Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області звернулась адвокат [PERSON] (надалі - представник позивача), яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.17-19) в інтересах [PERSON] (надалі - позивач), з позовною заявою до [PERSON]В, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] в якій зазначає наступне: Позивач та відповідач по справі у 2001 році уклали шлюб (а.с.10), від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини від 03.04.2008р. серія [NUMBER] - виданого повторно (а.с.11). 2005 року на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.11.2014 року по справі №2-2455/2004 було видано Виконавчий лист яким призначено стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, починаючи стягнення з 27.10.2004 р. та до повноліття дитини (а.с.9). Позивачем регулярно сплачуваються аліменти на користь відповідача. 04 листопада 2008 року позивач по справі уклав шлюб з [PERSON], [INFO], яка змінила своє прізвище на «[PERSON]» (надалі - третя особа по справі), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 04.11.2008р. серії [NUMBER] (а.с.10). Від спільного шлюбу із [PERSON] (третьою особою по справі) мають сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини від 20.05.2014р. серії [NUMBER] (а.с.13). Зазначає також, що дружини позивача - [PERSON] (третя особа по справі) не працює, а знаходиться вдома у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON], [INFO] до досягнення ним шестирічного віку, не має іншого доходу крім матеріальної підтримки позивача по справі. Крім того, на утримані позивача перебуває і дитина від першого шлюбу дружини - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем по справі та його матір'ю та перебуває майже на повному матеріальному утриманні позивача, який піклується, доглядає про нього приймає участь у його розвитку та вихованні. Отже, на теперішній час на матеріальному утриманні позивача знаходяться четверо осіб: дружина - [PERSON], [INFO], син від другого шлюбу - [PERSON], [INFO], син від першого шлюбу - [PERSON], [INFO] дитина від першого шлюбу дружини - [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим позивач опинився в досить скрутному матеріальному становищі, адже утримання усіх зазначених осіб вимагає значних щомісячних матеріальних витрат. Позивач працює на Запорізькій атомній електростанції та єдиним доходом всієї родини позивача є його заробітна плата з щомісячними обов'язковими відрахуваннями на ПДФО, військового збору, аліментів на утримання дитини від першого шлюбу. Крім того, позивач несе щомісячні обов'язкові витрати з оплати квартплати, комунальних послуг та послуг з поставки електроенергії, щомісячних обов'язкових покупок на харчування, одяг, ліки, інших обов'язкових витрат необхідних для утримання та розвитку сім'ї та стягнення усіх необхідних платежів у позивача не залишається коштів на власне утримання. Крім того, зазначає, що при стягненні аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку позивача на утримання сина [PERSON] [INFO], що дитина від другого шлюбу - [PERSON], [INFO] виявляється менш забезпеченим, ніж та дитина, яка одержує аліменти. Відповідачка працює та отримує досить значну заробітну плату та має можливість утримувати в такій же частині їх спільного сина [PERSON]. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку позивача на користь відповідачки, на думку сторони позивача, буде достатнім і справедливим відносно дітей та сторони по справі, оскільки права дітей порушені не будуть. Посилаючись на різке погіршення матеріального становища позивача, порівняно з 2004 роком - датою ухвалення судом рішення про стягнення з позивача аліментів на користь відповідача, у зв'язку з тим, що після подачі відповідачкою по справі виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів на утримання сина [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини від його заробітку, у позивача народилася друга дитина - [PERSON], [INFO] та на його утримані перебуває член сім'ї - тимчасово непрацездатна дружина [PERSON] та її син від іншого шлюбу [PERSON], [INFO] та законодавство України, просить суд: - Зменшити розмір щомісячних аліментів, що стягуються із [PERSON] [INFO] на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, і стягувати щомісячно із [PERSON] [INFO] на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/6 частини від усього його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; - Відкликати з примусового виконання через Енергодарський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Виконавчий лист по справі №2-2455/2004 від 09.11.2004р. виданий Енергодарським міським судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] [INFO] на користь [PERSON], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від видів заробітку (доходу). В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить суд його задовольнити (а.с.35, 56) В судове засідання представник позивача: адвокат [PERSON] - не з'явилась, надала до справи заяву, в якій також уточнила дані відповідача по справі, зазначивши, що у зв'язку з укладанням шлюбу [PERSON] з [PERSON] 13.04.2013 року (а.с.39), відповідач по справі - [PERSON] змінила своє прізвище зі «[PERSON]» на «[PERSON]», що не було відомо стороні позивача, а отже відповідачем по справі просить зазначити [PERSON]. Просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, справу розглянути на підставі наявних доказів (а.с.57). В судове засідання відповідач не з'явилась, про час розгляду справи була повідомлена, заяв про відкладення слухання справи до суду не надала, надала відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає у повному обсязі, просить в задоволенні відмовити (а.с.37-38), заяв про розгляд справи у її присутності до суду не надала. В судове засідання третя особа: [PERSON] - не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] 13.04.2013 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с.39), а отже відповідачем по справі є [PERSON], стороною позивача особу відповідача було уточнено 10.04.2018 року, що на думку суду не є підставою відкладення розгляду справи оскільки, це не змінює підстав та предмету позову, не впливає на зміст та обсяг прав сторін, а отже суд вважає необхідним зазначити особу відповідача - [PERSON]. Враховуючи, що сторони повідомлені про час та місце слухання справи, заяв про відкладення справи суду не надали та приписи ст.279 ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У зв'язку з неявкою всіх сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Перевіривши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків: Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.2 ст.51 Конститу\-ції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Згідно ч.8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них та інших випадках передбаченим цим кодексом. Підстав звільнення від доказування передбачених ст.82 ЦПК України суду не надано та судом не вбачається. Згідно ч.2, ч.3 та ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивач по справі - [PERSON] та відповідач по справі - [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.11) та на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.11.2004 року по справі №2-2455 за 2004 рік за Виконавчим листом виданим 09.11.2004 року призначено стягнення зі [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи стягнення з 27.10.2004 року і до його повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (а.с.9). Згідно свідоцтва про шлюб, 04.11.2008 року позивач по справі уклав шлюб з третьою особою по справі (а.с.10), від якого мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.13). В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 та 2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з'ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров'я сторін і, що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. В судовому засіданні встановлено, що дійсно сімейний стан позивача по справі змінився, у зв'язку з народженням другої дитини у іншому шлюбі. Позивач працює та має постійний дохід, з якого сплачує за Виконавчим листом (а.с.31), що також не заперечується відповідачем. Згідно зазначеної довідки (а.с.31) - розмір відрахувань за виконавчим листом, в середньому на місяць, становить суму у 3500 гривень. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 07.12.2017 №2246-VIII, прожитковий мінімум в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Отже, розмір аліментів, який сплачує позивач, значно перевищує мінімальний розмір передбачений Державою. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд також враховує, що згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно приписів ст.141 СК України, мати, батько мають рівні обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р. (надалі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Отже, з зазначених норм закону, крім матеріального утримання зі сторони позивача по справі, матеріальне утримання також повинна надавати й відповідач по справі на спільну з позивачем неповнолітню дитину. Однак, як зазначає відповідач, вона не працює, а отже доказів того, що і вона виконує обов'язок по утриманню спільної з позивачем дитини суду не надано, з чого суд робить висновок, що матеріальним утриманням неповнолітньої дитини позивача та відповідача по справі - сина [PERSON] несе лише позивач. При цьому, доказів того, що відповідач не працює з поважних причин, тобто підстав які б перешкоджали відповідачу працювати в матеріалах справи відсутні та відповідачем не зазначались. Також встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] від шлюбу із [PERSON], який розірвано судовим рішенням 10.11.2016 року (а.с.41) - має малолітнього сина [PERSON], [INFO](а.с.40). З матеріалів справи судом встановлено, що малолітній син відповідача - [PERSON] має захворювання (а.с.42-43), однак доказів того, що дане захворювання дитини має своїм наслідком необхідність відповідача по справі постійного догляду за дитиною та не дає можливості відповідачу працювати в матеріалах справи відсутні. Суд критично відноситься і до посилань відповідача, у відзову на позову заяву, як заперечення щодо зменшення розміру аліментів те, що син [PERSON] потребує лікування, а матеріальна допомога зі сторони батька цієї дитини [PERSON] є недостатньою, оскільки, законодавством України передбачено обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей їх батьками, а отже позивач не повинен нести тягар утримання не своєї дитини, а отже при вирішенні справи не враховує цю підставу. Крім того, у відзиву на позовну заяву, відповідач не зазначає, у якому саме розміру, отримує аліменти від [PERSON], однак зазначає, що єдиним доходом сім`ї є аліменти від двох осіб - позивача та [PERSON], які витрачаються на комунальні послуги, утримання житла, одяг, харчування, ліки, тощо, при цьому розрахунку таких витрат не надано, як і не надано та не зазначено доказів того, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину значно погіршить становище спільної дитини позивача та відповідача по справі та буде недостатнім для його утримання. Суд вважає безпідставними посилання сторони позивач по справі щодо утримання дитини третьої особи по справі від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], оскільки, як зазначалось вище, законодавством України передбачено обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей їх батьками, крім того, як зазначено стороною позивача, з батька дитини третьої особи по справі - [PERSON] призначено стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] за якими наявна заборгованість. Отже, судом встановлено, що право дитини третьої особи по справі на матеріальне утримання зі сторони свого батька, як і права дитини відповідача по справі від другого шлюбу на матеріальне утримання зі сторони батька - захищено, при цьому як зазначалось, відповідач не зобов'язаний матеріально утримувати дітей батьком (опікуном, піклувальником) яких він не є. При цьому, при вирішенні питання, суд враховує, що неповнолітній син третьої особи - [PERSON] проживає разом з позивачем по справі однією сім'єю, а отже, на думку суду, позивач по справі несе витрати по харчуванню, комунальним послугам, тощо, для забезпечення добробуту та злагоди у своїй сім`ї, а отже суд приймає до уваги цю обставину, як підставу для зменшення розміру аліментів визначеного за судовим рішенням. При вирішенні питання, суд також враховує, що відповідно до ст.52 Конституції України, діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, друга неповнолітня дитина позивача по справі - [PERSON], [INFO] також має право на матеріальну допомогу свого батька - позивача по справі. Згідно ч.1 та ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищезазначене, судом встановлено, стороною позивача доведено, що у позивача змінилося матеріальне становище, сімейний стан і ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному, за судовим рішенням, розмірі. Також суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що зміна розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини погіршить становище спільної дитини позивача та відповідача по справі та буде недостатнім для забезпечення неповнолітній дитині рівня життя, необхідного та достатнього для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального його розвитку, крім того, суд при вирішенні питання бере до уваги і ту обставину, яка не спростована відповідачем, що фактично спільна дитина позивача та відповідача перебуває на повному матеріальному утриманні лише позивача по справі, оскільки відповідач не працює, що суд розцінює як наявність достатності коштів по аліментам, які забезпечують і потреби самого відповідача, отже інтереси спільної неповнолітньої дитини позивача та відповідача по справі - буде максимально враховано в разі зменшення розміру аліментів, а отже суд дійшов висновку, що вимоги щодо зменшення розміру аліментів визначеного судовим рішенням від 09.11.2004 року по справі №2-2455 за 2004 рік з 1/4 частини до 1/6 частини, з урахуванням мінімального розміру визначеного ч.2 ст.182 СК України - підлягають задоволенню. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів, суд вважає необхідним задовольнити вимоги щодо відкликання з примусового виконання Виконавчого листа №2-2455 за 2004 рік виданого 09.11.2004 року Енергодарським міським судом Запорізької області на підставі рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 09.11.2004 року по цивільній справі №2-2455 за 2004 рік, після набрання законної сили даним рішенням суду. Крім того у зв'язку з відкликанням Виконавчого листа з виконання, суд вважає необхідним видати новий Виконавчий лист, яким призначити щомісячне стягнення зі [PERSON], [INFO], уродженця міста Бішкек, Киргизстан, ідентифікаційний номер: [NUMBER], проживаючого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], уродженки Миколаївської області Арбузинського району, села Костянтинівка, ідентифікаційний номер суду невідомий, проживаючої за адресою: [ADDRESS], на утримання неповнолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved