Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулася [PERSON] із вказаним позовом. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 09 березня 2014 року між нею, її чоловіком [PERSON] та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу цілого житлового будинку, зазначеного у плані під літ. «А, А1» загальною площею 50,6 кв.м., житловою площею 35,7 кв.м. з відповідними господарчими будівлями та спорудами, зазначеними у плані: погребом з шийкою літ. «б», літньоюю кухнею літ. «Б», сараями літ. « 61, М, Д, Ж», вбиральнею літ. «Е», гаражем літ. «Г», ганком літ. «а», вимощенням І, колодязем питним II, огорожею №1-3 та земельної ділянки, на якій розташований зазначений житловий будинок, площею 0,0732 Га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5111200000:02:001:0635, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2009 року посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] 29.12.2009 року та зареєстрованого в реєстрі за № 3783 та свідоцтва про право власності на нерухоме майно (земельну ділянку), номер 20716050, серія САЕ № 097772, виданого 18.04.2014 року Реєстраційною службою по місту Котовську та Котовському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, державний реєстратор Крутцева Н.В. За умовами вищевказаного договору позивач разом з [PERSON] повністю сплатили [PERSON] вартість у сумі 51 000 гривень, придбаних за договором купівлі- продажу, цілого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки, на якій розташований цей будинок. На виконання умов договору [PERSON] передала подружжю [PERSON] правовстановлюючі й технічні документи та ключі від вхідних дверей житлового будинку. З вказаного часу, за ствердженням позивача вона разом із чоловіком фактично володіють та користуються вищезазначеним нерухомим майном. Після укладання договору купівлі-продажу, [PERSON] безпідставно й неодноразово ухиляється від нотаріального посвідчення договору, в зв'язку з чим стало неможливим здійснити його нотаріальне посвідчення та переоформлення права власності на зазначену нерухомість на позивача та [PERSON] в установленому законом порядку. Крім цього, як вказала позивач, в червні 2014 року між нею та [PERSON], з яким вона перебуваю в шлюбі з 26.04.2007 року, виник спір щодо володіння та користування їх спільним нерухомим майном придбаним у шлюбі - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Як вказує у позові [PERSON], згідно з законом вищевказане майно належить їй та відповідачу [PERSON] в рівних частках. В зв'язку з тим, що згоди про добровільний поділ спільного майна з [PERSON] не досягнуто, вона змушена була звернутися з позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, але в матеріалах справи є заява [PERSON] відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 158 ЦПК України, про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять розглядати справу в іх відсутність. Суд, у зв'язку з неявкою сторін по справі, враховуючи відсутність відповідних заперечень, ухвалив слухати справу за відсутності сторін, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, - якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Згідно ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту реєстрації. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба ) самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 62 СК України особисте майно дружини, чоловіка може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за наявності сукупності таких умов: істотність збільшення вартості майна; збільшення такої вартості саме за час шлюбу; а також за наявності спільних трудових чи грошових затрат обох з подружжя або затрат другого з подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 368 та 370 ЦК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згоди про добровільний поділ майна сторонами не досягнуто. Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved