Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що є власником житлового будинку [ADDRESS] Відповідач, [PERSON], з моменту реєстрації місця проживання за вказаною адресою не проживає, будь-яких речей, які йому належать у ньому немає, комунальними послугами не користується, а відтак й не сплачує їх, поштової кореспонденції не отримує за вказаною адресою та спільного господарства не веде з позивачем. Відповідач є громадянином Російської Федерації, у 1980 році виїхав на постійне місце проживання до даної країни. Таким чином, на даний час відповідач не проживає за вказаною адресою більш як один рік, проте добровільно не знявся з реєстраційного обліку та фактично ухиляється від добровільного зняття з реєстрації за місцем проживання. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачем приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS] Це підтверджується копією свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 24 лютого 2001 року Коростишівською міською радою. Відповідно до акту депутата Коростишівської міської ради від 29 червня 2016 року у 1980 році відповідач переїхав на постійне місце проживання до міста Хабаровськ, де проживає на даний час, останній не є власником будинку, будь-які його речі в будинку відсутні. Як вбачається з довідки №2990, виданої 24 червня 2016 року Комунальним підприємством «Коростишівська комунальна служба», окрім позивача, за вищевказаною адресою зареєстровані також: його дружина - [PERSON], та сини - [PERSON] та [PERSON] Частиною 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів існування іншої домовленості між сторонами суду надано не було. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не проживає у будинку без поважних причин понад один рік, участі в утриманні помешкання не приймає, комунальні послуги не сплачує, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, на підставі статті 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved