Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у відповідачів у власності перебуває житловий будинок з господарськими будівлями. Ні колишніми власниками будинку, ні відповідачами, які придбали цей у 2000 році, право власності на земельну ділянку не оформлялося та не зареєструвалося. Будинок відповідачів знаходиться на суміжній земельній ділянці, на якій розміщено приватний жилий будинок позивача. Під час володіння та користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, пров. Чкалова, 20, яка на цей час належить позивачу [PERSON] на праві власності, між його батьками, яким раніше належала зазначена земельна ділянка, та родиною що раніше фактично володіла та проживала в будинку відповідачів, існували нормальні добросусідські відносини. Останнім часом між його родиною та сімєю відповідача порушенні добросусідські відносини, з причин відсутності порозуміння щодо можливості прибудови позивачем допоміжного приміщення сараю, на території власної земельної ділянки, до стіни сараю відповідачів, яка збудована замість забору та за своїм фактичним призначенням є частиною межі ділянок між сторонами у справі. На час існування добросусідських стосунків між батьками позивача та колишніми власниками будинку та земельної ділянки, що в даний час належать відповідачу, існувала домовленість, щодо визначення меж користування суміжними земельними ділянками. В 2006 році, під час здійснення свого приватизаційного права та оформлення права власності на земельну ділянку, батьком позивача [PERSON] разом із відповідачами узгоджено та укладено Акт щодо визначення меж земельної ділянки. В Акті, спеціалістами землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію на проведення землевпорядних та геодезичних робіт, чітко визначені координати земельної ділянки позивача (під час проведення геодезичної зйомки), її межі зафіксовано в графічному вигляді в Державному акті на право власності на землю позивача та в Технічній документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку. У ході виготовлення та погодження Технічної документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку було виконано усі встановлені вимоги Земельного кодексу щодо погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та виготовлення кадастрового плану. Як вважає позивач, Державні будівельні та санітарні норми і правила не забороняють, виконувати будівельні роботи на власній земельній ділянці, щодо прибудови допоміжних приміщень, в разі коли, межа земельної ділянки є задньою стінкою допоміжних приміщень сусідської земельної ділянки. У звязку з цим, у листопаді 2014 року [PERSON] із своїм сином [PERSON], який проживає в його будинку, в межах власної земельної ділянки розпочав будівельні роботи щодо залиття фундаменту для прибудови сараю. Однак, відповідач [PERSON] чинив фізичні перешкоди у здійсненні вказаних будівельних робіт. Разом з тим зазначив, що відповідач самовільно зайняв іншу частину земельної ділянки позивача (за його сараєм), яка належить йому на праві приватної власності. При спробі позивача відновити межу цієї земельної ділянки, з метою усунення перешкод у здійсненні права користування своєю власністю, відповідач також чинив фізичні перешкоди. Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також відповідач встановив на спірній ділянці бетонні блоки, з метою обмежити доступ до неї. Позивач вважає, що такі дії відповідачів порушують його право власності на землю, а тому воно підлягає захисту у судовому порядку. Просив усунути перешкоди в користуванні особистою власністю, шляхом зобовязання відповідачів звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки, прибрати з межі бетонні блоки та за свій рахунок відновити існуючу межу земельних ділянок, згідно кадастрової зйомки матеріалів технічної документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку, зобовязати не чинити перешкоди у прибудові на власній земельній ділянці допоміжних господарських будівель. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Надали письмові заперечення, пояснили, що не порушують прав позивача, користуються ділянкою в межах користування нею попередніми власниками будинку, а тому вважали позовні вимоги безпідставними, не обґрунтованими. У ході розгляду справи проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Представник третьої особи у справі - Управління Держземагенства у м. Кременчуці у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у ході розсліду справи проти позову не заперечував, при його вирішенні покладався на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з господарськими будівлями у пров. Чкалова, 20 в м. Кременчуці Полтавської області. Відповідач [PERSON] є власником 3/5 частини житлового будинку у пров. Чкалова, 22 в м. Кременчуці. На підставі Договору дарування земельної ділянки від 10.07.2006 ВЕА № 251328 та Державного акта на право власності на земельну ділянку від 31.10.2006 серії ЯГ № 659611, виданого Автозаводською районною радою м. Кременчука, відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 613 кв.м, у пров. Чкалова, 20 в м. Кременчуці для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідачі не є власниками та не зареєстровані у встановленому законом порядку, як користувачі земельної ділянки № 22 у пров. Чкаловав м. Кременчуці. Звіт про встановлення меж цієї земельної ділянки в натурі не розроблявся. Також не надано будь-яких доказів щодо розподілу земельної ділянки по пров. Чкалова, 22 в м. Кременчуці між співвласниками житлового будинку. З Висновку (п.1) судової земельно-технічної експертизи від 23.09.2015 № 9/3-15 убачається, що має місце порушення межі суміжних земельних ділянок у пров. Чкалова, 20 та пров. Чкалова, 22 в м. Кременчуці, з боку власника 3/5 частини домоволодіння № 22 [PERSON] (площею 6 кв.м). Також висновком судової експертизи встановлено, що спірна земельна ділянка входить до складу земельної ділянки площею 613 кв.м у пров. Чкалова, 20 в м. Кременчуці, яка належить позивачу на праві власності. Пунктом 3 Висновку встановлено, що згідно з лінійними розмірами, зазначеними у правовстановлюючих документах на земельну ділянку у пров. Чкалова, 20, межа проходить з відступом 0,16 м від задньої стіни гаражу на початку будівлі гаражу (в районі огорожі з блоків), поступово зменшуючись до 0 (земельна ділянка № 2 у Додатках №№ 2,3), надалі межа проходить на відстані 0,02 м від стін допоміжних будівель відповідача (відрізок 5,9 м), надалі на відстані 0,11 м від стін поступово зменшуючись до 0,09 м (відрізок 2 м) земельна ділянка № 3 у Додатках №№ 2, 3 Висновку судової експертизи від 23.09.2015 Також, убачається невірне виконання привязки поворотних точок меж земельної ділянки позивача до пунктів геодезичної межі м. Кременчука при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності позивача на земельну ділянку. Такі недоліки можливо усунути, відповідно до вимог земельного законодавства, зокрема, шляхом внесення змін до такої документації. Водночас, площа (613 кв.м) та конфігурація земельної ділянки [PERSON] залишаються незмінними. Із матеріалів справи та пояснень сторін і їх представників, розяснень судового експерта [PERSON], наданих у судовому засіданні, щодо висновку експертизи, проведеної у ході розгляду даної цивільної справи, установлено, що на спірній земельній ділянці, площею 6 кв.м, відповідачем розміщено бетонні блоки, що унеможливлюють позивачу доступ до цієї земельної ділянки. Зазначена ділянка фактично використовується відповідачем для власних потреб. Під час володіння та користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, пров. Чкалова, 20, між батьками позивача, яким раніше належала зазначена земельна ділянка та родиною, що раніше володіла 3/5 частин будинку відповідача існували добросусідські відносини. У 2006 році, під час здійснення свого приватизаційного права та оформлення права власності на земельну ділянку у пров. Чкалова, 20, батьком позивача [PERSON] разом із відповідачами було узгоджено та складено Акт щодо визначення меж земельної ділянки позивача. У зазначеному Акті, спеціалістами землевпорядної організації, яка має відповідну ліцензію на проведення землевпорядних та геодезичних робіт, визначено координати земельної ділянки позивача, під час проведення геодезичної зйомки, що зафіксовано в графічному вигляді в Державному акті на право власності на землю [PERSON] Межі земельних ділянок, якими користуються сторони у справи, зафіксовані також в Технічній документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку. Під час виготовлення та погодження Технічної документації щодо оформлення права власності на земельну ділянку позивача було виконано усі встановлені вимоги Земельного кодексу щодо погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та виготовлення кадастрового плану. Вищезазначені обставини також установлено рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19.05.2016 та ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.08.2016 у справі № 524/100/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], Управління Держгеокадастру в м. Кременчуці Полтавської області про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку (у пров. Чкалова, 20). Таким чином, суд приходить до висновку про самовільне зайняття [PERSON] земельної ділянки, площею 6 кв.м, яка належить на праві власності позивачу у справі та фактично знаходиться на межі сусідських земельних ділянок (сторін у справі). При спробі позивача відновити межі земельної ділянки, з метою усунення права користування своєю власністю, відповідач вчинив йому перешкоди, а саме встановив бетонні блоки, які не дають можливості позивачу потрапити до частини своєї земельної ділянки, площею 6 кв.м. Згідно з п. «г» ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Необхідно зазначити, що відповідач на праві власності володіє лише будинком та право власності на землю не оформлював. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить правоволодіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Стаття 152 ЗК України визначає, що Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.\~Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою\~ст.152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав,\~і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (ч.3\~ст.386 ЦК\~України). Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики. Право на судовий захист та його спосіб передбачено ст. 16 ЦК України, і зокрема ст. 391 цього Кодексу, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оскільки права власника земельної ділянки, що знаходяться по провулку Чкалова, 20 в м. Кременчуці порушені, то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, що відповідача [PERSON] слід зобовязати звільнити самовільно зайняту земельну ділянку у провулку Чкалова, 20 в м. Кременчуці, площею 6 кв.м, яка належить на праві приватної власності [PERSON] та зображена як ділянка № 1 у Додатках №№ 2, 3 до Висновку судової земельно-технічної експертизи від 23.09.2015 № 9/3-15, а також зобовязати прибрати бетонні блоки, які розміщено на самовільно зайнятій земельній ділянці. Водночас, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідача відновити межу між суміжними ділянками, оскільки суду не надано будь-яких доказів наявності її в натурі, як і не доведено наявність на ній (до порушення) межових знаків, які слід відновити. Щодо вимоги про зобовязання відповідача не чинити перешкоди позивачу у прибудові на власній земельній ділянці допоміжних господарських будівель до тильної стіни допоміжних споруд відповідача (на суміжній ділянці) суд приходить до наступного. Вищевказаним Висновком проведеної у справі судової експертизи (п.3) встановлено, що межа земельної ділянки позивача розташована на певній відстані від вказаної стіни господарських будівель відповідача (земельні ділянки №№ 2, 3 у Додатках №№ 2,3). Тому, суд уважає, що не можливість здійснення такої прибудови, жодним чином не порушує права позивача, як власника та користувача земельної ділянки, у звязку з чим у задоволенні такої вимоги слід відмовити. Ураховуючи викладене,

Outcome: partial