Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

До суду звернувся Позивач [PERSON] з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював помічником машиніста екскаватора, та машиністом екскаватора на [PERSON] «ІнГЗК». 07.09.2010.р. звільнився з ПАТ «ІнГЗК» за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Тривала праця на підприємстві Відповідача в умовах шкідливих факторів викликала у Позивача професійне захворювання: вібраційна хвороба першого-другого ст. від дії загальної вібрації з переважанням периферичного ангіодистонічного синдрома в поєднанні з попереково-крижовою радикулопатією з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого ст.), остеоартрозом ліктьових, колінних суглобів (ПФ першого ст.), та дрібних суглобів кистей. Комісія розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань дійшла висновку, що професійне захворювання виникло в наслідок роботи в умовах перевищення гранично-допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. У звязку із захворюваннями Позивач втратив 25% працездатності. Через професійне захворювання позивач втратив домашній затишок і звичні нормальні життєві звязки, що призводить до вимушених змін і порушень життєвих, особистих, побутових відносинах. Моральну шкоду Позивач оцінює в 30000,00 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду 30000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. У судовому засіданні Позивач та його представник присутні не були, до суду надали заяву про розгляд справи за їх відсутноств, на позові наполягають, просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «ІнГЗК» в судовому засіданні присутня не була, надала до суду письмові заперечення та просила суд відмовити у задоволені позовних вимог Позивача у повному обсязі. Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області до суду не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, Позивач працював на підприємстві Відповідача на посаді помічника машиніста екскаватора з 20.08.1981 року по 26.05.1982 року, на посаді машиніста екскаватора з 26.05.1982 року по 18.02.1991 року, з 17.03.1992 року по 09.02.1993 року, та з 21.06.1993 року по 07.09.2010 року, та звільнений 07.09.2010 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 5-7). Відповідно до виписок-епікризів, та виписок з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], йому поставлений діагноз: «вібраційна хвороба першого-другого ст. від дії загальної вібрації з переважанням периферичного ангіодистонічного синдрома в поєднанні з попереково-крижовою радикулопатією з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС першого ст.), остеоартрозом ліктьових, колінних суглобів (ПФ першого ст.), та дрібних суглобів кистей». Та зазначено, що це захворювання є професійним (а.с.20-31). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 лютого 2015 року, причиною виникнення у Позивача професійного захворювання є: загальна вібрація 104-116 дБ при ГДР 101 дБ (а.с.8-13). Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 23.04.2015 року серії 12 ААА № 003971 позивачу [PERSON] первинно встановлено втрату професійної працездатності 25 %(а.с.14). Як вбачається з повторної виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 30.03.2016 року серії 12 ААА № 016625 позивачу [PERSON] встановлено втрату професійної працездатності 25 % безстроково (а.с.15). Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного захворювання від 14.01.2015 року, протокол № 038 [PERSON] встановлено професійне захворювання з 14.01.2015 року (а.с.16-17). Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через загальну вібрацію 104-116 дБ при ГДР 101 дБ йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України \~має бути відшкодована за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги Позивача до [PERSON] «ІнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Представник відповідача [PERSON] «ІнГЗК», з урахуванням ст.ст. 57-61 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень Позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди. Наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що Позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно медичних документів Позивачу рекомендовано: спостереження лікарів, не переохолоджуватись, санаторно-курортне лікування в теплий період року, прийом у вигляді курсів медикаменти, лікування у лікарів: ортопеда-травматолога, невропатолога та терапевта (а.с.20-31). Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають \~він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, \~пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки \~статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану Позивачу, покладено саме на роботодавців. Позивачем втрачена професійна працездатність в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України Про охорону праці обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. Суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати Відповідач [PERSON] «ІнГЗК», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 13.02.2015 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого. У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивача була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 25%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у звязку з чим останній переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне \~підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна \~моральна \~шкода підлягає часткової \~компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем [PERSON] «ІнГЗК» Позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботу в умовах фізичного перевантаження на підприємстві - Відповідача, ступінь втрати працездатності, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з [PERSON] «ІнГЗК» - 20000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. Суд виходить із того, що вина Відповідача [PERSON] «ІнГЗК» у спричинені моральної шкоди доведена, та саме [PERSON] «ІнГЗК» має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці. У задоволенні позовних вимог до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обовязків, передбачених ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності та наявність причинно-наслідкового звязку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві. Згідно ст. 5 Закону \~України «Про \~судовий \~збір» Позивач \~звільнений \~від \~сплати \~судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial