Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла позовна заява [PERSON] про визнання права власності на транспортний засіб, який обґрунтовано тим, що 4 серпня 2015 року вона придбала через торговельну організацію Фізична особа - підприємець [PERSON] у громадянина України [PERSON] транспортний засіб марки GEELY CK2 MR7151A легковий (сєдан) білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , об`єм двигуна 1498, рік випуску 2011, реєстраційний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Торгівельною організацією ФОП [PERSON] їй було видано довідку - рахунок серії [NUMBER] від 04 серпня 2015 року про те, що їй продано і видано автомобіль GEELY CK2 MR7151A, кузов № [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) № [NUMBER] та нею сплачено вартість автомобіля на момент придбання у сумі 91430 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль зареєстрований на ім`я [PERSON] . Відповідно до листа Сватівського відділу поліції ГУНП в Луганській області від 22.10.2018 року встановлено, що [PERSON] проживає на території м. Луганськ, територія якого тимчасово окупована НЗФ та не підконтрольна владі України, у зв`язку з чим встановити контактні дані та точне місце знаходження не надається можливим. Відповідно до довідки-рахунку серії ААЕ № 190351 від 04 серпня 2015 року, вона повинна була зареєструвати (перереєструвати) автомобіль у реєстраційно - екзаменаційному підрозділі Державтоінспекції протягом 10 діб з моменту придбання. Отже, придбання автомобіля відбулось на підставі документа, який діяв на момент придбання, а саме «Довідка-рахунок» серії [NUMBER] від 04 серпня 2015 року, виданої на ім`я [PERSON] . Протягом 10 діб з моменту придбання автомобіля вона не звернулась до реєстраційно - екзаменаційного підрозділу Державтоінспекції з питання реєстрації вказаного транспортного засобу, але на теперішній час у неї виникла потреба розпорядитись вказаним автомобілем. Відсутність державної реєстрації транспортного засобу позбавляє її права розпорядитись автомобілем, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду за захистом свого права власності. 05 лютого 2019 року вона звернулась до Територіального сервісного центру № 4443 Регіонального сервісного центру в Луганській області Міністерства внутрішніх справ України з питання державної перереєстрації автомобіля, однак листом № 31/12/4443 від 05.02.2019 їй було повідомлено, що 18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», якою було скасовано використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформленні транспортних засобів. У зв`язку з чим з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом-підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності, що унеможливлює реєстрацію транспортного засобу на підставі довідки - рахунку. В зв`язку з викладеним, просить суд визнати за нею право власності на вказаний автомобіль, який придбано нею на підставі довідки-рахунку. Від позивача надійшло до суду клопотання про розгляд справи без її участі (а.с.44). Представником відповідача - Регіонального сервісного центру МВС в Луганській області було подано відзив на позовну заяву, який обґрунтовано тим, що 01 лютого 2019 року позивач звернулась до Територіального сервісного центру № 4443 РСЦ МВС в Луганській області із заявою № Т40 про надання письмової відмови в проведенні транспортного засобу марки GEELY CK2 MR7151A на підставі довідки-рахунку серії ААЕ № 190351 від 04 серпня 2015 року, виданої торгівельною організацією ФОП [PERSON] . Листом Територіального сервісного центру № 4443 РСЦ МВС в Луганській області від 05 лютого 2019 року за № 31/12/4443 йому було відмовлено в державній реєстрації транспортного засобу, у зв`язку з виключенням у законодавстві довідки-рахунку, як документа, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, в зв`язку з прийняттям 18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України постанови № 941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», якою було скасовано використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформленні транспортних засобів. Стосовно вимог позивача про визнання за нею права власності внаслідок оспорювання та не визнання цього права відповідачем, зазначає, що за приписами ст.. 392 ЦК України для пред`явлення позову необхідно, щоб попередній власник або будь-яка інша особа оспорювала право власності позивача на транспортний засіб з підстав неправомірності його придбання. При обранні способу захисту порушеного права, позивачем не враховані приписи ст.. 392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об`єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності. Твердження позивача про те, що ТСЦ МВС не визнає і оспорює його право власності на транспортний засіб не ґрунтується на законі, оскільки у даному випадку ТСЦ МВС, відмовляючи позивачу у реєстрації транспортного засобу діяв як особа публічного права, покликана на виконання функцій держави стосовно контролю за дотриманням закону, а не як особа приватного права, а спірні правовідносини, що склалися між сторонами, в свою чергу, є публічно - правовим, а не приватно - правовим. Також зауважує, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду, оскільки строк позовної давності у три роки сплив 04 серпня 2018 року, а до суду позивач звернулась лише у лютому 2019 року. Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило. Просить суд відмовити у задоволенні позову, справу розглянути без їх участі (а.с.32-37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності учасника справи, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.42). Однак, судом відмовлено у прийнятті визнання позову відповідачем [PERSON] ухвалою суду від 05 грудня 2091 року (а.с.47). 05.12.2019 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, а також заяву про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного строку (а.с.49-53). 16 грудня 2019 року представником Регіонального сервісного центру в Луганській області подано заперечення (а.с.64-67). У зв`язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 4 серпня 2015 року позивач [PERSON] придбала через торговельну організацію Фізична особа - підприємець [PERSON] у громадянина України [PERSON] транспортний засіб марки GEELY CK2 MR7151A, кузов [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Торгівельною організацією ФОП [PERSON] позивачу було видано довідку - рахунок серії ААЕ № 190351 від 04 серпня 2015 року про те, що їй продано і видано автомобіль та нею сплачено вартість автомобіля на момент придбання у сумі 91430 грн. (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , автомобіль зареєстрований на ім`я [PERSON] (а.с.9). Відповідно до листа Сватівського відділу поліції ГУНП в Луганській області від 22.10.2018 року встановлено, що [PERSON] проживає на території м. Луганськ, територія якого тимчасово окупована НЗФ та не підконтрольна владі України, у зв`язку з чим встановити контактні дані та точне місце знаходження не надається можливим (а.с.12). Позивач звернулась до Територіального сервісного центру № 4443 Регіонального сервісного центру в Луганській області Міністерства внутрішніх справ України з питання державної перереєстрації автомобіля, однак листом № 31/12/4443 від 05.02.2019 їй було повідомлено, що 18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», якою було скасовано використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформленні транспортних засобів. У зв`язку з чим з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не є документом-підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності, що унеможливлює реєстрацію транспортного засобу на підставі довідки - рахунку (а.с.10). Варто зазначити, що згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх марок, типів і моделей, причепів, напівпричепів, мотокалясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» затверджено постановою КМУ від 07.09.1998р. № 1388. Відповідно до п. 8 цього Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників та документів, які підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін в реєстраційні документи. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори купівлі продажу, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; договори, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів: договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортні засоби договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою та скріплені печаткою (за її наявності), у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; рішеннями власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило па транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа па паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноваженому органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Таким чином, наведеною нормою передбачено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови надання власниками транспортних засобів, зокрема, документів, які підтверджують правомірність їх придбання, отримання, ввезення, митного оформлення, а також відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху. Також цієї нормою встановлено вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин. А для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку (як у спірному), крім документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. 18.11.2015р. КМУ була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов КМУ з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформлення транспортних засобів. У зв`язку з чим з 18.11.2015р. довідка-рахунок не є документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності. Таким чином, надана позивачкою для реєстрації в лютому 2019р. довідка-рахунок від 05.08.2015 р. вже не була на той час документом, що підтверджує факт придбання транспортного засобу. Розглядаючи спір, що виник, буде правильним зробити висновок, що з боку РСЦ МВС цілком підставно відмовлено позивачці у перереєстрації транспортного засобу. Висновок щодо правильності таких дій відповідача зроблений Верховним Судом у постанові від 25.04.2018р. по справі № 803/336/16 (провадження № К/9901/10604/18). Стосовно вимог позивачки про визнання за нею права власності внаслідок оспорювання цього права відповідачем, варто зазначити наступне. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.12.2015р. № 1646, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.01.2016р. за № 156/28286, затверджене Положення про територіальний сервісний центр МВС, згідно з яким Територіальний сервісний центр МВС (далі - ТСЦ МВС) є структурним підрозділом територіального органу МВС - регіонального сервісного центру МВС (далі - РСЦ МВС). ТСЦ МВС у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням. ТСЦ МВС, згідно з цим Положенням, надає платні та безоплатні послуги. Однією з основних функцій ТСЦ МВС є реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів з видачею свідоцтв про реєстрацію, тимчасових реєстраційних талонів (далі - реєстраційні документи) та номерних знаків на транспортні засоби, здійснення обміну реєстраційних документів та номерних знаків на транспортні засоби, зняття з обліку зареєстрованих транспортних засобів. ТСЦ МВС має право: відповідно до чинного законодавства створювати, збирати, обробляти, зберігати, знищувати інформацію на паперових та електронних носіях, необхідну для здійснення його повноважень та ведення Єдиного державного реєстру МВС, а також надавати зазначену інформацію, використовуючи для цього систему електронного документообігу, автоматичні засоби управління, електронний цифровий підпис; запитувати та одержувати відповідно до чинного законодавства інформацію, необхідну для здійснення його повноважень, від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності та їх посадових осіб; відповідно до чинного законодавства вносити зміни або виправлення до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі МВС, володільцем якого є МВС; користуватися інформаційними базами даних органів державної влади, доступ до яких передбачений законодавством, державною системою урядового зв`язку та іншими технічними засобами у визначеному чинним законодавством порядку. З наведених норм Положення випливає, що ТСЦ МВС, який діє у структурі органів МВС України, виконує функції держави щодо здійснення контролю за додержанням Закону України «Про дорожній рух» (ст. 34), зокрема, щодо державної реєстрація транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Виходячи з дійсних обставин справи, попереднім власником - відповідачем [PERSON] , чи будь-якою іншою особою не оспорюється право власності позивачки на транспортний засіб з підстав неправомірності його придбання. Отже, розглядаючи цю справу, слід дійти до висновку, що обираючи спосіб захисту порушеного права, позивачкою не враховані приписи ст. 392 ЦК України, оскільки відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об`єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об`єкт нерухомого майна. Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20.06.2011р. у справі № 3-55гс11. Згідно з п. 7 Порядку № 1388, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Позивачка придбала автомобіль у серпня 2015 року. Не заперечує ту обставину, що вона своєчасно не звернулася до відповідного органу МВС для перереєстрації транспортного засобу. З моменту фактичного оформлення до звернення позивача до сервісного центру пройшло майже п`ять. При цьому, нею не наведено ґрунтовних обставин, поважних причин, які заважали їй вчинити дії щодо реєстрації транспортного засобу, а тому посилання на те, що з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанови від 18.11.2015р. №941 звужено зміст і обсяг її прав і свобод, не можуть бути розцінені як порушення ч. 3 ст. 22 Конституції України, оскільки означена постанова не позбавляє осіб права на реєстрацію транспортного засобу, а лише змінює його порядок і підстави. Отже, відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об`єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв`язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності у розумінні ст. 392 ЦК України. Водночас, вважаю за необхідне роз`яснити, що позивачка не позбавлена можливості захисту свого права у порядку адміністративного судочинства, якщо вважає, що її право порушено відмовою у вчиненні реєстраційної дії. Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, відповідачем Регіональним сервісним центром в Луганській області було заявлено про те, що позивач пропустив строк позовної давності, а позивачем подана заява про поновлення пропущеного строку. Однак, в зв`язку з тим, що суд вирішив відмовити у задоволенні позову по суті, то і питання пропущеного строку позовної даності суд не вирішує. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 914 грн. (а.с. № 1) покладаються на позивачку. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed