Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

До Євпаторійського міського суду звернулася [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Євпаторійський міський молочний завод» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за затримку розрахунку, моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з січня 2002 року вона працювала у відповідача. З 15 січня 2014 року вона звільнена за скороченням штатів. З березня 2013 року відповідач не своєчасно виплачував їй заробітну плату, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 1407 грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідача, а також компенсацію за затримку заробітної плати у розмірі 1000 грн. за кожен місяць затримки виплат до повного розрахунку по заборгованості, та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ( а.с.11), про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями у суд не звертався, ніяких пояснень та заперечень не надав. При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути справу, у зв'язку з неявкою сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх належними доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, за наступними підставами. Із матеріалів справи встановлено, що позивачка з січня 2002 року працювала у відповідача, а з 15 січня 2014 року звільнена, на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штатів, що підтверджується наказом № 02-к від 15 січня 2014 року( а.с.7). Згідно довідки № 7 від 15 січня 2014 року, заборгованість по заробітній платі позивачки, на 15 січня 2014 року, складає 1407 грн. 00 коп. ( а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного договору. Відповідно до ст. 43 Конституції України, ст. 115 Кодексу законів про працю України, кожний має право на заробітну плату не нижче гарантованого державою мінімуму, яка повинна виплачуватися регулярно в робочі дні, не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні робітника, виплата всіх сум, що причитаються йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимог про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 1407 грн.00 коп.. Щодо вимог позивачки про стягнення компенсації за затримку розрахунку, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачкою не надано розрахунок. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує працівнику моральну шкоду у випадку, якщо з його вини були порушені законні права працівника, що привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням ступеню вини відповідача, характеру і глибини внутрішніх переживань, необхідності організувати свої життя інакше, виходячи з обставин спричинення шкоди, враховуючи поведінку обох сторін, їх матеріальний стан, а також, у зв'язку з такими подіями позивачка хвилювалася, витрачала час та намагалася відновити порушений звичний для неї порядок життя, вимушена займатися захистом свого порушенного права, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди складає 1000 грн., тобто, саме така компенсація моральної шкоди є справедливою, виваженою і зрозумілою. В іншій частині позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки позивачкою не надано належних доказів. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.2, 5, 21, 22 Закону України «Про оплату праці», ст.9, 21, 94, 115, 116,117 Кодексу законів про працю України,

Outcome: partial