Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON] до Одеської товарної біржі, [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яким просить суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного та зареєстрованого Одеською товарною біржею 16 жовтня 1995 року за № 10471, квартири за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 16 жовтня 1995 року зареєстровано договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в органах БТІ. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», під №10471 від 16 жовтня 1995 року, урахуванням вимог Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнати, загальною площею - 61,0 кв. м. житловою площею 44,7 кв. м. Позивач передала грошові кошти за вказану квартиру, зареєстрована та до теперішнього часу проживає в ній. Таким чином, усі зобов`язання за договором купівлі-продажу № 10471 від 16 жовтня 1995 року сторонами були виконані в повному обсязі. Сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально, так як на час укладення договору діючим законодавством така вимога не передбачалась. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження майном, яке передбачене ч. 1 ст. 319 ПК України. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] від нотаріального посвідчення угоди ухиляється, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, з метою захисту своїх законних прав та інтересів позивач вимушена звернутися з означеним позовом до суду. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю його та позивача, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила та відзиву не надали. Суд у зв`язку з їх неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилася, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 16 жовтня 1995 року зареєстровано договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] , від імені якої за довіреністю діяв [PERSON] , продала, а [PERSON] купила квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований в органах БТІ. Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», під № 10471 від 16 жовтня 1995 року, урахуванням вимог Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин). Зазначена квартира складається з трьох житлових кімнати, загальною площею - 61,0 кв. м. житловою площею 44,7 кв. м. Позивач передала грошові кошти за вказану квартиру, зареєстрована та до теперішнього часу проживає в ній. Таким чином, усі зобов`язання за договором купівлі-продажу № 10471 від 16 жовтня 1995 року сторонами були виконані в повному обсязі. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу № 10471 від 16 жовтня 1995 року, укладений на Одеській товарній біржі без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Факт отримання покупної ціни продавцем від покупця, підтверджується пунктом 5 умов зазначеного договору № 10471, зареєстрованого на Одеській товарній біржі, відповідно до якого продавцем отримана сума за відчужувану квартиру. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцю екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереження на біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - спірної квартири, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 18 жовтня 1995 року за № 323 стр. 152 кн. 20к, і наданий суду, квартира продавцем передана покупцю, суд вважає, що до покупця перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачу, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідач, як власник майна, вправі бу здійснювати її відчуження. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1999 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved