Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] із відповідною позовною заявою, в якій зазначила, що 10 вересня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], про що 10 вересня 2011 року було складено актовий запис № 289 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. Від шлюбу вони мають малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісні характери, різні погляди на сімейне життя та обовязки, життєві цінності та інші обставини. На підставі різних поглядів у сімї відбувалися сварки, які поступово привели до того, що вони стали зовсім чужими людьми та перестали вести спільне господарство. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, строк на примирення не потрібний, подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Майновий спір між нею та відповідачем на теперішній час відсутній. Дитина залишається мешкати з нею. Просила шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутність та після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надавши заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, позов просив задовольнити та розглянути справу у його відсутність. Просив не застосовувати строк для примирення. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 10 вересня 2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 289 від 10 вересня 2011 року, дошлюбне прізвище дружини - Маркович, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 255211, виданого 10.09.2011 року. Від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 484146, виданого 13 вересня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 553 від 13 вересня 2012 року. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а, отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум ВСУ в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати, понесені нею при подачі позову до суду, а саме судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджено відповідною квитанцією в матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved