Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання власником спадкового майна. Просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], який помер 03.12.2006 р., а саме на: земельну частку (пай) площею 5,35 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дімітрова Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області право на яку посвідчувалось сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053390, виданого Корюківською районною державною адміністрацією; майновий пай, розміром 1\~799,00 грн, що становить 0,26% від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, який знаходиться у пайовому фонді майна КПАГ ім. Димитрова реорганізованого в ПСП «Праця» села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 4 травня 2001 року. Позивач прийняв спадщину після [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не зявився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не зявився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народився 02 липня 1974 року в с. Сядрино Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом НК 495269, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 13.04.1998 р. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво І-ЕЛ № 318634). 03 грудня 2006 року [PERSON] у віці 67 років помер, про що виконкомом Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія І-ЕЛ № 051677) та складено 04.12.2006 року відповідний актовий запис за № 22. За життя покійний був членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Сядринської сільської ради, тому до спадкового майна належить земельна частка (пай), власність на яку підтверджувалася сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 053390 на земельну частку розміром 5,35 умовних кадастрових гектари, вартість на момент смерті 20 497,00 грн. Також [PERSON] мав майновий пай розміром 1\~799,00 грн, що становить 0,26 % від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, що знаходилися у пайовому фонді майна КПАГ ім. Димитрова реорганізованого в ПСП «Праця» села Сядрине Корюківського району Чернігівської області, відповідно до списку осіб, затвердженого зборами співвласників 4 травня 2001 року, які мають право на майновий пай, та отримав свідоцтва про майновий пай серії ЧНКК № 04764. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою [INFO] (довідки Виконавчого комітету Сядринської сільської ради № 1207 від 22.12.2016). Позивач проживав та був зареєстрований разом з батьком. Відповідно до пункту 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1274 Цивільного кодексу України дружина покійного [PERSON], брати позивача сини покійного [PERSON] та [PERSON], відмовились від прийняття спадщини на користь позивача. На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна, що залишилось після смерті батька є син покійного [PERSON], так як він після смерті батька прийняв спадщину, однак отримати свідоцтво про спадщину позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, які втрачені, тому для вирішення даного спірного питання позивач змушений звернутися до суду. Нотаріус не має можливості включати в спадкове майно майновий пай померлого, бо оригінал виданого раніше свідоцтва про право власності на майновий пай втрачене та до того ж сільська рада не зможе видати позивачу свідоцтво про право власності на майновий пай на його імя, оскільки він не може надати попереднє свідоцтво про право власності на майновий пай. Для підтвердження дійсності отримання покійним батьком документів на землю позивач звернувся з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де йому надали відповідну інформацію (Ш-52/0-0.201-50/147-17 від 13.04.2017). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони,\~своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved