Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську про відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою працездатності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 21 листопада 1996 року, працюючи з 01 березня 1999 року горно монтажником підземним 5 розряду з повним робочим днем в шахті. Згідно наказу № 1221ок від 02 липня 2015 року його було звільнено з займаної посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю виконуваної роботи за станом здоровя. Позивач зазначає, що відповідно до акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15 грудня 2015 року йому було встановлено діагноз «пневмоконіоз (р/р, 1/1), ЛН1-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, IV ст. зі значним ступенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON]; хронічна радикулопатія зліва L5, S1 в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом», захворювання професійне, встановлено вперше, виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах обумовленим впливом промислового фактора - вугільний пил, важкість праці, виробничий шум. Крім того, позивач зазначає, що 26 січня 2016 року він був вперше оглянутий Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією м Краматорськ Донецької області, якою йому було встановлено другу групу інвалідності та 75% втрати професійної працездатності безстроково. Також, позивач зазначає, що після встановлення групи інвалідності, яка повязана з професійним захворюванням, Фонд соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань у м. Красноармійську йому були призначені страхові виплати. Внаслідок професійного захворювання відбулося ушкодження його здоровя, в звязку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно перебуває у хворобливому стані. Позивач вказує, що на теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані, у звязку з чим відносини у його родині погіршилися, він став інвалідом. Його пригнічує та обставина, що його здоровя не відновиться, і він надалі залишиться інвалідом на все життя. Позивач зазначає, що звільнення з роботи було зумовлено різким погіршенням стану його здоровя, що безумовно вплинуло на його доході. Враховуючи, що після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими, заподіяну\~\~ моральну\~\~шкоду\~\~позивач\~\~оцінює в\~\~60 000\~\~гривень,\~\~яку\~\~просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає Представник відповідача [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечив у повному обсязі надавши письмове заперечення, що міститься в матеріалах справи. Заінтересована особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Красноармійську у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила позов розглянути за відсутності її представника, щодо ухвалення рішення поклалася на розсуд суду. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів у трудові книжці, позивач з 21 листопада 1996 року до 02 липня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с.4-5). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15 грудня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - вугільний пил, виробничий шум, важкість праці. Причина професійного захворювання: запиленість повітря робочої зони згідно атестації робочих місць складала 20,7 мг/м.куб. (ГДК - 4 мг/м.куб.), впродовж 81,0% часу робочої зміни, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 139,9Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 64,0Вт (ПДР 45Вт). Параметри виробничого шуму сягали 87бБА при ПДР 80 бБА Через вказані пошкодження здоровя позивачу встановлено діагноз: «Пневмоконіоз (р/р, 1/1), ЛН1-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, IV ст.. зі значним степенем зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON]; хронічна радикулопатія зліва L5, S1 в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом». Згідно висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність професійного захворювання за № 42/999 від 01 грудня 2015 року, позивачу було встановлено професійне захворювання вперше. Згідно\~ст. 153 КЗпП України,\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, \~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Однак, відповідно до ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відтак, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 ЦК України\~та\~статтею 237-1 КЗпП України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам\~статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що позивачу, згідно довідки МСЕК від 26 січня 2016 року було встановлено втрату професійної працездатності 75 % по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному лікуванні та 2 групу інвалідності з 04 січня 2016 року безстроково. З огляду на вищенаведене, позивач 29 лютого 2016 року звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до розяснень № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 75% працездатності в звязку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом другої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння моральної шкоди позивачу і він має право на відшкодування цієї шкоди з відповідача, однак з урахуванням того, що позивач не забажав залучити до участі у справі в якості співвідповідачів інші підприємства, на яких він працював до поступлення на роботу до відповідача, тому його позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням часу роботи на підприємстві відповідача, а саме за період з 21 листопада 1996 року по 30 червня 2015 року, та часу коли вперше позивач звернувся до медичної установи з даним захворюванням. Ураховуючи вищенаведене, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 75%, інвалідність встановлена безстроково, суд вважає за можливе стягнути на його користь суму 37 500 гривень, яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Згідно\~ст. 268 ЦК України\~позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень. \~

Outcome: partial