Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

До Магдалинівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок. Позивач посилається на те, що 14.03.2017 року між ним та відповідачами було досягнуто згоди про придбання у них домоволодіння по [ADDRESS], яке належало їхньому померлому батьку [PERSON]. Ціна житлового будинку була обумовлена в розмірі 10 000 грн. Після чого між ними було досягнуто домовленості, що позивач віддає кошти за вказане домоволодіння, а відповідачі зі свого боку зобов'язалися, що після сплати суми отримають свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок та переоформлять його на ім'я позивача протягом трьох місяців. Після отримання грошей, відповідачі договір належним чином не посвідчили, на його прохання посвідчити його нотаріально, посилаються на те, що не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, оскільки втрачено оригінал свідоцтва про право власності на домоволодіння, яке було видане померлому [PERSON] Позивач вважає, що між ним та відповідачами, які фактично стали власниками житлового будинку, оскільки прийняли спадщину, досягнуто щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивачем сплачено всю вартість житлового будинку, що підтверджується розпискою, однак неможливо посвідчити договір нотаріально. У зв'язку із чим звертається до суду та прохає визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву в якій прохав підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви, в яких прохали розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги визнають. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності зі ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON] (а. с. 6). Відповідачі є спадкоємцями за законом майна батька [PERSON], померлого [INFO], виходячи з рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2012 року, яке набрало законної сили 26 березня 2012 року (а. с .7). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На а. с. 8 є розписка [PERSON] та [PERSON] про отримання ними плати за будинок по [ADDRESS], згідно якої позивач придбав у відповідачів житловий будинок з господарськими спорудами. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об'єктивно сторони договору купівлі продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідачі, як сторони правочину (розписки), домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Судом встановлено обставини неможливості здійснення позивачем нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, у зв'язку із тим, що відповідачі не зареєстрували право власності на житловий будинок, вказані обставини свідчать про безповоротне ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення правочину та з чого вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі ними не оспорюється, у зв'язку із чим вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок.

Outcome: approved