Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. Дана позовна заява мотивована тим, що 22.10.2010 року між нею та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики, за яким вона передала [PERSON] 14873,30 грн., про що [PERSON] надала позивачці розписку та зобов'язалася повернути грошові кошти у вказаному розмірі до 22.10.2012 року. Станом на теперішній час борг не повернутий, відповідачка відмовляється добровільно виконати свій обов'язок по поверненню грошових коштів. Просить суд стягнути з відповідача на її користь14873,30 грн., відсоток у розмірі облікової ставки НБУ за період з 07.10. 2012 року по 07.10.2013 року в розмірі 1082.69 грн. та 3% річних в розмірі 429,08 грн., а всього 16385,07 грн. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], надав пояснення, аналогічні позовним вимогам. Вдповідачка [PERSON] В судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, мотивуючи це тим, що фактично дана сума боргу повернута в повному обсязі, однак в неї нема цьому письмового підтвердження. Просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання та підтвердила, що вона передавала гроші якій то молодій людині, зі слів відповідачки - це були грошові кошти, які відповідачка [PERSON] повинна сплатити позивачці. Допитана в судовому засідання в якості свідка [PERSON] надала показання та пояснила, що вона працювала в магазині «Дебют», куди кілька разів приходили діти позивачки [PERSON] та забирали грошові кошти для неї. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 22.10.2010 року позивачка передала а відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 14873,30 грн. та зобов'язалася їх повернути в 22.10.2012 року, що вбачається к розписки, дослідженої в судовому засіданні. На думку суду, дані правовідносини регулюються параграфом 1 «Позика» глави 71 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України встановлює форму договору позики та зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що даний договір вчинений з додержанням передбаченої Законом письмової форми. Приймаючи до уваги що сума грошових коштів, зазначених в розписці позивачу не повернута, суд доходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення грошових коштів в сумі 14873,30 грн., підлягає задоволенню. Пояснення відповідачки щодо того, що вона повернула зазначені в договорі позики грошові кошти повністю, суд до уваги прийняти не може, оскільки в матеріалах справи не міститься належних доказів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, суд керується ст. 10 ЦПК України відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Приймаючи до уваги, що відповідачка в судовому засіданні не скористалася своїми процесуальними правами сторони, не надала належних доказів, які б спростовували доводи представника позивача, суд приходить до висновку, що факт наявності боргового зобов'язання за договором позики, укладеному між позивачкою та відповідачкою повністю знайшов своє підтвердження. Отже, вимога позивачки [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі 14873,30 грн. за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі. Оцінюючи показання свідків та їх ствердження, про те, що грошові кошти відповідачкою передавалися позивачці через її дітей у магазині «Дебют» та через іншу особу, суд вважає, що при вирішенні даного спору, вони не можуть бути прийняті до уваги, як належний доказ. Також, суд вважає, що прийняття до уваги показань свідків в даній цивільній справі це буде суперечити принципу допустимості доказів. Частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На думку суду, допустимими доказами при вирішенні даного спору можуть бути лише письмові докази, які б посвідчували факт повернення відповідачкою [PERSON] грошових коштів позивачці [PERSON], відповідно до укладеного ними 22.10.2010 року договору позики. Крім того, в своїх показаннях свідки не зазначали конкретної суми грошових коштів, яка була передана для позивачки. При вирішенні питання про стягнення процентів за договором позики суд виходить з наступного. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач просить стягнути процент у розмірі облікової ставки НБУ за період з 07.10.2012 року по 07.10.2013 року в розмірі 1082,69 грн. Відповідно до постанови НБУ № 102 від 21.03.2012 року розмір облікової ставки становить 7,5000 %. В грошовому виразі процент за користування позикою за період з 07.10.2012 року по 09.06.2013 року складає 751,81 грн. (з розрахунку: 14873,30 грн. х 7,50% : 365 днів х 246 днів = 751,81 грн.) З 10.06.2013 року розмір облікової ставки НБУ становить 7,0000 %, відповідно до Постанови № 209 від 06.06.2013 року. В грошовому виразі процент за користування позикою за період з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року складає 182,55 грн. (з розрахунку: 14873,30 грн. х 7,00% : 365 днів х 64 дня = 182,55 грн.) З 13.08.2013 року розмір облікової ставки НБУ становить 6,5000 %, відповідно до Постанови НБУ № 315 від 09.08.2013 року. В грошовому виразі процент за користування позикою за період з 13.08.2013 року по 07.10.2013 року складає 148,33 грн. (з розрахунку: 14873,30 грн. х 6,50% : 365 днів х 56 днів = 148,33 грн.). Отже, загальна сума процентів за договором позики, яка підлягає стягненню становить 1082,69 грн. Наслідки порушення договору позивальником передбачені ст. 1050 ЦК України, яка говорить про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання та зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням суми боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Розмір процентів за порушення зобов'язання за період з 22.10.2012 року по 07.10.2013 року, відповідно до ст. 625 ЦК України становить 429,08 грн., з розрахунку: 14873,30 грн. х 3% : 365 днів х 351 день. Таким чином, дана вимога позивача також підлягає задоволенню. На підставі аналізу вищезазначених нормативно-правових приписів, приймаючи до уваги, що сума основного боргу відповідачем не сплачена, суд доходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на стягнення з відповідачки [PERSON] суми позики в розмірі 14873, 30 грн., відсотку у розмірі облікової ставки НБУ за період з 07.10.2012 року по 07.10.2013 року в розмірі 1082,69 грн. та 3% річних, починаючи з дня прострочення відповідачем виконання свого зобов'язання в розмірі 429,08 грн. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних із розглядом страви належать витрати на правову допомогу. При подачі позовної заяви, позивачкою [PERSON] був сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., що підтверджується оригіналами квитанцій, що містяться в матеріалах справи. Тому, суд доходить до висновку, що судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідачки. При вирішенні питання про стягнення з відповідачки витрат позивачки на правову допомогу, суд виходить з наступного: Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. На даний час дане питання врегульовано Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», від 20.12.2011року, який говорить про те, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з журналів судових засідань, час перебування представника позивача в судових засіданнях при розгляді справи становить 26 хвилин (31.03.2014 року - 7 хвилини, 11.04.2014 року - 19 хвилин). За таких обставин суд приходить до переконання, що відшкодуванню підлягає компенсація за час прийняття участі в судових засіданнях, що з врахуванням мінімальної заробітної плати в розмірі 1218 грн., становить 211,12 грн. На підставі вищевикладеного

Outcome: approved