Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову позивач зазначив, що згідно з наказом №292-С від 12.08.2016 року, він зарахований на перший курс денної форми навчання за контрактом для отримання освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр на гуманітарно-правовому факультеті в Запорізькому національному технічному університеті. У 15.03.2007 року матір позивача розірвала шлюб з відповідачем. Проживає за місцем навчання, де треба оплачувати витрати за проживання, харчування, одяг, проїзд містом громадськими видами транспорту, а також придбання речей особистого користування та навчальної літератури, канцелярських товарів, паперу. Батько позивача працює слюсарем РП на ВП «ЗАЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» та отримує заробітну плату приблизно в розмірі 8000,00 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав частково у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (а.с. 32). Третя особа в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги [PERSON], підтримує, просить їх задовольнити (а.с. 22). Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних обставин. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO] є сином відповідача [PERSON], 03.08. [INFO] (а.с.3). Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який розірваний 15 березня 2007 року, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Згідно Довідки №113-04 від 18.01.2016 року МОІНУ ЗНТУ [PERSON], [INFO] з 01.09.2016 року зарахований на 1-й курс денної контрактної форми навчання для здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра на факультеті соціальних наук за спеціальністю «Психологія», термін навчання з 01.09.2016 року по травень 2020 року (а.с. 30). Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідачем не надано доказів укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до ст. 190 СК України. Суд, враховуючи, що відповідач працездатна людина, офіційно працює та отримує заробітну плату, повнолітній син є студентом та проживає за місцем навчання, а також, те що утримання дітей, які продовжують навчання, є обов'язком обох батьків, дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходів) на дитину, яка продовжує навчання, починаючи з 29.12.2016 року і до закінчення навчання, тобто до 28.05.2019 року. Відповідно до ч. 1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial