Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 березня 2020 року надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що позивачем була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 20 370, 34 грн. за шкоду, заподіяну [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 15 липня 2017 року. При цьому позивач також поніс витрати на збір документів щодо зазначеного страхового випадку та визначення розміру шкоди у розмірі 734, 80 грн. Оскільки відповідач добровільно не компенсує витрати, понесені позивачем з виплати суми страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з відповідача на користь позивача 21 105, 14 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. (а.с.1-6). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 березня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.40). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.41). До суду 26 березня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.42). Ухвалою судді від 26 березня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат пов`язаних з регламентною виплатою (а.с.39-40). Від представника позивача до суду надійшла заява, у якій останній просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, просив розглядати справу без його участі (а.с.65). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 липня 2017 року о 17 год. 15 хв. в м. Дніпро на пр. Героїв, в районі будинку № 40, водій [PERSON] , керуючи мотоциклом «Viper ZA 200-3» д.н.з. [NUMBER] , виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, де скоїв зіткнення з автомобілем «Volvo 740», д.н.з [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , завдавши при цьому матеріальних збитків. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 серпня 2017 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП 02 липня 2018 року [PERSON] звернувся на адресу МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками події, яка мала місце 15 липня 2017 року (а.с. 13). Цивільно-правова відповідальність водія мотоцикла «Viper ZA 200-3» д.н.з. [NUMBER] станом на день дорожньо-транспортної пригоди не застрахована, доказів протилежного суду надано не було. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої власнику колісного транспортного засобу № 62/09/17 від 15 жовтня 2017 року, розмір вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу запасних частин транспортного засобу Volvo 740, д.н.з [NUMBER] , складає 20 370, 33 грн. без складової ПДВ (а.с.16-18). У зв`язку із зазначеним МТСБУ було перераховано потерпілій стороні у ДТП страхове відшкодування в розмірі 20 370, 34 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 992683 від 22 серпня 2018 року (а.с. 32). Також позивачем було понесено витрати на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку, який склав 734,80 грн., що підтверджується актом виконаних робіт, відповідно до якого прийнято виконання робіт за дорученням МТСБУ № 44249 від 21 серпня 2017 року по справі МТСБУ № 44249 щодо складання звіту, збору документів та визначено до сплати 734,80 грн. (а.с.29) Позивачем була направлена на адресу [PERSON] пропозиція щодо компенсування позивачу 21 105, 14 грн., сплачених в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, проте така пропозиція була відповідачем проігнорована (а.с.33). Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією, що здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (ст.39 ч.2.1. Закону). Відповідно до ст. 41 п.41.1 п. п. «а» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст.38 п.2 ч.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 11 ЦК України - цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством, шкоду пов`язану із втратою товарного вигляду Моторне (транспортне) страхове бюро України не відшкодовує (ст.32 п.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). В зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 933, 1191 ЦК України в межах фактично понесених витрат перейшло право вимоги до відповідача, а в останнього виникло зобов`язання виплатити відповідну суму на користь позивача. Щодо строку звернення до суду, то суд виходить з того, що відповідно до ст.261 ч.6 ЦК України - за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Так, оскільки страхове відшкодування було одержано банком отримувача від позивача 22 серпня 2018 року, то відповідно строк позовної давності закінчується 22 серпня 2021 року, тому МТСБУ звертаючись до суду 26 лютого 2020 року, не порушило строки позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 20 370, 34 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог МТСБУ про стягнення з відповідача витрат на послуги по збору документів та визначення розміру завданої шкоди у розмірі 734, 80 грн. Так, згідно з пунктом 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Згідно з пунктом 41.4. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону. У справі встановлено, що на підставі доручення № 44249 від 21 серпня 2017 року, акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ по справі № 44249 позивач 04 січня 2018 року перерахував 734,80 грн. [PERSON] в рахунок оплати його послуг, згідно рахунку-фактури № 658 від 26 листопада 2017 року. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату вирішення справи, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved