Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], до [PERSON], зареєстрованої за адресою: 65000, [ADDRESS], в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача суму грошових коштів у розмірі: - 106037,36 гривень (сума основного боргу), - 13216,90 гривень (процентів за користування позикою), - 11654,30 гривень (інфляційних збитків), - 2910,94 гривень (3% річних), та судовий збір у розмірі 1338,19 гривень, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 10 березня 2017 року позивач позичив відповідачу грошову суму в розмірі 4000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути готівкою у розмірі 4000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики до 10 травня 2017 року. Але, відповідач не повернула позивачу грошову суму позики. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 10 березня 2017 року, без відмітки про повернення суми боргу. У зв'язку з відмовою відповідача повернути повністю суму боргу позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав на підставі ст. ст. 525, 526, 625, 638, 640, 1046 - 1048 ЦК України. В подальшому позивачем було надано заяву про зміну розміру позовних вимог, та він просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, у розмірі: - 4000,0 доларів США- суму основного боргу; - 22384,04 гривень - процентів за користування позикою; - 4974,14 гривень - 3% річних, за несвоєчасне виконання зобов'язання; Стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1389,54 гривень; Стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору за подання клопотання про убезпечення позову у розмірі 352,40 гривень, посилаючись на таке. Верховний Суд у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначив, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов'язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Таким чином, при визначенні зобов'язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов'язання і в резолютивній частині рішення суд зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню. Разом із цим, пунктом 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що уразі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Отже, позивач, вважає за необхідне змінити позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в національній валюті, та стягнути суму боргу в розмірі 4000 доларів США, тобто у валюті позики. Також, оскільки позов було подано в травні 2018 року та усі розрахунки були здійсненні станом на 11 квітня 2018 року, а розгляд справи по суті було призначено лише на 11 жовтня 2018 року, грошові кошти відповідачем так і не повернуті, зобов'язання за Договором позики в добровільному порядку не виконано, тому за необхідне перерахувати розмір процентів та 3% річних станом на 11 жовтня 2018 року.Окрім того, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, визначеного договором у гривні.У зв'язку із зазначеним, позивач також вважає за необхідне відмовитись від позовних вимог, в частині стягнення інфляційних збитків у розмірі 11654,30 гривень. Щодо сплати судового збору. На час звернення до суду ціна позову становила 133819,50 грн., відповідно до чого позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1338,19 грн. У зв'язку із перерахунком суми процентів за користування позикою та розміру 3 % річних, а також відмови від частини позовних вимог, ціна позову складає 132908,81 грн., а отже доплата судового збору не вимагається. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явилась, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 10 березня 2017 року позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] грошову суму в розмірі 4000,0 доларів США. Сторони при цьому домовились, що позичальник прийняв на себе зобов'язання повернути готівкою у розмірі 4000,0 доларів США шляхом передачі позикодавцю повної грошової суми позики до 10 травня 2017 року. Факт передачі грошових коштів відповідачу та його обов'язок повернути їх підтверджується розпискою від 10 березня 2017 року, без відмітки про повернення суми боргу. У вказаний у договорі позики термін відповідач не повернув позивачу грошову суму позики. На вимогу позивача про повернення позики відповідач відповідала йому відмовою. Таким чином, відповідач суми боргу не повернула, що підтверджується фактом пред'явлення суду позивачем оригіналу розписки від 10 березня 2017 року без відмітки про повернення суми боргу. За правилом ч. ч. 2 та 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Таким чином наявність боргового документ у кредитора без відповідної помітки про виконання зобов'язання свідчить про невиконання останнього. Згідно із ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Договір позики є процентним, не дивлячись на те, що розмір процентів за ним не встановлений, бо якщо договором не встановлений розмір процентів, П. 2 їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Розрахунок процентів з 12.04.2018 р. по 11.10.2018 року. Період розрахунку - Ставка НБУ % - Кількість днів у періоді - Проценти, грн. 12.04.2018 року - 12.07.2018 року - 17 - 91 - 4494,24 грн. 13.07.2018 року - 06.09.2018 року - 17,5 - 55 - 2796,19 грн. 07.09.2018 року - 11.10.2018 року - 185 - 34 - 1777,94 грн. Загалом: 9068,37 грн. Розрахунок 3% річних з 12.04.2018 р. по 11.10.2018 року. Сума заборгованості 106037,36 грн. - 182 (кількість днів прострочення) - 3% сума санкції 1586,2 грн. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі: - 4000,0 дол. США (сума основного боргу), - 22384,14 гривень (процентів за користування позикою), - 4974,14 гривень (3% річних). На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин суд має покласти витрати по сплаті судового збору в сумі 1741,94 грн. на відповідача. Крім того стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на 5300,0 грн. - витрат на надання правової допомоги, 2996,86 грн. - витрати на проїзд для участі в судових засіданнях. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved