Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про захист прав споживачів, стягнення коштів та моральної шкоди, у сумі 5000 тисяч гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 12 жовтня 2018 року вона уклала договір побутового підряду з ФОП [PERSON] на виготовлення та встановлення пам`ятника для своїх померлих батьків на «Новоміському кладовищі» в м. Одесі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За договір сплачено передоплату у розмірі 10 000 грн., а потім і всю суму, у розмірі 20000 грн., про що в накладній № 35 зазначено - «відпущено двадцять тисяч гривень». Строк виконання робіт було узгоджено з відповідачем - до 15.11.2018 року. Позивач вказує, що Відповідач повністю знищив надгробні пам`ятники, які були, залишивши після виконання цих робіт, груди бруду і сміття. Позивач стверджує,\~що ним\~вживались заходи\~досудового регулювання\~спору,\~однак відповідач\~уникає будь-яких контактів з позивачем, ігнорує дзвінки та кореспонденцію. Як вказує позивач, у встановлений договором термін, відповідачем пам`ятник не встановлено, відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором підряду, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, оцінивши докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 12 жовтня 2018 року позивач уклала договір побутового підряду (накладна № 35, від 12.10.2018 р.) з ФОП [PERSON] (а.с.4) на виготовлення та встановлення пам`ятника для своїх померлих батьків на «Новоміському - кладовищі» в місті Одесі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За договір сплачено передоплату, у розмірі 10 000 грн., а в подальшому всю суму, у розмірі 20000 грн., про що в накладний № 35 зазначено: «відпущено двадцять тисяч гривень». Строк виконання робіт було узгоджено з відповідачем - до 15.11.2018 року. Доказів того, що робота по виготовленню та встановленню пам`ятника була виконана, відповідач до суду не надав. Позивачем до позовної заяви долучено фотокартки з місця поховання, ділянка 79, на якій відсутнє зображення пам`ятника (а.с.5). Відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, регулює Закон України «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Згідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Також, за змістом ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що права позивача на якісне обслуговування було порушено, а тому його права підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача компенсації завданого відповідачем матеріального збитку, у розмірі 20000 гривень. Щодо позовної вимоги, в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пункт 3 ч. 2 ст. 23 зазначеного Кодексу передбачає, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.95 р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними, згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.3), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 цієї Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння ії заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 2 частини 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд враховує, що позивачка належними та достатніми доказами не довела в повній мірі факту заподіяння їй моральної шкоди та обставин, які визначають її характер і обсяг. Не зазначила позивач і того, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, у сумі 5000 грн. та якими доказами це підтверджується. А тому, виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів вивчених у судовому засіданні, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, а саме: у сумі 2500 грн.. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial