Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] із заявою про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 12 вересня 2009 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [PERSON] є матірю [PERSON]. З [PERSON] та її донькою [PERSON] фактично проживав однією сімєю з літа 2005 року, виховував [PERSON] та приймав активну участь у її утриманні. 16 серпня 2010 року [PERSON] пішла з дому та не повернулася, після чого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2015 року останню оголошено померлою та зареєстровано смерть. З часу зникнення [PERSON] заявник особисто та одноособово займається вихованням та утриманням [PERSON], чий батько жодної участі в житті доньки не приймає. Вказує, що у 2011 році у [PERSON] стався суттєвий прояв розладу психіки після чого її було госпіталізовано до КП «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня» та після чого вона кожного року проходила курси стаціонарного лікування. У 2014 році [PERSON] була визнана інвалідом 2-ої групи з дитинства, а в 2016 році знову потрапила до КП «Дніпропетровська обласна клінічна психіатрична лікарня», звідки пішла з невідомим чоловіком, який заволодів належним [PERSON] на праві власності дачним будинком. Наголошує, що [PERSON] має стійкий хворобливий стан психіки, не може в повній мірі розуміти та повністю усвідомлювати значення своїх дій, вчинків, не має можливості керувати та усвідомлювати всі свої дії. Крім заявника у [PERSON] є дідусь, який її життям не цікавиться. У звязку з чим, посилаючись на наявність у [PERSON] майна, яке протиправно можуть отримати інші особи, той факт, що заявник є дієздатною особою, його інтереси не суперечать інтересам [PERSON], обізнаність про нахили та звички [PERSON], факт наявності у останньої 2-ої групи інвалідності внаслідок психічного розладу, просив суд визнати [PERSON] недієздатною з 01 січня 2016 року та встановити над нею опіку та призначити її опікуном . В судовому засіданні заявник та його представник заяву та викладені в ній обставини підтримали та просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення заяви, зазначивши, що заявник визнаючи її недієздатною хоче позбавити [PERSON] спадщини. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради просив суд ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Представники заінтересованих осіб Органу опіки та піклування при Новомосковській районній державній адміністрації Дніпропетровської області, Органу опіки та піклування Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися. Про час і місцем слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до листів просили суд розглядати справу за їх відсутності. Свідок [PERSON], сусідка по дачному товариству, будинок якої розташований напроти будинку, в якому проживала [PERSON]. Розповіла, що [PERSON] знає з дитинства, вона дорослішала на її очах. Знала її матір, з якою часто спілкувалася. Дитина після зникнення матері стала дивною. Дивності проявлялися в тому, що їй 20 років, а вона спілкується з дітьми 10-12 років. В неї були приступи агресії. Коли вона приходила до [PERSON], то бачила в будинку, що все розбито, розкидано, [PERSON] викидала зарядні пристрої. Одного разу вона бачила [PERSON] в місті, коли її всі шукали, то вона їй говорила, що помре, повіситься, застрелиться. Бачила, як її забирала швидка допомога, то [PERSON] кричала, лаялась, була в ненормальному стані. Свідок [PERSON], сусід [PERSON] по дачі, вказав, що [PERSON] знає 6-7 років. [PERSON] приходила до нього в гості разом з [PERSON], вони вечеряли разом. Дівчинка нормальна, але в неї були дивності, якась загальмованість, але спокійна. Бачив як приїздила швидка допомога. Сусіди говорили, що вона дуже дивна - то балакає, то не балакає. Свідок [PERSON], хатня робітниця, розповіла, що років 4 вона приходила до [PERSON], готувала їжу, консервувала, прибирала. На її очах відбувався нервовий зрив у [PERSON] чотири роки тому, вона покрасила стіни в будинку чорною фарбою та фекаліями. Кожні півроку [PERSON] лікувалася в психіатричній лікарні. В червні 2016 року [PERSON] напала на [PERSON] порвала на ньому одежу, подряпала йому обличчя. Свідок [PERSON], з 2006 року сусідка по дачному будинку, була знайома з матірю [PERSON], розповіла, що в 2008 році мати [PERSON] і вітчим [PERSON] одружилися. Потім мати [PERSON] зникла і дівчинку відправили до психіатричної лікарні. 14.06.2016 року вона приїхала з чоловіком на дачу і побачила карету швидкої допомоги біля будинку [PERSON]. [PERSON] сказав, що у [PERSON] напад. Коли вона піднялася в будинку на другий поверх, то побачила, що дівчинка сиділа на ліжку і плакала, а біля неї сидів лікар в руках якого був шприц. [PERSON] говорила лікарю про те, що він не має права робити їй укол без її згоди. [PERSON] розповідала лікарю, що її хочуть позбутися заради будинку. Ніяких психічних вад в неї вона не бачила. Дві неділі [PERSON] жила в її будинку і ніяких психічних вад в неї вона не помічала. [PERSON] попросила її зробити документи в яких були вказані власники будинку вона та її мати. Світлана - не хатня робітниця, а співмешканка [PERSON]. Вона стала мешкати в будинку через рік після того, як зникла мати [PERSON]. Свідок [PERSON], знайома [PERSON], розповіла що з нею познайомилася влітку 2016 року на відпочинку на морі. [PERSON] поводила себе звичайно, гралася з дітьми, купалася на морі, допомагала їй. За 10 днів на морі нічого незвичайного в поведінці [PERSON] вона не помітила. [PERSON] орендує квартиру на ж.м. Лівобережний-3, працює (миє підїзди), розпоряджається своїми коштами сама. [PERSON] їй розповідала, що їй було дуже погано коли пропала мати, говорила, що в неї є ще дідусь та бабуся. Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, представника заінтересованої особи [PERSON], [PERSON], представника заінтересованої особи Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], [INFO], що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І- КИ № 151194, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 12 вересня 2009 року. [PERSON] рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, було оголошено померлою, про що Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 07.07.2016 року складено відповідний актовий запис № 3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 6919964, виданим повторно Індустріальним районним у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 20 липня 2016 року. Заявник [PERSON], який є вітчимом [PERSON] звернувся до суду з заявою про визнання її недієздатною та встановлення над нею опіки. Відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА №070341 від 13 червня 2016 року №3186 [PERSON], [INFO] є інвалідом другої групи з дитинства по 01 червня 2017 року (а.с.16). [PERSON], перебував на обліку в Індустріальному управлінні праці та соціального захисту населення і отримував допомогу на догляд за інвалідом ІІ групи з дитинства [PERSON], [INFO] з 01.09.2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За матеріалами проведеної по справі амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи висновок №85 від 06 червня 2017 року комісія дійшла до висновку, що [PERSON] продуктивному мовному контакту доступна. Під час бесіди астенізована, скаржиться на слабкість. На питання відповідає в плані заданого. Анамнестичні відомості повідомляє докладно, дотримуючись хронологічної послідовності подій. Не заперечує, що в минулому неодноразово лікувалася в психіатричній лікарні. Мету обстеження, що проводиться, розуміє. Відношення до встановлення над нею опіки негативне. Говорить про те, що живе сама, знімає житло, «і будь-чиєї допомоги не потребує». Продуктивної психосимптоматики ( марення, галюцинацій) активно не висловлює, поведінкою не виявляє. Комісія приходить до висновку, що у звязку з короткочасністю обстеження, необхідністю тривалого динамічного спостереження за випробуваною встановити діагноз і вирішити експертні питання у відношенні [PERSON] в амбулаторних умовах не можливо. [PERSON] рекомендоване проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні представником заявника були заявлені клопотання щодо проведення стаціонарної судової-психіатричної експертизи та примусової судово-психіатричної експертизи в призначенні яких судом було відмовлено, оскільки особа, щодо якої ставиться питання про визнання недієздатною [PERSON] та її адвокат категорично заперечували щодо проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, а тим паче примусової, оскільки [PERSON] не ухилялася від проведення судової психіатричної експертизи. Зазначивши, що ніщо не заважало комісії призначити амбулаторну експертизу протягом тридцяти діб і [PERSON] би їздила кожен день. Зазначила, що після щорічного лікування на стаціонарі [PERSON] лише становилося гірше. А з 2016 року [PERSON] знаходиться на амбулаторному лікуванні у лікаря-психіатра за місцем реєстрації і стан здоровя її став кращий. Суд враховує, що метою проведення судово-психіатричної експертизи є зясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керуватися ними. Правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя визначає Закон України «Про судову експертизу». Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, обєктивності і повноти дослідження ( стаття 3 цього Закону). Відповідно до пункту 35 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 жовтня 2001 №397 , висновок експертизи повинен бути обґрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоровя особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначивши час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відтак, з зазначених питань висновок експерта повинен бути повним та категоричним, та не допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений. В судовому засіданні встановлено, що після зникнення матері [PERSON] вперше потрапила до психіатричної лікарні в 2010 році з діагнозом «гострий полімофорний психотичний розлад без симптомів шизофренії, асоційований з гострим стресом», а в 2012 році вона була визнана інвалідом 2 групи дитинства. В 2015 році [PERSON] разом з [PERSON] зверталися до суду з заявою щодо оголошення матері [PERSON] [PERSON] померлою для прийняття спадщини. Суд не приймає до уваги показання свідків: [PERSON], яка про всі події дізнавалася після того, як вони вже відбулися та [PERSON], фактично співмешканки [PERSON], а бере до уваги показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON]С, які вказали на те, що [PERSON], особа щодо якої ставиться питання про визнання недієздатною, в розмові та в поведінці вела себе адекватно, відповідала на всі поставлені питання, та висновок амбулаторної комісійної судово-психіатричної експертизи №85 від 06 червня 2017 року, згідно якого експерти також вказують, що [PERSON] продуктивному мовному контакту доступна, на питання відповідає в плані заданого, та оскільки суд має право та не зобовязаний визнати фізичну особу недієздатною в разі недоведеності її недієздатності, тому не вбачається законних підстав для задоволення заяви в повному обсязі.

Outcome: dismissed