Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся [PERSON] , в якому просив визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначив, що позивач є власником вказаного будинку. Відповідачі є членами його сім`ї , проте виїхали за межі України в 2014 році до Російської Федерації. Вказані обставини перешкоджають позивачу розпорядитися належним йому майном, а також отримати житлову субсидію в належному розмірі. Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради надав висновок щодо розв`язання вказаного спору, в якому зазначив про те, що визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням, не буде порушувати права дитини, оскільки неповнолітня дитина проживає з матір`ю та батьком в іншому місті, де має постійне місце проживання та відвідує шкільний заклад, батьки надали письмову заяву посвідчену нотаріально, що надають згоду і просять зняти малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , з реєстраційного обліку за місцем проживання у зв`язку з тим, що вона буде реєструватися за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , а отже. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності та відзив на позов не надала. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради Карпушин В.С. в судовому засіданні не заперечував проти визнання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на обставини, викладені у відповідному висновку. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 17.05.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , право власності на який було зареєстровано Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 08.09.1986 р. за № [NUMBER], що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 25 січня 1975 року, копія якого додана до матеріалів справи. За вказаною адресою позивач має зареєстроване місце проживання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина України. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями, наданими відділом реєстрації Костянтинівської міської ради за вих. № 111/09 від 18.01.2019 р., № 152/09 від 22.01.2019 р., домовою книгою для прописки громадян, копія якої надана позивачем, довідкою про склад сім`ї КП «СЕЗ» № 4303. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала показання про те, що вона періодично 3-4 рази на рік відвідує позивача за адресою його проживання. Відповідачів бачила останнього разу 23 лютого 2014 року, коли вони виїжджали до Російської Федерації. Відповідно до довідки № 214 від 20 лютого 2019 року Муніципальної автономної загальноосвітньої установи «Вадська середня загальноосвітня школа» Адміністрації Вадського муніципального району Нижньогородської області [PERSON] навчається в 7-Б класі вказаного закладу. Згідно з свідоцтвом серії [NUMBER] [PERSON] наданий тимчасовий притулок на території Російської Федерації та [PERSON] . наданий дозвіл тимчасово проживати разом з [PERSON] строком до 23 травня 2020 року. Відповідно до довідок ТОВ «Кристал» за №№ 18, 19 від 25 лютого 2019 року [PERSON] з 01.07.2018 р. працює в Нижньогородській області Російської Федерації на вказаному підприємстві на посаді продавця, [PERSON] з 01.07.2018 р. - на посаді різноробочого. Батьки [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] та [PERSON] надали до органу опіки та піклування спільну заяву, посвідчену 20 лютого 2019 року нотаріусом Вадського району Нижньогородської області Російської Федерації, реєстр. № 52/215-н/ [NUMBER] , про надання згоди на зняття дитини з реєстраційного обліку за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , в зв`язку з наміром зареєструвати місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивачем було доведено факт відсутності в спірному будинку відповідача без поважних причин понад один рік. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки судом встановлено, що мати дитини [PERSON] без поважних причин понад один рік не проживає в спірному будинку, в зв`язку з чим втратила право користування ним, а малолітня [PERSON] більше як один рік проживає разом із батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою, відмінною ніж адреса її зареєстрованого місця проживання, суд дійшов висновку про те, що таке втручання у право власності [PERSON] є непропорційним необхідності збереження за малолітньою [PERSON] права користуватися цим житлом. А отже, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1409,60 грн.

Outcome: approved