Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою суду від 21.05.2016р. залучено [PERSON] як правонаступника померлої позивачки [PERSON]. 10.11.2016 р. від представника позивача надійшла уточнена позовна заява в якій просила: встановити факт прийняття [PERSON] спадщини 1/2 частини домоволодіння №313 по вулиці Республіканській в місті Одесі, після смерті [PERSON], померлого 12 грудня 2001 року. Визнати за [PERSON], право власності на спадкове майно домоволодіння № 313 по вулиці Республіканській у Суворовському районі м. Одеси, розташоване на земельній ділянці площею 1378 кв.м., має загальну площу 118,9 кв.м., житлову площу 81,3 кв.м., підсобну площу 37,6 кв.м. Представник позивача надала до суду заяву в якій заявлені позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача до суду не зявився, 15.03.2016р. надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, правової позиції з приводу спору не висловлював. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2014 року, [PERSON] звернулася із позовом до Одеської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно. Позивачка, [PERSON], померла 28 червня 2014 року. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2014 року, провадження у справі було зупинено, а після спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, що сплинув 28 грудня 2014 року, ухвалою суду було залучено правонаступника [PERSON] Відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Користуючись цим правом позивачі, вважають за необхідне уточнити позовні вимоги. На підставі ст. 31 ЦПК України, у зв'язку із тим, що після пред'явлення позову сплинув тривалий час, уточнили позовні вимоги, виклавши позов у наступній редакції: Дід [PERSON] - [PERSON] в 1924 році отримав у користування земельну ділянку в районі села Куяльник Одеської області, на якій збудував домоволодіння, якому в подальшому було присвоєно адресу: м. Одеса, вул. Республіканська, 313. 04 травня 1959 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міським ЗАГСом, запис в книзі реєстрації актів про смерть за № 2020. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно домоволодіння №313 по вулиці Республіканській в місті Одесі, яке на час смерті не було введено в експлуатацію та зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації. Після смерті [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном в рівних частках його дружина - [PERSON] (бабка [PERSON]О.) та донька - [PERSON] (мати [PERSON]О.). 27 січня 1952 року мати [PERSON] [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище «Іванова», що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Ленінським райбюро ЗАГСу м.Одеси (актовий запис №136). 16 вересня 1974 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим міським ЗАГСом, запис в книзі реєстрації актів про смерть за № 6200. Після смерті бабусі [PERSON] - [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину домоволодіння №313 по вулиці Республіканській в місті Одесі. За життя [PERSON] склала заповіт на належне їй майно на свого зятя [PERSON] (батько позивачки). [PERSON] належним чином прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON]: звернувся із заявою про прийняття спадщини до Четвертої одеської державної нотаріальної контори, проте отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно не зміг, так як домоволодіння не було зареєстроване в органах БТІ. Таким чином, мати [PERSON] - [PERSON] та батько [PERSON] стали власниками в рівних частках домоволодіння №313 по вулиці Республіканській в місті Одесі. 12 грудня 2001 року батько [PERSON] - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом РАГСу Суворівського районного управління юстиції м. Одеси (актовий запис №2401). Мати [PERSON] - [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме: проживала в будинку, здійснювали поточні ремонти,сплачували платежі за комунальні послуги, однак з причин своєї необізнаності до нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини не звернулася і свідоцтво про право власності на спадщину не отримала, вважаючи достатнім наявність у неї домової книги та прописки. У відповідності зі статтею 549 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на час смерті [PERSON], якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, то ці дії свідчать про прийняття ним спадщини. Таким чином, мати [PERSON] - [PERSON] стала одноособовим власником домоволодіння №313 по вулиці Республіканській в місті Одесі. 10 липня 2009 року мати [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (актовий запис №957). За життя [PERSON] заповіт не складала. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON], як донька померлої [PERSON], є спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським ЗАГСом м. Одеси, в якому в рядку «Мати» зазначено: «Іванова Юлія Яківна». Прізвище «Іванова» було змінено на «Міськевич» після реєстрації шлюбу з [PERSON] 15 липня 1989 року в Суворовському відділі ЗАГСу м. Одеси (актовий запис №765). В шестимісячний строк, [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері та про відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Проте згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] постійно проживала разом із своєю матірю на час відкриття спадщини, а тому є такою, що прийняла спадщину. В той же час, правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на домоволодіння мати [PERSON] не отримувала, в КП «ОМБТІ та РОН» право власності не зареєструвала. Позивачка [PERSON] не має можливості оформити свідоцтво право власності на спадщину в нотаріальній конторі. Згідно даних технічного паспорту, що був виготовлений 20.05.1980 року, загальна площа складала 81,2 кв.м., та складається: з літери «А» загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м., коридор 3,9 кв.м. , та веранда 4,2 кв.м., що була самочинно побудована, з літери «Б» загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., підсобною площею 7,9 кв.м., що складалося з коридору 5,5 кв.м., та тамбуру 2,4 кв.м., що був самочинно збудований. За час користування вказане домоволодіння має фактичні зміни у площі, а саме: Згідно технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 03.02.2011 року, домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1378 кв.м., має загальну площу 118,9 кв.м., житлову площу 81,3 кв.м., підсобну площу 37,6 кв.м., та складається: - з літери «А» загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 43,4 кв.м., підсобною площею 17,5 кв.м., де самочинно прибудовані приміщення 1-1 площею 4,2 кв.м., 1-6 площею 6.0 кв.м., 1-7 площею 3,4 кв.м. - з літери «Б» загальною площею 58,0 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., підсобною площею 20,1 кв.м. де самочинно прибудовані приміщення 2-1 площею 8,0 кв.м., 2-2 площею 12,0 кв.м., 2-3 площею 16,8 кв.м., 2-4 площею 9,1 кв.м, 2-6 площею 5,7 кв.м., з самочинної прибудови під літерою а; з самочинно збудованої літньої кухні під літерою «В»; з самочинно збудованих сараїв під літерою «К» та літерою «Г»; з самочинно збудованого гаражу під літерою «З»; з самочинно збудованої вбиральні під літерою «Ж»; І - II вимощення; №1-11 огорожі, III цистерни. На теперішній час, дані технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 03.02.2011 року повністю відповідають фактичній площі домоволодіння та господарських побудов. Всі самочинні добудови були зроблені до 1992 року попередніми користувачами домоволодіння та земельної ділянки. Наказом № 304 від 13.06.2012 року, міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, було затверджено зміни до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Відповідно до п. 3.1. Розділу ІІІ даного Порядку, прийняття в експлуатацію об'єктів (крім закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них здійснюється безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі Інспекція) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Як вбачаться з даних технічного паспорту, складеного КП «ОМБТІ та РОН» 03.02.2011 року, всі самочинні добудови були зроблені до 1992 року попередніми користувачами домоволодіння та земельної ділянки. Оскільки спадкодавець здійснював законне будівництво яке завершив повністю, проте не встиг отримати правовстановлюючий документ у зв'язку з нерозумінням матір'ю вимог законодавства з цього питання. У 2011 році первісна Позивачка виготовила технічний паспорт, але не змогла оформити право власності та звернулася до суду із позовом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Натомість, ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування п. 23 , Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Такими доказами при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування є записи у погосподарських книгах підтверджують право власності на житловий будинок та оцінюються судом у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленням органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно постанови КМ України від 17.10.2013 року №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» документом , що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку,садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди,прибудови до них,побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „ Про судову практику у справах про спадкування , п. 2 , справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення , які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкодавців. Статею.234 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах. В даному випадку позивач користується таким правом, оскільки первісний Позивач [PERSON] не встигла прийняти спадщину від своєї матері. Інших спадкоємців [PERSON] не має даний факт підтверджується матеріалами справи. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу є визнання права. Стаття 41 Конституції України, стаття 328 ЦК України зазначають, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються судовим порядком, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем. Враховуючи викладене та

Outcome: approved