Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території Української РСР з 1989 року станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по сьогодні на території України на 2016 рік. У своїй заяві заявник посилався на те, щ він перебував у громадянстві України вже більш ніж 10 років, а до цього він, як іноземець або особа без громадянства, на законних підставах проживав на території України більш ніж 26 років, навчався у Вищому навчальному закладі у м.Одесі ще на момент створення незалежної України і проживає по сьогодні. У 1989 році він за радянським паспортом, виданим в радянській республіці Вірменія, приїхав до України. З березня 1990р. його постійне місце проживання було зареєстроване за адресою: [INFO], буд,17. В 1989р. він поступив до Одеського інженерно-будівельного інституту (нині Одеська державна академія з будівництва та архітектури) на факультет низьких температур і холодильної техніки на навчання, де навчався до червня 1992 року. В 90-ті роки заявник мав власний бізнес, був працевлаштований, в 2005 році він з дружиною придбали спільну земельну ділянку для будівництва власного житла в м.Одесі. В 2003 році він отримав паспорт серії МН №604919, виданий Золочівським РМ УМВС України в Харківській області, його радянський паспорт було вилучено. На підставі паспорту органами державної податкової інспекції йому було присвоєно ідентифікаційний номер платника податків та зборів а також органами ДАІ за місцем його реєстрації було видано посвідчення водія. Його дружина [PERSON] та син [PERSON] є громадянами України. 28.09.2005р. заявнику видано паспорт для виїзду за кордон. У вересні 2015 року закінчувався строк дії закордонного паспорта і заявник звернувся до паспортного сервісу міграційного центру обслуговування громадян для отримання нового закордонного паспорту. У нього відібрали його громадянський паспорт, пояснивши, що він виданий незаконно та йому необхідно надати документи, що підтверджують його право проживання на території України на момент проголошення незалежності України, починаючи з 1991р. і по сьогодні. Формально заявник був зареєстрований за адресою: [INFO], однак там не проживає та майже не проживав, власного житла не має, фактично проживає багато років [ADDRESS], де з дружиною орендує житло. Посилаючись на викладене, просить встановити факт його постійного проживання на території Української РСР з 1989 року станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по сьогодні на території України на 2016 рік. Представники заявника підтримали заяву та просили її задовольнити. Представник Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області у судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином. Заслухавши пояснення представників заявника, допитавши свідків, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення заяви [PERSON] Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] Мішаєвич народився 21 лютого 18972 року в м.Єреван республіки Вірменія, про що свідчить копія свідоцтва про його народження, переклад якого є в матеріалах справи. Відповідно до довідки від 17.04.2015р. №24-3611 Одеської державної академії будівництва та архітектури (правонаступник Одеського інженерно-будівельного інституту з 01.06.1994р.) [PERSON] переведений з 2-го курсу Одеського інституту низьких температур і холодильної техніки на 2-й курс денної форми навчання факультету «Конструювання в промисловому та цивільному будівництві» Одеського інженерно-будівельного інституту з 10.10.1990р.. На 2-му курсі залишений на повторне навчання в зв»язку з хворобою. Відрахований з інституту з 2-го курсу з червня 1992 року. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що він 21.06.1994р. прийнятий на посаду продавця павільйону №3 тимчасово строком на 2 місяці Учбово-виробничого орендного підприємства «Багира», звільнений з підприємства 15.03.1995р. за власним бажанням. 29.11.2003 року він отримав паспорт серії МН №604919, виданий Золочівським РМ УМВС України в Харківській області, що підтверджується його копією, яка є в матеріалах справи, в якому є відмітки про реєстрацію його місця проживання спочатку в Харківській області, м.Золочів, вул..Разіна, буд,17, а в подальшому в Біляївському районі Одеської області, с.Василівка, вул..Леніна, буд.№12. 21.10.2004р. заявнику видано посвідчення водія, що підтверджується його копією. 23.11.2004р. [PERSON] державною податковою адміністрацією в Одеській області йому було присвоєно ідентифікаційний номер платника податків та зборів. 28.09.2005р. заявнику видано закордонний паспорт, строк дії якого становив до 28.09.2015р. 21.02.2015р. [PERSON], знаходячись у шлюбі з [PERSON], про що свідчить свідоцтво про одруження, переклад якого є в матеріалах справи, придбала земельну ділянку в Комінтернівському районі Одеської області для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). ГУ ДМС в Одеській області вилучило у заявника паспорт громадянина України серії МН №604919, виданий Золочівським РМ УМВС України в Харківській області на підставі висновку за результатами службової перевірки, складеного 26.09.2005р. Золочівським РВ УМВС України в Харківській області, що підтверджується довідкою від 12.04.2016р. №4667. 21.01.2016р. заявник звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою, в якій просив йому повідомити на якій підставі у нього вилучили його паспорт громадянина України та просив його повернути, на що отримав відповідь про те, що за результатами службової перевірки Золочівським РВ УМВС України в Харківській області 26.09.2005р. визнано [NUMBER] таким, що виданий безпідставно, оскільки за даними Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що заявник в реєстрації місяця проживання за адресою: [INFO] не значиться, штамп реєстрації, який проставлений у паспорті не відповідає зразку штампа, який знаходився в СГІРФО Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], яка є громадянкою України та дружиною заявника, підтвердили, що [PERSON] проживає постійно на території України з 1989 року по сьогоднішній день, навчався в м.Одесі, мав власний бізнес на останні 10 років нікуди з України не виїзджав. Крім того, [PERSON] підтвердила, що згідно договору оренди від 10.09.2015р. вони дійсно орендують квартиру [ADDRESS], про що також свідчить копія договору оренди, яка додана до заяви [PERSON] та що у них є син [PERSON], який є громадянином України. Згідно довідки від 12.05.2016р. №072, виданої генеральним консулом республіки Вірменія, [PERSON] паспортом республіки Вірменія не документований. Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Згідно п-п. «в» п.9 Указу Президента України «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень» N 215/2001, від 27.03.2001р. для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для встановлення факту проживання [PERSON] на території Української РСР з 1989 року станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року і по сьогодні на території України на 2016 рік.

Outcome: approved