Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], треті особи: Краснолуцька сільська рада Гадяцького району, відділ Держземагенства у Гадяцькому районі Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення земельної межі та стягнення моральної шкоди. В своїй позовній заяві позивач вказує, що 30.11.2001 року йому, згідно рішення 17 сесії 23 скликання Краснолуцької сільської ради Гадяцького району, було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і будівель площею 0,1804 га.. 22.04.2002 року він отримав Державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. 20.12.2001 року землевпорядником Гадяцького центру державного земельного кадастру були встановлені в натурі межі вказаної земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]. На час встановлення межових знаків в кількості 10 штук зауваження сусідів суміжних земельних ділянок в тому числі і [PERSON] були відсутні, але з 2010 року сусідка [PERSON] захватила частину його земельної ділянки розміром 0,50 м по межі та встановила огорожу. У 2013 році [PERSON] знову переставила огорожу на його земельну ділянку ще на 30 см, тобто захватила 0,80 м. його земельної ділянки. На його неодноразові звернення про відновлення межі між їх земельними ділянками, вона відмовляється це зробити в добровільному порядку, пояснюючи, що зайнята нею частина земельної ділянки належить їй. Позивач, з приводу порушення меж його земельної ділянки [PERSON], неодноразово звертався до Краснолуцької сільської ради , яка в складі комісії виходила та встановлювала межі між їхніми земельними ділянками, вказуючи, що [PERSON] використовує його земельну ділянку ( переставлено огорожу на 80 см на його земельну ділянку) , але відповідачка не погоджувалась із встановленими межами та відмовляється переставляти огорожу. Окрім того, своїми неправомірними діями відповідачка завдала йому моральної шкоди, так як через постійні сварки з нею він зазнав психічних та душевних страждань. З цих підстав просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні його земельною ділянкою по [ADDRESS], зобов'язати [PERSON] відновити межі земельної ділянки відповідно до Державного акту серії Р1 № 500451, шляхом перенесення огорожі між земельними ділянками по [ADDRESS] та стягнути з відповідачки на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 5000 грн. та понесені ним судові витрати в сумі 487,20 грн.. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, оскільки між ним та відповідачкою на даний час існує конфлікт щодо межі між їхніми земельними ділянками. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача не визнала, суду зазначила, що межі між її земельною ділянкою та земельною ділянкою [PERSON] вона не порушувала, огорожа встановлена по межі вірно, тому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Представник третьої особи Краснолуцької сільської ради Гадяцького району Крат Г.І. суду зазначила, що між сторонами щодо межі існує конфлікт, щодо задоволення позовних вимог позивача не заперечувала. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Гадяцькому районі Полтавської області до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Судом встановлено, що згідно рішення 17 сесії 23 скликання Краснолуцької сільської ради Гадяцького району від 30.11.2001 року, йому було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку і будівель площею 0,1804 га. Згідно акту про встановлення меж земельної ділянки в натурі від 20.12.2001 року, землевпорядником Гадяцького центру державного земельного кадастру були встановлені в натурі межі вказаної земельної ділянки, межові знаки в кількості 10 штук, зауваження сусідів суміжних земельних ділянок в тому числі і [PERSON] були відсутні. 22.04.2002 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 500451 площею 0,1804 га, розташовану в [ADDRESS], призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 607 та виданого Краснолуцькою сільською радою 22.04.2002 року. Позивач [PERSON] стверджує, що відповідачка [PERSON] переставила свою огорожу на його земельну ділянку , захвативши 80 см його землі та не погоджується із раніше встановленими межовими знаками, в зв'язку з чим він неодноразово звертався до Краснолуцької сільської ради з метою встановлення межових знаків між їхніми сусідніми земельними ділянками відповідно до його Державного акту на землю. Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 30.04.2014 року, комісією Краснолуцької сільської ради в складі землевпорядника Краснолуцької сільської ради Крат Г.І., депутата сільської ради Мироненко Т.Я. дільничого інспектора Боцули В.М. було обміряно і встановлено межу в натурі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON], але відповідачка не погоджується із встановленими межами. Позивач звернувся до відділу Держземагенства у Гадяцькому районі для встановлення меж між земельними ділянками в [ADDRESS], де йому було відмовлено, оскільки дані землевпорядні роботи виконують юридичні особи та фізичні особи, що володіють необхідним технологічним і технічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою, а відділ не має таких повноважень і не виконує даний вид робіт. По даній справі була призначена судова земельно-технічна експертиза , оплату якої було покладено на позивача, але в зв'язку з неоплатою послуг експерта, експертиза проведена не була. За положеннями ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, які встановлюють принципи цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; сторона особисто визначає коло доказів, які вона надає суду; доказування не може грунтуватися на припущеннях. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на акти, складені комісією Краснолуцької сільської ради про встановлення меж між спірними земельними ділянками, технічний звіт по складанню державного акта на право власності на землю від 2001 року з включеним до нього абрисом земельної ділянки, плану встановлення меж, кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки. Відповідно до вимог ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Відповідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 та згідно із ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Відповідно до ст. 106 та ст. 107 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками ( далі - Інструкція), затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376 зі змінами та доповненнями (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за №391/17686), який набрав чинності з 1 січня 2011 року. Зокрема, пунктами 4.1-4.5 цієї Інструкції визначено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті внатурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу ІІІ цієї Інструкції. Виконавцем робіт зі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) може бути юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою. Замовником зазначених робіт може виступати орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи зі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Фінансування робіт зі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів юридичних осіб, громадян та інших джерел, не заборонених законом. Згідно п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених відповідно до статті 186 ЗК України: - технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі коли власнику (користувачу) земельної ділянки видано документ, що посвідчує право на земельну ділянку, без виносу меж такої ділянки в натуру (на місцевість) та закріплення їх межовими знаками; - технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, у тому числі при поділі чи об'єднанні земельних ділянок (частини перша та друга статті 56 Закону України «Про землеустрій») або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина третя статті 56 Закону України «Про землеустрій») - при передачі земельної ділянки у власність (користування) із земель державної та комунальної власності, а також із земель приватної власності у разі зміни її меж або цільового призначення при поділі чи об'єднанні земельних ділянок перед заповненням бланка державного акта на право власності на земельну ділянку або бланка державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно пунктів 2.8, 3.16 Інструкції технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) пояснювальну записку, яка містить опис місця розташування земельної ділянки, відомості про власника (користувача) земельної ділянки, відомості про виконавця (виконавців), реквізити відповідних ліцензій, необхідних для виконання робіт, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, стислий опис виконаних робіт; б) технічне завдання на встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); в) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи; г) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку; д) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; е) план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плану меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; є) перелік обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути; ж) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); з) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт зі встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. При цьому витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тобто, діючим законодавством детально встановлений порядок встановлення (відновлення) фактичних меж земельних ділянок. В судовому засіданні позивач пояснив, що він як власник земельної ділянки не замовляв роботи із встановлення (відновлення) межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) у юридичної чи фізичної особи, яка має відповідну ліцензію на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт , а вважає що відповідачка порушила межі між їх земельними ділянками і тому саме вона повинна її відновити. Із встановлених у судовому засіданні обставин справи вбачається, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного на його думку права на відновлення межі земельної ділянки суперечить встановленим фактичним обставинам справи. Таким чином, у встановленому законом порядку межі суміжних земельних ділянок позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] на місцевості не встановлювалися , а тому позовні вимоги позивача про їх відновлення у відповідності з Державним актом серії Р1 № 500451, шляхом перенесення огорожі між земельними ділянками по [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди , то згідно ч.2 п.5 Постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п.4 вказаної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, позивачем не наведено жодного доказу в обґрунтування заявленого до відшкодування розміру моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги позивача також не підлягають до задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed