Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

До Кузнецовського міського суду звернулась [PERSON] з позовом до Дніпровського ПАТ «Гідроспецбуд» з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №10/09-13 від 10.09.2013 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 вересня 2013 року між нею та Дніпровським ПАТ «Гідроспецбуд» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 10/09-13. За даним договором відповідач зобов'язався передати у її власність два одноповерхові гаражні бокси, загальною площею 116,0 м2, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Визначене договором майно належить відповідачу на праві приватної власності на підставі рішення Господарського суду Рівненської області від 16.02.2012 р., описку в якому було виправлено ухвалою цього ж суду від 20.02.2012 року. На підтвердження передачі майна між нею та відповідачем було складено акт приймання-передачі від 10.09.2013 року. Оплату вартості майна в розмірі 21200,00 грн. нею здійснено 19.08.2014 року. Зі свого боку вона вжила усіх заходів для врегулювання питання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі продажу майна. Зокрема після підписання даного договору вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про зустріч в одній із нотаріальних контор міста Кузнецовська, аби нотаріально посвідчити укладений між нами договір, проте відповідач ухиляється від виконання цього обов'язку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю та дала пояснення аналогічні за змістом до обставин, викладених у позові. Також пояснила, що відповідач не з'являється для нотаріального посвідчення договору через відсутність коштів на підприємстві, оскільки підприємство припиняє свою діяльність. Власність на земельні ділянки, які знаходяться під гаражами не оформлена. Представник відповідача Капітула І.С. позовні вимоги визнав повністю, крім того подав окремо заяву про визнання позову. Пояснив, що обставини, викладені в позові відповідають дійсності, він їх повністю підтримує та просить задовольнити позов, оскільки задоволення позову відповідає інтересам підприємства. Повідомив, що земельні ділянки під приміщеннями гаражів не перебувають у будь-якій власності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 10.09.2013 року Дніпровське ПАТ «Гідроспецбуд» в особі в.о. голови правління Савочки М.І. як продавець та [PERSON] як покупець оформили письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна №10/09-13 від 10.09.2013 року, за яким продавець зобов'язався передати у власність покупцю два одноповерхові гаражні бокси загальною площею 116 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить визнати вказаний договір дійсним на підставі ч.2 ст.220 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У судовому засіданні, на підставі письмового договору №10/09-13 від 10.09.2013 року, встановлено, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору. Крім того, відбулось повне виконання договору. Так, актом приймання-передачі май на від 10.09.2013 року підтверджується факт передачі предмету договору від продавця до покупця, а квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 19.09.2014 року, підтверджується факт оплати покупцем вартості майна. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що при розгляді спорів про визнання правочинів дійсними згідно з ч.2 ст.220 ЦК України суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. На підтвердження обставин щодо ухилення від нотаріального посвідчення представник позивача подала листи від імені позивача від 14.10.2013 року, від 14.07.2014 року та від 08.09.2014 року, у яких відображається звернення позивача до в.о. голови правління відповідача з проханням з'явитись до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Також пояснила, що в.о. голови правління ДПАТ «Гідроспецбуд» Савочка М.І. не з'являвся, оскільки у нього були відсутні кошти на підприємстві. Представник відповідача Капітула І.С. пояснив, що Савочка М.І. повідомляв, що не зміг з'явитись для нотаріального посвідчення договору, оскільки підприємство переведене на неповний робочий день і він вирішував питання по підприємству на місці. Також пояснив, що Савочка М.І. знає про ситуацію, яка склалась з договором купівлі-продажу нерухомого майна, а тому не заперечує про задоволення позову, оскільки таке рішення відповідатиме інтересам підприємства. Зважаючи, що під ухиленням від нотаріального посвідчення договору слід розуміти умисні дії особи, спрямовані на уникнення такого посвідчення договору, суд не вбачає, що відповідач дійсно ухилився від нотаріального посвідчення договору або що у сторін втрачена можливість такого посвідчення. Суд виходив з того, що з пояснень представників сторін у справі в.о. голови правління ДПАТ «Гідроспецбуд» Савочка М.І. у дійсності бажає здійснити нотаріальне посвідчення договору, проте не може це зробити з об'єктивних причин. Прямих доказів про те, що Савочка М.І. або інші уповноважені представники відповідача ухиляються від посвідчення договору купівлі-продажу сторони до суду не подали. Крім того, ч.1 ст.210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», будь-які правочини щодо нерухомого майна (відчуження, управління, іпотека тощо) укладаються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Отже, правочин щодо нерухомого майна підлягає державній реєстрації, а тому є вчиненим з моменту державної реєстрації. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог та необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ДПАТ «Гідроспецбуд» про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Outcome: dismissed