Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14 березня 2018 року надійшла позовна заява першого заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко Сергій В`ячеславович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Меньшикова Кристина Олександрівна про витребування майна. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2014 року визнано спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , відумерлою та передано квартиру [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. Рішенням виконавчого комітету №68 від 19 лютого 2015 року вищевказану квартиру прийнято до комунальної власності м. Дніпропетровська. В подальшому, приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мазуренко С.В. 23 квітня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , як рідній сестрі померлої [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу №979 від 18 травня 2016 року, посвідченого нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О., зазначена квартира була відчужена на користь [PERSON] , яка на даний час, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником цієї квартири. Викладені обставини стали причиною звернення прокурора до суду з позовом про витребування спірного майна з незаконного володіння відповідача на користь Дніпровської міської ради. Від прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Овчар Т.В. та представника Дніпровської міської ради Булаха М.О. до суду надійшли заяви з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог. Приватний нотаріус ДМНО Мазуренко С.В. та приватний нотаріус ДМНО Меньшикова К.О. надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що у однокімнатній квартирі [ADDRESS] житловою площею 17,1 кв. м., загальною 30,0 кв. м., мешкала і була зареєстрована в передбаченому законом порядку [PERSON] , [INFO] . Вищезгадана квартира знаходиться у будинку, який обслуговується Комунальним підприємством «Житлово - експлуатаційне підприємство № 10» Дніпропетровської міської ради. В 1999 році [PERSON] приватизувала займане житло, про що отримала свідоцтво про право власності на житло від 10 листопада 1999 року і їй на праві власності квартира належала в цілому. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 7580 від 06 листопада 2013 року, зареєстровано смерть [PERSON] , яка померла [INFO] . У встановлений законодавством термін спадщину ніхто не прийняв, із заявою щодо вступу у спадщину після смерті [PERSON] ніхто не звертався. Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] ніхто не подавав. Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою спадкова справа не відкривалася. Рішенням Жовтневого районного суду №201/16062/14ц від 26 грудня 2014 року визнано спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , відумерлою та передано квартиру [ADDRESS] ) у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради. Рішенням виконавчого комітету № 68 від 19 лютого 2015 року вищевказану квартиру прийнято до комунальної власності м. Дніпропетровська. Відповідно до ч. 4 ст. 85 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В подальшому, приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Мазуренко С.В. 23 квітня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] , як рідній сестрі померлої [PERSON] , що мешкала разом з нею в квартирі [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу № 979 від 18 травня 2016 року, посвідченого нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О., було відчужено представником [PERSON] за довіреністю [PERSON] на користь [PERSON] , яка на даний час, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником цієї квартири. Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В силу абз. 4 ст. 5, ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам, у тому числі, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. На виконання ухвали суду від 25 лютого 2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області проведено перевірку дотримання приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С.В. порядку вчинення нотаріальних дій, при видачі 23 квітня 2016 року свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] . Цією перевіркою встановлено, що всупереч вимог ст.ст. 5, 49 Закону України «Про нотаріат», п.п. 4.2, 4.12 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусом України №296/5 від 22 грудня 2012 року, приватним нотаріусом ДМНО Мазуренко С.В., за відсутності документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повного витягу з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копій актових записів, копій рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, [PERSON] 23 квітня 2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 201 по спадковій справі 7/2016, внаслідок чого квартира [ADDRESS] незаконно вибула із комунальної власності територіальної громади міста. Крім того, судом встановлено, що відповідно до інформації з адресно-довідкового підрозділу ГУ УМВС України в Дніпропетровській області відповідачка [PERSON] зареєстрованою або знятою з реєстрації за адресою: [ADDRESS] не значиться. За нормами ч. 1 ст. 319, ст. 321 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Стаття 388 ЦК України передбачає випадки та обставини, при яких власник має право витребувати своє майно від добросовісного набувача. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом наведеної норми випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У той же час покупець не може бути визнаний добросовісним набувачем, якщо на момент укладення відплатної угоди щодо спірного майна мали місце претензії третіх осіб, про які покупцю було відомо і які згодом були в установленому порядку визнані правомірними. Аналогічні висновки щодо можливості витребування нерухомого майна, що вибуло поза волею власника, викладені в постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року у справі № 43/440-6/231 від 11 червня 2014 року у справі № 6-52цс14, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089ц15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2776цс-16, від 24 квітня 2013 року у справі №6-14цс13. Враховуючи, що спірне майно вибуло з володіння власника без згоди територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, свідчить про його вибуття поза волею власника та наявність підстав для його витребування в порядку ст. 388 ЦК України. Як роз`яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Крім того, у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-92цс13 Верховний Суд України висловив свою думку щодо застосування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини у справах про витребування майна з чужого незаконного володіння. Так, основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, зазначено на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Розглядаючи питання щодо застосування до спірних правовідносин статті 1 Першого Протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, що є джерелом права в Україні, колегія суддів приймає до уваги те, що предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого Протоколу до Конвенції є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції ЄСПЛ, суд загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно (рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року). Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Оскільки, спірне нерухоме майно було відчужене на користь [PERSON] Дніпровська міська рада як власник спірного майна, яке вибуло з її власності поза її волею, має право на його витребування шляхом пред`явлення віндикаційного позову на підставі ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду(ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. При цьому, згідно з п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо прийняття рішень про відчуження відповідно до закону комунального майна. Таким чином, з огляду на те, що спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, суд доходить висновку про те, що пред`явлення ним позову до добросовісного набувача (відповідача) про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК відповідає вимогам закону. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення заявленого у справі позову. Судові витрати розподілити в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved