Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області звернувся із вищевказаним позовом представник позивача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 01 липня 2015 року № 1/07/15, та просив суд: ●визнати недійсним попередній договір від 11 лютого 2014 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Миронівське» та Миронівською районною державною адміністрацією; ●застосувати наслідки недійсності правочину, зокрема зобов'язати публічне акціонерне товариство «Миронівське» повернути в натурі земельну ділянку державної власності площею 46,39 гектарів, що знаходиться за межами населеного пункту села Польове Миронівського району Київської області. Позовні вимоги обґрунтовував тими обставинами, що відповідачі 11 лютого 2014 року уклали попередній договір, за яким публічне акціонерне товариство «Миронівське» отримало у користування земельну ділянку площею 46,39 гектарів, яка розташована поза межами села Польове Миронівського району Київської області. По спливу строку дії договору публічне акціонерне товариство «Миронівське» продовжує користуватися земельною ділянкою, чим порушує право позивача на укладення договору оренди земельної ділянки. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Представник відповідача Миронівської районної державної адміністрації Савелюк М.А. проти задоволення позову заперечила, посилаюсь на те, що попередній договір від 11 лютого 2014 року є строковим, укладений на 11 місяців до 11.01.2015. У сторін відсутній будь-який предмет спору, оскільки строк дії договору закінчився. У попередньому договорі не зазначено жодних кадастрових номерів і ідентифікувати, що це саме ці земельні ділянки які зазначає позивач не можливо. Представник відповідача ПАТ «Миронівське» Федоренко А.М. проти задоволення позову заперечував та зазначив, що між Миронівською районною державною адміністрацією та ПАТ «Миронівське» був укладений попередній договір на термін до 11.01.2015, у сторін договору відсутній предмет спору, адже у оскаржуваного договору закінчився строк його дії та в сторін відсутні будь-які правовідносини. Виходячи з того, що позивачем зазначено, що порушено його права, а саме користування земельною ділянкою загальною площею - 46,39 гектарів, позивачем не надано ніяких доказів, що він має право користування саме цією ділянкою. Заслухавши представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 лютого 2014 року між Миронівською районною державною адміністрацією та ПАТ «Миронівське» було укладено попередній договір, що має №31 (далі - Попередній договір). Системний аналіз змісту пунктів 1.1, 21, 3.13.2, 4.1, 5.3, 5.4 Попередьного договору дає підстави дійти висновку, що за його умовами Миронівська районна державна адміністрація передала ПАТ «Миронівське», для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в строкове, оплатне користуватися земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 46,39 гектар, яка знаходиться за межами населеного пункту Польове Миронівського району Київської області (а.с. 5-6). Згідно з ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 635 Цивільного кодексу України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. В попередньому договорі відсутнє зобов'язання його сторін, у майбутньому укласти договір оренди земельної ділянки, яка є його предметом. Статтею 792 Цивільного кодексу Українипередбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»). Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у спільній власності територіальних громад, є районні, обласні ради та Верховна Рада Автономної Республіки Крим у межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування (ст. 4 Закону України «Про оренду землі»). При розгляді даної справи, суд вважає, що назва договору не створює правових наслідків для сторін договору, та не може братися до уваги при визначенні питання які правовідносини сторін існували із спірного договору.З огляду на норму ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України до уваги, під час аналізу конкретного договору, повинен братися його зміст та фактичні відносини врегульовані ним. Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Дослідивши зміст умов Попереднього договору, та наведених норм законодавства, суд приходить до висновку, що цей договір по суті є договором оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 46,39 гектар, яка знаходиться за межами населеного пункту Польове Миронівського району Київської області, а тому відповідно до ч. 2 ст. 235 Цивільного кодексу України, відносини за ним врегульовані законодавством України про оренду землі. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України). Згідно з ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі спливу строку, на який було надано право користування (ст. 412 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 2.1 Попереднього договору, він укладений строком до 11 січня 2015 року. Таким чином, на момент звернення позивача з позовом до суду, оспорюваний договір був припинений, у зв'язку із закінченням строку на який його укладено. В судовому засіданні позивачем не надано доказів виконання ПАТ «Миронівське» дій, спрямованих на його поновлення, передбачених ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Правові наслідки припинення договору оренди землі, передбачені ст. 34 Закону України «Про оренду землі», зокрема у разі припинення договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. З наведеного вище вбачається, що дія оспорюваного договору закінчилася 12 січня 2015 року (на наступний день після закінчення строку, передбаченого п. 2.1 Попереднього договору). В судовому засіданні представник ПАТ «Миронівське» не заперечував той факт, що його довіритель, незважаючи на закінчення строку дії оспорюваного договору, фактично продовжує користуватися земельною ділянкою, вказаною в ньому. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Проаналізувавши норми ст. ст. 391, 1212 Цивільного кодексу України, у системному зв'язку із нормою ст. 34 Закону України «Про оренду землі», суд приходить до висновку, що коли підстава на якій ПАТ «Миронівське» користувалося земельною ділянкою відпала у наслідок закінчення строку дії Попереднього договору, то воно повинно повернути цю земельну ділянку власнику. Тобто, правовідносини які виникають у зв'язку із користування ПАТ «Миронівське» земельною ділянкою площею 46,39 гектарів, яка розташована поза межами села Польове Миронівського району Київської області, без достатньої правової підстави, стосується прав та законних інтересів ПАТ «Миронівське» та власника цієї земельної ділянки. Саме у власника існує право вимагати від ПАТ «Миронівське» повернути вказану земельну ділянку. Позивач не є власником чи володільцем земельної ділянки площею 46,39 гектар, яка була предметом Попереднього договору, він не був учасником правовідносин (стороною) оспорюваного договору, законодавством України він не наділений правом вимагати повернення вказаної земельної ділянки. Таким чином його права оскаржуваним правочином та користуванням відповідачем земельною ділянкою не порушуються, а визнання недійсним припиненого з 12 січня 2015 року Попереднього договору не призведе до змін у правовому становищі позивача (визнання за позивачем певного права або наділення його таким правом). Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 Цивільного кодексу України). За приписом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Із наведених норм вбачається, що із позовом до суду, може звернутися лише та особа, чиї права, свободи та інтереси були порушені, і ці права, інтереси і свободи підлягають захисту судом. Статтями 10 та 60 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, відповідно до якого, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тобто позивач, стверджуючи про порушення відповідачами його прав, свобод та інтересів, повинен довести це належними та допустимими доказами. Ці докази по одинці чи в сукупності повинні беззаперечно свідчити про порушення відповідачами конкретних норм законодавства України, які в свою чергу порушують його права, свободи чи законні інтереси. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які по одинці чи в сукупності беззаперечно свідчать про порушення відповідачами законних прав, свобод чи інтересів позивача. До такого висновку, суд прийшов виходячи із того, що оспрюваний договір припинений з 12 січня 2015 року, а отже на момент звернення до суду з позовом (24.02.2017) не створює собою жодних правових наслідків, як наслідок не порушує прав, свобод та законних інтересів позивача. В матеріалах справи, відсутні докази того, що припинений, оспорюваний правочин, якимось чином перешкоджає позивачу реалізувати своє право на оренду земельних ділянок кадастрові номера яких: [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER]. Крім того, матеріали справи не містять, чітких та переконливих доказів, які по одинці чи в сукупності дають змогу суду дійти висновку, що земельна ділянка площею 46,39 гектарів, яка розташована поза межами села Польове Миронівського району Київської області, яка на даний момент знаходиться в користуванні ПАТ «Миронівське» є складовою земельних ділянок з кадастровим номером: [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER], які позивач має намір орендувати в майбутньому, відповідно до наказів Головного управління держземагенства у Київській області про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельних ділянок (а.с. 66-70). Із копій наказів Головного управління держземагенства у Київській області (а.с. 66-70), неможливо ідентифікувати земельну ділянку площею 46,39 гектарів, яка розташована поза межами села Польове Миронівського району Київської області (їх розмір не співпадає), та знаходиться у користуванні ПАТ «Миронівське». Із копій вказаних наказів, вбачається, що земельні ділянки кадастрові номера: [NUMBER]; [NUMBER]; [NUMBER] знаходяться на території Полівської сільської ради Миронівського району Київьскої області, в той час як із змісту оспорюваного договору, вбачається, що земельна ділянка площею 46,39 гектарів, знаходиться за межами населеного пункту села Польове Миронівського району Київської області. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких суд виходив при задоволенні майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 3 ЦПК України). Суд повинен установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Враховуючи викладене на підставі ст. ст. 3,11,15, 16, 235, 319, 391, 412, 628, 635,792, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 31, 33,34 Закону України «Про оренду землі», ст. 99 Земельного кодексу України,

Outcome: dismissed