Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 25.02.2015 року звернулась позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання договорів недійсними, посилаючись на те, що вона є власником двокімнатної квартири загальною площею 34,6 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.11.2013 року. 11.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, за яким позивач прийняла у власність грошову суму в розмірі 148\~830 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 18\~150 доларів США, відповідно до п. 4 Договору позики, [PERSON] зобовязалась повернути грошові кошти в повному обсязі до 11.05.2014 року за відповідним графіком. 11.11.2013 року між Відповідачем та Позивачем укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого предметом іпотеки є: квартира [ADDRESS]. 11.11.2013 року між Відповідачем та Позивачем укладено договір про задоволення вимог Іпотекодержателя. Позивач вказує, що починаючи з 11.11.2013 року по 11.04.2014 року виконувала взяті на себе зобовязання належним чином, однак в кінці квітня 2014 року отримала від відповідача [PERSON] заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], про повернення грошових коштів внаслідок неналежного виконання взятих на себе обовязків, в якій повідомлялось, що відповідач прийняв рішення про звернення стягнення на вищезазначену квартиру шляхом продажу квартири від свого імені будь-якій особі на підставі відповідного договору купівлі-продажу. Позивач вважає, що договір позики грошей та Іпотечний договір є такими, що підлягають визнанню недійсними, внаслідок укладання під впливом тяжкої обставини, а саме того, що позивач вимушена була взяти гроші у відповідача для повернення кредитних коштів в банк, оскільки отримала попередження, та на вкрай невигідних умовах, так як оціночна вартість предмету іпотеки, згідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Оціночна фірма «Абакус» від 12.09.2013 року, становить 239\~536 грн., що майже вдвічі перевищує суму отриманих коштів за договором позики, крім цього, позивач звертала увагу відповідача на ті обставини, що не має постійного місця працевлаштування та матеріального доходу і в неї будуть труднощі для повернення коштів в шестимісячний термін. 13.05.2015 року позивач [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, відповідачами визначені - [PERSON] та [PERSON], згідно якої вказала, що 13.02.2015 року отримала від приватного нотаріуса [PERSON] лист про те, що 10.02.2015 року квартира [ADDRESS] була продана в рахунок погашення заборгованості за Договором позики від 11.11.2013 року, додатком до листа надано договір купівлі-продажу від 10.02.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Позивач вважає вказаний договір купівлі-продажу від 10.02.2015 року недійсним у звязку з його укладанням всупереч чинному законодавству України, так як ціна квартири є значно нижчою ніж середня ринкова вартість аналогічного майна, крім цього [PERSON] не була повідомлена про дату та час укладання договору купівлі-продажу, внаслідок чого була позбавлена права на обговорення ціни на продаж квартири, та переважного права на купівлю квартири. З підстав вищенаведеного, за уточненими позовними вимогами, позивач просить суд: Визнати договір позики грошей від 11.11.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, як таким, що укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах; Визнати Іпотечний договір від 11.11.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, як таким, що укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах; Визнати договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 11.11.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним, як таким, що укладений під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах; Визнати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 10.02.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] недійним; Судові витрати покласти на відповідачів. Відповідач [PERSON] подав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в яких вказав, що з моменту укладання Договору позики грошей від 11.11.2013 року, позивач [PERSON] не здійснила жодного погашення свого боргу, завжди нарікала на своє скрутне становище, у звязку з тим, що позивач не виконала своє зобовязання, приватним нотаріусом було направлено позивачу заяву від 03.04.2014 року, якою її попереджено, що в разі непогашення нею боргу за Договором позики грошей від 11.11.2013 року у тридцятиденний строк з дня отримання такого повідомлення, Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Вказану заяву-повідомлення позивач отримала особисто, з правовими наслідками ознайомлена, про що свідчить її підпис на заяві від 03.04.2014 року. Після отримання вищевказаної заяви, у позивача було достатньо часу для погашення своєї заборгованості, оскільки відповідач скористався своїм правом звернути стягнення на предмет іпотеки та продав квартиру лише 10.02.2015 року. Крім того, на момент продажу предмета іпотеки борг позивача складав: 18150 (сума боргу за Договором позики грошей від 11.11.2013 року)+75141 (пеня згідно п. 9 Договору позики грошей від 11.11.2013 року)=93291 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.02.2015 року складає 93291*24,84=2317348,44 грн. З підстав наведеного відповідач [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. В додаткових запереченнях відповідач [PERSON] зазначив, що позивач [PERSON] не надала суду жодних доказів на підтвердження укладання вищезазначених договорів під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, вказав, що позивач не повідомляла його про те, що не має постійного місця працевлаштування та має труднощі для повернення позики у шестимісячний строк. Позивач звернулась до відповідача для отримання позики з метою оформлення квартири, яку вона отримала у спадок, щоб в подальшому її продати та віддати борг за позикою і купити торговий ларьок для відкриття власного бізнесу. Відповідач [PERSON] також подала до суду заперечення на позовну заяву [PERSON], в яких вказала, що повністю не погоджується з вимогами позивача, вважає їх незаконними, безпідставними та необґрунтованими, просила суд відмовити у їх задоволенні. 15.09.2015 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, яка ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.09.2015 року була обєднана в одне провадження разом із позовною заявою [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними. В обґрунтування зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом [PERSON] послалась на те, що на даний час саме вона є власником квартири [ADDRESS], а відповідачі порушують її права як повноправного власника, щодо безперешкодного користування своєю власністю. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 10.02.2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], також право власності позивача за зустрічним позовом підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.02.2015 року №33424174. Позивач [PERSON] вказує, що продавцем [PERSON] було продано вищезазначену квартиру на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та виконання Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, відповідач [PERSON] знає, що вона не є власником квартири та обіцяла добровільно звільнити її на протязі двох тижнів з моменту продажу, однак і надалі продовжує там проживати, разом із своїм чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON], відмовляючись виселятись в добровільному порядку, чим порушують право власності позивача. Крім того, з 05.03.2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані у спірній квартирі, тобто в теперішній час в квартирі, яка є власністю позивача за зустрічним позовом [PERSON] проживають без жодних правових підстав [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є для неї сторонніми та без правових підстав користуються її власністю. У звязку з тим, що відповідачі за зустрічним позовом відмовляються добровільно залишити належну [PERSON] квартиру, позивач за зустрічним позовом просить суд: Усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою №15, в будинку №5, по вул. Генерала Ватутіна, у м. Одесі, шляхом виселення [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]), [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) з квартири [ADDRESS]; Судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] за довіреністю [PERSON] подав до суду заперечення на подану зустрічну позовну заяву [PERSON], згідно якої зазначив, що укладаючи договір купівлі-продажу від 10.02.2015 року, в порушення вимог, передбачених ст. 109 ЖК України, сторонами договору не було вирішено питання про надання [PERSON], [PERSON], [PERSON] іншого постійного житла. Крім цього зазначив, що дійсно [PERSON] 15.05.2015 року отримала вимогу про звільнення житлового приміщення та з метою вирішення даного питання, 25.05.2015 року представник [PERSON] надіслав на адресу [PERSON] відповідь, в якій повідомив, що вимога про добровільне виселення не може бути задоволена до вирішення справи у суді, також [PERSON] не було запропоновано [PERSON] інше постійне житло, що за своїм змістом не дало можливості останній звільнити квартиру. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, також просила суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні, підтримав заявлений зустрічний позов, просив суд його задовольнити. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Інші учасники судового процесу в судове засідання не зявились, повідомлялись судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. В судовому засіданні, згідно п. 1 Договору позики грошей, укладеного 11.11.2013 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], встановлено, що позикодавець передав, а позичальник прийняла у власність грошову суму в розмірі 148\~830 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 18\~150 доларів США, позичальник зобовязується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим Договором, позику в вищезазначеному розмірі. Згідно ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що \~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4 Договору позики грошей, передбачено, що сторони домовились, що позичальник зобовязаний повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в п. 1 цього Договору, в повному обсязі по 11.05.2014 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Пунктом 4.1. Договору передбачено, що сторони узгодили, що у випадку зміни курсу гривні до долара США, позика підлягає поверненню, таким чином, щоб розмір повернутої позики (частини позики) відповідав доларовому еквівалентові позики за комерційним курсом продажу доларів США, встановленим ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на дату повернення позики (частин позики). Згідно п. 4.2. Договору, повернення позиченої суми грошей повинно вчинятись за наступним графіком: 11 числа кожного місяця, починаючи з 11.11.2013 року по 11.04.2014 року, по 4305 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 525 доларів США, а решту суми у розмірі 123\~000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 15\~000 доларів США по 11.05.2014 року. Повернення частин позики, згідно п. 4.3. Договору, підтверджується відповідними письмовими розписками. З дослідженого, судом встановлено, що відповідно до укладеного 11.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] договору позики грошей, [PERSON] отримала у власність грошові кошти в розмірі 148\~830 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 18\~150 доларів США, що не заперечується сторонами, та зобовязалась їх повернути згідно графіку, передбаченого договором, у строк до 11.05.2014 року. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 8 Договору, в разі, коли позичальник не поверне позикодавцю позику (або її частину) у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість за позикою та штрафні санкції, згідно п. 9 цього договору, в примусовому порядку, шляхом, відповідно до діючого законодавства України. Пунктом 9 Договору передбачено, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики (та/або її частину) у встановлений строк, або у випадку будь-яких порушень графіку повернення суми позики, зазначеного в п. 4.2. цього договору, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 100% річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі 1,5 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, за кожний день прострочення та за кожне відповідне неналежне виконання умов цього договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Позивач [PERSON] у поданій позовній заяві вказує, що починаючи з 11.11.2013 року по 11.04.2014 року виконувала взяті на себе зобовязання за Договором позики грошей належним чином, однак будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, з підстав чого, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] були всі правові підстави вимагати повернення боргу, у звязку з порушенням [PERSON] виконання зобовязання, у спосіб, що не суперечить укладеному договору та чинному законодавству. З розрахунків, наявних в матеріалах справи, вбачається, що позичальнику [PERSON] у звязку з невиконанням умов Договору позики грошей, відповідно до умов п. 9 вказаного договору, нараховано пеню, яка станом на 10.02.2015 року складає 75141 доларів США. Згідно п. 13. Договору позики грошей, з метою забезпечення обовязків за цим договором, Сторони домовились, укласти Іпотечний договір, з накладанням заборони відчуження, та здійсненням державної реєстрації обтяжень прав на нерухоме майно: квартиру №15, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 5, яка буде предметом іпотеки. Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору, укладеного 11.11.2013 року між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], встановлено, що за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та відшкодувати витрати в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, а саме: вимоги за основним зобовязанням, включаючи сплату основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, прямо передбаченого договором, з якого виникає основне зобовязання. Пунктом 2.1. Іпотечного договору зазначено, що предметом іпотеки є квартира №15, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 5, яка в цілому складається з двох житлових кімнат, житловою площею 23,8 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м., та належить Іпотекодавцю на праві особистої приватної власності, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 07.11.2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №350, право власності на яку 07.11.2013 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним №205198951101, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №12369081. Згідно п. 6.2.1. Іпотечного договору, вбачається, що Іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами, в разі невиконання чи неналежного виконання основного зобовязання, в тому числі при одноразовому порушенні графіку повернення суми позики. Документом, що підтверджує безспірну заборгованість позичальника та встановлює прострочення виконання зобовязання, за домовленістю сторін, буде вважатися заява, передана Іпотекодержателем позичальнику в порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат». З матеріалів справи, вбачається, що у звязку з неналежним виконанням [PERSON] грошового зобовязання, [PERSON] 03.04.2014 року звернувся до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із відповідною заявою, згідно якої просив передати [PERSON] заяву, у якій зазначив, що [PERSON] порушено п. 4.2. Договору позики грошей, а саме не повернуто частину позиченої суми грошей в розмірі 131\~610 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 16\~050 доларів США, з підстав чого згідно п. 7.8. Договору позики грошей, просить виконати умови договору та на протязі тридцяти днів повернути зазначену суму грошей, та сплатити пеню, передбачену п. 9. Договору позики грошей та діючим законодавством України. В заяві також зазначив, що якщо [PERSON] у тридцятиденний строк з дня отримання цього повідомлення, не будуть виконані вищезазначені вимоги, позичальником [PERSON] буде звернуте стягнення на квартиру №15, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 5. Також повідомив, що відповідно до п. 6.3, п. 6.7.1. Іпотечного договору, м. 8 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, а також ст. 38 Закону України «Про іпотеку», прийняв рішення про звернення стягнення на вищевказану квартиру шляхом продажу вищевказаної квартири від свого імені будь-якій особі на підставі відповідного договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що вказану заяву-повідомлення позивач [PERSON] отримала 03.04.2014 року, що підтверджується її особистим підписом на заяві із зазначенням: «заяву отримала особисто, з правовими наслідками ознайомлена та погоджуюсь з ними!». Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 6.7.1. Іпотечного договору встановлено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, задоволення вимог Іпотекекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, та застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом продажу предмету іпотеки Іпотекодержателем будь-якій особі, провадиться згідно умов окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, який має бути нотаріально посвідчений одночасно з укладенням цього договору. Відповідно до п. 5.1. укладеного між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, з метою задоволення своїх вимог Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання терміну виконання будь-якого із зобовязань , передбачених Договором позики грошей, вони не будуть виконані. Пунктом 8 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, одним із наступних способів задоволення своїх вимог, про що Іпотекодержатель сповіщає Іпотекодавця шляхом надіслання останньому повідомлення, зокрема, про продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому законом, для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателем. Відповідно до п. 11 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя вказано, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя відбувається після спливу 30-денного строку з моменту надіслання на адресу Іпотекодавця, або з моменту вручення письмової вимоги про усунення порушення основного зобовязання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання зазначеної вимоги, шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя. Іпотекодержатель цим Договором надає згоду на таке набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, та у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником Договору позики, додаткова згода Іпотекодавця на набуття права власності Іпотекодержателем на предмет іпотеки не потрібна. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження виконання зобовязання відповідно до отриманої заяви-повідомлення позивачем суду не надано, з підстав чого, згідно умов договору від 11.11.2013 року, відповідач з 03.05.2014 року набув право власності на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], та отримав право, відповідно до п. 6.7.1. цього договору на задоволення власних вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 10 Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, вбачається, що Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Згідно Договору купівлі-продажу від 10.02.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №119, вбачається, що [PERSON], відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та на виконання Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 11.11.2013 року, продав та передав у власність, а [PERSON] купила та прийняла у власність квартиру №15, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 5. Відповідно до п. 3 Договору купівлі-продажу від 10.02.2015 року вказано, що право реалізації квартири, яка є предметом Іпотечного договору, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 11.11.2013 року за реєстровим №4796, виникає із Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 11.11.2013 року за реєстровим №4798, шляхом застосування процедури продажу, яка встановлена ст. 38 Законом України «Про іпотеку», а саме продажу квартири №15, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Ватутіна, буд. 5, від імені [PERSON] іншій особі покупцю. Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості житлової 2-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], складеним ТОВ «АДВАЙС СЕРВІС» 04.02.2015 року, вбачається, що вартість обєкту оцінки станом на 04.02.2015 року складає 237\~403,00 грн. Пунктом 4 вищевказаного договору передбачено, що продаж квартири, за домовленістю сторін, вчиняється за 237\~403 грн. Відповідно звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «АДВАЙС СЕРВІС» 04.02.2015 року, оціночна вартість вищевказаної квартири становить 237\~403,00 грн. Вказана сума була перерахована покупцем [PERSON] на користь продавця [PERSON], що підтверджується платіжним доручення №1 від 10.02.2015 року. Позивач [PERSON] просить суд визнати Договір позики грошей від 11.11.2013 року, Іпотечний договір від 11.11.2013 року, та Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя від 11.11.2013 року, недійсними, як такими, що укладені під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, однак жодних доказів, на підтвердження таких обгрунтувань та умов суду не надано. Відповідно до п 23 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. В порушення наведених норм, позивачем [PERSON] жодними доказами не доведено, що вказані правочини були вчинені саме під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, не підтверджено, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, з підстав чого вимоги позивача за первісним позовом про визнання Договору позики грошей від 11.11.2013 року, Іпотечного договору від 11.11.2013 року, та Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя від 11.11.2013 року недійсними не підлягають задоволенню судом. Досліджуючи вимоги позивача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 10.02.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійним, суд виходить із положень ст. 38 Закону України «Про іпотеку», згідно якої, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, Іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити Іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови Іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. З дослідженого, судом встановлено, що про прийняте рішення про звернення стягнення на вищевказану квартиру шляхом її продажу від свого імені будь-якій особі на підставі відповідного договору купівлі-продажу [PERSON] повідомив [PERSON] у встановленому законом порядку, шляхом направлення заяви-повідомлення, яка була отримана позивачем особисто 03.04.2014 року. У звязку з тим, що позивач [PERSON] не погоджувалась із вартістю квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за якою її було продано, судом була призначена комплексна судова експертиза. Згідно Висновку №6788/24 судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 08.07.2016 року, складеним судовим експертом [PERSON], встановлено, що: «Ринкова вартість квартири, що розташована в будинку за адресою: [ADDRESS], станом на 04.02.2015 року становить 296\~102 грн. +/- 20%, тобто перебуває у діапазоні min: 236\~882 грн. max: 355\~322 грн. Вартість не враховує ПДВ; Оцінка вартості майна: двокімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], проведена 04.02.2015 року ТОВ «Адвайс Сервіс» в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки в доларовому еквіваленті». З матеріалів справи вбачається, що на момент продажу предмета іпотеки борг позивача складав: 18150 (сума боргу за Договором позики грошей від 11.11.2013 року)+75141 (пеня згідно п. 9 Договору позики грошей від 11.11.2013 року)=93291 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 10.02.2015 року у загальному розмірі становить: 93291*24,84=2317348,44 грн. Враховуючи те, що судом не встановлено будь-яких порушень законодавства при укладенні [PERSON] та [PERSON] Договору купівлі-продажу від 10.02.2015 року, підстави для задоволення вимог позивача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу від 10.02.2015 року недійсним відсутні. Досліджуючи вимоги позивача за зустрічним позовом [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою №15, в будинку №5, по вул. Генерала Ватутіна, у м. Одесі, шляхом виселення [PERSON] ([INFO], ІПН [NUMBER]), [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) з квартири [ADDRESS], суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підстав договору купівлі-продажу від 10.02.2015 року, зазначене підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №33424174 від 10.02.2015 року. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї та прописку) №845 від 05.03.2015 року, вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], інші зареєстровані особи в даній квартирі не зазначені. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 08.05.2015 року зверталась до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із вимогою про добровільне звільнення квартири [ADDRESS]., зазначені вимоги були отримані відповідачами 13.05.2015 року. На зазначену вимогу, представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надіслав на адресу позивача [PERSON] відповідь, в якій зазначив, що вимога [PERSON] не може бути задоволена до вирішення справи у суді. Враховуючи наведене, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають у [INFO] без будь-яких правових підстав, що порушує права власника вказаної квартири [PERSON], з підстав чого суд, забезпечуючи права [PERSON] як власника, задовольняє позовні вимоги позивача за зустрічним позовом у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, понесені нею судові витрати не підлягають стягненню на її користь. Судом встановлено, що при подачі зустрічного позову позивач [PERSON] сплатила судовий збір за квитанцією №32 від 15.09.2015 року, у розмірі 487,20 гривень, в звязку з задоволенням позову, такі витрати підлягають стягненню з \~відповідачів в рівних частках, по 162,40 грн. з кожного.

Outcome: approved