Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 26.03.2020 року позовні вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини було виділено в самостійне провадження. Позов про визначення місця проживання малолітньої дитини обгрунтований наступними обставинами. 23.06.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 647. [INFO] від шлюбу народилася донька [PERSON] , про що 25.04.2019 року Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було складено відповідний актовий запис № 366. Життя між сторонами не склалося, у зв`язку з чим подружні стосунки та ведення спільного господарства були припинені, а малолітня [PERSON] , [INFO] , стала проживати із позивачем. Як вказує позивач, з приводу виниклого між сторонами спору щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , позивач звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який 18.11.2019 року надав висновок про доцільність визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем. На думку позивача, ставлення відповідачки до малолітньої дитини, її стан здоров`я та спосіб життя, відсутність у неї належних побутових умов для виховання та утримання дитини, а також з огляду на висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.11.2019 року позивач просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із позивачем. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. (а. с. 44) Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу місця проживання (а. с. 42). Про існування позову відповідач обізнана, про що свідчать: розписка про необхідність явки до суду, складена нею особисто (а. с. 30); заява про відкладення розгляду справи (а. с. 28). Про причини неявки в судове засідання 04.11.2020 року суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала, відзив на позов до суду, також не надходив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування й інтересів дитини. (а. с. 43) Дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23.06.2012 року, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 11) Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 03.06.2020 року № 521/3859/20, шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , про що зроблено актовий запис 366, від 25.04.2019 року. (а. с. 12) Сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, у зв`язку з чим подружні стосунки та ведення спільного господарства були припинені, а малолітня [PERSON] , [INFO] , стала проживати із позивачем. З приводу виниклого між [PERSON] та [PERSON] спору щодо місця проживання дитини [PERSON] , позивач звернувся до органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради. 18.11.2019 року Відділом органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було складено висновок про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 13 - 17) Так, в ході розгляду матеріалів справи було досліджено стан здоров`я батьків малолітньої [PERSON] , їх соціальне становище та поведінку, а також проведено обстеження житлових умов [PERSON] та [PERSON] .. З урахуванням проведених досліджень, на підставі наданих документів та враховуючи результат бесіди з матір`ю і батьком [PERSON] , за результатами розгляду справи про місце проживання дитини, орган опіки та піклування Малиновської адміністрації, виходячи з інтересів дитини, надав висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком - [PERSON] (а. с. 17) Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Так, 11 липня 2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виключні обставини, бути розлучена з матір`ю. Суд, дослідивши всі докази в їх сукупності,

Outcome: approved