Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачу на праві власності належить ? частина житлового будинку, розташованого за адресою: Запорізька область, [ADDRESS]. Право власності на зазначене нерухоме майно набуто позивачем: на ? частину відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 14.02.1986 року і на ? частину відповідно до договору дарування, посвідченого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 29.03.1997 року та зареєстровано в ОП ЗМБТІ. Відповідачі по справі є співвласниками спірного житлового будинку, кожному з відповідачів належить по ? частині нерухомого майна відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 14.02.1986 року. Позивач зазначає, що на цей час у нього ви никла необхідність в реалізації свого права власника нерухомого майна на відчуження належної йому частини житлового будинку, але він позбавлений розпорядитися належним йому майном внаслідок відсутності у нього правовстановлюючого документу на частку нерухомого майна, а саме - свідоцтва про право на спадщину за законом. Зазначене свідоцтво було видане нотаріальною конторою в єдиному примірнику і державний нотаріус повідомила позивача про неможливість отримання свідоцтва або його дублікат, оскільки це не передбачено законодавством. Оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом, виданий Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 14.02.1986 року знаходиться у одного із співвласників житлового будинку, але відповідачі не бажають передати позивачу свідоцтво для оформлення продажу належної йому частини будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач вказує на те, що оскільки відповідачі не бажають добровільно віддати йому правовстановлюючий документ на належну йому частку нерухомого майна, спір неможливо вирішити мирним шляхом, тому позивач змушений був звернутися до суду з позовом про захист порушеного права власника нерухомого майна. У судове засідання з'явився представник позивача, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі до суду не з'явились, належним чином повідомлялись про день та час слухання справи, про що свідчать матеріали справи. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Так, в судовому засіданні були встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. На підставі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлене наступне: Факт належності позивачу [PERSON] частини нерухомого майна підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, видане Запорізькою районною державною нотаріальною контрою 14.02.1986 року та договором дарування, посвідченого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 29.03.1997 року реєстраційним посвідченням та технічним паспортом на спірний житловий будинок, складеним ОП ЗМБТІ. Відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірного житлового будинку, кожному з відповідачів належить по ? частині нерухомого майна відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Запорізькою районною державною нотаріальною конторою 14.02.1986 року. Згідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 325 ЦК України, вказано, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. У відповідності до цивільного законодавства України, однією з умов виникнення прав і обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в Україні повинно спиратися на правовстановлюючий документ, для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Також позивачем до матеріалів справи додано копію ухвали Запорізького районного суду Запорізької області про затвердження мирової угоди від 19.09.2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі ? частини житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою. Згідно вказаної ухвали [PERSON] на належну ? частину виділено у користування в житловому будинку А: житлову кімнату 1-4 (9,4м2), житлову кімнату 1-5 (14,4 м2), ? частину коридору 1-3 (2,25 м2), загальною площею 26,05 м2 (26,05*148,16) погріб під сінями а-1, ? частина сіней а., літню кухню Б, вбиральню Ж, ? частину водопроводу, 1/3 частину замощення, ? частину паркану № 1. Отже, судом встановлено, що відповідачами визнається право власності позивача на ? частину спірного житлового будинку, але вони перешкоджають йому в оформленні права власності. На підставі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставі не заборонених законом. Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне постановити заочне рішення по справі, яким позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved