Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Жосан Тетяна Іванівна, про визнання договору недійсним. В обґрунтування своїх вимог, позивач вказав, що 14 серпня 2019 року між ним та [PERSON] було підписано договір № 1932, відповідно до умов п. п. 6, 7, 8 якого, [PERSON] зобов`язується сплачувати на утримання спільної дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 25140 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США починаючи з серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття, двома платежами шляхом безготівкового перерахунку коштів на відкритий на ім`я [PERSON] . Перший платіж, згідно договору, має бути сплачений у період з 01.01.2020 року по 20.01.2020 року в гривнях, що на день платежу має відповідати 6000 доларів США за курсом Національного банка України. Другий платіж має бути сплачений у період з 01.07.2020 року по 20.07.2020 рік в гривнях, що на день платежу має відповідати 6000 доларів США за курсом Національного банка України. Як вказав позивач, укладений між ним та [PERSON] він вважає недійсним, так як, на його думку, він вчинений під тиском, не відповідав його волі. Також позивач вказує, що 28.10.2000 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, від якого у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Як вказав позивач, майже весь час подружнього життя [PERSON] працював за контрактами в морі на різних судах, чим забезпечував свою родину і сім`я ніколи ні в чому знала потреби, але останні роки до укладення спірного договору подружнє життя погіршилось. 06.04.2019 року [PERSON] повернувся з тривалого десятимісячного рейсу до дому та дізнався від відповідачки, що у нього померла мати, а також те, що [PERSON] йому більше не дружина. Позивач стверджує, що після отриманих новин він фактично перебував в шокованому стані, певний час намагався налагодити з [PERSON] стосунки, однак після тривалих суперечок, залишив спільний будинок та переїхав до квартири померлої матері. Також, як вказує позивач, втративши матір, він був залишений власною дружиною та дитиною на самоті, впав в затяжний депресивний стан, а єдиними людьми, які намагались його підтримати були його брат [PERSON] та кращий друг [PERSON] , які, як стверджує позивач, підтвердять те, що він перебував в іноді дивному вегетативному стані: міг годинами дивитись в одну точку, не цікавився зовнішнім світом, мав надзвичайно пригнічений стан. Крім того, як стверджує позивач, такий стан посилювався тим, що дружина залишила його майже без засобів до існування - компанія, з якою у позивача був укладений контракт здійснила перерахування коштів безпосередньо на розрахунковий рахунок відповідача у загальному розмірі 63000 доларів США, з яких 10000 відповідач передала йому, але більшу частину коштів позивач витратив на новий пакет документів моряка і залишився з незначними коштами для існування, не маючи змоги піти в рейс за новим контрактом. Позивач стверджує, що деякий час з моменту переїзду до квартири матері вважав, що загубив закордонний паспорт і намагався самостійно його знайти, але, як виявилося в травні 2019 року, паспорт знаходився у відповідача, а на вимогу його повернути, остання відмовила та повідомила, що віддасть паспорт лише тоді, коли позивач виконає її умови: квартира та нежитлові приміщення залишаються у особистій власності відповідача, а на їх спільного сина позивач має платити аліменти на суму не менш ніж 1000 доларів США щомісячно. Вказані обставини, як стверджує позивач, змусили його звернутися до лікаря з приводу свого емоційного стану, від якого отримав поради та призначення ліків. Також, позивач вказав, що в серпні 2019 року збігав час виконувати обов`язки за контрактом та йти в море. Як вказує позивач, він змушений був укласти спірний договір взамін на те, що відповідач в нотаріальній конторі поверне оригінал паспорту та за спільною згодою підпише документи на розлучення, оскільки отримання закордонного паспорту давало позивачу можливість підготувати пакет документів, щоб знову піти в рейс, - тобто, був поставлений в умови, явно невигідні для нього та такі, які змушували його погодитись на підписання спірного договору, у зв`язку з чим звернувся із зазначеним позовом до суду. У відкритому судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Також, просили задовольнити витрати позивача на професійну правничу допомогу. Представник відповідача у відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Крім того, представником відповідача до суду було подано відзив на позов, в якому той вказав наступне. 16.09.2020 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення набрало законної сили 16.10.2020 року. Від шлюбу у сторін є син, [PERSON] , [INFO] . 14.08.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату аліментів на [PERSON] , який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 14.08.2019 року за реєстровим номером 1932. Представник відповідача вказує, що самого лише посилання позивача на те, що укладення спірного договору не відповідало його внутрішній волі - недостатньо, оскільки невідповідність внутрішній волі особи є загальним критерієм недійсності правочину, який в кожному конкретному випадку повинен бути обґрунтований належними та допустимим доказами, з посиланням на конкретні обставини. Також, представник вказав, що причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні. Як вказує представник відповідача, позивач посилається на взаємовиключні підстави позову - оскільки, укладення правочину на вкрай невигідних умовах може відбуватись за відсутності насильства, а тому твердження про існування одночасно двох підстав не ґрунтується на нормах матеріального права, що, також, свідчить про внутрішню суперечливість та недостовірність всіх пояснень позивача. Представник вказав, що позивачем не доведена жодна з правових підстав позову, а сама позовна заява містить лише посилання на депресивний стан позивача, вчинення правочину під тиском, на вкрай невигідних умов, які змусили його підписати спірний договір, що є нічим іншим як емоційним забарвленням позову. Як вказав представник відповідача, позивач конкретно не зазначає в чому саме полягав тиск з боку відповідача, яким чином це вплинуло на підписання спірного договору та чим він може підтвердити такі свої посилання. Представник стверджує, що позиція позивача стосовно того, що він начебто був поставлений перед загрозою зриву контракту внаслідок відсутності у нього закордонного паспорту через те, що відповідач нібито утримувала його у себе, у зв`язку з чим він був змушений підписати спірний договір на вкрай невигідних умовах взамін на повернення йому цього паспорту не відповідає дійсності. Так, сторона відповідача заперечувала проти того, що [PERSON] утримувала закордонний паспорт у себе та ставила позивачу якісь умови щодо його повернення. Представник вказав, що позивач, у разі втрати свого закордонного паспорту міг звернутися до органу державної міграційної служби із заявою про видачу нового закордонного паспорту, який оформляється у звичайному режимі - протягом 20 робочих днів, або у терміновому - протягом 7 або 3 робочих днів. Також, як вказує представник, самі переговори щодо укладення договору між сторонами йшли близько одного місяця протягом якого позивач активно обговорював умови, проводив консультації зі своїми юристами. Крім того, представник відповідача, посилаючись на дані єдиного державного порталу адмінпослуг вказав, що вартість послуги з оформлення паспорту громадянина України не пізніше ніж через 3 робочі дні складає 1034 грн., що, на думку представника відповідача, свідчить про не обмежену можливість оформити новий закордонний паспорт, у зв`язку з чим, твердження про обставину, що нібито відповідач утримувала у себе закордонний паспорт позивача не характеризує її як непереборну та безальтернативну, а сама по собі можливість у розумні терміни оформити новий закордонний паспорт спростовує твердження позивача, що він міг бути поставлений у якісь безвихідні умови. Також, представник зауважив, що позивач взагалі не конкретизує та не надає доказів того коли саме ним був укладений контракт, коли саме ним були подані документи на укладення контракту, коли саме він пройшов медичне обстеження, коли саме ним були розпочаті переговори щодо укладення контракту. Окрім того, представник [PERSON] вказав, що інтерес позивача у якнайшвидшому розлученні насправді полягав у тому, щоб його заробіток за контрактом був йому виплачений не під час шлюбу, а після розлучення, коли такий заробіток став би його особистою приватною власністю, на яку б відповідач не мала права претендувати. Відповідач, розуміючи, що шлюбні відносини фактично закінчились, цілком усвідомлюючи прагнення позивача якнайшвидше розірвати шлюб, щоб не ділити в подальшому його майбутню заробітну плату, підтримала його вимогу про розлучення до його виходу в черговий рейс, але єдине на чому наполягала відповідач при розлученні з позивачем - щоб до виходу позивача у черговий рейс питання розлучення було врегульовано одночасно із питанням поділу наявного майна подружжя та належного матеріального утримання сина з боку позивача. Стосовно письмових пояснень брата позивача та його друга, долучених до позовної заяви, то представник вказав, що пояснення брата суперечать поясненням самого позивача, який стверджував, що він отримав від позивачки 10000,00 доларів США та в межах цієї суми коштів цілком можливо було замовити новий закордонний паспорт, якби відсутність у позивача паспорту дійсно була предметом шантажу з боку відповідача та загрозою для зриву контракту. На думку представника відповідача, пояснення свідків є абстрактними, емоційно забарвленими, не містять точних дат, описуваних подій, відомості про стверджувані факти вони повідомляють зі слів самого позивача, а отже їх показання не можуть бути достовірними та об`єктивними. Крім того, представник відповідача вказав, що пригнічений стан позивача після смерті матері, описаний ним в позовній заяві як «вегетативний стан» є перебільшенням, оскільки, на його думку, такий термін вживається при важкій черепно-мозковій травмі або глобальній аноксії (кисневому голодуванні) мозку. Щодо посилання на відповідь ТОВ «Морська агенція «Адріатіко-Бриг» у відповідь на адвокатський запит, то представник пояснив, що повідомлення про те, що [PERSON] не зміг вчасно надати паспорт оскільки він перебуває у дружини, яка не віддавала його до вирішення наявного спору ґрунтується на словах самого [PERSON] , про що прямо зазначено у відповіді, тому і не може вважатись джерелом доказування обставин. Також, як вказав представник, під час укладення договору, обговорення його умов, відповідач не виявляв жодних ознак «вегетативного стану» чи депресії: активно пропонував умови, наполягав на включенні певних пунктів до змісту договору, зокрема, умови, що грошові кошти за аліментним договором належатимуть синові, стверджував, що консультувався з друзями та юристами. За таких обставин, представник відповідача стверджує, що підстави для визнання договору про сплату аліментів недійсним - відсутні, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Жосан Тетяна Іванівна, до суду не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності третьої особи (а. с. 150). Заслухавши думки сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси, від 16.09.2019 року, по справі № 521/14166/19, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13 - 14). За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому суд, при ухваленні рішення не з`ясовує обставин справи, які встановлені рішенням Малиновського районного суду міста Одеси, від 16.09.2019 року. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , від 11.09.2002 року, у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , [INFO] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, зроблено відповідний актовий запис (а. с. 15). 14.08.2019 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Жосан Т.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1932 (а. с. 10 - 11). Відповідно до п. 6 Договору, [PERSON] зобов`язується сплачувати на утримання спільної дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 25140 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США. Пунктом 7 Договору визначено, що аліменти сплачуються з серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Пунктом 8 Договору передбачено, що батько сплачує аліменти на утримання дитини за весь період, вказаний в п. 7 Договору двома платежами шляхом безготівкового перерахунку коштів на відкритий на ім`я [PERSON] на рахунок, реквізити якого [PERSON] зобов`язана повідомити [PERSON] протягом 1 місяця з дня підписання та нотаріального посвідчення договору. Перший платіж має бути сплачений у період з 01.01.2020 року по 20.01.2020 року в гривнях, що на день платежу має відповідати 6000 доларів США за курсом Національного банка України. Другий платіж має бути сплачений у період з 01.07.2020 року по 20.07.2020 рік в гривнях, що на день платежу має відповідати 6000 доларів США за курсом Національного банка України. Зазначений договір № 1932, від 14.08.2019 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , останній вважає таким, що не відповідав його внутрішній волі, його волевиявлення було вчинено під тиском обставин, а тому є недійсним. Проте, згідно до п. 19, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , Договору: батьки підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; договір укладається без застосування будь-якого фізичного чи морального примусу, на вигідних для них умовах і без впливу тяжких обставин; вони не страждають в момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки для кожної із сторін; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди (а.с.11). Вказаний Договір підписано, як позивачем, так і відповідачем в присутності приватного нотаріуса. Доказів того, що цей договір було підписано не позивачем, а іншою особою, до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1-6 ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ, від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини, правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Згідно правової позиції, викладеної у постанові ВСУ 06 квітня 2016 року у справі № 6- 551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини. Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Зі змісту правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові, від 12 серпня 2020 року (справа № 401/218/18) вбачається, що за змістом статті 233 ЦК України, ознаками правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. Однією із обставин, які, як вказує позивач: змусили позивача підписати оспорюваний договір, останній вказує смерть матері - [PERSON] , [INFO] , яка, згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , від 02.03.2019 року, померла [INFO] , у віці 70 років. (а. с. 12). Договір між [PERSON] та [PERSON] , було укладено -14.08.2019 року, тобто майже через півроку, після смерті матері позивача. Також [PERSON] вказує як обставину, що сприяла волевиявленню, яке не відповідало його внутрішній волі під час підписання договору, його депресивний стан після смерті матері та повідомлення [PERSON] , що вона йому більше не дружина. Також позивач вказав, що він звертався до лікарів з приводу свого емоційного стану, від яких отримав поради та призначення ліків. Проте, жодних доказів звернень до лікарів, їх призначень, стосовно емоційного стану [PERSON] , останній до матеріали справи не долучив. Не знайшли свого підтвердження, також і твердження позивача стосовно того, що його дружина залишила його майже без засобів до існування, оскільки компанія, з якою у позивача був укладений контракт здійснила перерахування коштів безпосередньо на розрахунковий рахунок відповідача у загальному розмірі 63000 доларів США. Позивачем не долучено доказів на підтвердження зазначеного та не заявлено клопотань про витребування таких доказів. Крім того, посилання позивача на його «вегетативний стан» суд, також не може прийняти до уваги, та приймає пояснення сторони відповідача, що такий «вегетативний стан» - є станом фізіологічного а не психологічного характеру, оскільки вживається при важкій черепно-мозковій травмі або глобальній аноксія (кисневому голодуванні) мозку (а. с. 117 - 118). Отже, як встановлено судом, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсний психолого-емоційний стан [PERSON] , у зв`язку з чим, суд позбавлений можливості належним чином надати оцінку тим доказам при ухваленні рішення. Окрім того, судом встановлено та не оспорюється сторонами обставина, що [PERSON] є моряком, що підтверджується Посвідченням особи моряка, серії АВ № 540325, від 26.12.2014 року дійсного до 26.12.2019 року (а. с. 20). Як вказав позивач, що приблизно в травні 2019 року позивач дізнався про те, що його закордонний паспорт знаходиться у відповідача та на вимогу його повернути остання відмовила та повідомила, що віддасть паспорт лише тоді, коли позивач виконає поставлені нею умови. Проте, на підтвердження наведеного матеріали справи доказів не містять. Суд приймає пояснення сторони відповідача, що у разі перебування у відповідача паспорту громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , останній мав можливість з травня 2019 року до часу укладення (14.08.2019 року) між ним та відповідачкю договору - звернутися до органу державної міграційної служби із заявою про видачу нового закордонного паспорту. Враховуючи викладене, суд не може прийняти до уваги позицію [PERSON] , що зазначена обставина є непереборною, у зв`язку з чим, не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між відсутністю у [PERSON] паспорту громадянина України для виїзду за кордон та волевиявленням [PERSON] під час підписання ним -14.08.2019 року спірного договору. Крім того, суд звертає увагу на те, що договір було укладено 14.08.2019 року між учасниками справи: [PERSON] та [PERSON] , не на користь відповідачки, а на користь третьої особи - їх неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд не погоджується із доводами сторони позивача, приймає заперечення сторони відповідача та приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , про визнання договору недійсним.

Outcome: dismissed