Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 21 червня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №689/143/11 від 21 червня 2011 року. Відповідно до даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 86400 гривень й зобовязався повернути його у строк до 21 червня 2018 року або достроково у випадках, передбачених договором. Згідно пункту 3.3 кредитного договору за користування кредитом відповідач прийняв зобовязання сплачувати позивачу 19% річних. Відповідно до пункту 3.4, 3.5, 3.7, 4.1, 4.2 кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит та проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені кредитним договором. Позивач вказує, що свої зобовязання по кредитному договору виконав, надавши відповідачу одноразово кредит у повному розмірі, про те останній не виконав свої зобовязання, а саме: прострочив сплату кредиту в період з 29 серпня 2012 року по 20 січня 2016 року в сумі 7037,26 гривень; прострочив сплату відсотків за користування кредитом в період з 29 серпня 2012 року по 20 січня 2016 року. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 20 січня 2016 року становить 56582 гривні 09 копійок, а саме: 28296 гривень 87 копійок сума заборгованості за кредитом; 7037 гривень 26 копійок прострочена заборгованість за кредитом; 171 гривня 58 копійок 3% річних, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення кредиту; 1309 гривень 33 копійки інфляційні втрати (кредит); 534 гривні 36 копійок поточна заборгованість за процентами; 2257 гривень 56 копійок прострочена заборгованість за процентами; 90 гривень 97 копійок 3% річних, нараховані у звязку з порушенням зобовязань щодо повернення процентів; 953 гривні 07 копійок інфляційні втрати (проценти); 15931 гривня 09 копійок пеня за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 21 червня 2011 року було укладено кредитний договір №689/143/11 між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON]. Відповідно до пункту 1 даного договору банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, зазначених в даному договорі, а позичальник зобовязується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути банку кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, що встановлені даним договором. Згідно пункту 3.2 договору позичальник (відповідач по справі) зобовязаний повернути кредит у повному обсязі 20 червня 2018 року або достроково у випадках, передбачених договором. Відповідач зобовязувався сплачувати проценти за користування кредитом за ставкою у розмірі 19% річних відповідно до пункту 3.3.1 кредитного договору. Відповідно до пункту 3.9 договору кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, вказаний у його письмовій заяві. Позивачем виконано свої зобовязання в цій частині договору, а саме: перераховано 86400 гривні на рахунок [PERSON], що підтверджується копією меморіального ордеру №29000 від 21 червня 2011 року (а.с.20). Положеннями частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.п 9.3 кредитного договору сторони домовилися про те, що будь-яке порушення відповідачем умов договору повинно розглядатися як істотне порушення договору, яке надає право позивачу в порядку, передбаченому кредитним договором та/або чинним законодавством України, незалежно від встановлених договором строків виконання зобовязань, вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за кредитним договором. 06 серпня 2015 року відповідачу було направлено листом вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором (а.с.21-22). Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Положенням частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, тому задовольняє їх в повному обсязі в сумі 56582 гривні 09 копійок. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 гривень 14 копійок. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved