Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 03 грудня 2019 року звернулась з позовом [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліментина утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 грудня 2019 року і до повноліття дитини, посилаючись на те, що відповідач у цій справі не надає достатньої допомоги на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні позивачки. За таких обставин позивач вимушена звернутись з цим позовом до суду за захистом своїх законних прав та інтересів, та в інтересах дитини. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позов, за яким вказав, що визнає позов частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000,0 гривень, щомісячно, посилаючись на таке. Із позивачкою у відповідача склались дуже непрості відносини, коли одразу після народження сина вона без пояснення будь - яких вагомих причин забрала дитину, та переїхала до своїх батьків. Відповідач намагався працювати сверхнормово лише для того, щоб його сім`я нічого не потребувала. На утриманні відповідача перебувають, ще й його старенькі непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , яким необхідний постійний догляд та безліч коштів на лікування, оскільки та пенсія, яку вони отримують недостатньо навидь для того, щоб сплачувати за комунальні послуги. Як міг відповідач намагався зберегти родину. Намагався зрозуміти позивачку, її дії після народження сина, однак не на яке примирення вона йти не збиралась. Весь цей час, що вони проживають окремо, відповідач перераховував, за їх усною домовленістю, їй кошти у розмірі 1000,0 грн., та ще більше ніж на 1000,0 грн. купляв сину різні речі, продукти харчування. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів, однак він хоче бути впевненим, що ці кошти будуть йти на сина, а не на саму позивачку та її родину. Оскільки в нього є всі підстави вважати, що ті кошти, які він їй перераховував йшли не на сина, а на саму позивачку. Відповідач працює в ГУНП в Одеській області. Зарплатня в нього досить не велика, 13455,0 грн. на місяць. Як може, відповідач допомагає батькам, та постійно буде допомагати своєму сину, однак він не може залишитись взагалі без грошових коштів, як того прагне позивака. Відповідачу також потрібно за яких кошти харчуватись, вдягатись, сплачувати комунальні послуги, та мати кошти на якісь елементарні ліки. Саме тому, він просить посприяти мирному врегулюванню спору, та стягувати з нього щомісячно на сина аліменти у розмірі 2000,0 грн., не більше. Позивачці необхідно щоб кошти сплачувались, а не накопичувався борг за несплату аліментів, що в подальшому може привести до ще гірших наслідків. Твердження позивачки про те, що з листопада 2018 року відповідач не бере участі у вихованні дитини, повний абсурд. Це підтверджується квитанціями про сплату позивачці 1000,0 грн. щомісячно в рахунок аліментів, а також чеками із магазинів де він купляв: памперси, дитячи соки, харчування тощо. Так, відповідач не збирав квитанції з самого початку, оскільки вірив та надіявся, що все ще можливо виправити для їх родини, однак, коли дізнався про те, що позивачка перебуваючи ще в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, почала проживати з іншим чоловіком, зрозумів, що майбутнього в них не має, та щоб перестрахуватись від подібного наклепу, почав збирати квитанції. Позивач [PERSON] надала до суду відповідь на відзив та зазначила, що вона погоджується, що у відповідача можуть бути інші витрати, у тому числі - на допомогу його батькам, але вважає, що по закону відповідач має також належним чином приймати участь в утриманні власної дитини. При цьому, додані відповідачем до відзиву квитанції не доводять фактів здійснення цих витрат саме відповідачем, бо з них неможливо встановити цієї обставини. Такі квитанції могли бути оплачені батьками відповідача за рахунок пенсій, іншими особами або просто могли бути знайденими відповідачем на смітнику, і не можуть бути належними доказами в цій справі. Позивач не заперечує фактів відрахувань в розмірі 1000,0 грн, які відповідач здійснював на її платіжну картку, але саме ця сума і стала причиною звернення позивача до суду з позовом, який розглядається в цій справі. Позивач вважає таку суму абсолютно непорівнянною з реальними витратами, що вона здійснює на утримання малолітнього сина, причому у неї, як і у відповідача, також є інші витрати. На її погляд, в цій справі не має жодної підстави для визначення аліментів в твердий грошовій сумі, оскільки відповідач отримує заробітну плату, яка не є фіксованою та підвищується з часом, і за законом відповідач повинен хоча б одну чверть від неї відраховувати на утримання спільної дитини. Батьківство зобов`язує, і відповідач повинен був враховувати це, коли приймав рішення стати батьком. Причому за принципами чинного законодавства відсутність коштів не є підставою для звільнення від обов`язків, а відповідач не є особою з такими обмеженнями, які не дозволяють їй отримувати належний прибуток для покриття усіх власних витрат. У судовому засіданні сторонами було погоджено щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі 2000,0 гривень, щомісяця, але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2019 року до повноліття сина, а саме: до [INFO] , та щодо періодичних платежів на додаткові витрати на дитину за вимогою позивача. Заслухавши позиції сторін, дослідивши докази, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів. 23 червня 2018 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюбу серії [NUMBER] від 23 червня 2018 року, запис №1171. Від цього шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , відповідн6о свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 листопада 2018 року, запис №5374, де батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Судом встановлено, що сторони проживають окремо, неповнолітній син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до довідки (виписка із будинкової книги про склад сім`ї та реєстрації) від 29 листопада 2019 року за №1066, вбачається, що у будинку [ADDRESS] проживають та зареєстровані: [PERSON] (домовласник), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), [PERSON] (онук). Згідно довідки Головного управління національної поліції в Одеській області Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку від 09 грудня 2019 року за №1214, вбачається, що [PERSON] працює в ГУНП в Одеській області та загальна сума фактичного отриманого доходу за період з 01 червня 2019 року по 30 листопада 2019 року становить 81635,0 гривень, а саме: червень 2019 року - 13455,0 гривень, липень 2019 року - 13455,0 гривень, серпень 2019 року - 13455,0 гривень, вересень 2019 року - 14360,0 гривень, жовтень 2019 року - 13455,0 гривень, листопада 2019 року - 13455,0 гривень. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, малолітній син проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Після припинення сторонами спільного проживання відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Все це спричинило виникнення між сторонами спору, за вирішенням якого позивачка звернулась до суду. При постановленні рішення судом врахований стан здоров`я і матеріальне становище дитини, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, та встановлення інших осіб, які перебувають на утриманні відповідача. На утриманні [PERSON] перебувають, його непрацездатні батьки [PERSON] та [PERSON] , які є пенсіонерами, про що свідчать посвідчення серії [NUMBER] від 21 липня 2005 року, та посвідчення серії [NUMBER] від 13 листопада 2002 року. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов`язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. З урахуванням цього суд має частково задовольнити позовні вимоги позивача. Батьки дитини мають рівні обов`язки з надання утримання дитині, оскільки згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Судом враховано, що дитина проживає з матір`ю, мати дитини здійснює догляд за нею, можливості матері по наданню утримання на дитину є обмеженими. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд керується тим, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року в ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України внесені зміни, за яким розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд має врахувати встановлений законом прожитковий мінімум на 2020 рік, встановлений на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». З огляду на такі положення закону про державний бюджет, беручи до уваги положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитини (який на момент ухвалення рішення дорівнює 1779 гривням), суд має вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково, відступивши від рівності часток між батьками та стягнувши аліменти на дитину, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,0 гривень, щомісяця, але не менше ніж 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 03 грудня 2019 року до повноліття сина, а саме: до [INFO] , та періодичних платежів на додаткові витрати на дитину. Суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до розміру ставок судового збору підпункту 1 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (768,40 грн.). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Outcome: partial