Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

До Рубіжанського міського суду Луганської області із цивільним позовом до [PERSON] звернувся [PERSON], який, після зміни предмету позову, просив: визнати квартиру №1 в будинку №1, який розташовано по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], а також визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частку вказаної квартири. Відповідач подала зустрічний позов, яким просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру №1 в будинку №1, який розташовано по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області. Справа розглядалась неодноразово за участю позивача, відповідача, та їх представників. У судове засідання для розгляду справи по суті 26 червня 2014 року прибув відповідач та його представник. Позивач та представник позивача про день, час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області, 25 червня 2014 року, позивач подав заяву, якою свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а зустрічний позов просив залишити без задоволення. При цьому, слухання справи просив провести без його участі та винести законне рішення, з врахуванням поданих ним доказів (а.с.108). У своєму позові позивач вказував на те, що оскільки спірна квартира була придбана з відповідачем за спільні кошти, у період їх спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі, вона є обєктом права спільної сумісної власності, в якій йому належить ? частка. А оскільки дружина не визнає його права на ? частку, він вимушений звернутись за захистом свого права власності. У судових засіданнях в яких він брав участь, вказував на те, що сплата ним послуг з утримання квартири, свідчить про те, що він є співвласником зазначеної квартири. Представник позивача, у судових засіданнях в яких він брав участь, підтримуючи свого довірителя вказував на те, що спірна квартира хоча і була придбана безпосередньо відповідачем 07 липня 2008 року, але за спільно нажиті позивачем та відповідачем за час шлюбу грошові кошти. Звертав увагу суду на те, що 20 лютого 2002 року, його довіритель усі грошові кошти від продажу своєї квартири №147 в будинку №16, який розташовано по вулиці 30 років Перемоги, у місті Рубіжне Луганської області, передав відповідачу. Спірна квартира була придбана під час перебування позивача в лікарні, а потім коли він та відповідач разом з дітьми переїхали жити у спірну квартиру, він приймав участь у сплаті послуг з утримання житлових будинків та прибудинкової території та інших послуг. Відповідач заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Подала зустрічний позов у якому зазначила, що спірна квартира, хоча і була придбана у той період, коли вона та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі, але за кошти, які належали їй особисто. А оскільки кошти на придбання спірної квартири, вона отримала у звязку з продажем іншої квартири, яку вона отримала в порядку спадкування, спірна квартира є її особистою приватною власністю. У судових засіданнях в яких вона брала участь, вказувала на те, що позивач хоча і отримував дохід у вигляді пенсії, але витрачав його у власних інтересах і до сімейного бюджету не вносив, а будь-якої участі в ремонті чи поліпшенні квартири не приймав. Представник відповідача у судових засіданнях в яких він брав участь, підтримуючи свого довірителя вказував на те, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки спірна квартира не є обєктом права спільної сумісної власності. А оскільки право особистої приватної власності на спірну квартиру відповідача оспорюється позивачем, право відповідача слід захистити шляхом задоволення позову про його визнання. Свідок: [PERSON] ([INFO]), під час її допиту засвідчила, що її подруга: [PERSON], звернулась до неї з проханням бути присутньою під час домовленостей її сина [PERSON] і невістки [PERSON] щодо придбання квартири, в якій жила сім`я [PERSON] і [PERSON], на 7-му мікрорайоні у місті Рубіжне. Підтвердила, що була присутньою під час домовленостей вказаних осіб щодо продажу цієї квартири та передачі грошових коштів у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, у квартирі [PERSON]. Усі гроші отримала [PERSON]. Засвідчила, що приблизно через тиждень від [PERSON] та [PERSON], вона дізналась про придбання ними автомобіля. Свідок: [PERSON] ([INFO]), під час його допиту засвідчив, що він, його батько: [PERSON], мати: [PERSON], та брат: [PERSON], до 2002 року, проживали разом у [INFO] у квартирі №147, який розташований у 7-му мікрорайоні, по вулиці 30 років Перемоги. У 2002 році, вказану квартиру продали за 1000 (одна тисяча) доларів США, 500 (пятсот) доларів з яких, мати витратила на придбання автомобіля марки ВАЗ 2103. У звязку з продажем зазначеної квартири сім`я переїхала жити у квартиру батьків матері, за адресою: [ADDRESS]. Пізніше, мати отримала вказану квартиру у спадщину, яку продала. Саме з грошей отриманих від продажу цієї квартири, мати і купила за 4000 (чотири тисячі) гривень квартиру №1 в будинку №1, який розташований по провулку Шкільному у місті Рубіжне. Також свідок засвідчив, що гроші у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень були передані покупцю його матір`ю, в його присутності у нотаріуса, а продавець видала йому довіреність на продаж цієї квартири. При цьому засвідчив, що за час проживання сім`ї по провулку Шкільному, між матір`ю та батьком були дуже складні стосунки, взаєморозуміння між ними було відсутнє. Усі свої доходи батько витрачав тільки на себе, зловживав спиртними напоями у звязку з чим у нього стався інфаркт. А коли йому оформили пенсію по інвалідності, він повідомив, що це його особисті доходи, які він буде витрачати на себе. Деякі продукти харчування купував собі окремо, хоча їли сім`єю за одним столом, бо харчі на всіх покупала мати. Іноді мати купувала батьку одяг та взуття. Свідок: [PERSON] ([INFO]), під час її допиту засвідчила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], та з 2006 року проживала разом з сім`єю [PERSON] у квартирі №3 в будинку №3, який розташований по провулку Клубному у місті Рубіжне, аж до моменту її продажу [PERSON]. Підтвердила, що за вказаний період проживання, відносини між [PERSON] та [PERSON] були складними, вони жили в різних кімнатах, прибиранням у домі чи городом, [PERSON] не займався. А свою пенсію витрачав тільки на себе. Свідок: [PERSON] ([INFO]), під час його допиту засвідчив, що сім`я [PERSON] дійсно проживали у [INFO] у квартирі №147, який розташований у 7-му мікрорайоні, по вулиці 30 років Перемоги. Вони дійсно мали автомобіль ВАЗ 2103 синього кольору. [PERSON], під час її допиту у якості свідка, пояснила, що у січні 2002 року, на кухні квартири №147, в будинку №16, який розташований у 7-му мікрорайоні, по вулиці 30 років Перемоги, у місті Рубіжне, вона, у присутності позивача, отримала гроші у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США від [PERSON], який дав їх спочатку [PERSON], яка перерахувавши їх надала їй. У тому ж місяці, з отриманих грошових коштів, з відома позивача, вона придбала автомобіль марки ВАЗ 2103, за 500 (пятсот) доларів США. Іншу частину грошей вона розподілила на старшого сина, сплатила грошові кошти за оформлення документів, необхідних для вчинення договору купівлі-продажу зазначеної квартири, а гроші, які залишились витрачались нею на придбання продуктів харчування для сім`ї. Також пояснила, що усі гроші якими вона розрахувалась 23 червня 2008 року, у присутності свого сина, з продавцем спірної квартири (№1 в будинку №1, який розташований по провулку Шкільному у місті Рубіжне), це частина саме тих грошей, які вона отримала 19 червня 2008 року від продажу належної їй у порядку спадкування квартири №3 в будинку №3, розташованого по провулку Клубному у місті Рубіжне. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, при цьому у співставленні та з оцінкою показань свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також пояснень [PERSON], допитаної як свідка, встановив наступні обставини та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] та Вострова (нині - [PERSON]) [PERSON] 16 червня 1973 року уклали шлюб (а.с.3-5), за час перебування в якому у них народились сини: [PERSON] та [PERSON] (а.с.53). На підставі ордеру №456 серії: 022798, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали право на вселення до квартири №147 в будинку 16, який розташовано по вулиці 30 років Перемоги у місті Рубіжне (а.с.54), в якій після народження проживав і [PERSON] (а.с.53). [PERSON], [PERSON] та [PERSON], 25 січня 2002 року отримали свідоцтво на право власності (у рівних частках) на житло у вигляді квартири №147 в будинку 16, який розташовано по вулиці 30 років Перемоги у місті Рубіжне, у звязку з його приватизацією (а.с.112). Двадцятого лютого 2002 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як продавці, та [PERSON], як покупець, оформили (у письмовій формі та засвідчили у приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]) договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого, продавці продали, а покупець купила квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.101). При цьому, грошові кошти за продаж квартири у розмірі 5300 (пять тисяч триста) гривень, були передані до засвідчення договору у нотаріуса, з відома продавців, у січні 2002 року покупцем: [PERSON] [PERSON] [PERSON], у доларовому еквіваленті, який склав 1000 (одна тисяча) доларів США (показання свідка [PERSON], [PERSON]; пояснення надані відповідачем [PERSON], допитаною у якості свідка; з врахуванням пояснень позивача). У січні того ж 2002 року, [PERSON] з отриманих від продажу зазначеної квартири грошових коштів придбала автомобіль марки ВАЗ 2103, реєстраційний номер: 42308АМ, за який сплатила 500 (пятсот) доларів США, і 01 лютого 2002 року отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (показання свідка [PERSON], [PERSON]; пояснення надані відповідачем [PERSON], допитаною у якості свідка; з врахуванням пояснень позивача). Починаючи з лютого 2002 року по червень 2008 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], усією сім`єю проживали за адресою: [INFO] (обставина, яка визнавалась обома сторонами). За вказаний час, [PERSON] та [PERSON], жили в різних кімнатах, взаєморозуміння між ними було відсутнє. Усі свої доходи [PERSON] витрачав виключно на себе. У звязку із зловживанням спиртними напоями, у нього стався інфаркт. Після оформлення пенсії по інвалідності, [PERSON] витрачав тільки на себе (показання свідків: [PERSON], [PERSON]). Девятнадцятого червня 2008 року, [PERSON] за 53000 (пятдесят три тисячі) гривень продала квартиру №3 у будинку №3, який розташовано по провулку Клубному у місті Рубіжне Луганської області, яку вона отримала у спадщину, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.28). Двадцять третього червня 2008 року, [PERSON], як покупець, передала [PERSON], як продавцю квартири №1 в будинку №1, який розташовано по провулку Шкільному у місті Рубіжне, грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, у якості оплати за її придбання (показання свідка [PERSON] та пояснення надані відповідачем [PERSON], допитаною у якості свідка). Сьомого липня 2008 року, [PERSON], як представник продавця: [PERSON], та [PERSON], як покупець, оформили (у письмовій формі та засвідчили у приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON]) договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого, продавець передає, а покупець приймає у власність квартиру №1, яка знаходиться в будинку №1, по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області (а.с.29-30). При цьому 17 липня 2008 року, [PERSON] зареєструвала право приватної власності на зазначену квартиру (а.с.31). З 22 липня 2008 року по вересень 2010 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали разом у квартирі №1, яка знаходиться в будинку №1, по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області. Після чого, [PERSON] змінив місце проживання. (обставина, яка визнавалась обома сторонами). З жовтня 2010 року по березень 2014 року, [PERSON], проживаючи не у квартирі №1, яка знаходиться в будинку №1, по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області, щомісячно, сплачував грошові кошти за надання житлово-комунальної послуги у вигляді утримання будинків і споруд та прибудинкової території (а.с.102,102а). У жовтні 2013 року, [PERSON] вважаючи зазначену квартиру обєктом права спільної сумісної власності, подав позов, після зміни предмета якого, просив визнати цю квартиру обєктом права спільної сумісної власності, та визнати за ним право власності на ? частку цієї квартири (а.с.1-2,36-37). У грудні 2013 року, [PERSON] подала зустрічний позов, вважаючи, що її право приватної власності на цю ж квартиру оспорюється [PERSON], а тому просила його захистити шляхом визнання (а.с.25-27). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зокрема, сімейні) правовідносини, в межах яких виник спір щодо права власності на нерухоме майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Відповідно до положень пункту сьомого статті 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України. Так, положеннями частини першої статті 325 Цивільного кодексу України визначено, що субєктами права приватної власності можуть бути фізичні особи. При цьому, з огляду на положення статті 355 цього ж кодексу, у випадках коли майно знаходитися у власності двох або більше осіб (співвласників), таке майно належить особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Разом з цим, системний аналіз положень частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України та статті 60 Сімейного кодексу України свідчать про те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є їхньою спільною сумісною власністю, навіть тоді, коли один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, за загальним правилом (в частині майна набутого подружжям за час шлюбу), воно вважається їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними або законом. Так, положеннями пункту другого і третього частини першої статті 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватної власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але у порядку спадкування; і майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, теж. Отже, наведені норми права, як такі, що мають характер спеціальних, підлягають застосуванню у пріоритетному порядку по відношенню до загальних норм права (загального правила). Судом встановлено, що майно у вигляді квартири №3 в будинку №3, який розташовано по провулку Клубному у місті Рубіжне Луганської області, було набуте [PERSON] за час шлюбу із [PERSON], але у порядку спадкування. Тобто, вказане майно належало [PERSON] на праві особистої приватної власності. Судом встановлено і те, що майно у вигляді квартири №1 в будинку №1, який розташовано по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області, теж було набуте [PERSON] за час шлюбу із [PERSON], але за кошти, які вона отримала з продажу майна, що було її особистою приватною власністю. Тобто за кошти, які належали їй особисто. Тому слід констатувати, що вказане нерухоме майно з приводу якого між сторонами виник спір, дійсно належить [PERSON] на праві особистої приватної власності. Позивач, на думку суду, не надав належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували набуття спірної квартири відповідачем за спільні кошти подружжя, на чому наполягав позивач та його представник. При цьому, судом враховано показання свідків, які засвідчили, що за час спільного проживання позивача і відповідача (з лютого 2002 року по червень 2008 року), тобто на протязі шести років, що передували моменту набуття права власності відповідача на спірну квартиру, спільного сімейного бюджету вони не мали, а позивач, усі доходи, які він отримував, витрачав тільки на задоволення своїх потреб. Та обставина, що позивач на момент придбання спірної квартири знаходився на лікуванні, висновку суду про належність спірної квартири на праві особистої приватної власності відповідачу, змінити не може. А сплата позивачем грошових коштів у якості оплати за житлово-комунальні послуги по спірній квартирі, правового значення для вимог позивача у цій справі не має, і не змінює встановленого судом правового режиму власності по цій квартирі. І оскільки позивач, не зміг довести наявність обставин, на підставі яких суд, міг би дійти висновку про те, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності, у задоволенні позову слід відмовити і в частині визнання спірної квартири обєктом права спільної сумісної власності, і в частині визнання права на ? частку в цій квартирі, оскільки спірна квартира є обєктом права особистої приватної власності відповідача. Розглядаючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з такого: З огляду на положення частини третьої статті 8, частини четвертої статті 13 та частини першої статті 55 Конституції України, держава гарантує будь-якому субєкту права власності можливість звернення до суду за захистом цього права. Відповідно до положень частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому, згідно зі статтею 4 цього ж кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб у спосіб, визначений законами України. Положеннями пункту першого частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способом захисту цивільного права може бути його визнання судом. При цьому, з огляду на положення статті 392 цього ж кодексу, позов про визнання права власності може бути подано власником майна, якщо це право не визнається будь-якою іншою особою. Враховуючи викладене, та те, що право особистої приватної власності [PERSON] на квартиру №1, в будинку №1, який розташовано по провулку Шкільному у місті Рубіжне Луганської області, оспорюється позивачем, воно підлягає судовому захисту шляхом його визнання. Тому зустрічний позов підлягає задоволенню. З огляду на положення статті 88 Цивільного процесуального кодексу України та висновки суду по суті позовних вимог (і первісного, і зустрічного позову), підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: approved