Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 24.06.2019 року звернулась позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою, зазначаючи, що з 25.09.2015 року сторони перебувають у шлюбі. Протягом останніх років шлюбні відносини між сторонами припинились оскільки подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, будь-які спроби примирення не дали бажаних результатів, що стало підставою для звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 25.09.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №2452, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.09.2015 року. Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами фактично припинені, подружні відносини сторони не підтримують, спільних дітей немає, спільне господарство між сторонами не ведеться. Вжиті сторонами спроби до примирення виявилися безрезультатними, що не призвело до відновлення сім`ї. Майнового спору між сторонами судом не встановлено. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінації» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». При дослідженні фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам сторін. З огляду на вказане, враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про розірвання шлюбу та наявність підстав для її задоволення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанції №СВ01729786/1 від 21.06.2019 року позивачем сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 768,40 грн. При цьому, в тексті позовної заяви позивач зазначила про взяття судових витрат на себе, у зв`язку з чим суд не розглядає питання щодо стягнення суми сплаченого судового збору з відповідача на користь позивача. Разом з цим, згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, судовий збір у розмірі 384,20 грн. підлягає поверненню позивачу [PERSON] з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved