Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 липня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, [PERSON] про визнання незаконною та скасування знаття з обліку транспортного засобу, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання та скасування реєстрації транспортного засобу, зобов`язання поновити державну реєстрацію. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що на підставі підробленої довіреності, виданої від імені [PERSON] і посвідченою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В. 01 грудня 2017 року за реєстровим № 1014, Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області 20 квітня 2018 року, належний [PERSON] автомобіль марки Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , був знятий з реєстраційного обліку, а 21 липня 2018 року на підставі цієї ж довіреності від імені [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля, покупцем якого є [PERSON] , про що Регіональним сервісним центром МВС в Дніпропетровській області видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 липня 2018 року, серія [NUMBER] , і державний номер [NUMBER]. На даний час триває досудове розслідування відповідного кримінального провадження, в ході якого вказаний автомобіль був вилучений слідчим відділом Шевченківського УП ГУНП у місті Києві. У зв`язку з викладеним позивач просив суд з урахуванням уточнень позовних вимог скасувати зняття з обліку 20 квітня 2018 року транспортного засобу марки Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу №1241/2018/1034686 транспортного засобу марки Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , укладений 21 липня 2018 року; скасувати реєстрацію транспортного засобу за [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 21 липня 2018 року, серія [NUMBER] , і державний номер [NUMBER] ; поновити державну реєстрацію та облік транспортного засобу марки Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 липня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.36). Ухвалою судді від 09 липня 2019 року позовна заява була залишена без руху з наданням строку для усунення зазначених у ній недоліків. У встановлений судом строк недоліки вищевказаної позовної заяви були усунуті позивачем. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.40). До суду 19 липня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.41). Ухвалою судді від 25 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області, [PERSON] про визнання незаконною та скасування знаття з обліку транспортного засобу, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання та скасування реєстрації транспортного засобу, зобов`язання поновити державну реєстрацію (а.с. 46-47). 11 вересня 2019 року до суду надійшла заява про виправлення описки у позовній заяві, а саме в даті оскаржуваного договору купівлі-продажу і даті свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] : з 21 липня 2017 року на 21 липня 2018 року (а.с. 76-77). У судовому засіданні 24 вересня 2019 року відповідача Регіональний сервісний центр МВС в Дніпропетровській області виключено з кола відповідачів і залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог; прийнято уточнення позовних вимог (а.с. 93-94, 99-100). Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд цієї справи без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечувала. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В. 01 грудня 2017 року за реєстровим № 1014 на бланку серії НМХ 374500 була посвідчена довіреність, видана [PERSON] , якою останній уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним [PERSON] автомобілем марки Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с. 25-26). Наявна в матеріалах справи копія довіреності є копією посвідченої 19 квітня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В. довіреності. Автомобіль марки Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] 17 лютого 2016 року зареєстрований на ім`я [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 14-15). [PERSON] , діючи від імені [PERSON] на підставі доручення №НМХ 374500 від 01 грудня 2017 року, 20 квітня 2018 року звернувся на адресу начальника ТСЦ № 1242 із заявою про зняття з обліку автомобіля Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] (а.с. 29-30). Територіальним сервісним центром МВС 1241 Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області 21 липня 2018 року був посвідчений договір №1241/2018/1034686 купівлі-продажу автомобіля Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , укладений між [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] , і [PERSON] , за яким [PERSON] відчужив на користь [PERSON] зазначений транспортний засіб (а.с. 31-32). Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області № 31/26-347аз від 10 червня 2019 року, наданої на адвокатський запит, автомобіль Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] на підставі зазначеного договору купівлі-продажу був зареєстрований 21 липня 2018 року на ім`я [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 21 липня 2018 року, виданий державний номерний знак [NUMBER] . (а.с. 24). 26 липня 2018 року цей транспортний засіб був знятий з реєстраційного обліку за заявою [PERSON] (а.с. 24, 33). З повного витягу з Єдиного реєстру довіреностей (на запит органу державної влади) від 19 лютого 2019 року вбачається, що 01 грудня 2017 року за номером в реєстрі нотаріальних дій 1014 приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Копейчиковим І.В. на бланку серії НМХ № 374500 зареєстрована довіреність, видана [PERSON] , якою останній уповноважив [PERSON] і [PERSON] на розпорядження легковим автомобілем, д/н [NUMBER] (а.с. 24-28). За заявою [PERSON] від 01 квітня 2018 року щодо передачі [PERSON] у тимчасове користування автомобіля Volkswagen Polo, білого кольору, 2015 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д/н [NUMBER] , після чого останній на зв`язок не виходить, автомобіль не повертає, Шевченківським УП ГУНП у м. Києві до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення № 12018100100009468 із правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 289 КК України (а.с. 19). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2018 року на зазначений автомобіль накладено арешт, а також на свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу за гр. [PERSON] (а.с. 20-21). Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. З матеріалів справи вбачається, що перереєстрація транспортного засобу на ім`я [PERSON] проводилися на підставі договору купівлі-продажу, укладеного безпосередньо в сервісному центрі МВС на підставі довіреності, якої не видав [PERSON] . Пункт 3 ст. 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, у разі встановлення факту знищення, фальсифікації або підроблення ідентифікаційних номерів складових частин транспортних засобів, виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами або таких, що розшукуються правоохоронними органами України у зв`язку з незаконним заволодінням, уповноважені особи сервісних центрів МВС оформляютв установленому порядку необхідні документи, скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку транспортних засобів і передають усі відповідні документи та за наявності транспортні засоби до відповідного органу досудового розслідування. Якщо виявлено факт підроблення митних документів, їх ксерокопії з необхідним поясненням надсилаються до органів доходів і зборів, у зоні діяльності яких проживають особи, за якими зареєстровані відповідні транспортні засоби. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Беручи до уваги, зазначене, а також те, що в ході судового розгляду даної цивільної справи знайшов підтвердження факт підроблення довіреності, на підставі якої відбулось зняття з реєстрації за позивачем належного йому автомобіля, а також відчуження з його володіння на користь [PERSON] цього автомобіля відбулось поза волею позивача, тобто при укладанні оскаржуваного договору купівлі-продажу були порушені умови ч. 3 ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість їх задоволення у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи, витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом в розмірі 768,40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved