Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 19 червня 2020 року надійшла позовна заява адвоката Єрмоленко Лілії Володимирівни (далі - представник позивача), яка діє від імені та в інтересах [PERSON] (далі - позивач), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Дружба» (далі - відповідач, ТОВ «Агро Дружба») про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначила, що [PERSON] мешкає в будинку [ADDRESS] . В 1986 році позивач з родиною вселилася у вказаний будинок і з того часу вільно, відкрито і безперервно володіє зазначеним нерухомим майном, тобто більше десяти років. [PERSON] протягом усього періоду добросовісно користується цим житловим будинком. Останній на праві власності належав колгоспу «Дружба» Куйбишевського (нині Більмацького) району Запорізької області, правонаступником якого в частині отриманого в процесі реорганізації майна стало КСП «Дружба». Оскільки позивач працювала в колгоспі «Дружба», в січні 1988 року нею було підписано зобов`язання, за яким вона зобов`язалася сплатити колгоспу половину вартості житлового будинку протягом 25 років. Працюючи в колгоспі «Дружба», [PERSON] сплатила повну вартість житлового будинку власнику та станом на сьогодні заборгованості не має, і вважала, що набула на нього право власності. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» від 24.10.2019 №207 право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за КСП «Дружба» на підставі реєстраційного посвідчення на домоволодіння, видане розпорядженням голови Куйбишевської районної державної адміністрації від 18.08.1997. ТОВ «Агро Дружба» є правонаступником прав та обов`язків СВК «Дружба», яке в свою чергу є правонаступником КСП «Дружба», а останнє - колгоспу «Дружба». На балансі ТОВ «Агро Дружба» спірний житловий будинок не обліковується. Позивач бажає набути право власності на будинок за набувальною давністю, оскільки більше десяти років відкрито, безперервно володіє, користується нерухомим майном, утримує його, а тому є добросовісним набувачем. Особи, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, відсутні. Враховуючи викладене, позивач в інший спосіб, крім як в судовому порядку, не може визнати за собою право власності на житловий будинок, тому вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою. Представник позивача Єрмоленко Л.В. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій вказала, що на задоволенні позову про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю наполягає, просить справу розглянути без її участі та участі позивача. Відповідач звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без участі представника ТОВ «Агро Дружба». Відповідач позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Суд дійшов висновку про те, що розгляд справи можливий за відсутності сторін. Відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК та у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд вважає можливим ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з родиною з 1986 року проживає в житловому будинку [ADDRESS] та з того часу вільно, відкрито і безперервно володіє вказаним нерухомим майном, прибудинкова територія та будинок підтримуються в належному стані, що підтверджено довідкою виконавчого комітету Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області від 08.11.2019 №836 (а.с. 17), відомостями з погосподарського обліку за 1986-2019 роки (а.с. 18-29) та листом Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області від 15.04.2020 №02-122/26 (а.с. 16). Позивач з 1986 року працювала в колгоспу «Дружба» дояркою. Відповідно до зобов`язання, затвердженим головою колгоспу «Дружба» на підставі рішення загальних зборів (протокол №1 від 30.01.1988), [PERSON] , як така, що працювала в колгоспі «Дружба», придбала вище зазначений будинок на підставі постанови Ради Міністрів СССР від 03.07.1983 №593 за половину вартості у розмірі 7656 карбованців зі строком виплати на 25 років (а.с.7). Як зазначено представником позивача в позовній заяві та відповідно до довідки від 28.05.1992 колгоспу «Дружба» [PERSON] виплатила за будинок 50% вартості у розмірі 7656 карбованців (а.с. 8). Однак, як встановлено судом, договір купівлі-продажу будинку між сторонами не укладався, володіння нерухомим майном не було врегульовано будь-якими угодами. Право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстроване за КСП «Дружба» на підставі реєстраційного посвідчення на домоволодіння, виданого розпорядженням голови Куйбишевської районної державної адміністрації від 18.08.1997, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Куйбишевське бюро технічної інвентаризації» від 24.10.2019 №207 (а.с. 12). Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про перейменування деяких населених пунктів» від 12 травня 2016 року №1353-VІІІ Куйбишевський район Запорізької області перейменовано на Більмацький район Запорізької області. Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про власника реєстри не містять. Відповідач ТОВ «Агро Дружба» є правонаступником прав та обов`язків СВК «Дружба», яке в свою чергу є правонаступником КСП «Дружба», а останнє - колгоспу «Дружба», що підтверджується копією довідки ТОВ «Агро Дружба» №117 від 13.11.2019 (а.с. 31) та копією листа Відділу з архівної справи та з питань державної реєстрації Більмацької районної державної адміністрації Запорізької області від 12.02.2020 №07-06-3 (а.с. 30). Згідно з довідкою ТОВ «Агро Дружба» від 03.03.2020 житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на балансі ТОВ «Агро Дружба» не перебуває, у зв`язку з повним розрахунком за вартість житлового будинку, будь-яких претензій до [PERSON] немає (а.с. 10). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності ЦК або раніше, тобто до 1 січня 2001 року. Як встановлено судом, позивач житловим будинком володіє з 1986 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 14.05.2019 у справі №910/17274/17 умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК є наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт, законність об`єкта володіння, добросовісність заволодіння чужим майном, відкритість володіння, безперервність володіння, сплив установлених строків володіння, відсутність норм закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Відповідно до зазначеного правового висновку, за змістом ч.1 ст.344 ЦК добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким, що не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Належність правовстановлюючих документів, наявних в матеріалах справи, встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на момент заволодіння позивачем чужим нерухомим майном - житловим будинком, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спірного житлового будинку (1986 рік) регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі - Інструкція), затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Згідно з п.6 Інструкції не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Виходячи з наведеного, підтвердженням належності жилого будинку (його частини) певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Спірний будинок збудований в 1986 році і відповідно до технічного паспорта від 22 жовтня 2019 року складається з: А житлового будинку загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею 33,2 кв.м, а прибудови, а1 ґанку, Б літньої кухні, В погребу, Г гаражу, Д сараю, Е сараю, Ж сараю, З душу, К вбиральні, №1 колодязя, №2 огорожі, І вимощення (а.с.13-15). Двір, в якому знаходився спірний будинок, входив до суспільної групи господарства колгоспника, до якої входила позивач - [PERSON] . Згідно долучених до справи витягів з погосподарських книг власником будинку, що розташований по [ADDRESS] зазначена [PERSON] (а.с.17-29). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] починаючи з 1986 року добросовісно заволоділа спірним будинком, що підтверджується відомостями з погосподарського обліку за 1986-2019 роки (а.с. 18-29), де позивач зазначена як власник будинку, та в подальшому її володіння спірним нерухомим майном було безтитульним, оскільки вона фактично володіла спірним майном і таке володіння не спиралося ні на яку правову підставу володіння чужим майном. Про добросовісність володіння також свідчить та обставина, що позивач з огляду на встановлені судом обставини не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на будинок. Положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнано право на звернення фізичних та юридичних осіб до ЄСПЛ за захистом своїх порушених прав та охоронюваних Конвенцією свобод, пов`язаних з реалізацією права власності. Зокрема, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Акцентуємо увагу на тому, що при цьому зазначеною статтею захищено не лише майно у його вузькому розумінні, а й широкий спектр правовідносин власності. Термін «власність», як це передбачено ст. 1 документа, може означати або існуючу власність, або претензії, щодо яких заявник може довести, що він має законні підстави вимагати їх задоволення. У даному випадку законодавча норма про набувальну давність, яка діє в Україні, надає громадянину право на законних підставах претендувати на відповідну власність. На підставі викладеного, враховуючи, що позивач [PERSON] довела те, що вона вже більше 33 років добросовісно заволоділа спірним житловим будинком з відповідною частиною надвірних будівель, який зареєстрований за КСП «Дружба», однак у його правонаступника ТОВ «Агро Дружба» на балансі не перебуває, відкрито, безперервно, здійснює його обслуговування, доглядає за ним, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, і такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved