Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення індексації заробітної плати. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на ВАТ «Содовий завод» з 11.08.1986 року по 01.06.1998 року. З 1997 року ВАТ «Содовий завод» припинило виплачувати працівникам заробітну плату. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплати заробітної плати, але кожний раз отримувала відмову через відсутність нібито коштів. Рішенням Словянського міського суду від 07.06.1999 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 1865,52 грн. Виконавчий лист за вищевказаним рішенням суду було своєчасно надано до ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції та взято до виконання, але до теперішнього часу рішення суду не виконано. На час подання позову, відповідача, як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано. У звязку з наведеним позивач вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь індексацію заробітної плати у сумі 13123,56 грн. До судового засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача - Відкритого Акціонерного Товариства «Содовий завод» про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України. До суду від відповідача надійшла Заява, в якій просять розглянути справу без участі представника ВАТ «Содовий завод». Відповідно до даної заяви, позовні вимоги [PERSON] ВАТ «Содовий завод» не визнає у повному обсязі. Будь-яке збільшення суми у ліквідаційній процедурі по справі № 5/174Б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» в частині застосування КЗпП України та інших нормативно-правових актів прийнятих до набрання чинності Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не можуть суперечити вищевказаному Закону України (ч. 2 ст. 23 розділу VII Прикінцевих положень Закону № 2343-ХІІ від 14.05.1992 року, ч. 1 ст. 38 Закону № 4212-VI від 22.10.2011 року «у банкрута не виникають ніяких додаткових зобовязань»). Тому ВАТ «Содовий завод» не може визнавати індексації та інші додаткові вимоги, крім основних заборгованостей по заробітній платі, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури рахується за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор за законом не може збільшити реєстр кредиторів, які з моменту затвердження господарським судом не змінюються. Будь-які зміни сум у ліквідаційній процедурі не передбачені. На підставі викладеного, крім дійсної заробітної плати всі інші вимоги ВАТ «Содовий завод», який знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає за законом. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала у Відкритому Акціонерному Товаристві «Содовий завод» з 11.08.1986 року (наказ №690 від 11.08.1986 року) по 01.06.1998 рік (наказ №78 від 02.06.1998 року). При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Рішенням Словянського міського суду від 07.06.1999 року з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 1865,52 грн. Виконавчий лист за вищевказаним рішенням суду було своєчасно надано до ВДВС Словянського міськрайонного управління юстиції та взято до виконання, але до теперішнього часу рішення суду не виконано. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у звязку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року). Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у звязку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із розяснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, повязаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у звязку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у звязку з несвоєчасним виконанням рішення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. З розрахунку індексації заробітної плати за період з 01 липня 1999 року по 01 лютого 2017 року (згідно з межами заявлених та підтриманих позовних вимог) видно, що приріст індексу споживчих цін за період з 01 липня 1999 року по 01 лютого 2017 року складає 703,48%. Індексація за період з 01 липня 1999 року по 01 лютого 2017 року на суму 1865,52 грн. складає: 1865,52 грн. х 703,48 % / 100 % = 13123,56 грн. Даний розрахунок є обґрунтованим, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення індексації заробітної плати у розмірі 13123,56 грн. задоволенню підлягають у повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved