Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору позики, стягнення грошових коштів. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що 15 грудня 2013 року між ним та [PERSON] в простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав 160 000,00 грн. та зобовязався повернути гроші позикодавцю на першу вимогу останнього. В травні 2014 року [PERSON] звернувся на адресу [PERSON] з проханням повернути суму боргу, проте така вимога не була задоволена відповідачем й станом на день звернення до суду з даним позовом. Тому позивач просив суд визнати дійсним вказаний договір позики, стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за договором позики у сумі 160 000,00 грн. Позивач надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи за його відсутності, в заяві вказав, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі (а. с. 13). Відповідач надав суду заяву про розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідача, в заяві вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову (а. с. 12). Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, приходить до висновку щодо можливості задоволення даних позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі у вигляді розписки був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав, а відповідач отримав 160 000,00 грн. та зобовязався повернути гроші позикодавцю на першу вимогу останнього (а. с. 6). В травні 2014 року [PERSON] звернувся на адресу [PERSON] з проханням повернути суму боргу, проте така вимога не була задоволена, гроші не були повернуті позивачу. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Положеннями ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази у їх сукупності щодо вимог позивача до відповідача стосовно стягнення суми боргу за договором позики від 15 грудня 2013 року, приймаючи до уваги, що форма договору укладеного між сторонами відповідає вимогам ЦК України, а відповідач свої зобовязання за договором не виконав та визнав це у відповідній заяві до суду, суд вважає можливим визнати дійсним договір позики, укладений між сторонами у простій письмовій формі у вигляді розписки 15 грудня 2013 року та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за цим договором позики у розмірі 160\~000,00 грн, задовольнивши таким чином позовні вимоги у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи результат вирішення справи, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок повернення витрат по сплаті судового збору за подачу позовної заяви до суду 1 00,00 грн. (а. с. 3). На підставі викладеного,

Outcome: approved