Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 28 вересня 2015 року звернулась [PERSON] з позовом, відповідно до якого, з урахуванням заяви від 14 січня 2016 року про зменшення позовних вимог, просить визначити їй додатковий строк для подання заяви до державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], померлого 25 жовтня 2004 року, протягом 3 місяців з моменту набрання чинності судового рішення. В обґрунтування позову зазначила, що з 2002 року по даний час постійно перебуває за межами України на території Італії, де працює. Для прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не зверталась, оскільки вважала дану розмову про розподіл спадщини при житті матері вести не доречно. В червні 2015 року дізналась про заповіт батька від 24.01.2001 року, за яким належний йому житловий будинок було заповідано їй та відповідачу [PERSON], однак [PERSON] житловий будинок та земельний пай успадкувала одноосібно, тому з метою захисту своїх спадкових прав позивач звернулась до суду. Представник позивача адвокат [PERSON] в судому засіданні на задоволенні позову наполягає. Пояснив, що позивач з 2002 року проживає в Італії, протягом усього часу матеріально допомагала своїй родині: батькові та відповідачам. 25 жовтня 2014 року помер батько [PERSON], про смерть якого позивач дізналась через декілька днів, коли перебувала в Італії. З Італії повернулась через рік в жовтні 2005 року, після чого періодично приїжджала на територію України. В червні 2015 року позивач дізналась, що житловий будинок та земельний пай належить відповідачу [PERSON] На момент смерті батька, між позивачем та відповідачем [PERSON] була домовленість не вчиняти дій щодо прийняття спадщини, щоб всім майном володіла мати. Заяву до нотаріальної контори позивач не прислала, оскільки була вищезазначена домовленість. Через фінансові труднощі не могла подати заяву до нотаріальної контори. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. В судовому засіданні пояснила, що позивач з 2001 року проживає в Італії. 25 жовтня 2004 року помер батько [PERSON], про що позивача повідомили по телефону через декілька днів. Спадщину не оформляла, чекала позивача [PERSON] Потім, по телефону розмовляла з позивачем про оформлення спадщини, яка відповіла, що їй нічого не треба. Позивач приїхала через рік в жовтні 2005 року на річницю смерті батька. Після оформлення відповідачем [PERSON] спадщини в 2007 року, позивач кожного року приїжджала до с. Гусарка Куйбишевського району Запорізької області, однак питань щодо спадщини не виникало. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON], підтримав позиціє свого довірителя. В судовому засіданні зазначив про відсутність поважних причин щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, посилається на порушення позивачем строку позовної давності. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. В судовому засіданні пояснила, що 25 жовтня 2004 року помер її чоловік [PERSON] У нотаріуса її ніхто не примушував, все було добровільно, про позивача [PERSON] нотаріуса повідомили. Позивач щодо спадщини відповіла, що їй нічого не потрібно. Після смерті батька, позивач приїхала через рік. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи - Куйбишевської державної нотаріальної контори проти задоволення позову заперечує, у судовому засіданні пояснив, що позивач пропустила строк прийняття спадщини. Нотаріуса було повідомлено про спадкоємця [PERSON]В, якій направлялось повідомлення. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, може простою заявою повідомити нотаріуса, чого не було зроблено. Представник 3-ті особи Гусарківської сільської ради Запорізької області проти позову не заперечує, вважає, що сторони повинні примиритись, позивачу потрібно надати додатковий строк для прийняття спадщини. Суд, зясувавши позиції сторін та інших учасників у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази, надавши їм оцінку, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. 25 жовтня 2004 року помер [PERSON], який був батьком позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], та чоловіком відповідача [PERSON] Після смерті останнього залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: вул. Крупська,42 с. Гусарка, Куйбишевського району Запорізької області, земельної ділянки площею 4,8577 га, розташованої на території Гусарківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області та грошових вкладів. За життя спадкодавець 24 січня 2001 року залишив заповіт на житловий будинок за адресою с. Гусарка, вул. Крупська,42 на користь своїх доньок позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] (а.с.15). У встановленому законом строк сторони до нотаріальної контори для оформлення спадщини за заповітом не звернулись. Спадкоємцями першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є непрацездатна дружина померлого відповідач [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON] та [PERSON] сторони по справі. 09 вересня 2005 року дружина померлого відповідач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою та прийняла спадщину по закону на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, [PERSON] у відповідності зі ст.1272 ЦК України надала згоду на подання відповідачем [PERSON] заяви про прийняття спадщини, яка пропустила, передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк, для прийняття спадщини. 09 вересня 2005 року відповідач [PERSON] також подала до нотаріальної контори заяву на прийняття спадщини по закону. 01 лютого 2007 року відповідачі отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, і за договором від 01 лютого 2007 року здійснили між собою розподіл спадкового майна на підставі ст.1278 ЦК України, а саме: у власність [PERSON] перейшли грошові кошти, у власність [PERSON] перейшов житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Крупська,42 с. Гусарка, Куйбишевського району Запорізької області та земельна ділянка площею 4,8577 га. Позивач [PERSON] в жовтні 2015 року звернулась до Куйбишевської державної нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини, на що листом від 05 жовтня 2015 року їй було розяснено про необхідність отримання в судовому порядку додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.32). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно до ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши суду докази відповідно до вимог ст. ст. 57,60 ЦПК України. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сімєю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Про смерть батька позивач дізналась через декілька днів тобто - в жовтні 2004 року, що не заперечується сторонами. Як випливає з матеріалів справи, позивач [PERSON] не прийняла спадщину, оскільки не звернулася протягом установленого законом строку до нотаріальної контори, що підтверджено листом Куйбишевської державної нотаріальної контори від 05 жовтня 2015 року та копіями матеріалів спадкової справи (а.с. 32,46-79). Не подання заяви про прийняття спадщини [PERSON], представник позивача пояснив тим, що вона на день відкриття спадщини перебувала за межами України в Італії та через фінансові труднощі не могла подати особисто заяву на прийняття спадщини. Крім того, з відповідачами була домовленість не вчиняти дії щодо прийняття спадщини, якою повинна була володіти мати відповідач [PERSON] Також, відповідачі не повідомили позивача про наявність заповіту. Із позову випливає, що позивач своєчасно спадщину не прийняла через те, що перебувала за межами України в Італії та вважала, що розмову про розподіл спадщини при житті матері вести не доречно. За такою сукупністю причин неприйняття спадщини, суд приходить до висновку, що позивач свідомо, за відсутності будь-яких перешкод не вчиняла дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, що діяла на час виникнення правовідносин, заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Згідно зі ст.1, ст.39 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Порядок вчинення нотаріальних дій консульськими установами встановлюється цим Законом, Консульським статутом України та іншими актами законодавства України. З викладеного виходить, що позивач мала право подати заяву про прийняття спадщини, засвідчивши справжність підпису у Консульській установі в Італії або навіть не засвідчувати свій підпис, і надіслати її поштою на адресу нотаріуса. Проте жодних дій, направлених на прийняття спадщини після смерті батька вона не вчинила. Враховуючи викладене, прихожу до висновку, що причини пропуску строку звернення з заявою про прийняття спадщини, на які посилається [PERSON] у своїй заяві не можуть вважатись поважними, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такі висновок суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного [PERSON] України, викладеними в постанові від 26.09.2012року у справі №6-85цс12, в якій зокрема зазначено, що право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через наявність домовленості із іншими спадкоємцями щодо розподілу спадкового майна та недоречність вирішення питання розподілу спадкового майна при житті матері, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що позивач [PERSON] систематично надавала матеріальну допомогу батьку та відповідачам у справі, а також про те, що позивачу не було відомо про заповіт батька, не спростовують зазначених висновків суду. На переконання суду, надання матеріальної допомоги та необізнаність позивача про наявність заповіту спадкодавця не є поважними причинами для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки в такому разі позивач повинна була звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини по закону як спадкоємець першої черги. Крім того, законом не передбачена можливість отримання спадкових прав у випадку матеріального забезпечення інших спадкоємців. Судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті батька з 2005 року по теперішній час щорічно приїжджає на територію України, однак питання прийняття спадщини протягом цього строку нею не вирішувалось, що підтверджено сторонами та показаннями свідків. Зважаючи на те, що позивач [PERSON] не мала реальних перешкод для подання заяви про прийняття спадщини протягом встановленого ст.1272 ЦК України шестимісячного строку, свідомо не скористалася таким своїм правом та протягом десяти років не вчинила жодної дії щодо прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed