Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

До суду 27.02.2014 року із позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми за невиконання зобов'язань по договору. Посилається на таке. Вона 25.01.2012 року звернулась за правовою допомогою до адвоката - відповідача по справі, заплатила йому 3950 грн. за надання правової допомоги по захисту її інтересів під час досудового та судового слідства. Через неналежне виконання відповідачем робіт по наданню правової допомоги вона була позбавлена права на ознайомлення з матеріалами карної справи, надати заяви та клопотання. Відповідач вчиняв навмисні дії по затягуванню розслідування по кримінальній справі, погрожував позивачці, шантажував її. Через неналежне виконання своїх обов'язків діями відповідача спричинена позивачці матеріальна шкода в сумі 5175,13 грн. та моральна - в розмірі 30000 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що ним дійсно укладався договір на наданню правовою допомоги позивачці по захисту її прав та інтересів на досудовому слідстві та в суді, оскільки позивачка обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.. 190 ч.4 КК України. Він свої обов'язки виконував належним чином, надав їй юридичну допомогу та захист її інтересів. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних причин. Судом встановлено, що 13.03.2012 року між позивачкою та відповідачем укладений договір про надання правової допомоги (а.с.10). Згідно цього договору адвокат [PERSON] надає юридичну допомогу [PERSON] по наданню їй захисту в органах досудового слідства, прокуратури та в суді, а також на підприємствах, в організаціях, установах по справі про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 190 КК України. Згідно п.2.2 цього договору адвокат зобов'язаний забезпечити клієнту юридичну допомогу. За цим договором оплата визначена в сумі 3600 грн. Згідно розписки [PERSON] отримав 14.03.2012 року від [PERSON] 3600 грн. за договором про надання юридичної допомоги від 13.03.2012 року (а.с.11). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює помічником судді Торезького міського суду Донецької області Гнатюка в провадженні якого знаходилась кримінальна справа у відношенні позивачки. Відповідач [PERSON] був захисником позивачки, один раз він приходив знайомитись з матеріалами кримінальної справи у відношенні позивачки, потім позивачка самостійно приходила знайомитись з матеріалами. Свідок [PERSON]. суду пояснила, що вона як слідчий Торезьського МВ ГУМВС України розслідувала кримінальну справу у відношенні позивачки [PERSON]. У зв'язку з тим, що [PERSON] була визнана судово-психіатричною експертизою у теперішній час такою, що по психічному стану не може усвідомлювати свої дії та керувати ними та матеріали були направлені до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру. Під час досудового слідства захисником [PERSON] був адвокат [PERSON]. Він був присутній під час допитів [PERSON], тиску на неї не чинив. [PERSON] самостійно попросила допитати її повторно. Також, [PERSON] самостійно заявляла декілька клопотань під час досудового розслідування. Адвокат [PERSON] був відсутній на час ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, тому вона запросила тимчасово іншого захисника, оскільки терміни досудового розслідування спливали. Згідно п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Як вбачається з наданого договору про надання юридичної допомоги від 13.03.2012 року сторони домовились про надання юридичної допомоги клієнтові по здійсненню його захисту в органах досудового слідства, прокуратури та в суді, а також на підприємствах, в організаціях, установах по справі про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 190 КК України. При цьому конкретні дії, які повинний вчинити адвокат по захисту інтересів [PERSON] цим договором не встановлені. Як вбачається з наданих письмових доказів, показань свідків, відповідач - адвокат [PERSON] на досудовому слідстві та в суді представляв інтереси позивачки [PERSON], а саме: був присутній на допитах, ознайомлювався з матеріалами справи, приймав участь в судових засіданнях. Доводи позивачки щодо неналежної якості наданих послуг не можуть прийматися судом до уваги виходячи з наступного. Позивачка зазначає, що вона сама писала клопотання, [PERSON] відмовився знайомитись з нею в суді з матеріалами справи, запізнився на допит до слідчого на 1 годину, поїхав у відпустку, коли їй необхідно було ознайомлюватись із матеріалами досудового розслідування і тому їй призначили іншого захисника на час ознайомлення. Але, суд звертає увагу, що обсяг та конкретний перелік дій, які на думку позивачки, повинний був вчинити адвокат по захисту її інтересів в договорі про надання правової допомоги від 13.03.2013 року не міститься, тобто, в такому випадку адвокат повинний керуватися нормами ст.. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» де зазначені професійні права адвоката. Відповідно до цієї норми закону під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги. Орієнтовиний перелік таких прав зазначеній в цій статті. Але законодавець не зобов'язує вчинити всі дії зазначеній в цій нормі, він надає можливість сторонам визначити способи, які буде використовувати адвокат для захисту інтересів особи. Договір про надання правової допомоги від 13.03.2013 року не містить переліку заходів, які Алекберов повинний був вчинити для захисту інтересів позивачки. Тому її доводи щодо невчинення відповідачем конкретних певних дій, зокрема, написання клопотань, заяв, скарг, ознайомлення разом з нею протягом всього часу з матеріалами справи, не заслуговують судом на увагу. В п. 6,2 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено серед обов'язків адвоката, що на вимогу клієнта адвокат зобов'язаний надати звіт про виконання договору про надання правової допомоги та виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги. В судовому засіданні не встановлено, що адвокат [PERSON] не виконав взяті на себе обов'язки передбачені законодавством та договором про надання правової допомоги від 13.03.2012 року. Як пояснила, сама позивачка [PERSON] на її вимоги звіт їй надав, але вона не задоволена якістю наданих послуг. Статтею 29 вищезазначеного Закону передбачені підстави для припинення, розірвання договору про надання правової допомоги. Згідно цієї норми договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Суд звертає увагу, що в договорі про надання правової допомоги від 13.03.2012 року не зазначені наслідки дострокового розірвання договору для сторін, не обумовлені підстави повернення гонорару, тому підстав для стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у виплаті гонорару за договором, не має. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо неправомірних дій з боку відповідача, тому підстав для стягнення моральної шкоди не має. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачка просить стягнути витрати, пов'язані з пред'являнням позову в сумі 900 грн., але при цьому не доводить наявність таких витрат, окрім того, оскільки у задоволенні позовних вимог їй відмовлено в повному обсязі, судові витрати, в будь-якому разі компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed