Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 08.06.2012 року було складено письмову розписку про отримання [PERSON] у [PERSON] грошових коштів у розмірі 10 287 грн. із обов'язком повернути до 08 листопада 2013 року. Відповідач не повернув борг у строк, визначений письмовою розпискою. Станом на 29.09.2014 року за розпискою про отримання грошових коштів від 08.06.2012 року, яка складена [PERSON], [PERSON] та [PERSON] рахується заборгованість на загальну суму 11 996,05 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання, призначене на 08.04.2015 року позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання, призначене на 08.04.2015 року не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.06.2012 року було складено письмову розписку про отримання [PERSON] у [PERSON] грошових коштів у розмірі 10 287 грн. із обов'язком повернути грошові кошти до 08 листопада 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч.4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем розрахована заборгованість відповідача за договором про надання позики, що підтверджується письмовою розпискою, згідно з якою заборгованість [PERSON] становить 11 996,05 грн., яка складається із суми боргу на початок вересня 2014 року з урахування індексу інфляції у розмірі 11 727,18 грн. та три відсотки річних від простроченої суми станом на 08.09.2014 року у розмірі 268,87 грн. Таким чином, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і борг не повертає, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За змістом ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено угоду від 01 вересня 2014 року про надання правової допомоги. Відповідно до квитанції № 02 БТ №582076 позивач сплатив по угоді від 01 вересня 2014 року про надання правової допомоги грошові кошти у сумі 2 000 грн. Враховуючи зазначене, позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved