Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 10.09.2020 року надійшов позов [PERSON] \~ до [PERSON] , [PERSON] , про визнання такими, що втратили право користування майном. Згідно обґрунтування позову, 24.06.2020 року [PERSON] придбала у АТ «Альфа-Банк» нерухоме майно квартиру [ADDRESS] .\~Згідно акту-прийому передачі від 24.06.2020 року покупець прийняв, а продавець передав об`єкт нерухомого майна, технічний стан задовільний. Право власності [PERSON] підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності. Проте, у належній квартирі позивача є зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON] .. Згідно акту посвідченого КП ЖКС «Порто-Франківський» ВД №7, пояснень сусідів, [PERSON] та [PERSON] , не проживають та не зберігають особистих речей більш ніж три роки за адресою [ADDRESS] .\~За викладеного звернулась до суду з дійсним позовом. До суду 21.09.2020 року надійшла відповідь щодо місця реєстрації відповідачів. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.09.2020 року , відкрито провадження та призначено розгляд справи у\~порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи 26.10.2020 року був відкладений через неявку сторін, 03.12.2020 року у звязку з перебуванням судді на лікарняному. У судове засідання 03.03.2021 року сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача надійшла заява про проведення судового засідання без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Залучені документи , що свідчать про належне сповіщення відповідачів . Залучений Акт КП ЖКС «Порто-Франківський» ВД №7. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили , до матеріалів справи залучені докази направлення\~ матеріалів позовної заяви та судові повістки ,які повернулись на адресу суду, із позначкою, що відповідачі не проживають за вказаною адресою. Відзивів на позов не подано. Відповідно до ч.6\~ст.128 ЦПК України,\~судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України,\~учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Поштова кореспонденція, направлялась відповідачам на адресу їх реєстрації. Причини неявки відповідачі суду не повідомили, жодних клопотань до суду не заявляли, заяв по суті справи не надали. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1\~ст.44 ЦПК України,\~учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , ратифікованою\~ Україною № 475/97 ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, поважність причин неявки суду не повідомив. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та третьої особи та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та позивача, згідно ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 09.03.2021 р. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно матеріалів справи, 24 червня 2020 року [PERSON] придбала у АТ «Альфа-Банк» нерухоме майно квартиру [ADDRESS] .\~Згідно акту-прийому передачі від 24.06.2020 року покупець прийняв , а продавець передав об`єкт нерухомого майна, технічний стан задовільний. Право власності [PERSON] на вказану квартиру підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про реєстрацію права власності. Згідно акту посвідченого КП ЖКС «Порто-Франківський`ВД №7, засвідчених пояснень сусідів, що [PERSON] та [PERSON] не проживають та не зберігають особистих речей більш ніж три роки за адресою [ADDRESS] .\~ Також матеріали справи містять повідомлення кур`єрської служби з відміткою «\~ що [PERSON] , [PERSON] », не проживають за\~ адресою [ADDRESS] . \~Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано. Отже, в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який полягає, в тому числі, в тому, що суд не має права виходити за межі вимоги сторін (ч.1 ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство не допускає вихід за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав людини. Суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у власності будинок, користуються ним і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, здавати в оренду. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно\~155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до частини першої\~383 ЦПК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до частини четвертої\~156 ЖК України, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~405 ЦК України, згідно якої ,члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями\~391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із Постановою ВСУ від 16.11.2016 р у справі № 6-709цс16, згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України,\~лише власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.\~ Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником майна\~квартири, за адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідачі фактично не проживають за зазначеною адресою із моменту їх реєстрації відповідно до складеного акту. Відповідно до ст. ст.\~379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира. Однією із підстав припинення права власності згідно 346 ЦК України,\~є відчуження майна. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 156 ч. 4 ЖК \~передбачено збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,386,391 ЦК України. За таких обставин та вимог закону, суд приходить до висновку, що відповідачі з відчуженням квартири втратили право користування даною квартирою, а тому відповідні вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, рішення суду про визнання особи втратившою право на користування житлом є підставою для зняття даної особи з реєстрації. Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку, а тому підстав для задоволення відповідних позовних вимог судом не встановлено. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 840.80 грн., що підтверджується квитанцією від 02.09.2020 року, який також підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у рівних частках із кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved