Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, «Житлово-Будівельний кооператив № 228», Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, [PERSON] кооператив «Калина» про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири та гаража. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі. В обґрунтування позовних вимог, які були уточнені 01.06.2017 року, 04.12.2017 року? позивачка зазначила, що її дошлюбне прізвище [PERSON], вона є донькою [PERSON] та [PERSON] (відповідачки по справі) та сестрою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], яка також є спільною донькою [PERSON] та [PERSON] Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] останній був виданий ордер на заняття кв. 11 в. буд. 79, корп. 1 по вул. Янтарній в місті Дніпропетровську. З моменту народження вона постійно проживала в зазначеній квартирі, з 06.12.1999 року офіційно в ній зареєстрована, знялася з реєстрації 15.06.2015 року. З 1989 року її батько [PERSON] став членом ГБК «Калина», номер гаражу 213. 24 січня 2002 року її батько [PERSON]помер. Вона та відповідачі [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини проживали разом з [PERSON], у звязку з чим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, вважає, що всі спадкодавці прийняли спадщину. В липні 2016 року вона звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 07 жовтня 2016 року їй була видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючих документів на нерухомість. Зазначає, що ще до реєстрації шлюбу її матірю було сплачено перший пайовий внесок за квартиру, який складав 2\~261 руб., що було 40 % вартості квартири (повна вартість склала 5510 руб.), тобто 40/100 частини квартири є її особистою власністю. Щомісячні пайові внески за кв. 11 по вул. Янтарна, корп. 1, буд. 79 починаючи з травня 1976 року до моменту погашення паю серпня 1989 року є сумісними коштами її матері та батька, які були сплачені під час шлюбу, у зв'язку з чим, 60/100 частини спірної квартири є спільною сумісною власністю її батьків. У зв'язку з чим, враховуючи, що 40/100 частини квартири є особистою власністю [PERSON], 60/100 частини була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], то після смерті останнього кожному з спадкоємців, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 10/100 частини квартири 11 по вул. Янтарна корп. 1, буд. 79. Крім цього, зазначила, що на час своєї смерті її батько не отримав свідоцтва про право власності на гараж, який сам побудував, у гаражному кооперативі членом якого був за життя. 25.12.2003 на підставі рішення розширеного засідання правління ГБК «Калина» від 25.12.2003 року зазначений гараж був переоформлений на дружину померлого відповідача [PERSON] у зв'язку зі смертю [PERSON] Вважає, що її батько за життя набув права власності на гараж № 213 у ГБК «Калина» та після смерті він входив до спадкової маси, у зв'язку з чим, рішення розширеного засідання правління ГБК «Калина» від 25.12.2003 року про переоформлення гаражу № 213 на [PERSON] та затвердження її членом вищезазначеного кооперативу у зв'язку зі смертю чоловіка є незаконним. Оскільки на момент побудови гаража її мати та батько перебували у шлюбі 1/2 частина зазначеного гаражу є власністю [PERSON], яка разом із [PERSON] успадкувала по 1/6 частини кожна зазначеного гаражу. У зв'язку з чим, посилаючись на ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 12, 15, 16 ЗУ «Про власність», ст. 22 КпШС УРСР, ст. 4.2, 5.1. Уставу ГБК, ст. 10 ЗУ «Про кооперацію», просила суд: визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/10 частинку кв. 11 по вул. Янтарній, корп. 1, буд. 79 в місті Дніпро після померлого 24.01.2002 року її батька [PERSON]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину гаража № 213, ГБК «Калина» після смерті її батька [PERSON]; визнати незаконним рішення розширеного засідання правління ГБК «КАЛИНА» від 25.12.2003 року про переоформлення гаражного боксу № 213 на імя [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову. Представник відповідача надав свої заперечення, в яких зазначив, що право батька позивача - [PERSON] на участь у ГБК «Калина» не увійшло до складу спадщини, а твердження позивача, що [PERSON] набув право власності на гараж на підставі ст. 15 Закону України «Про власність» є безпідставними, оскільки він збудував гараж за власні кошти, а не сплатив пайовий внесок. Також, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки спадщина відкрилась у січні 2002 року, а з позовом вона звернулася у червні 2017 року, просили суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Щодо вимог позивача з приводу визнання права власності на частину квартири зазначив, що спірна квартина не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки [PERSON] ще до укладення шлюбу сплатила початковий пайовий внесок на квартиру № 11 у корп. № 1, буд. 79 по вул. Янтарна у м. Дніпро, вона сплатила протягом 1976-го по 1988-й роки всі пайові внески, у зв'язку з чим набула право власності на зазначену квартиру та є одноособовим власником зазначеної квартири. Відповідачка [PERSON] у судові засідання не з'являлася, через канцелярію суду подала заяву, в якій заперечувала проти задоволення позову, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] кооперативу «Калина» в судове засідання не зявився. Надіслав відзив на позов в якому просив відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що [PERSON] правомірно користується гаражем № 213 у ГБК «Калина». Статутом ГБК «Калина» визначено, що спадкоємці, члени сімї померлого за їх бажанням приймаються в члени кооперативу на загальних підставах, а твердження позивача щодо того, що її батько [PERSON]Є набув права власності на гараж є неспроможними, оскільки [PERSON], як член кооперативу пайових внесків не сплачував. Представник третьої особи Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, поштою надіслав листа, в якому просив розглянути цивільну справу за його відсутності, прийняти рішення на свій розсуд. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу №228 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 року за клопотанням представника позивача забезпечено докази та зобовязано Четверту дніпропетровську державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи № 606/2016, заведеної після смерті [PERSON], який помер 24 січня 2002 року. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2017 року за клопотанням представника позивача забезпечено докази та зобовязано Голову Житлово-будівельного кооперативу №228 надати суду документи: копію рішення міськвиконкому про створення ЖБК-228 та затвердження списків членів ЖБК; хто є на даний час членом ЖБК-228 по кв.11 по вул. Янтарна буд.79, корп.1; яка загальна та житлова площа квартири; яка була вартість вищезазначеної квартири\~ на момент вступу до кооперативу;\~ який\~ і коли був внесений\~ перший внесок; коли був повністю сплачений пайовий внесок за квартиру; хто був зареєстрований в квартирі з моменту\~ її отримання\~ по 24 січня 2002 року, а також хто зареєстрований в ній на даний час; з якої дати знятий з реєстрації\~ [PERSON]\~ та у звязку з чим; з якого\~ по який\~ час в даній квартирі була прописана\~ [PERSON] ([PERSON]) [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 114207, дошлюбне прізвище позивача [PERSON] [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ № 411576, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом РАГС м. Дніпропетровська її батьками є: мати - [PERSON] та батько - [PERSON], які перебували у шлюбі з 29 травня 1976 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КИ № 440445. Дошлюбне прізвище відповідача [PERSON] [PERSON]. На підставі ордеру № 1249 від 01.11.1976 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради депутатів, [PERSON], як член ЖБК № 228 отримала право на заселення до квартири № 11 у буд. 79, корп. 1 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську з чоловіком [PERSON]. Згідно з листом ЖБК № 228 від 15 березня 2017 року, [PERSON] 08.04.1976 року було сплачено первісний пайовий внесок за квартиру в розмірі 2\~261 рублів, в повному обсязі пайовий внесок сплачений в розмірі 5\~510 рублів в 1988 році. Зазначене підтверджується довідкою, наданою ЖБК № 228, а також квитанцією № 1 про сплату [PERSON] пайового внеску до ЖСК 228 у розмірі 2\~261 рублів. Загальна площа двокімнатної квартири № 11 у буд. 79, корп. 1 по вул. Янтарній у м. Дніпропетровську складає 43,5 кв.м., житлова - 27,7 кв.м. Згідно ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно. Як роз'яснено в п.п. «б» п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Таким чином, член ЖБК, який повністю вніс свій пай за квартиру, надану йому для проживання, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, яка діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Отже, [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру № 11 у будинку № 79 корп.1 по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську, що розташована в Житлово-будівельному кооперативі №228, членом якого є відповідачка [PERSON], але вона не зареєструвала квартиру відповідності до вимог діючого на той час законодавства та на день розгляду справи. Відповідно до листа КП ДМБТІ від 21.07.2016 року за №9977 станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі відсутні відомості про право власності за адресою: [ADDRESS]. Технічна інвентаризація кв.11 по вул. Янтарній, буд.79, корп.1 в м. Дніпропетровську, як окремого обєкта нерухомого майна не проводилась. \~ Щодо визначення часток співвласників, то як вбачається із наданих сторонами доказів по справі, відповідачкою [PERSON] ще до реєстрації шлюбу в квітні 1976 року було сплачено перший пайовий внесок за квартиру, який складав 2\~261 руб., що складало 40 % вартості квартири (повна вартість склала 5510 руб.), тобто 40/100 частини квартири є її особистою власністю. Щомісячні пайові внески за кв. 11 по вул. Янтарна, корп. 1, буд. 79 починаючи з травня 1976 року до моменту погашення паю серпня 1989 року є сумісними коштами подружжя [PERSON]. \~За таких підстав, зважаючи на те, що подружжям [PERSON] у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів був внесений в ЖБК пай в розмірі 3249 руб., що становить 60/100 частини паю за кооперативну квартиру, суд вважає, що 60/100 частини спірної квартири є спільним майном подружжя, де частка кожного 30/100. \~\~ Заперечення відповідача [PERSON] та його представника суд не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем не надано суду доказів того, що пай за вказану кооперативну квартиру був внесений за рахунок її особистих коштів, а не за рахунок спільних коштів подружжя. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер 24 січня 2002 року. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] (відповідачка) та доньки: [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (відповідачка). Відповідно до спадкової справи №606/2016, заведеної Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], померлого 24.01.2002 року, з заявою про прийняття спадщини 08.07.2016 року звернулася [PERSON], зазначивши що спадкове майно вона прийняла сумісною пропискою зі спадкодавцем. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 07.10.2016 року державний нотаріус Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила [PERSON] у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру №11 у м. Дніпро ( Дніпропетровську), вул. Янтарній, буд.79 корп.1, на гараж №213 в ГБК «Калина» після смерті [PERSON], померлого 24 січня 2002 року, у звязку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. \~ Враховуючи, що спадкодавцю [PERSON] належало 30/100 частки спірної квартири, то після смерті останнього частка кожного із 3 спадкоємців, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] становить по 10/100 ( 1/10) частини квартири 11 по вул. Янтарна корп. 1, буд. 79. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то як вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] на час смерті [PERSON] була зареєстрована разом з ним та знята з реєстрації 15.06.2015 року. \~\~Згідно з ст. 549 ЦК УРСР визнається що спадкоємець прийняв спадщину : 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для застосування строку позовної давності, та вважає, що за позивачем [PERSON]слід визнати право власності на 1/10 (10/100) частки на квартиру [ADDRESS], що розташована в Житлово-будівельному кооперативі №228 в порядку спадкування за законом смерті батька [PERSON], померлого 24 січня 2002 року. Щодо заявлених позовних вимог позивача про визнання незаконним рішення розширеного засідання правління ГБК «КАЛИНА» від 25.12.2003 року про переоформлення гаражного боксу № 213 на імя [PERSON] та визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину гаража № 213, ГБК «Калина» після смерті її батька [PERSON]. Відповідно до ст. 15 Закону України „Про власність член гаражного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за гараж, наданий йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28.06.1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, повязаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» № 5 від 28.06.1991 року член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому у користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатися ним на свій розсуд продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчинювати щодо нього інші угоди, що не заборонені законом. Внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 14.04.1989 року за №189 створено гаражно-будівельний кооператив капітальних гаражів на 370 машино місць по вул. Янтарній в м. Дніпропетровську при РБУТ «Укрпромбудремонт» і йому присвоєно назву «Калина». Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 12.07.1989 року за №255 параграф 6, відведено Дніпропетровському Спеціалізованому ремонтно-будівельному управлінню тресту «Укрпромбудремонт» земельну ділянку для будівництва гаражного кооперативу по вул. Янтарній в розмірі 1,22 га. Відповідно до Статуту [PERSON] кооперативу «Калина», зареєстрованого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська 15.12.1998 року №500, кожному члену кооперативу належить на праві особистої власності гаражний бокс для збереження особистого автотранспорту ( п.2.7). Членство в кооперативі затверджується загальними зборами (конференцією) його членів ( п.4.2). В разі смерті члена кооперативу його гараж переходить спадкоємцям, безкоштовно переоформлюєтьсягараж з чоловіка (дружини) на жінку чи навпаки (п.5.1). Членські внески сплачуються членами кооперативу один раз на рік (п.6.3). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] як член кооперативу пайових внесків не сплачував, а сплачував вступні внески, гараж збудував самостійно за власні кошти. Відповідно до ст.13 Закону України « Про кооперацію» членство [PERSON] у звязку зі смертю 24 січня 2002 року у кооперативі припинилося. Відповідно до Статуту ГБК «Калина» спадкоємці, члени сімї померлого за їх бажанням приймаються в члени кооперативу на загальних підставах, за рішенням загальних зборів, без сплати вступних внесків. Відповідно до протоколу розширеного засідання правління ГБК «Калина» від 25.12.2003 року [PERSON] прийнято у члени кооперативу у звязку зі смертю чоловіка [PERSON], яка сплачує членські внески з 2002 року, що підтверджується квитанціями про сплату. В судовому засіданні безспірно встановлено, що позивачці [PERSON] було відомо щодо вступу в члени кооперативу її матері після смерті батька [PERSON], однак з 2003 року до 2017 року жодних вимог нею не заявлялося і лише, як вказала в судовому засіданні відповідачка [PERSON], після виникнення конфліктної ситуації щодо порядку користування гаражем [PERSON] було подано позов до суду. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки відповідачкою подано заяву про застосування строку позовної давності то з урахуванням положень ст. 257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до заявлених вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи всі докази по справі в їх сукупності, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині заявлених позовних вимог щодо визнання незаконним рішення розширеного засідання правління ГБК «Калина» від 25.12.2003 року про переоформлення гаражного боксу № 213 на імя [PERSON] звязку з спливом строку позовної давності. Щодо визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину гаража № 213 в ГБК «Калина» після смерті її батька [PERSON], то оскільки право власності за спадкодавцем [PERSON] на спірний гараж не зареєстровано, а Статутом ГБК «Калина» передбачено порядок вступу до членів кооператив, в частині визнаннянезаконним рішення розширеного засідання правління ГБК «Калина» від 25.12.2003 року про переоформлення гаражного боксу № 213 на імя [PERSON] судом відмовлено, то суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат із відповідачки [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 640 грн.

Outcome: partial