Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» про захист прав споживачів, за яким позивач просила суд визнати недійсним договір позики №1096398 від 16.03.2020 року, укладений між нею, [PERSON] , та ТОВ «Мілоан», право вимоги за яким було передано ТОВ «Діджи Фінанс». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею, [PERSON] , та ТОВ «Мілоан» було укладено договір № 1096398 від 16.03.2020 року, відповідно до якого нею було отримано позику. У подальшому, 09.10.2020 року, між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладеного договір відступлення права вимоги №03/10, за яким ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги за договором № 1096398 від 16.03.2020 року відносно неї, [PERSON] .. Проте, на думку позивача, вищевказаний договір позики від 16.03.2020 року має бути визнаний недійсним, оскільки фактично даний договір не було підписано нею, оскільки прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з наданням он-лайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абз.3 ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Також вказувала, що при укладанні оскаржуваного правочину їй не було надано в повному обсязі інформації щодо кредитування (не було визначено сукупної вартості кредиту; не надано розрахунок загальних витрат за споживчим кредитом). Посилалась на те, що позичальник скористався тим, що у неї бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, та введено її в оману при отриманні кредитних послуг (в частині істотних умов договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитом). Також посилалась на те, що умови договору позики є несправедливими та правочин укладено з використанням ТОВ «Мілоан» нечесної підприємницької діяльності. За викладеного, звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 24.12.2020 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 25.01.2021 року. Також ухвалою суду від 24.12.2020 року витребувано у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» екземпляр договору позики №1096398 від 16.03.2020 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». У підготовче засідання призначене на 25.01.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 15.03.2021 року. 27.01.2021 року на адресу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» повторно було направлено копію ухвали суду від 24.12.2020 року про витребування доказів. У підготовче засідання призначене на 15.03.2021 року [PERSON] не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутністю. У підготовче засідання представник відповідача не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поважність причин неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 19.03.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті на 05.05.2021 року. У судове засідання 05.05.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. До суду 06.05.2021 року поштою надійшли письмові пояснення представника відповідача ТОВ «Діджи Фінанс», згідно яких зазначив, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» 16.03.2020 року було укладено кредитний договір №1096398, за умовами якого позивачка отримала кредит на суму 2000 грн.. Уклавши цей договір, позивач засвідчила згоду з умовами кредитного договору, підтвердила свої права та обов`язки за ним, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договорі, та, що всі умови договору їй цілком зрозумілі, в підтвердження чого виконала всі вимоги п.6.2 договору та в підтвердження укладення даного договору в електронному вигляді надала фото з особистим паспортом. Вказували, що на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» у мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Мілоан», які є публічною пропозицією на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. Тому вважають, що позивачка була обізнана про умови кредитування належним чином, отримала кошти у кредит у розмірі 2000 грн. та використала їх на власні потреби. Вказували, що умови оспорюваного правочину повністю відповідають вимогам законодавства та підстав для визнання його недійсним немає. Посилались на те, що Закон України «Про споживче кредитування» не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Також зазначили, що 09.10.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір №03/10 про відступлення прав вимоги, згідно з яким ними було отримано право вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором №1096398 від 16.03.2020 року. Таким чином, ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором за кредитним договором від 16.03.2020 року та на момент відступлення прав вимоги у [PERSON] існує заборгованість у розмірі 4 910 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 2000 грн., сума боргу про процентам - 2670 грн., сума комісій - 240 грн.. Вказували, що позивачка була обізнана щодо умов та наслідків підписання кредитного договору, але вчасно не виконав взятих за кредитним договором № 1096398 від 16.03.2020 року зобов`язань. На виконання вимог ухвали суду від 24.12.2020 року до суду надали копію кредитного договору від 16.03.2020 року; анкету-заяву на кредит №1096398; додаток №1 до кредитного договору; копію договору про відступлення прав вимоги від 09.10.2020 року та витяг із додатку до даного договору; копії установчих документів ТОВ «Діджи Фінанс». Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, зважаючи на належне сповіщення сторін, наявні матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення суду є 12.05.2021р. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, приходить до наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» 16.03.2020 року було укладено кредитний договір №1096398, згідно п.1.1 якого ТОВ «Мілоан» як позикодавець зобов`язався на умовах визначених договором, на строк 29 днів із 16.03.2020 року надати позичальнику ( [PERSON] ) грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 2000 грн., а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором. Термін (дата) повернення кредиту і сплата комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом був визначений у договорі - 14.04.2020 року. Також судом встановлено, що 09.10.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір №03/10 про відступлення прав вимоги, згідно з яким ТОВ «Діджи Фінанс» було отримано право вимоги відносно боржника - [PERSON] за кредитним договором №1096398 від 16.03.2020 року. Отже, ТОВ «Діджи Фінанс» є новим кредитором за кредитним договором від 16.03.2020 року та на момент відступлення прав вимоги набуло право вимоги до [PERSON] у загальному розмірі 4 910 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 2000 грн., сума боргу про процентам - 2670 грн., сума комісій - 240 грн.. Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] наголошувала, що укладений між сторонами кредитний договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст. ст. 203, 207, 215, 638 ЦК України, та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки позивач кредитного договору не підписував, відсутні істотні умови договору визначені законами, відповідачем не повідомлено йому всю необхідну інформацію про умови договору. Крім того зазначає, що відповідачем неправомірно стягується комісія за надання кредиту. Суд вбачає, що в п.1.5 були визначені загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором, та склали 1110 грн. в грошовому виразі та 699 % річних у процентному значенні. Також була визначена орієнтована загальна вартість кредиту позичальника у розмірі 3 110 грн.. Відповідно до п. п. 1.5.1., 1.5.2. Кредитного договору комісія за надання кредиту складає 240,00 грн., яка нараховується за ставкою 12% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом складають 870,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Пунктом 1.6 Договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 1,55% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1 Кредитного договору). Позичальник сплачує Позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2, 1.6. Договору відповідно (п. 2.2.1. Кредитного договору). Вказаний договір був укладений між сторонами на підставі анкети-заяви [PERSON] на кредит №1096398, створеної 16.03.2020 року на офіційному сайті ТОВ «Мілоан». Також між сторонами було укладено Додаток №1 до кредитного договору - «Графік розрахунків», згідно якого визначено порядок та строки повернення кредиту та платежів за ним. Згідно п. 6.1. кредитного договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.ua. Відповідно до п. 6.2. цього договору, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформації з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акценту) в Особистому кабінеті на сайті товариства. Зі змісту п. 6.3. кредитного договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у тому числі правилами та графіком розрахунків) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщений на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 5 Договору позичальник підтвердила своїм підписом, що до укладення договору вона отримала від кредитора інформацію, що визначена в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», повідомлена про свої права відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також надала згоду, усвідомлюючи її правові наслідки, на використання, в якості аналога власноручного підпису, для підписання цього договору електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надається кредитодавцем. Отже, на виконання вказаного пункту договору його підписано [PERSON] електронним підписом, про що міститься відмітка в пункті 10 договору Реквізити та підписи сторін . Таким чином, зазначений договір кредиту укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частини перша, третя статті 509 ЦК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті цього Кодексу. Згідно ч.ч.1 та 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Комерційні електронні повідомлення поширюються лише на підставі згоди на отримання таких повідомлень, наданої особою, якій такі повідомлення адресовані. Встановлено, що договір кредиту №№ 1096398 від 16.03.2020 року був укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи Веб-сайту ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем товариства , в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладання електронного договору. Так, встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. З викладеного вбачається, що укладення договору позики без прийняття пропозиції з боку позивачки було б неможливим. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Враховуючи вище викладені факти, необхідно зазначити, що ТОВ «Мілоан» має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті (https://miloan.ua). На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. Стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію» регламентує, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Судом встановлено,що позивачка в момент реєстрації на Сайті ТОВ «Мілоан» створила свій особистий кабінет, який є сукупністю захищених сторінок та який забезпечував позивачці повну взаємодію з товариством, постійний доступ до інформації та документів, необхідних для укладення/виконання Договору . Таким чином, в момент коли позивачка заповнила заяву з метою отримання позики, вона автоматично прийняла пропозицію (оферту) товариства та приєдналася до умов публічного договору щодо правил оформлення та видачі позики. Крім того, клієнт обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів, на телефонний номер Клієнта направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Клієнт зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Клієнта. При оформленні договору позики сторони домовилися, що всі документи щодо надання позики підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, Законом України «Про електронну комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологія (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Саме у Договорі оферти товариства чітко визначено, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже,враховуючи те, що позивачка ініціювала укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «Мілоан», підписавши договір з використанням аналогового підпису, суд приходить до висновку, що між нею та ТОВ «Мілоан» склались договірні правовідносини. Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «Мілоан» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті позичальника, про що зазначено у пункті 6 Договору. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тобто, позивачка перед укладенням договору була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, звернувшись до відповідача із заявкою на отримання позики та, підписавши договір, позивачка засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування. Отже, суд вважає, що при укладенні та підписанні Договору кредиту, позивачка діяла свідомо, її волевиявлення було направлено на укладення вказаного договору та отримання позики. За таких обставин, суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що Договір не підписаний нею та не містить всіх істотних умов. Окрім того, позивачем не заперечується факт отримання коштів. Окрім того, пред`являючи вимоги про визнання недійсним договору позики, позивачка звернулась з відповідним позовом до ТОВ «Діджи Фінанс», який у свою чергу не був стороною оскаржуваного правочину, а лише набув право вимоги за оспорюваним правочином. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. ВС у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі № 705/3876/18 підкреслив, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Таким чином, суд вбачає, що ТОВ «Діджи Фінанс» є неналежним відповідачем по справі, оскільки останній є правонаступником кредитора за договором від 16.03.2020 року, проте дане товариство не укладало з [PERSON] оспорюваного кредитного договору від 16.03.2020 року. За викладеного, зважаючи на встановлені обставини та існуючі між сторонами правовідносини, суд приходить до висновку, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, а тому приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Судовий збір у справі на момент подання позову складав 840, 80 грн., які не були сплачені позивачкою, оскільки остання звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Так як в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір з відповідача не стягується.

Outcome: dismissed