Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до Печерського Управління поліції Головного управління поліції України в м. Києві, третя особа: Державна казначейська служба України, Головне управління НП у м. Києві про стягнення моральної шкоди, заподіяної умисною незаконною бездіяльністю та невиконанням судового рішення. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.06.2017 року звернувся до правоохоронного органу, відповідача по справі, Печерського УП ГУНП України в м. Києві з відповідною завою про злочин, просив внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. Сама зава була зареєстрована 14.06.2017 року, а відомості до по заяві про злочин до ЄРДР не були внесеними, що підтверджується ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/36383/17 від 03.07.2017 року, якою скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб Печерського УП ГУНП в м. Києві щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, було задоволено. Позивач вказує, що всупереч чинному законодавству держави та в порушення статті 19 Конституції України і чинного КПКУкраїни, ухвала Печерського районного суду м. Києва виконана не була. За результатами розгляду цивільної справи, позивач просив стягнути з Печерського УП ГУНП в м. Києві на користь [PERSON] списанням з державного бюджету України шістдесят п`ять тисяч двісті сорок грн. моральної шкоди, заподіяної умисною незаконною бездіяльністю та невиконанням судового рішення. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій свій позов підтримав та просить розглядати справу в його відсутність. Представник третьої особи- Головного управління Національної поліції в Київській області, в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду пояснення, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача - Печерського УП ГУНП в м. Києві, та представник третьої особи - Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 23травня 2017 року [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Печерського УП ГУНП в м. Києві. Проте, процесуальне рішення за вказаною заявою не було прийнято. Відомості до ЄРДР за заявою [PERSON] внесені не були. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03липня 2017 року (справа № 757/36383/17) скаргу [PERSON] щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР було задоволено, зобов`язано компетентну посадову особу Печерського УП ГУНП в м. Києвівнести відповідні відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] від 23травня 2017 року про кримінальне правопорушення, про що письмово повідомити заявника. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] обґрунтував його тим, що бездіяльністю посадових осіб Печерського УП ГУНП в м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою [PERSON] від 23травня 2017 року та невиконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 липня 2017 року, йому було завдано моральну шкоду. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Так, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 того ж кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктами 2-3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується: незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим,органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави. Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. За змістом ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не доведено заподіяння йому шкоди внаслідок невнесення відомостей в ЄРДР про кримінальне правопорушення за його заявою від 23травня 2017 року, а наявність судового рішення про зобов`язання внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за вказаною заявою [PERSON] не свідчить про заподіяння останньому шкоди та наявність підстав для її відшкодування, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження рішень, дій та бездіяльності посадової особи органу досудового розслідування, яке позивачем було реалізовано і яким було відновлено його порушене право.

Outcome: dismissed