Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої особи без згоди батька. Дана позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала з відповідачем в шлюбі з 04.08.2001 року по 10.02.2002 року та мають від цього шлюбу дитину - [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачем та перебуває на її утримання та вихованні. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області ввід 05.09.2003 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його доходів. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з сином, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальної допомоги на його утримання. В теперішній час син навчається в гімназії № 293 Красносільського району міста Санкт Петербург Російської Федерації. Постійним місцем проживання позивача та її сина є місто Слов'янськ Донецької області, канікули син бажає проводити в місті Слов'янську. Однак, для перетину державного кордону з РФ необхідна згода відповідача, як батька. Зазначає, що змушена звертатися до відповідача та просити його надати нотаріально посвідчену згоду на багаторазовий в'їзд сина в Україну та виїзд за межі України на територію Російської Федерації, де він навчається. Крім того, дитина має намір вибрати на майбутнє професію, пов'язану з туристичним бізнесом, у зв'язку з чим є необхідність, та позивач має можливість здійснювати поїздки в країни Шенгенської зони, Туреччину, Болгарію, Сербію, Чорногорію, Хорватію, Таїланд та просила відповідача надати згоду на вивіз сина в зазначені країни. Однак, відповідач заявив, що дасть згоду на виїзд дитини за межі України лише при умові, що вона відкличе виконавчий лист. Вважає, що відповідач використовує свої батьківські права всупереч інтересам дитини. Просить суд надати тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO] з території України та в'їзд на територію Російської Федерації з 01 січня 2018 року по 01 вересня 2018 року, виїзд з території Російської Федерації та в'їзд в Україну з 01 грудня 2017 року по 25 травня 2018 року, виїзд з території Російської Федерації в Фінляндію, Іспанію, Францію з 25 жовтня по 10 листопада 2017 року, виїзд з Фінляндії, Іспанії, Франції в Російську Федерацію з 01 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року, виїзд з Російської Федерації в Естонію, Латвію з 25 грудня 2017 року по 15 січня 2018 року, в'їзд з Естонії, Латвії в Російську Федерацію з 15 січня 2018 року по 25 січня 2018 року, виїзд з Російської Федерації в Фінляндію, Чехію, Німеччину з 25 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року, в'їзд з Фінляндії, Чехії, Німеччини в Російську Федерацію з 01 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року без згоди батька дитини [PERSON], [INFO]. Відповідачем - [PERSON] суду надано письмове заперечення, яке обґрунтовано тим, що між сторонами спору фактично не існує, відповідач протягом трьох років надавав дозволи на виїзд сина до РФ, ніяких перешкод не чинив. В цьому році він також не заперечував проти надання дозволу, але за умови, що позивач надасть йому можливість побачити сина та поспілкуватися з ним. Крім того, зазначає, що в позові не вказано, за якою адресою перебуває дитина в РФ, де заплановано перебування дитини в країнах шенгенської зони. Вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON] Третя особа - орган опіки та піклування Слов'янської міської ради свого представника для участі в судовому засіданні не направила, просили розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, з урахуванням наданого висновку. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з'явившихся осіб, що не суперечить вимогам ст. 169 ЦПК України. Представник позивача, адвокат Винник З.Г. що діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 13.07.2017 року, в судовому засідання надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позовної заяви, наполягала на тому, що без згоди батька дитина не може повернутися в Україну. Крім того, відповідач має заборгованість по аліментам та погоджувався надати позивачу такий дозвіл тільки за умови, що вона відмовиться від отримання аліментів. Позовні вимоги [PERSON] просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі Довіреності в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню письмового заперечення на позов, наполягала на тому, що відповідач бажає спілкуватися з сином, однак позивач не дає йому такої можливості, відповідач не має заборгованості по аліментам та не ухиляється від їх сплати. Відповідач готовий надати дозвіл на вивіз дитини за кордон, однак після того, як позивач дасть йому можливість поспілкуватися з сином. В задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Слов'янського міського управління юстиції [PERSON] народився [INFO], його матір'ю є [PERSON], батьком - [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], що видано Слов'янським міськвідділом реєстрації актів цивільного стану Донецького облуправління юстиції. В теперішній час дитина [PERSON] проживає у м. Санкт -Петербург, навчається в гімназії № 293 Красносельського району Санкт-Петербурга. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог позивача. суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їх супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України « Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. В п. 4 Правил зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виходячи з аналізу наведених законодавчих положень, суд доходить до висновку, що для в'їзду дитини в Україну будь-яких обмежень не існує, у зв'яжу з чим в задоволенні позову в частині надання дозволу на в'їзд в Україну [PERSON] необхідно відмовити. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову в частині надання дозволу позивачу на вивіз дитини за межі України без згоди батька, суд виходить з наступного. Відповідно до довідки - розрахунку від 08.06.2017 року № 19525 відділу державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції станом на 07.06.2017 року відповідач [PERSON] не має заборгованості по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON]. Однак, як зазначено в довідці № 6-842 від 11.09.2017 року Слов'янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, станом на 01.09.2017 року [PERSON] має заборгованість по аліментам на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі 34756,00 грн. дані довідки суперечать одна одній, а тому не можуть бути прийняті судом до уваги, як доказ, підтверджуючий, або спростовуючи факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам. Суд приймає до уваги ту обставину, що під час проживання дитини разом з позивачем у м. Слов'янську, позивач перешкоджала батьку спілкуватися з дитиною, що підтверджується рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 червня 2004 року, відповідно до якого задоволені позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], встановлено день та час спілкування батька з дитиною, [PERSON] попереджена не чинити перешкоди в спілкуванні батька з дитиною. Відповідач 04.10.2017 року направив звернення уповноваженому по правам дітей м. Санкт-Петербург та Уповноваженому Президента України з прав дитини з проханням допомогти з'ясувати, де проживає дитина, перевірити умови, в яких він проживає та допомогти повернути сина на територію України. Однак, суд приймає до уваги, що відповідачем не спростовується та обставина, що ним було надіслано позивачу повідомлення, в якому він зазначає, що для того, щоб отримати довіреність, позивачу необхідно відмовитися від отримання аліментів, та вважає дану обставину встановленою відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що позиція відповідача по відношенню до дитини не є послідовною, між сторонами склалися неприязнені відносини, внаслідок чого відповідач відмовляється надати позивачу нотаріально посвідчену довіреність на вивіз дитини за межі України, висуваючи для цього свої умови, дитина фактично проживає та навчається у м. Санкт-Петербург, та у випадку повернення в Україну, буде позбавлений можливості виїхати до РФ на навчання, та вважає за можливе задовольнити позов в частині надання позивачу дозволу на вивіз дитини до РФ без згоди та супроводу батька. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов'янської міської ради від 18.09.2017 року № 29/01-1738, органом опіки та піклування вважає недоцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини [PERSON] без згоди батька. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини, а з огляду на те, що відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Виходячи з вищенаведених встановлених обставин справи, суд вважає за можливе не погодитись з даним висновком і не взяти його до уваги. Вимоги позивача в частині надання дозволу на виїзд дитини з території Російської Федерації в Фінляндію, Іспанію, Францію з 25 жовтня по 10 листопада 2017 року, виїзд з Фінляндії, Іспанії, Франції в Російську Федерацію з 01 листопада 2017 року по 20 листопада 2017 року, виїзд з Російської Федерації в Естонію, Латвію з 25 грудня 2017 року по 15 січня 2018 року, в'їзд з Естонії, Латвії в Російську Федерацію з 15 січня 2018 року по 25 січня 2018 року, виїзд з Російської Федерації в Фінляндію, Чехію, Німеччину з 25 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року, в'їзд з Фінляндії, Чехії, Німеччини в Російську Федерацію з 01 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року без згоди батька не обґрунтовані та задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial