Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] (далі позивачі) до Марянівської сільської ради Більмацького району Запорізької області (далі відповідач), третя особа: приватний нотаріус Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що після смерті їх батька [PERSON], який помер 17 березня 2015 року, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Пробудження Марянівської сільської ради Більмацького району Запорізької області, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП №000009 №1266, виданого 13.10.1994 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50. Позивачі є сином та дочкою померлого, а відповідно спадкоємцями першої черги за законом. На заяву позивача [PERSON] про видачу Витягу з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки відділ у Більмацькому районі головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 24.05.2017 року №84/0-0.222-147/131-17 повідомив, що немає змоги надати витяг з Державного земельного кадастру, оскільки в момент реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку поземельна книга не відкривалась. За таких обставин позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Позивачі просять на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1297 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнати за ними право власності на ? частині кожному зазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивачів подав до суду заяву від 04.07.2017 року про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, заяв та клопотань не подавав. Третя особа у судове засідання також не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2\~ст. 158 та ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи слідує, що 17 березня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №307634 виданим 19.03.2015 року виконкомом Марянівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 0,06 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. с. Пробудження Марянівської сільської ради, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП-000009 №1266, виданого Марянівською сільською радою 13.10.1994 року. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). За правилами визначеними ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (у редакції що діяла на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно спадкової справи №23/2015, заведеної приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] після смерті [PERSON], із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись лише позивачі. З вказаної спадкової справи також вбачається, що особи, які мали право на обовязкову частку у спадщині на момент її відкриття, відсутні. З постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 31.03.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій вбачається, що позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку. За повідомленням відділу у Більмацькому районі головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області листом від 24.05.2017 року №84/0-0.222-147/131-17 повідомив, що немає змоги надати витяг з Державного земельного кадастру, оскільки в момент реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку поземельна книга не відкривалась. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Суд приходить до висновку, що відповідно до цивільного законодавства позивачі мають право в прядку спадкування за заповітом отримати у спадщину майно, що належало його батькові, однак позбавлений цього права, оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні дані про земельну ділянку. Права власності на спірне майно сторонами не оспорюються, а тому на думку суду, спадкові права позивачів підлягають захисту в судовому порядку. Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП-000009 №1266, виданий Марянівською сільською радою 13 жовтня 1994 року, не втратив своєї чинності, зареєстрований належним чином та посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Враховуючи те, що за спадкодавцем на праві власності зареєстрована спірна земельна ділянка, однак з обєктивних причин спадкоємці не мають можливості оформити на неї право власності в порядку спадкування за заповітом, суд вважає за можливе захистити порушені права позивачів шляхом визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Таким чином, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved