Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: Більмацька селищна рада Запорізької області, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON]; про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після смерті його батька [PERSON], який помер 14 березня 2016 року, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Червоне Озеро на території Більмацької селищної ради Запорізької області, яка належала померлому на праві приватної власності згідно договору дарування земельної ділянки, посвідченому Куйбишевською державною нотаріальною конторою 28.05.1996 року за №750 та державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП-09 №768, виданого Куйбишевською селищною радою Запорізької області 10.08.1994 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №179. Відповідачка, яка є дружиною померлого, відмовилась від прийняття спадщини, у зв'язку з чим він є єдиним спадкоємцем. На заяву позивача про видачу Витягу з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки управління Держгеокадастру у Більмацькому районі Запорізької області листом від 02.12.2016 року №І-689/0-749/6-16 повідомило, що немає змоги надати витяг з Державного земельного кадастру, оскільки в момент реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку поземельна книга не відкривалась. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач просить на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1225 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнати за собою право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача подав до суду заяву від 31.05.2017 року про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з штриховим ідентифікатором №7100102106539, в судове засідання не прибула, причин неявки не повідомила, заяв та клопотань не подавала. Треті особи у судове засідання також не прибули, подали заяви про розгляд справи без їх участі, у яких повідомили про відсутність заперечень проти позову. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2\~ст. 158 та ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 14 березня 2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №350108 виданим 14.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у Запорізькій області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 0,06 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Червоне Озеро на території Більмацької селищної ради, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі договору дарування земельної ділянки від 28.05.1996 року, посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області та державного акта про право приватної власності на землю серії ЗП-09 №768, виданого Куйбишевською селищною радою 10.08.1994 року на імя [PERSON] із змінами щодо власника, внесеними на підставі вказаного вище договору дарування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). За правилами визначеними ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (у редакції що діяла на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно спадкової справи №58/2016 із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся лише позивач. Згідно довідки №1017 від 15.06.2016 року виданою Житлово-комунальним підприємством «Житло-центр» разом з померлим проживала його дружина [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В абзаці 4 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Матеріали спадкової справи свідчать, що дружина померлого [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь позивач, що підтверджується її заявою від 13.07.2016 року. Інші особи, які мали право на обовязкову частку у спадщині на момент її відкриття, відсутні. З постанови приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 24.04.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що ним не надано витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За повідомленням управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області від 02.12.2016 року І-689/0-749/6-16 управління немає змоги надати витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку оскільки, на момент реєстрації державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Поземельна книга не відкривалась. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Суд приходить до висновку, що відповідно до цивільного законодавства позивач має право в прядку спадкування за заповітом отримати у спадщину майно, що належало його батькові, однак позбавлений цього права, оскільки у Державному земельному кадастрі відсутні дані про земельну ділянку. Права власності на спірне майно сторонами не оспорюється, а тому на думку суду, спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Договір дарування земельної ділянки від 28.05.1996 року, посвідчений [PERSON] державним нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори Запорізької області та Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП-09 №768, виданий Куйбишевською селищною радою 10 серпня 1994 року, не втратили своєї чинності, зареєстровані належним чином та посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку. Враховуючи те, що за спадкодавцем на праві власності зареєстрована спірна земельна ділянка, однак з обєктивних причин спадкоємець не має можливості оформити на неї право власності в порядку спадкування за заповітом, суд вважає за можливе захистити порушені права позивача шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved