Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1996 року. Він шлюбу вони мають двох дітей. З перших днів подружнього життя у них була дружня сім'я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного. Однак, проживаючи однією сім'єю виявилось, що вони з чоловіком мають різні погляди на сімейно-шлюбні відносини та саме через ці обставини вони не змогли знайти спільної мови та досягти згоди у питаннях, що стосувались їх сім'ї та в результаті втратили один до одного повагу. Шлюбно-сімейні відносини припинені у квітні 2014 року. Подальше сумісне життя, примирення між ним та відповідачем, збереження родини неможливе. В судове засідання з'явилась позивач, підтримала викладені в позовній заяві обставини, зазначивши, що дійсно шлюбні відносини з відповідачем припинені з квітня 2014 року, а з 01 серпня 2014 року вони взагалі проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Стверджувала, що процес відродження родини є неможливим та строк для примирення подружжя просила не надавати. В судове засідання з'явився представник відповідача, яка висловлюючи позицію відповідача, [PERSON], віднесла вирішення питання щодо розірвання шлюбу на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 110 цього ж кодексу встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1996 року, відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 16 березня 1996 року. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 04 березня 1997 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 15 березня 2005 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначила позивач [PERSON] спільне життя між сторонами не склалося, вони не підтримують шлюбних стосунків з квітня 2014 року, відбулась втрата почуттів любові. Категорично наполягала на розірванні шлюбу, без надання строку для примирення, оскільки сім'ю неможливо зберегти та у неї відсутня згода на перебування у шлюбі з відповідачем. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України. З урахуванням викладеного, суд вважає, що подальше збереження родини стало неможливим, тому даний шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved