Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду з позовом звернулося ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 5722,57 грн., заборгованості за нарахованими процентами в сумі 10846,50 грн., заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 3433,80 грн., а також штрафів (відповідно до Умов та правил надання банківських послуг) в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 1000,14 грн. (процентна складова) відповідно. Позивач вказує в своєму позові, що відповідно до умов укладеного договору №б/н від 28.08.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 7.000,0 (сім тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 (тридцять шість) процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «КБ Приватбанк» в позовній заяві зазначає, що відповідач, підписавши заяву на кредитування від 28.08.2007 р., разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, підтвердив свою згоду на те, що ці документи складають між ним і позивачем договір. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Петрашевич С.В. надав пояснення суду аналогічні зазначеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали повністю, просили в задоволенні позову відмовити повністю та надали до суду письмові заперечення проти позову. При цьому в судовому засіданні сторона відповідача пояснила, що ПАТ «КБ «Приватбанк» не подав до суду письмових доказів в підтвердження вказаного в позовній заяві про те, що [PERSON] дійсно підписував кредитний договір приєднання, що складався із Умов та правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта та Тарифів. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд зауважує, що ПАТ «КБ «Приватбанк» не подав до суду письмових доказів в підтвердження вказаного в позовній заяві про те, що відповідачем було укладено договір приєднання шляхом підписання установленого формуляру із додатками. Згідно зі ст. 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Надані позивачем до позовної заяви копії «Условий и Правил предоставления банковских услуг», підписані головою правління ПАТ «КБ Приватбанк» А.В.Дубілет, однак не продатовані та не скріплені печаткою Приватбанку, до того ж підпис відповідача [PERSON] про ознайомлення на вказаному документі взагалі відсутній. Незважаючи на прийняту ухвалу про витребування від позивача оригіналів кредитних документів, ПАТ «КБ Приватбанк» до завершення судового розгляду цивільного спору не надав до матеріалів справи банківських Тарифів та Пам'ятки клієнта, про які йдеться в пункті 1.1 Умов та правил надання банківських послуг. Суд наголошує, що в наданих позивачем «Условиях и Правилах предоставления банковских услуг» взагалі не зазначена конкретна дата їх прийняття чи затвердження головою правління А.В.Дубілет, в матеріалах справи немає жодних відомостей про опублікування цих Умов на офіційному сайті ПАТ «КБ Приватбанк». До того ж в Умовах немає жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невід'ємності від заяви позичальника від 28.08.2007 р. У заяві на видачу кредитної картки не зазначено, що неврегульовані у ній питання регулюються відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Представник позивача в судовому засіданні на запитання представника відповідача не зміг пояснити в якій редакції діють «Условия и Правила предоставления банковских услуг», що надані до позовної заяви, та чи вносилися зміни і доповнення до вказаних Умов за період з 2008 року і по час звернення до суду з позовом, представник позивача не повідомив про наявність Пам'ятки клієнта та Тарифів, з якими мали ознайомлювати відповідача в момент укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року (в редакції Закону України від 1 грудня 2005 року № 3161-IV з наступними змінами, які діяли станом на 06 вересня 2007 року, на момент виникнення правовідносин між сторонами), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. В матеріалах цивільної справи дійсно є копія Заяви від 28.08.2007 р., в якій мається підпис відповідача та ним зазначена дата підписання заяви. Разом з тим, в даній заяві не вказано дату видачі кредитних коштів, не вказано термін дії кредитної картки, яку відповідач бажав оформити, не встановлено графіку погашення кредитного ліміту, не визначено точного розміру комісії та інших платежів за користування кредитними коштами. Згідно із п. 3.2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затвердженні постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Суд зауважує, що позивачем не надано до матеріалів справи окремий графік погашення кредитної заборгованості з нарахованими процентами та комісією. В наданих до позовної заяви Умовах та правилах надання банківських послуг також не визначено чіткого порядку здійснення щомісячних платежів за кредитом, порядок нарахування боржнику процентів та комісії за користування кредитною карткою. З наданого ПАТ «КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.08.2007 року не можливо встановити методику, алгоритм або формулу визначення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, суми штрафу (фіксованої частини), суми штрафу (процентної складової). В даному Розрахунку не зазначені суми та дати погашення по кредиту, а ці обставини прямо впливають на можливість проведення такого розрахунку. На думку суду, не можливо встановити, яким чином визначена кредитна заборгованість по простроченим платежам, оскільки суми на прострочку вносилися не систематично та не кожного місяця й в різних розмірах. З розрахунку не можливо встановити алгоритм нарахування суми штрафу (фіксованої частини) і суми штрафу (процентної складової), в розрахунку зазначена лише кінцева сума, а її бухгалтерський розрахунок та історія виникнення не наведена. Правила продовження дії картки, строки та порядок погашення заборгованості визначені п. п. 9.3, 9.6, 9.7 наданих позивачем Умов, у яких вказано, за яких умов дія картки припиняється та з якого часу у кредитора виникає право на примусове стягнення заборгованості та в якому порядку. Пунктами 9.6, 9.7 цих Умов передбачено, що у разі відсутності на картковому рахунку грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банка для продовження дії картки і у разі ненадходження грошових коштів протягом 3 місяців з часу закінчення строку дії картки, банк нараховує комісію за обслуговування рахунка згідно з діючими тарифами. При нульовому рахунку на картці на неактивному рахунку картка закривається. Кредитний рахунок також закривається при ненадходженні заробітної плати протягом шести місяців та дія кредитної картки не продовжується. Разом з тим, позивачем не було надано до суду будь-якої письмової інформації про дату припинення чи пролонгування терміну дії кредитної картки, яку видано відповідачу за умовами заявки на кредитування від 28.08.2007 р., а також не надано письмових доказів наявності грошових коштів на картковому рахунку, а також відомостей щодо стану карткового рахунку відповідача. У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що ПАТ «КБ «Приватбанк» не довів належними та допустимими доказами обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, а тому позов задоволенню не підлягає повністю. Окрім того, як встановлено в судовому засіданні, вперше порушення кредитного зобов'язання настало 30.10.2007 р., про що свідчить сальдо простроченої заборгованості за кредитом в наданому Розрахунку заборгованості, а з 29.10.2008р. відповідач систематично перестав сплачувати кредит, що вказується в Розрахунку заборгованості, який приєднаний до матеріалів справи. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Матеріали цивільної справи не містять доказів, що підписуючи заяву від 28.08.2007р., відповідач розумів вказані Умови, у тому числі щодо збільшення терміну позовної давності, що є порушенням вимог ст. 259 ЦК України, яка передбачає необхідність укладення договору в письмовій формі про збільшення строку позовної давності. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Суд звертає увагу, що пунктом 5.2. Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, встановлено, що Приватбанк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань повністю чи у визначений банком частині у випадку невиконання боржником своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. У відповідності до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В той же час в судовому засіданні представник позивача повідомив, що термін дії кредитної картки «Універсальна» є стандартним та становить три календарні роки. Тобто, строк дії кредитної картки закінчився наприкінці серпня 2010 року. Разом з тим, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 23.04.2014 р. у справі №6441св14 за позовом ПАТ «КБ Приватбанк» вказано: «Зі змісту заяви відповідача вбачається, що строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки, а згідно з Тарифами і умовами обслуговування кредитних карт у ПАТ КБ «ПриватБанк» строк дії картки визначено 2 роки». З матеріалів справи вбачається, що з вимогою про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся лише 10 листопада 2013 року, тобто з очевидним пропуском 3-річного строку позовної давності, а доказів поважності причин пропуску такого строку в судовому за сіданні не надано. Відповідно до змісту ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача надав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення кредитної заборгованості. За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність застосування по справі строку позовної давності та про відмову позивачу у задоволенні позову. Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, що викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 р. в цивільній справі за №6-116 цс13. Даний висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 19.03.2014 року у справі за №6-14 цс 14. Зокрема, у правовому висновку передбачено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Outcome: dismissed