальника чи одержання від померлого годувальника допомоги, яка була постійним і основним джерелом засобів для існування, або факт спільного проживання з годувальником на момент його смерті. Приписами ст.1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення» від 19.10.2000р. №2058-ІІІ встановлено, що домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Ці особи можуть перебувати у родинних стосунках або стосунках свояцтва, не перебувати у будь-яких з цих стосунків, або бути і в тих, і в інших стосунках. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, які були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Крім того, у листі Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Згідно ч.1 ст.37 Закону України « Про пенсійне забезпечення», право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Згідно з ч.2 ст.3 СК України, - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів для існування. Також судом встановлено, що [PERSON] була взята на облік як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки №1425-5000152560 з 03.07.2019р. та зареєструвала фактичне місце проживання за адресою: [ADDRESS] , та з 08.07.2020 року перебуває на обліку у Костянтинівсько-Дружківського об`єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком. Відповідно до відповіді Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області за №0577-04-8/12886 від 03.12.2020 року, [PERSON] перебуває на обліку у Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з 08.07.2020 року, отримує пенсію з цього дня в розмірі 1712,00грн., з 01.12.2020 року розмір пенсії складає 1769,00грн., тобто вона отримувала та отримує мінімальний розмір пенсії за законодавством України, що підтверджується копією її пенсійної справи. Також в даній відповіді вказано, що [PERSON] перебував на обліку у Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області, отримував пенсію за віком працівникам, зайнятим на підземних і відкритих гірничих роботах, розмір його пенсії на день смерті ( [INFO] ) складав 10084грн. 27коп., що підтверджується копією його пенсійної справи. Також, вказаний розмір пенсії померлого [PERSON] підтверджується також разовим дорученням від 02.08.2019 року про виплату допомоги на його поховання, виданим Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за №2717 від 24.11.2020 року наданими Головним управління ДПС у Донецькій області, позивачка [PERSON] за 2019 рік не мала будь-які доходи, за перший квартал 2020 року мала дохід у сумі 255419,59грн., отриманий у спадщину, за другий, третій квартал 2020 року доходів не мала. Відповідно до свідоцтва про право спадщину за законом від 30 січня 2020 року, виданого приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області Ізмайловою В.Б., спадкова справа №77/2019, зареєстрованого в реєстрі за №158, спадкоємицею [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , спадщина складається з грошевих коштів - недоодержаної пенсії за період з 01 березня 2016 року по 30 червня 2019 року в сумі 255419,59 гривень. Належність зазначеної недоодержаної пенсії спадкоємцю підтверджується листом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області №28614/05 від 20 листопада 2019 року. Також в цьому свідоцтві вказано, що [PERSON] належить 1/3 частка спадщини [PERSON] , його доньки [PERSON] та [PERSON] від своїх часток відмовились на користь [PERSON] . Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2020 року (справа №219/3951/20, провадження №2/219/1959/2020), яке набрало законної сили 13.09.2020 року за позовом [PERSON] до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення суми недоотриманої пенсії в порядку спадкування, вимоги останньої задоволено, та стягнуто з Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управлінні Пенсійного фонду України Донецької області на її користь суму недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , але не була ним отримана за життя в сумі 37414,65грн. Відповідно до копії трудової книжки померлий [INFO] [PERSON] , дійсно працював на різних гірничих підприємствах шахтарем. Чоловік утримував сім`ю, оскільки заявниця не працювала оскільки є пенсіонером та розмір її пенсії становив 1769,00 гривень, коли пенсія чоловіка становила 10084,27 гривень. Заявниця перебувала на повному його утриманні, оскільки судом встановлено, що дохід померлого чоловіка заявниці [PERSON] більш ніж в п`ять разів перевищував розмір доходів [PERSON] . Встановлення даного факту заявниці необхідно для оформлення пенсії. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Із метою підтвердження факту перебування на утриманні померлого чоловіка [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку позовного провадження, посилаючись на те, що вона перебувала на утриманні померлого чоловіка, оскільки отримувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц, підстави для відступу від якого відсутні. Таким чином, досліджені судом письмові докази, з урахуванням пояснень представника заявника, свідка, в їх сукупності, надають суду підстави для висновку про те, що [PERSON] перебувала на утриманні свого померлого чоловіка [PERSON] , постійно мешкаючи разом з ним, але зареєстрованим за різними адресами. Допомога, яка надавалась [PERSON] була для заявниці хоч і не єдиним, однак постійним і основним джерелом засобів до існування. Будь-яких даних, які б спростовували факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] , судом не встановлено.

Outcome: approved