Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом звернулась [PERSON] до Харківської спеціалізованої школи № 109 ХМР Харківської області, третя особа [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію завданої матеріальної шкоди у розмірі 12831,66 грн., та компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] біля 13.20 год поряд з кабінетом 4 А класу її доньку побив однокласник [PERSON] . Внаслідок побиття [PERSON] завдано наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин лобної області праворуч, ротаційний підвивиз С1 ліворуч, контузія правого ока, посткотузійне відшарування задньої гіалоїдної мембрани скловидного тіла правого ока, посттравмативна невралгія первої ветві n.Trigemeni праворуч. Факт завдання ушкоджень здоров`я та проходження лікування в зв`язку з отриманими травмами [PERSON] підтверджується висновком фахівця з питань судово- медичної експертизи №1340-2017 від 08.12.2017 р., консультативним висновком лікаря- спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної швидкої допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова» №10/21722 від 06.12.2017 р., медичним висновком Медичного центу «Еввіва» від 08.12.2017 р., медичним висновком Медичного центу «Еввіва» від 09.12.2017 р., консультативним висновком спеціаліста Консультативної поліклініки ОДКЛ №1 від 07.12.2017 р., консультативним висновком КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №14 ім.проф.Л.Л.Гіршмана» б/н від 11.12.2017 р., довідкою та випискою із медичної карти амбулаторного хворого Медичного центу Офтальміка від 5.12.2017 р., довідкою ЛКК КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №4» №30 від 18.01.2018 р., випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4588 КЗОЗ «Харківська міська дитяча лікарня №5». Також за рекомендацією лікарів моїй доньці Центром променевої діагностики 12.12.2017 р. була проведена магнитно\-резонансна томографія за №00000266032017 (висновок додається). Зазначені факти знайшли відображення у висновку інспектора СЮП Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області від 03.02.2018 р. 04.12.2017 року о 14 годині 15 хвилин позивач повідомила класному керівнику [PERSON] про побиття її доньки [PERSON] однокласником [PERSON] , проте [PERSON] , дізнавшись про нещасний випадок, що стався з ученицею її класу під час навчально-виховного процесу, не повідомила про нього директора школи та особу, на яку покладено відповідальність за охорону праці, безпеку життєдіяльності в закладі освіти. Як було встановлено в подальшому 04.12.2017 року діти під час четвертого уроку залишилися без нагляду вчителя у роздягальні, між ними виникла конфліктна ситуація, внаслідок якої [PERSON] отримала травми внаслідок дій однокласника, що підтверджується листом Департаменту освіти Харківської міської ради та актом про нещасний випадок №3, що стався з учасником навчально-виховного процесу, складений 08.12.2017 року о 15-15. Своїми діями [PERSON] порушила п.2.1. Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 07.10.2013 р. №1365, відповідно до якого про кожний нещасний випадок, що трапився під час навчально-виховного процесу, після повідомлення про такий випадок потерпілим або свідком нещасного випадку безпосереднього керівника (учителя, вихователя, викладача, іншу особу, яка була присутня під час проведення заходів навчально-виховного процесу в навчальному закладі чи за його межами), останній ; зобов`язаний, серед іншого, повідомити про те, що сталося, керівника навчального закладу та особу, на яку покладено відповідальність за охорону праці, безпеку життєдіяльності в навчальному закладі. Класним керівником [PERSON] не було виконано вимог Положення, внаслідок чого про нещасний випадок керівник школи дізналася лише 06.12.2017 року о 19 годині особисто від позивача. Керівником навчального закладу - директором [PERSON] не було вжито передбачених Положенням приписів, а саме: не було негайно направлено запит для отримання медичного висновку про характер і тяжкість ушкодження потерпілого, про нещасний випадок не було поінформовано правоохоронні органи. Заступнику директора з виховної роботи №109 [PERSON] , класному керівнику 4А класу [PERSON] та директору школи [PERSON] . Управлінням освіти винесено догани, що підтверджується листом Департаменту освіти ХМР від 07.02.2018 року за №409/02-22/18. Цим же листом встановлено порушення класним керівником [PERSON] п.4.6.1 наказу Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 р. №563 «Про організацію роботи з охорони праці учасників навчально- виховного процесу в установах і навчальних закладах (зі змінами)»: викладач, учитель, класовод, куратор групи, вихователь, класний керівник несе відповідальність за збереження життя і здоров`я вихованців, учнів, студентів, курсантів, слухачів під час навчально-виховного процесу; а також порушення п.2.30 Посадової інструкції №112 вчителя ХСШ №109. Зазначене порушення [PERSON] призвело до нещасного випадку, внаслідок якого неповнолітня [PERSON] отримала вищезазначені ушкодженні здоров`я. Таким чином, класний керівник під час виконання своїх трудових обов`язків н( здійснив необхідний нагляд за малолітніми дітьми в момент нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень, що стало причиною завдання шкоди. Також класним керівником не було виконано обов`язків, передбачених ч.2 ст.5- Закону України «Про освіту», а саме: захищати здобувачів освіти під час освітнього процесу від будь-яких форм фізичного та психічного насильства, приниження честі ті гідності, дискримінації за будь-якою ознакою, пропаганди та агітації, що завдають шкоді здоров`ю здобувача освіти. В судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити на підставі обставин викладених в позові. Представник відповідача в судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити, зазначав, що мати просила відпустити дитину після 5-го уроку, а бабуся зустрічала дитину і не звернулася до керівництва школи з приводу побиття. Доказів того, що побиття відбулося в школі не надано. В судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що про випадок дізналася 06.12.2017 року, свідків даної ситуації не було. В цей день мати дитини просила відпустити її дитину після 5-го уроку. В цей же день мама дитини написала класному керівнику про те, що сталося. Дитину прийшла зустрічати бабуся, також була проведена перевірка та складено висновок, про порушення правил поведінки дітьми, ця подія відбулася під час перерви між уроками. Свідок [PERSON] , яка є класним керівником [PERSON] , вказала, що в цей день у дітей було 6 уроків, батьки [PERSON] просили звільнити дитину від 6-го уроку фізкультури. Після 5- го урка, вона пішла відкривати роздягальню, а бабуся вказала, що [PERSON] можливо відпустити. Діти в роздягальні переодягались самостійно ( [PERSON] та [PERSON] ), а вона пішла до інших дітей. Спочатку ніхто не сказав, що трапилось, лише через 1-2 години мама [PERSON] прислала фото її, з почервонінням біля ока, та вказала, що її вдарив [PERSON] портфелем чи папкою по обличчю. В свою чергу мама [PERSON] вказала, що [PERSON] його вдарила. Після чого, вона зателефонувала мамі [PERSON] , яка сказала, що вони звернулися до лікарів. Потім вияснилось, що у [PERSON] травма. В роздягальні є черговий, який повинен спостерігати, перерва не є частиною учбового процесу. Також зазначила, що саме позивач просила звільнити дитину від уроків фізкультури, та мала конфлікти з іншими батьками. Свідок [PERSON] , надав суду свої пояснення та вказав, що цей клас веде з 1-го класу, ця дівчинка [PERSON] є слабкою, часто пропускала заняття. Зі слів мами вона має проблеми зі спиною, їй рекомендовані уроки фізичної культури ЛПК. До 4-го класу вони довчилися, директору він розповідав, що дівчинка слабка, коли був останній урок мама її забирала, дівчинка завжди була тихою. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №3 Харківського міського управління юстиції 18.07.2008 року. 04 грудня 2017 poку біля 13 годин 20 хвилин поряд з кабінетом 4А класу [PERSON] , ученицю 4А класу, побив однокласник [PERSON] . Внаслідок побиття [PERSON] було завдано наступні тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин лобної області праворуч, ротаційний підвивих С1 ліворуч, контузія правого ока, постконтузійне відшарування задньої гіалоїдної мембрани скловидного тіла правого ока, посттравматична невралгія першої ветві n.Trigemini праворуч. Факт завдання ушкоджень здоров`я та проходження лікування в зв`язку з отриманими травмами [PERSON] підтверджується висновком фахівця з питань судово- медичної експертизи №1340-2017 від 08.12.2017 р. (а.с. 5-6), консультативним висновком лікаря- спеціаліста КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної швидкої допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова» №10/21722 від 06.12.2017 р. (а.с. 7), медичним висновком Медичного центу «Еввіва» від 08.12.2017 р., медичним висновком Медичного центу «Еввіва» від 09.12.2017 р. (а.с.8-9), консультативним висновком спеціаліста Консультативної поліклініки ОДКЛ №1 від 07.12.2017 р. (а.с. 10), консультативним висновком КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня №14 ім.проф.Л.Л.Гіршмана» б/н від 11.12.2017 р. (а.с. 11), довідкою та випискою із медичної карти амбулаторного хворого Медичного центу Офтальміка від 5.12.2017 р. (а.с. 12-13), довідкою ЛКК КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №4» №30 від 18.01.2018 р. (а.с. 14), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4588 КЗОЗ «Харківська міська дитяча лікарня №5» (а.с. 16). Стосовно посилань позивача на Висновок інспектора СЮП Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області від 03.02.2018 року як на такий, що встановлює певні факти, суд з таким твердженням не погоджується, з огляду на те, що даний висновок не підтверджує жодних фактичних обставин справи, єдиний факт, що підтверджується даним висновком це факт звернення [PERSON] до Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області, та надані пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 08.12.2017 року Директором ХСШ №109 [PERSON] складено Акт про нещасний випадок №3, що стався з учасником навчально-виховного процесу відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.17) Згідно висновку комісії про наслідки нещасного випадку: травма отримана в урочний час у результаті порушення правил поведінки учнями 4-А класу. Даним актом спростовується позиція представника відповідача та показання свідків, які стверджують, що інцидент відбувався не під час навчального процесу, адже даним актом прямо встановлено, що випадок відбувся в урочний час та під час перебування учнів у школі. Одночасно, суд не погоджується з твердженням «нещасний випадок», з огляду на наступне. Згідно листа №409/02-22/18 віл 07.02.2018 року Департаменту освіти Харківської міської ради, 31.01.2018 року членами комісії проведено перевірку ХСШ №109 за інформацією, викладеною у зверненні [PERSON] щодо розслідування нещасного випадку під час освітнього процесу, який стався 04.12.2017 року з донькою [PERSON] та встановлено, що «04.23.2017 року із Вашою донькою стався нещасний випадок внаслідок нанесення тілесних ушкоджень однокласником. Діти під час четвертого уроку залишилися без нагляду вчителя у роздягальні між ними виникла конфліктна ситуація, внаслідок якої [PERSON] отримала травми, що призвело до погіршення стану її здоров`я. Директором ХСШ № 109 утворено комісію із розслідування нещасного випадку (далі - Комісія), про що видано відповідний наказ. Разом з тим, у закладі допущено невідповідність у присвоєнні реквізитів наказам з основної діяльності. Зокрема, на сайті ХСШ № 109 за № 104 оприлюднено наказ від 07.12.2018 «Про заходи протипожежної безпеки під час зимових канікул, проведення новорічних та Різдвяних в школі», а у Журналі реєстрації наказів з основної діяльності за №104 зареєстровано наказ від 06.12.2017 «Про утворення комісії з розслідування нещасного випадку». Комісією допущено формальний підхід до розслідування нещасного випадку із [PERSON] . Зокрема, не встановлено осіб, які допустили порушення вимог нормативно правових актів з безпеки життєдіяльності. В той час як. класним керівником 4-А класу [PERSON] було порушено п. 2.1 Положення про порядок розслідування нещасних випадків, що сталися під час навчально-виховного процесу в навчальних закладах», затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 31.08.2001 №616 (зі змінами), в редакції, затвердженій наказом Міністерства освіти і науки України від 07.10.2013 № 1365 (далі - Положення), згідно з яким вчитель, якому стало відомо про нещасний випадок, що трапився під час навчально-виховного процесу, зобов`язаний повідомити про те, що сталося керівника навчального закладу та особу, на яку покладено відповідальність за охорону праці, безпеку життєдіяльності в закладі освіти ( [PERSON] дізналося про нещасний випадок із повідомлення, зробленого Вами у прикладній програмі Viber 04.12.2017 о 14.15, проте не доповіла про це адміністрації закладу). Як наслідок - керівником закладу порушено Положення в частині дотримання термінів утворення комісії з розслідування нещасного випадку. Крім того, [PERSON] порушила п.4.6.1 наказу Міністерства освіти і науки України від 01.08.2001 № 563 «Про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах (зі змінами,)а також п.2.30 Посадової інструкції №112 вчителя ХСШ №109 та п.2 Додатку 1 наказу ХСШ № 109 від 30.01.2017 «Про підсумки профілактичної роботи з питань запобігання всім видам дитячого травматизму в школі у 2016 році та про завдання на 2017 рік». Керівником ХСШ №109 [PERSON] не забезпечено надсилання акту про нещасний випадок із [PERSON] до Управління освіти, а також вчасно не направлено зазначений документ батькам потерпілої, чим порушено п.2.10 Положення. Зважаючи на зазначене вище, керівником ХСШ № 109 Канцедал М.Є. не забезпечено в повній мірі виконання положень законодавчих, нормативних актів, наказів з безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу. Виходячи із зазначеного вище Департаментом освіти розглядається питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності директора ХСШ № 109 [PERSON] . Заступнику директора з виховної роботи ХСШ №109 [PERSON] та класному керівнику 4-А класу [PERSON] . Управлінням освіти у встановленому порядку винесено догани.» Отже, Департамент освіти Харківської міської ради встановив порушення вимог законодавства, нормативних актів, наказів з безпеки життєдіяльності учасників освітнього процесу, що в свою чергу призвело до отримання [PERSON] тілесних ушкоджень від однокласника. Відповідно до ч.ч. 1,2,4 ст. 1178 ЦК шкода, завдана малолітньою особою ( яка не досягла 14 років), відшкодовується її батьками, якщо вони не доведуть, що шкода є наслідком здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Як що малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, що зобов`язаний здійснювати нагляд за нею, ці заклади зобов`язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків, так і з вини закладів або особи, що зобовязана здійснювати нагляд за нею, батьки та такі заклади зобов`язані відшкодувати шкоду в частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 27,03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних сипав за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив, що за шкоду, заподіяну неповнолітнім, який не досяг 15 років, несуть відповідальність перед потерпілим його батьки, а у відповідних випадках - навчальні заклади. При цьому слід мати на увазі, що батьки несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав, навчальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім у час знаходження його під їх наглядом. Згідно з ч. 1 ст. 150 СК батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей. Травмування малолітньої [PERSON] відбулося в навчальному закладу, факт заподіяння малолітній особі шкоди підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім цього виниклі правовідносини регулюються ст. 1178 ЦК. У сфері дії інституту відшкодування шкоди встановлена презумпція вини особи, що заподіяла шкоду. Зазначення на те, що відшкодуванню підлягає майнова шкода, яка «завдана» означає, що однією з умов, яка утворює підставу відшкодування є причинний зв`язок між цивільним порушенням та майновою шкодою. Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позивачем до суду були надані квитанції на придбання ліків, проведення діагностики на загальну суму 8721,66 грн. (а.с. 26-33) Одночасно, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів про сплату суми в розмірі 4110 грн. (за медичні послуги в медичному центрі «Небозвіт»), яке як стверджує позивач підтверджується листом головного лікаря Ільченко З.Г., однак в матеріалах справи такий лист відсутній, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення матеріальних збитків. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. За правилами ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.п.1,2 ч.2 вказаної норми моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Про дотримання судом засад розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди також звертає увагу Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Позивачеві моральна шкода спричинена тим, що її дитині спричинені легкі тілесні ушкодження, які вимагали лікування з послідуючим наглядом у лікарів, вона не мала можливості навчатися та вести звичний образ життя, що спричиняло додаткові нервові пережиння, вимушено змінився ритм життя як матері позивача по справі так і дитини, що вимагало від них додаткових зусиль. У звязку з чим суд вважає обгрунтованим та співмірним залявлений розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial