Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 12.05.2020 року з позовною заявою звернувся [PERSON] до Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. В обґрунтування позову зазначається, що 19.08.2008 року Слідчим управлінням Служби безпеки України стосовно [PERSON] було порушено кримінальну справу №408 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 328 КК України. 20.08.2008 року [PERSON] було затримано, 29.08.2008 року військовим місцевим судом Київського гарнізону обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 11.09.2008 року постановою військового апеляційного суду Центрального регіону України [PERSON] звільнено з під варти та застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з постійного місця проживання. В подальшому кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 328 та ч. 3 ст. 364 КК України направлена до судового розгляду та 25.08.2010, 06.06.2014 року була повернута для додаткового розслідування до Головного слідчого управління СБУ. 19.12.2014 року кримінальна справа відносно [PERSON] згідно з вимогами діючого на даний час КПК України, Головним слідчим управлінням СБУ внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за №220140000000000536 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 328, ч. 2 ст. 364 КК України та досудове розслідування доручено слідчому відділу Управління СБУ в Одеській області. 27.05.2019 року кримінальне провадження №220140000000000536 від 19.12.2014 року, щодо вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 328, ч. 2 ст. 364 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. \~ \~ \~ \~Притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, на думку позивача, завдано йому моральних втрат, негативно вплинуло на нормальний уклад життя та стан здоров`я. Окрім цього, звільнення позивача з посади старшого оперуповноваженого УСБУ в Одеській області завдало йому матеріальної шкоди у вигляді не отриманої заробітної плати у розмірі 250\~000,00 грн. У зв`язку з закриттям кримінального провадження з підстав передбачених статтею 1176 Цивільного кодексу України та Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 609\~267,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 250\~000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 25.06.2020 року представник Прокуратури Одеської області подав відзив на позовну заяву в якому позов не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтуванні відзиву зазначено, що позивачем не надано жодних доказів завдання йому матеріальної чи моральної шкоди, не надано обґрунтованого розрахунку шкоди, у зв`язку з чим відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог. Окрім цього, в даних правовідносинах відсутні дії Прокуратури Одеської області, які б порушували конституційні права [PERSON] , а тому Прокуратури Одеської області є неналежним відповідачем у справі. 03.08.2020 року представник Державної казначейської служби України подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначає, що ДКС України є самостійною юридичною особою, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та не уособлює Державу Україну. Кримінальне провадження стосовно [PERSON] було відкрито та слідчі дії здійснювались Слідчим управління Служби безпеки України, а тому відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний державний орган. Стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди вважає недоведеним та необґрунтованим. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання 26.11.2020 року з`явився представник позивача [PERSON] , який підтримав позовну заяву у повному обсязі, представник відповідача Прокуратури Одеської області Жигун І.В., яка заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення присутніх в судовому засідання осіб, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що\~20.08.2008 року [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 328 КК України, здійсненого старшим слідчим в ОВС 2 відділу Слідчого управління Служби безпеки України, що підтверджується копією протоколу допиту підозрюваного від 02.08.2008 року. Окрім цього, 20.08.2008 року в результаті обшуку особи [PERSON] було знайдено та вилучено посвідчення Управління СБУ в Одеській області, та два мобільні телефони марки Нокіа. Постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 22.08.2008 року строк затримання [PERSON] продовжено до 29.08.2008 року. Постановою Військового місцевого суду Київського гарнізону від 29.08.2008 року до [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Ухвалою Військового апеляційного суду Центрального регіону від 11.09.2008 року запобіжний захід щодо [PERSON] змінено на інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, у вигляді підписки про невиїзд. Постановою старшого слідчим в ОВС 2 відділу Слідчого управління Служби безпеки України від 28.07.2011 року [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 328 та ч. 3 ст. 364 КК України. Постановою Військового місцевого суду Одеського гарнізону від 25.08.2010 року, яка залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.11.2010 року, кримінальну справу щодо [PERSON] направлено для додаткового розслідування до Головного управління Служби безпеки України. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2014 року, яка залишена без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 31.10.2014 року, кримінальну справу щодо [PERSON] направлено для додаткового розслідування до Головного управління Служби безпеки України. 19.12.2014 року кримінальна справа відносно [PERSON] згідно з вимогами діючого на даний час КПК України, Головним слідчим управлінням СБУ внесена до єдиного реєстру досудових розслідувань за №220140000000000536 від 19.12.2014 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 328, ч. 2 ст. 364 КК України та досудове розслідування доручено слідчому відділу Управління СБУ в Одеській області. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.11.2015 року запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд щодо [PERSON] було скасовано. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.12.2015 року скасовано арешт майна [PERSON] , накладений постановами слідчого в ОВС 2 відділу СУ СБУ від 06.02.2009 року. Постановою Слідчого відділу Управління Служби безпеки України від 27.05.2019 року кримінальне провадження №220140000000000536 від 19.12.2014 року закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Листом Служби безпеки України від 15.08.2019 року повідомлено, що запобіжний захід щодо [PERSON] підписка про невиїзд не змінювався. Рішення з приводу обвинувачення [PERSON] не приймалось. Листом Служби безпеки України повідомлено, що [PERSON] підозра у кримінальному провадженні №220140000000000536 від 19.12.2014 року не була оголошена. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходить з наступного. У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Відповідно до ч. 7 ст. 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Зокрема, згідно\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~ підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Також, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1)постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до\~ст.\~3\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» у наведених в\~статті 1\~цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Позивачем була заявлена вимога про відшкодування заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок незаконних дій та моральну шкоду. Заявляючи про наявність матеріальної шкоди позивач зазначає, що після порушення кримінальної справи стосовно [PERSON] його фактично відсторонили від виконання службових обов`язків, вилучили посвідчення офіцера Служби безпеки України та перепустку в приміщення Управління Служби безпеки України в Одеській області, а 30.09.2013 року звільнили з посади старшого оперуповноваженого УСБУ в Одеській області з грубим порушенням процедури, визначеної Наказом Голови СБУ від 14.10.2008 року №772 «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України». Відповідно до ч. 1 ст. 147 КПК України в редакції, що діяла на момент притягнення особи до кримінальної відповідальності, в разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за посадовий злочин, а так само, якщо ця особа притягається до відповідальності за інший злочин і може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства, слідчий зобов`язаний відстороним її від посади, про що виносить вмотивовану постанову. Так, дійсно, судом встановлено, що 20.08.2008 року в результаті обшуку особи [PERSON] було знайдено та вилучено посвідчення Управління СБУ в Одеській області, однак відсторонення [PERSON] від посади, як процесуальний захід застосовано не було. Також судом встановлено, що 20.07.2007 року між СБУ та [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби на п`ять років, а саме з 14.09.2007 року до 13.09.2012 року. Наказом Управління СБУ в Одеській області №387-ОС від 13.12.2013 року [PERSON] виключено зі списків особового складу у зв`язку із закінченням строку дії контакту. При цьому, вирішуючи питання щодо відшкодування шкоди, суд враховує загальні положення щодо підстав відшкодування шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, судом не встановлено наявність протиправної поведінки Прокуратури Одеської області, причинного зв`язку та вини у заподіянні матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку внаслідок незаконних дій. Окрім цього, позивач не надав обґрунтованого розрахунку розміру матеріальної шкоди у розмірі 250\~000,00 грн. Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що в результаті незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, пред`явлення обвинувачення у злочинах передбачених ч. 2 ст. 328, ч. 3 ст. 364 КК України, тримання під вартою та підпискою про невиїзд, завдано моральних втрат [PERSON] , паралізувало життєві зв`язки, утруднило спілкування з оточуючими, а стан здоров`я став близьким до критичного. При визначенні розміру моральної шкоди у розмірі 609\~267,00 грн. позивач виходить з того, що перебував під слідством 10 років 9 місяців 8 днів, що дорівнює 129 місяців, в розрахунку з розміру мінімального розміру заробітної плати за кожний місяць під слідством (129 місяців х 4723,00 грн.). Згідно із ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до\~Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року\~«Про судову практику у спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , висловлюючі свої доводи щодо відшкодування йому моральної шкоди, завданої протиправними діями органів досудового розслідування та процесуального керівництва, які він оцінив у 609\~267,00 грн., належним чином не обґрунтував та не довів жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння йому такої шкоди, протиправності дій відповідачів, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та виною останніх в її заподіянні, а також не зазначив чим він керувався при розрахунку завданої йому моральної шкоди. [PERSON] не вказав та не довів будь-якими доказами, яким чином проведення слідчих дій у кримінальному провадженні йому були заподіяні моральні страждання. Також позивач не вказав, яких саме вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках він зазнав та яким чином це пов`язано із проведенням слідчих чи інших дій органів досудового розслідування щодо [PERSON] . Згідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed