Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовною заявою про втрату права на проживання, в якій зазначає, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 22 березня 2005 року, копії витягу про державну реєстрацію прав від 16 лютого 2021 року, копії Договору дарування частки квартири від 19 лютого 2021 року та копії витягу про державну реєстрацію прав від 19 лютого 2021 року, він являється власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Вказує, що в даному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , але більше 30 років не проживає за вищевказаною адресою. В зв`язку з тим, що місце знаходження відповідача [PERSON] йому не відоме, тому змушений звернутися до суду за захистом своїх прав як власника квартири, та як в подальшому це надасть йому змогу оформити субсидію. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги з підстав зазначених в позові підтримує повністю та просить їх задовольнити. Про заочний розгляд справи не заперечує. Судові витрати залишає за собою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день час та місце розгляду справи були повідомлені заздалегідь та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань не надходило. Також до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». З урахуванням позиції сторони позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав. Так, відповідно до Свідоцтва про право власності на житло (а.с.6), Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7), Договору дарування частки квартири (а.с.8-9) позивач являється власником квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки №168 від 28.01.2021 р. (а.с.11) за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1967 року народження, [PERSON] , 1954 року народження та [PERSON] , 1979 року народження. Відповідно до довідки Літинської селищної ради за №190 від 02.02.2021 р. (а.с.12) [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] , за місцем реєстрації не проживає більше 30 років. Відповідно до Акту від 01.02.2021 р. (а.с.13) встановлено, що співвласником квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] є [PERSON] . Крім нього у домоволодінні зареєстрована його мати [PERSON] та [PERSON] . За поясненнями заявника та його матері, [PERSON] є колишнім мешканцем вищевказаної квартири, з сім`єю якого сім`я [PERSON] здійснила обмін понад 30 років тому, обмінявши свою квартиру в м. Железногорськ РВ на квартиру за вищевказаною адресою. Місце перебування [PERSON] , який під час здійснення обміну не знявся з реєстрації в смт. Літині, ні заявнику ні його матері не відоме. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником квартири за адресою [ADDRESS] , а реєстрація відповідача [PERSON] позбавляє можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеною квартирою, чим обмежуються його права як власника згаданого об`єкта нерухомості, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.

Outcome: approved