Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за життя його матір`ю складено заповіт, яким земельні ділянки 5,1405 га та 5,2688 га, загальною площею 10,4093 га, які розташовані на території Смирновської сільської ради заповіла [PERSON] . Після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді земельних ділянок 5,1405 га та 5,2688 га, загальною площею 10,4093 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, які належали померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №057722, виданого 19.09.2003 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №705. Позивач зазначає, що хоч спадкодавцем і складений заповіт яким вона заповіла земельну ділянку відповідачу, проте у зв`язку з тим, що він є непрацездатним, а саме пенсіонером, він має право на успадкування обов`язкової Ѕ частки кожної із земельних ділянок на підставі ч. 1 ст. 2141 ЦК України. Нотаріус постановою від 26.08.2020 року відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині, оскільки заявником не надано оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав та визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Сторони в судове засідання не прибули. Представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову, якою він просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом, після померлої [INFO] [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку (пай), розміром 5,2688 га, яка розташована на території Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, кадастровий номер 2322787000:07:003:0006; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку (пай), розміром 5,1405 га, яка розташована на території Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, кадастровий номер 2322787000:07:003:0065. Крім того, представник позивача у вказаній заяві просить розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача. У вказаній заяві міститься відмітка про отримання 27.10.2020 року представником відповідача - адвокатом Пацалюк Р.В. копії заяви. Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом в якому він вважає, що справедливим поділом спадщини між спадкоємцями буде визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (пай) більшою площею - 5.2688 га, а за відповідачем - права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку меншої площі - 5.1405 га. Представником відповідача - адвокатом Пацалюком Р.В. подано до суду заяву про визнання уточнених позовних вимог, справу просить розглянути без їх участі. Враховуючи, що відповідачем позов визнається суд дійшов висновку про ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України. У зв`язку з цим справа, відповідно до ст.ст. 211, 223 ЦПК України, розглядається без участі сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи слідує, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 10.07.2019 року. За життя померлою 01.07.2019 року складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 58, яким земельну ділянку площею 10,4093 га, згідно державного акта ІІІ - ЗП №057722, яка знаходиться на території Смирновської сільської ради, вона заповіла [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді спірних земельних ділянок площею 5,1405 га - кадастровий номер 2322787000:07:003:0065 та площею 5,2688 га - кадастровий номер 2322787000:07:003:0006, а загальною площею 10.4093 га, які розташовані на території Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області. Право власності спадкодавиці на вказану земельну ділянку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП №057722, виданим 19.09.2003 року та зареєстрованим в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №705, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 223371087 від 10.09.2020 року. Позивач звертався до державного нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 10,4093 га, розташовані на території Смирновської сільської ради Більмацького району Запорізької області, що фактично належала померлій [PERSON] , однак через відсутність оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю, нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.08.2020 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідними заявами, які містяться в спадковій справі № 143/2019, заведеній після смерті [INFO] [PERSON] . Пунктом 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. З постанови Більмацької державної нотаріальної контори Запорізької області Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 26.08.2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Частиною першою статтею 1241 ЦК України передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатні вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до пункту 5.10 Глави 10 Порядку при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б спадкоємцю у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, пенсійний вік для чоловіків встановлений 60 років при стажі роботи не менше 25 років. Аналогічне положення також містить стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014, розкрив зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в частині першій статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, (справа про право на обов`язкову частку у спадщині неповнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), виходив з положень частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також положень пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний», а саме частину четверту статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» та абз. 17 частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та вирішив, що «в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 ЦК України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов`язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку незалежно від групи інвалідності. При цьому, висновків щодо наявності права на отримання обов`язкової частки іншими категоріями «непрацездатних» дітей спадкодавця вказане рішення Конституційного Суду України не містить. Як слідує з матеріалів справи, зокрема спадкової справи № 143/2019, особами, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] є позивач та відповідач. Позивач є спадкоємцем за законом, а відповідач віиключно за заповітом. Матеріали не містять доказів наявності інших спадкоємців, крім позивача, які мають право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Не містять матеріали справи й доказів успадкування позивачем іншого майна після смерті [PERSON] . Отже, у разі спадкування за законом майна, а саме земельних ділянок площею 5,1405 га - кадастровий номер 2322787000:07:003:0065 та площею 5,2688 га - кадастровий номер 2322787000:07:003:0006, позивачу належали б обидві земельні ділянки в цілому. З урахуванням наявності заповіту на вказане майно на іншу особу позивач на підставі ст. 1241 ЦК України має право в прядку спадкування за законом отримати обов`язкову частку у спадщині в розмірі Ѕ частини від всього спадкового майна, що належало його матері, однак позбавлений цього права, через відсутність оригіналу державного акта на право приватної власності на землю. Право власності спадкодавця на спірне майно сторонами не оспорюється, а тому спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Згідно правової позиції наведеної у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 638/7132/15-ц при розподілі спадщини суду також необхідно ураховувати зокрема й норми, що регулюють правовідносини спільної часткової власності, зокрема частину третю статті 358 ЦК України, відповідно до якої кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В разі неможливості виділу цього майна в натурі він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Сотрони дійшли згоди, про поділ спадкового майна, яке складається з двох 1/2 часток земельних ділянок, шляхом виділення позивачу у власність в рахунок його 1/2 часток земельних ділянок одніє цілої земельної ділянки площею 5,2688 га - кадастровий номер 2322787000:07:003:0006. В свою чергу право успадкування земельної ділянки 5,1405 га - кадастровий номер 2322787000:07:003:0065 залишається за відповідачем. Враховуючи, що у позивача відсутній оригінал державного акта на право приватної власності на землю, а також він є непрацездатним, тому має обов`язкову часту у спадщині в розмірі Ѕ частини від всього спадкового майна, що належало його матері, а також визнання зміненого позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку розміром 5.2688 га, підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання права власності за відповідачем в порядку спадкування за заповітом спірної земельної ділянки площею 5,1405 га, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.. Позивач в заяві про зміну предмету позову просить визнати за відповідачем право власності на земельну ділянку розміром 5.1405 га, в порядку спадкування за заповітом, що суперечить ч. 1 ст. 4 та ст. 13 ЦПК України, оскільки позивач не уповноважений від імені відповідача захищати спадкові права останнього, відповідач із зустрічним позовом з такими вимогами до суду не звертався, доказів неможливості успадкування земельної ділянки за заповітом в загальному порядку суду не надав, тому підстави для визнання за відповідачем права власності на земельну ділянку розміром 5,1405 га в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] в судовому порядку відсутні. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial