Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

До суду 09.11.2020 року надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві позивач посилається на те, що сторони уклали Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, шляхом акцептування Клієнтом публічної пропозиції Банку на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум готівка»). Відповідно до умов вказаного Договору позивач зобов`язується відкрити відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску. Відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені Договором, повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустивши міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску. У порушення умов Договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 23.12.2019 року має заборгованість: тіло кредиту - 102 096,79 грн., відсотки за кредитом - 364,35 грн., розмір неустойки - 13 606,70 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 116 067,84 грн. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В ухвалі сторонам було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень. Відповідач відзив у встановлені судом строки не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, учасники справи не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.10.2018 року [PERSON] підписав анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк», якою підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення Договору між ним та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до Договору, що розміщені на веб-сайті Банку. В матеріалах справи міститься також підписана відповідачем оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також Банком акцепт пропозиції на укладення такої угоди, за умовами якої: Клієнту відкрито поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, реквізити якого будуть повідомлені йому окремо; для Клієнта випущена міжнародна платіжна картка DMC DEBIT WORLD строком дії 3 роки з моменту її випуску; ліміт кредитної лінії 200 000 грн.; процента ставка за користування коштами - 26 %; обов`язковий мінімальний платіж складає 5 % від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн., дату сплати якого визначається відповідно до умов Додатку № 4 до Договору. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст. 1046 цього Кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Сторона позивача у позовній заяві зазначила, що відповідно до умов укладеного між сторонами Договору позивач зобов`язується відкрити відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустити міжнародну платіжну картку DMC Gold строком дії 2 роки з моменту її випуску. Такі зобов`язання, за доводами позивача були виконані. Разом з тим, як було встановлено судом, в документах, що були надані позивачем при зверненні до суду, мітиться зовсім інша інформація, ніж зазначена в змісті позовної заяви. До того ж, жодного документу як доказу з реквізитами відкритого відповідачу рахунку та видачі йому платіжної картки ні типу DMC Gold, ні типу DMC DEBIT WORLD, а також надання відповідачу грошових коштів будь-яким шляхом матеріали справи не містять. Отже, доводи позивача щодо розміру нарахованих сум заборгованості не підтверджені жодними належними доказами, а правових підстав приймати бездоказово позицію позивача як апріорі істинну тільки тому, що позивачем є банківська установа, законом не встановлено і у суду таких повноважень немає. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 .12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За правилами ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Крім того, відсутні в матеріалах справи і виписка по картковому рахунку, яка мала б підтверджувати рух коштів, наданих відповідачу у кредит, та наявність якої за численними висновками Верховного Суду може бути належним та допустими доказом щодо заборгованості за кредитним договором (зокрема, справа № 554/4300/16-ц). Верховний Суд у своїй постанові від 27.03.2020 року по справі № 703/3063/18 прийшов до висновку, що в зв`язку з ненаданням банком доказів видачі кредитної картки та розміру кредиту, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованих суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу та користуванням ним кредитними коштами матеріали справи не містять. Таким чином, не вбачається підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку повернення кредиту будь-яких коштів. З огляду на наведене позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed