Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 15 листопада 2016 року звернулася [PERSON] (далі позивач) із позовом про визнання права власності на обєкти самочинного будівництва, а саме: літню кухню, сарай та гараж, що розташовані за адресою: Запорізька область, Більмацький район, с.Новоукраїнка, вул. Снитка,105. На підставі ст.ст.16,331,375,376 ЦК України позивач просить визнати за нею право власності на зазначені обєкти самочинного будівництва. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві. Відповідач Новоукраїнська сільська рада письмово повідомила судові про те, що ними визнаються обставини, зазначені у позовній заяві [PERSON] та вони не заперечують проти задоволення позову. Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Представники третіх осіб - \~Відділ містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Більмацької районної державної адміністрації не заперечує проти позову, просить справу розглянути за відсутності представника. Представник Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області подав письмові пояснення, у яких посилаючись на положення ч.2 ст.331 ЦК України, ст.26,39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначив, що процедура прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, форма декларації про готовність обєкта до експлуатації, порядок її подання і реєстрація, форма акта готовності обєкта до експлуатації, форма сертифіката, порядок його видачі, розмір та порядок внесення плати за видачу сертифіката визначені постановою КМУ від 13.04.2011 року №461. Просить справу розглядати за відсутності свого представника. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позиції осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивачу на підставі договору купівлі продажу від 21 травня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON]К, належить на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в с. Новоукраїнка по вулиці Снитка, 105 Куйбишевського paйону, Запорізької області. Право власності на будинок відповідно до реєстраційного запису зареєстровано за позивачем 29 травня 2001 року в МП «Промінь». Рішенням Новоукраїнської сільської ради №2 від 01 квітня 2016 року [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку (кадастровий номер 2322785400:01:009:0025) площею 0,2500 га, розташовану в с.Новоукраїнка по вул. Снитка,105 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової громадської забудови. Право власності зареєстровано 13 травня 2016 року, що підтверджено інформаційною довідкою від 17.05.2016 року. Позивачем у 2010 році, за відсутності дозвільних документів, до передачі у власність земельної ділянки за місцем проживання за адресою: [INFO] були побудовані обєкти нерухомості: літня кухня (обєкт «Ж»), сарай (обєкт «З») та гараж (обєкт «К»), що підтверджено технічним паспортом. Як стверджує позивач, збудовані нею обєкти відповідають будівельним нормам та державним стандартам, претензій з боку органів державної влади, місцевого самоврядування, сусідів щодо них немає. Відповідно до статті 26 Закону України «Про основу містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Ухвалою Куйбишевського районного суду від 15 листопада 2016 року із зазначених підстав позовна заява була залишена без руху, однак позивач без звернення до інспекції державного будівельного архітектурного контролю, у встановленому законом порядку, наполягає на розгляді судом його позову. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у ч.5 ст.11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених ст.ст.335, 376 та 392 ЦК України. Стаття 331 зазначеного кодексу, яка регулює порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення права на таке майно за рішенням суду. За змістом ч.2 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв на час виникнення правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, який видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого сертифіката відповідності. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів будівництва забороняється. Закон втратив чинність 12.03.2011 року. Згідно із ч. 5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, проектування та будівництво обєктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів; 6) реєстрація права власності на обєкт містобудування. За положеннями ст.ст.27,39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорту, який визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки. Надання будівельного паспорта здійснюється уповноваженим органом містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня надходження відповідної заяви та пакета документів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Відповідно до п.п.8,9 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва обєкта. Дозволи на виконання підготовчих робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення їх виконання або до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт чи отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. До власників (користувачів) земельних ділянок, які відповідно до цього пункту подали документи про прийняття в експлуатацію збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт обєктів будівництва, штрафні санкції за виконання будівельних робіт без отримання документів, що дають право на їх виконання, та за експлуатацію або використання обєктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, не застосовуються. На порушення вищезазначених вимог законодавства позивач не тільки здійснив самочинне будівництво будівель та споруд на земельній ділянці, що не була йому відведена та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи (будівельного паспорту), та до уповноваженого органу - інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про прийняття в експлуатацію спірних об'єктів не звернувся та відповідний висновок БТІ про технічний стан будівлі за встановленою формою не надавав. Відповідно до пункту 7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сарай, гараж, літня кухня відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений законом. На теперішній час Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91 втратив чинність. Загальний механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначає ПОРЯДОК прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461. Відповідно до п.3 цього Порядку, прийняття в експлуатацію обєктів, що належать до I-III категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону. Таким чином, визнання відповідачем позову суперечить закону, тому суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову. Враховуючи викладене, прихожу до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, у звязку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed