Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частини автомобіля зазначаючи, що є власником 2/3 частин автомобіля марки ЗАЗ - Daewoo, моделі ТІ3110, типу легковий седан - В, державний реєстраційний № [NUMBER] , колір: сірий, рік випуску 2007, зареєстрованого 18.09.2007 року у Макарівському МРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Київській обл. Дане майно належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 листопада 2011 року, виданого державним нотаріусом Макарівської районної державної нотаріальної контори Київської обл., спадкова справа № 368 за 2010 рік. [PERSON] є його рідним братом а та власником 1/3 частини автомобіля. Спірне майно перейшло у спадок сторонам після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька він постійно володіє та користується автомобілем. Усі витрати пов`язані із амортизаційними зносом авто, зміною деталей, ремонтом, зберіганням майна несе самостійно в повному обсязі. Також авто використовує щоденно у своїй професійній діяльності. Вказує, що відповідач не цікавиться станом своєї частки майна та не виявляє будь - якого бажання користуватися майном. Відповідач свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину автомобіля не отримав, однак із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся. Наявність двох співвласників значно ускладнює можливість користування, переоформлення автомобіля, особливо в умовах коли співвласники не підтримують спілкування між собою, та один з них абсолютно не виконує обов`язків власника по забезпеченню належного догляду за часткою майна. Неодноразово звертався з приводу купівлі 1/3 частини авто, останнє повідомлення датується 26.07.2016 року в письмовій формі рекомендованим листом відправлене по місцю реєстрації відповідача, однак дані пропозиції відповідач ігнорує, отримуючи поштові листи. Положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (постанова Верховного Суду України від 16 січня 2012 року по справі 6-81 цс 11). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За правилами ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У відповідності до пункту 2 статті 364 Цивільного кодексу України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до Звіту про оцінку майна колісного транспортного засобу марки ЗАЗ - Daewoo, моделі ТІ3110, типу легковий седан - В, державний реєстраційний № [NUMBER] , колір: сірий, рік випуску 2007 ринкова вартість автомобіля становить 26900 ( двадцять шість тисяч дев`ятсот ), відповідно 1/3 частина авто коштує станом на 21.04.2017 року - 8967,00 грн. Зазначає, що розглядає можливість компенсування відповідачу даної суми. Просить визнати право власності на 1/3 частину автомобіля марки ЗАЗ - Daewoo, моделі Т13110, типу легковий седан - В, державний реєстраційний № [NUMBER] , колір: сірий, рік випуску 2007 за [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки ЗАЗ - Daewoo, моделі ТІ3110, типу легковий седан - В, державний реєстраційний № [NUMBER] , колір: сірий, рік випуску 2007 належить [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.11.2011 року [PERSON] належить 2/3 частки спадкового автомобіля марки ЗАЗ - Daewoo, моделі ТІ3110, типу легковий седан - В, державний реєстраційний № [NUMBER] , колір: сірий, рік випуску 2007, зареєстрованого 18.09.2007 року у Макарівському МРЕВ ДАІ ГУ МВС України у Київській області. Відповідно до звіту про оцінку майна від 21.04.2017 року ринкова вартість автомобіля марки ЗАЗ - Daewoo, моделі ТІ3110, типу легковий седан - В, державний реєстраційний № [NUMBER] , колір: сірий, рік випуску 2007 становить 26900,00 грн. У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Умовою припинення за рішенням суду права особи на частку у спільному майні є те, що річ є неподільною. У відповідності до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Спірний автомобіль є неподільною річчю, оскільки його не можна поділити без втрати цільового призначення. Згідно ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. За змістом частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до наведених вище норм діючого законодавства, користування майном, що є спільною частковою власністю здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на користування тією часткою майна у спільній частковій власності, яка відповідає його частці. З урахування того, що автомобіль є неподільною річчю і жоден із співвласників не може користуватися визначеною йому частиною цього автомобілю в натурі, кожен із співвласників може вимагати відповідної матеріальної компенсації за належну йому частку автомобіля. Отже, встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини, дозволяють суду дійти висновку, що позивачем обраний невірний спосіб захисту щодо визнання його права власності на спірний автомобіль, реалізувати котрий він може, звернувшись до суду з позовними вимогами відповідно до норм діючого законодавства про припинення за відповідачем права власності на спірний автомобіль, визнання права власності на 1/1 цілу частку автомобілю та стягнення з позивача на користь відповідача грошової суми у якості компенсації 1/3 частки спірного автомобіля. Враховуючи вищевикладене в задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають залишенню за позивачем, оскільки позивачу повністю відмовлено в задоволенні позову.

Outcome: dismissed