Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник Одеської міської ради з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, позивач просить визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , відумерлою та визнати право власності за Одеською міською радою. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у виді спірної квартири. Згідно матеріалів спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини звернулися відповідачі. Однак, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, а тому позивач вважає себе універсальним правонаступником відумерлого майна та просить визнати за ним право власності на зазначену квартиру. Представник позивача у останньому судовому засіданні участі не приймала, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також просила розглядати справу без її участі, заперечувала проти заочного розгляду справи, оскільки сторони приймали участь у попередніх судових засіданнях та були сповіщені про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] у останньому судовому засіданні участі не приймала, однак в попередніх судових засіданнях приймав участь її представник, який позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Крім цього, було подано зустрічну позовну заяву до Одеської міської ради з вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Дана позовна заява ухвалою суду від 20.06.2019 року була залишена без руху та в подальшому ухвалою суду від 25.09.2019 року повернута позивачу через не усунення недоліків. Проти повернення зустрічної позовної заяви представник [PERSON] у судовому засіданні фактично не заперечував. Відповідач [PERSON] у судових засіданнях участі не приймав, було подано клопотання від 24.09.2019 року через канцелярію суду, в якому просив відкласти розгляд справи з метою заключення договору з фахівцем в області права для захисту своїх прав та інтересів. Надалі жодних заяв або клопотань від нього або його представника не надходило, правової позиції по суті позовних вимог також надано до суду не було. Відповідач [PERSON] також у жодному судовому засіданні участі не приймала, про дату, час та місце розгляду справи була сповіщена у встановленому законом порядку. Одного разу було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак після ознайомлення з ними, будь яких заяв, клопотань або пояснень по суті позовних вимог до суду надано не було. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідно до них правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , про що 17.09.2017 року реєстратором Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області складено відповідний актовий запис №9549 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 29,7 кв.м., житловою площею - 17,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі - продажу серія та номер №1752, виданого 19.08.2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. Судом була витребувана спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , яка була досліджена у судовому засіданні, а також отримано лист приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А. на виконання ухвали суду від 25.09.2019 року про витребування інформації щодо прийняття або не прийняття спадщини особами після смерті [PERSON] . З отриманого листа нотаріуса та спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , однак свідоцтво про право на спадщину нікому з них видано не було. Листом нотаріуса було роз`яснено, що [PERSON] звернулася з відповідною заявою вважаючи себе спадкоємцем 4 черги, згідно ст. 1264 ЦК України, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва, так як нею не було надано рішення суду, яким встановлено факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем, а саме [PERSON] та [PERSON] . Згідно з довідкою, виданою директором КП «ЖКС «Черьомушки» від 15.08.2018 року, картками «А» (картка прописки) та «Б» (поквартирна картка), виданих посадовими особами ОСББ «Філатова 49», [PERSON] з 19.08.2010 року по день смерті була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, позивач вказує, що на протязі 2017-2018 років [PERSON] п`ять разів зверталась до Малиновського районного суду м. Одеси з заявами про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлою [PERSON] , однак вищевказані заяви були залишені судом без розгляду (справи: №521/20969/17, №521/5341/18, №521/7193/18, №521/4074/18, №521/10067/18). Дані обставини були перевірені судом та знайшли своє підтвердження. Таким чином, оскільки [PERSON] вважає себе спадкоємцем майна померлої [PERSON] , між сторонами виник спір про право, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження, відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України. 24 квітня 2018 року приватним нотаріусом Пучковою І.А. поштою була отримана заява [PERSON] про прийняття спадщини, справжність підпису під якою не засвідчена у встановленому законом порядку, яка долучена до спадкової справи. Одночасно [PERSON] було повідомлено, що спадкоємцю необхідно надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а також надати документи, що підтверджують право на спадщину. З 24.04.2018 року до нотаріальної контори Олійник Н.М. або її законний представник не зверталася, а також не надходило жодного листа. Тобто, на даний час [PERSON] свідоцтво про право на спадщину не видавалося та вона вважається такою, що не прийняла спадщину, тому що не надала документів, які підтверджують те, що вона є спадкоємцем. А якщо вона не є спадкоємцем, то її не можна вважати такою, що прийняла спадщину. 29 жовтня 2018 року на адресу приватного нотаріуса поштою було надіслано заяву [PERSON] про прийняття спадщини, яка не була долучена до спадкової справи, оскільки була подана після спливу шести місяців, встановлених ст. 1270 ЦК України, для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому він вважається таким, що не прийняв спадщину. [PERSON] також було роз`яснено, що для призначення додаткового строку для прийняття спадщини йому необхідно звернутися до суду. Слід зазначити, що [PERSON] вказує в заяві, що він є чоловіком померлої, з посиланням на відповідне свідоцтво про шлюб. Судом було витребувано відповідні витяги з реєстру щодо актових записів про реєстрацію та розірвання шлюбу відносно [PERSON] та [PERSON] . Однак, отримано відповідь начальника управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чердинцева Ю.Г. від 31.10.2019 року, в якій вказано, що в результаті перевірки за даними державних реєстрів актових записів про шлюб та розірвання шлюбу у відношенні вищезазначених осіб не виявлено. В подальшому, з 29.10.2018 року та на момент написання нотаріусом листа, а саме 18.10.2019 року, [PERSON] або його представник до нотаріуса не звертався, а також не було отримано жодного листа щодо майна померлої [PERSON] . Отже, враховуючи надані роз`яснення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А., викладені в листі від 18.10.2019 року №237/01-16, а також за результатами дослідження спадкової справи, судом встановлено, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що жодний з відповідачів не підтвердив своє право на спадщину і тому їм не може бути видано свідоцтво про право на спадщину. У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року Європейський суд з прав людини у п. 41 зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є обмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. Отже, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Кожен з відповідачів знав про знаходження справи в Малиновському районному суді м. Одеси, що підтверджується матеріалами справи, однак будь - яких встановлених національним законодавством заходів не застосовував. В подальшому, при встановлені судом в установленому законом порядку, своїх прав на отримання спадщини, кожен з відповідачів має прав звернутись з вимогами про скасування даного рішення за нововиявленими обставинами. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положення ст. 1277 ЦК України визначають, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. З цієї норми права випливає, що у разі наявності наведених умов, спадщина, на підставі рішення суду визнана відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси ( частини 1 і 2 ст. 3 ЦПК України). Згідно ст. ст. 5, 140, 143 Конституції України передбачено, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Виконуючи вказаний обов`язок, з метою захисту майнового права і законного інтересу громади м. Одеси представник Одеської міської ради звернувся до суду з відповідними позовними вимогами. Враховуючи відсутність належних спадкоємці як за заповітом, так і за законом до майна померлої [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи, а також того факту, що заява про визнання спадщини відумерлою подана у встановлений законом строк, наявні підстави для її задоволення та визнання спірної квартири відумерлою. Так, ЦК України в главі 29 передбачені цивільно - правові способи захисту права власності. Зокрема, норми ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння або від добросовісного набувача. Статтями 387, 392 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1277 ЦК України, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Таким чином, враховуючи, що спадкове майно після смерті [PERSON] у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] визнано судом відумерлою спадщиною, суд вважає вимоги позивача про визнання права власності на спірну квартиру за територіальною громадою в особі Одеської міської ради обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved