Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду звернулось ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором , що склалась станом на 06.05.2015року в розмірі 148469,37грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору №КТН2GК0000000001 від 11.09.2007 року позивач надав кредит відповідачу у розмірі 65650грн.. Відповідно до умов Договору боржник зобовязаний виплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит частинами у розмірах, в порядку та в строки визначені договором, але не пізніше 11.09.2025 року. Крім того між позивачем та відповідачем було укладено додаткові Угоди відповідно до яких було змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Відповідач заборгованість не виплачує, порушує строки повернення кредиту у зв'язку з чим позивач звернувся до суду, просить стягнути з відповідача заборгованість, що складається із заборгованості за сумою кредиту- 87308,57грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 28473,57грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом 3962,86грн.; пеня за порушення строків виконання зобовязань- 21416,30грн.; штраф ( фіксована частина) 250грн.; штраф ( процентна складова) 7058,07грн., а загалом 148469,37грн.. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. діючи через свого представника в суді [PERSON], яка в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнала в повному обсязі, обгрунтовуючи це тим, що не погоджується з розрахунком банку стосовно суми заборгованості. Так позивач просить стягнути заборгованість із врахуванням додаткових угод, які укладені не до цього договору, оскільки в цих угодах зазначено , що вони укладаються до іншого кредитного договору( номер кредитного договору в додаткових угодах не збігається з номером кредитного договору , який він укладав). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши представлені докази, суд приходить до переконання, що даний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що 18.06.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 11.09.2007 року було укладено кредитний договір №КТН2GК0000000001 за умовами якого банк надавав [PERSON] кредит в сумі 65650грн. на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати. Кредит надано на строк з 11.09.2007року по 11.09.2025року. Відповідно до п.7.1 Кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами та в строки, передбачені Графіком повернення та сплати процентів за користування кредитом, щомісяця в період з 1 по5 число кожного місяця. Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі ( п.2.3.3; 2.3.7; 4.1-4.64 7.4 договору)) відповідальність позичальника за порушення зобов'язань у формі: - пені за порушення строків сплати кредиту (п.4.1); - штрафу у розмірі 250грн.+5% від суми позову за порушення\~\~ строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань. Із наданих позивачем додаткових угод від 15.08.2011року до кредитного договору № КТН3GК0000000001 від 11.09.2007року, від 26.07.2012року до кредитного договору № КТН3GК0000000001 від 11.09.2007року, та від 05 березня 2013року до кредитного договору № КТН3GК0000000001 від 11.09.2007року, вбачається, що сторони дійшли згоди про зміну умов кредитного договору. Відповідач не визнає ці угоди, як такі , що укладені не до кредитного договору № КТН2GК0000000001 від 11.09.2007року, а до договору № КТН3GК0000000001 від 11.10.2007року. Стосовно таких доводів [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до приписів ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Як встановлено в суді в наведених вище додаткових угодах є посилання на кредитний договір, дату його укладання та строк повернення кредиту, які не відповідають тим, що вказані в кредитному договорі КТН2GК0000000001 від 11.09.2007року ( в додаткових угодах посилання на договір КТН3GК0000000001 від 11.10.2007року). Позивач обгрунтовує це технічною помилкою при його укладанні. Вирішуючи обгрунтованість доводів відповідача стосовно додаткових угод, суд виходить з того, що останній не заперечує сам факт укладання зазначених угод та відповідність його підпису під ними. Окрім того , аналіз умов додаткових угод та наданого позивачем розрахунку, свідчить про те, що [PERSON] здійснювалась сплата за кредитом з урахуванням умов додаткових угод, що підтверджує факт їх укладання сторонами. Відповідно до положень ст. 204 ЦК України- правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Враховуючи приписи ст.11, 60 ЦПК України, суд приходить до переконання, що відповідач не надав суду переконливих доказів, що свідчили б про недійсність додаткових угод від 15.08.2011року, від 26.07.2012року та від 05 березня 2013року та таких, що укладені не між сторонами і не до договору кредиту КТН2GК0000000001 від 11.09.2007року. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що своєчасно зобовязання відповідачем за кредитним договором не виконувались у повному обсязі з 06.11.2008року, що потягло нарахування пені за неналежне виконання умов договору стосовно строків та розміру повернення кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За умовами договору позичальник має повернути кредит до 11.09.2025року . Умовами договору ( п.2.3.3; 2.3.7 договору) вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у випадках передбачених договором або чинним законодавством, а також при наявності обставин передбачених п.2.3.3 договору. Судом встановлено, що у звязку з затриманням сплати частини кредиту та процентів порівняно з умовами договору на один календарний місяць, у банку настали підставі визначені умовами договору (2.3.7 договору) для вимагання дострокового повернення кредиту. Відповідно до ст.536 ЦК України - за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки. Згідно ст. 530 ЦК України - зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. Договором оговорено строки погашення кредиту, однак відповідач не виконав ці умови договору. Наданий банком розрахунок заборгованості по тілу кредиту та відсоткам відповідає умовам договору кредиту та є обгрунтованим. Одним із видів забезпечення виконання зобовязання є неустойка (ст. 546 ЦК України) . Неустойкою (штрафом , пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Тобто законом передбачена відповідальність за невиконання чи неналежне виконання грошового зобовязання у вигляді неустойки( штраф або пеня). Звертаючись із вимогами позивач просить стягнути неустойку у вигляді пені та штрафа. Тобто умовами договору передбачено за порушення зобовязання стягнення неустойки як у вигляді пені так і у вигляді штрафу ( два виду неустойки), що суперечить вимогам ст.546 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача одночасно як пені так і штрафу не грунтуються на законі, а тому такі вимоги підлягають частковому задоволенню лише в частині стягнення одного виду неустойки у вигляді пені. Відповідно до п. 7.4 укладеного між сторонами кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання зобовязань з повернення кредиту, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу банка пеню у розмірі 0,15%, від суми прострочених виконанням зобовязань за кожний день прострочення. Згідно наданого позивачем розрахунку сума пені складає 21416,30грн.. Надані позивачем розрахунки пені відповідають умовам договору та встановленим обставинам, тому суд вважає їх обгрунтованими. Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012року, - положення частини третьої ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача. Істотними обставинами можна вважати, зокрема ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові , але й інші інтереси сторін. що заслуговують на увагу. Відповідачем не заявлялось клопотання про зменшення розміру неустойки та не надано доказів, які свідчили б про обставини, що мають істотне значення для зменшення судом розміру неустойки. Відповідно до ст.2 ЗУ « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014року , на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням КМУ №1085 від 07.11.2014року затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, згідно з додатком. З наведено додатку вбачається, що м. Словянськ Донецької області , де зареєстрована та проживає відповідачка , не міститься в цьому додатку. Тобто зазначене свідчить, що наведена норма ЗУ « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014року стосовно заборони банкам нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики, до договору укладеного між сторонами не застосовується. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідач не звертався із заявою про застосування строку позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат відповідно до частки задоволених вимог, а саме в сумі 1400 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial