Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

До Московського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства “БАНК ПЕРШИЙ”, в якому просить стягнути з відповідача кошти за договором банківського вкладу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання умов [PERSON] № ДФ 058849 банківського вкладу (депозиту) від 04.03.2014 року [PERSON] як вкладник передав, а ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” як банк прийняв на зберігання грошові кошти у сумі 10 000 дол. США на строк 62 дні з 04 березня 2014 року по 05 травня 2014 року. В свою чергу ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” по закінченню строку [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] [PERSON] та проценти у розмірі 10.00 процентів річних, вирахуваних за фактичну кількість днів перебування [PERSON] на Рахунку. Кошти були перераховані на рахунок [PERSON] відповідно пп. 1.4., 2.1. [PERSON]. Однак, на вимогу [PERSON] з фактичного повернення коштів шляхом їх видачі ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” всупереч вимогам закону та умовам [PERSON] відмовився виконати вказаний обов'язок, посилаючись на скрутний матеріальний стан та економічну кризу в країні. У подальшому ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” частково повернув відповідні кошти та видав частину [PERSON] позивачу у розмірі 5 453, 00 дол. США. Разом з тим, неповерненим залишився [PERSON] на суму 4 547, 00 дол. США та проценти. [PERSON] стверджує, що днем повернення вкладу є день, коли [PERSON] як вкладник отримав можливість реально розпоряджатися своїми коштами, а не лише перерахування вказаних коштів на вкладний Рахунок, що мало місце за даних обставин. Внаслідок порушення ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” умов договору з повернення [PERSON] та процентів [PERSON] просив суд стягнути з ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” грошові кошти у сумі 5 115 дол. США 12 центів, що станом на 22.08.2014 року еквівалентно 68 363 грн. 58 коп., з яких 4 647, 00 дол. США - 62 107, 16 грн. - неповернений вклад, 399, 29 дол. США - 5336, 51 грн. - проценти за договором №ДФ-058849 від 04.03.14 р., 68, 83 дол. США - 919, 91 грн. - 3 % річних відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та згодом зменшив розмір позовних вимог на суму 100 дол. США — 1336,50 грн. з огляду на виплату вказаних коштів після порушення провадження у справі. В судове засідання представник позивача, яка діє на підтримала позовні вимоги, надала суду усні пояснення та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив, письмових заперечень до суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що 04 березня 2014 року між Приватним акціонерним товариством “БАНК ПЕРШИЙ” в особі в.о. начальника відділення № 18 ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” [PERSON], діючої на підставі довіреності № 164 від 20 грудня 2013 року, та [PERSON] було укладено договір № ДФ 058849 банківського вкладу (депозиту) (вклад “Класичний” без права поповнення зі сплатою процентів в кінці строку). На виконання зазначеного [PERSON] 04 березня 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання грошові кошти у сумі 10 000 дол. США на строк 62 дні з 04 березня 2014 року по 05 травня 2014 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням в іноземній валюті № 1 від 04.03.2014 р. В свою чергу відповідач по закінченню строку [PERSON] зобов'язався повернути позивачу [PERSON] та проценти у розмірі 10.00 (десять) процентів річних, вирахуваних за фактичну кількість днів перебування [PERSON] на Рахунку. По закінченню строку депозиту кошти ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” були перераховані на Рахунок позивача відповідно пп. 1.4., 2.1. [PERSON]. Однак, за зверненням [PERSON] щодо фактичного повернення останньому [PERSON], відповідач відмовився виконати вказаний обов'язок, посилаючись на скрутний матеріальний стан та економічну кризу в країні. У подальшому ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” частково повернув відповідні кошти та видав частину [PERSON] позивачу у розмірі 5 453, 00 дол. США. Разом з тим, неповерненим залишився [PERSON] на суму 4 547, 00 дол. США та проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. За приписами п.1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України за № 1172/8493 17 грудня 2003 року, умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей, що передаються клієнтом в управління на встановлений строк або без зазначення такого строку під визначений процент (дохід) і підлягають поверненню клієнту відповідно до законодавства України та умов договору (п.1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах). Сторони [PERSON] у пп. 1.4., 2.1. домовились, що ПАТ “БАНК ПЕРШИЙ” по закінченню строку [PERSON] 05.05.2014 року зобов'язаний повернути позивачу [PERSON], та нараховані проценти на рахунок № 26203501023791. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з абз. 2 п. 3.3. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 516 від 3 грудня 2003 року від 03.12.2003 р. № 516 (далі Положення від 03.12.2003 року № 516), за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, днем повернення вкладу позивачу є день, коли вкладник отримав можливість реально розпоряджатися своїми коштами, а не лише перерахування вказаних коштів на вкладний рахунок. Така ж правова позиція висловлена і Верховним Судом України, який в постанові від 25.12.2013 р. по справі №6-140цс13 звернув увагу на те, що “за змістом ст. 526 ЦК України та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом”. Додатково викладене знайшло своє відображення у Висновках Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. Вимога про повернення вкладу шляхом фактичної видачі коштів була звернена позивачем до відповідача, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відмовляючись повністю повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушив положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. В порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном, зокрема грошовими коштами, які відповідач отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Абзацом 1 п. 3.5. Положення від 03.12.2003 року № 516 встановлено, що проценти на банківський вклад (депозит) виплачуються вкладникові на його вимогу відповідно до строків, визначених у договорі банківського вкладу (депозиту). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Як зазначено в п.п. 2.1.,2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.6. [PERSON] щоденно нараховує Вкладникові проценти на суму [PERSON] у розмірі 10.00 (десять) процентів річних. Проценти на суму [PERSON] нараховуються Банком за фактичну кількість днів перебування [PERSON] на Рахунку, від дня, наступного за днем надходження [PERSON] на Рахунок, до дня, який передує останньому дню Строку [PERSON] або до дня, який передує дню списання [PERSON] з Рахунку з підстав, передбачених цим [PERSON] та законодавством України. Днем надходження [PERSON] у [PERSON] вважається день зарахування Банком грошових коштів на Рахунок Вкладника. Банк нараховує проценти щоденно на суму [PERSON]. Банк нараховує та сплачує проценти у валюті [PERSON]. Проценти на [PERSON] виплачуються Вкладнику в день закінчення Строку вкладу або в день повернення [PERSON] з інших підстав, передбачених цим [PERSON] та законодавством України. Таким чином, проценти на неповернутий вчасно з вини банку [PERSON] нараховуються до дня, який передує його поверненню. Частиною 1 статті 1061 ЦК України визначено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлено розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Тобто, проценти на депозит нараховуються у розмірі облікової ставки Національного банку України лише в тому випадку, якщо сторони у договорі не обумовили інший розмір процентів на депозитний вклад. Згідно з п.п. 2.1.,2.2., 2.3., 2.4., 2.5., 2.6. [PERSON] щоденно нараховує Вкладникові проценти на суму [PERSON] у розмірі 10.00 (десять) процентів річних. Отже, саме з цього розміру процентів - 10.00 (десять) процентів річних, повинен відбуватись розрахунок суми процентів, які підлягають стягненню до дня повернення вкладу. Відповідно наведених позивачем розрахунків розмір процентів складає 399, 29 дол. США, що еквівалентно 5336, 51 грн. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість підстав стягнення процентів у зазначеному розмірі. Разом з тим, з огляду на порушення відповідачем грошового зобов'язання з повернення [PERSON], суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 68,83 дол. США (еквівалентно 919, 91 грн.) відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у п. 6.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 “Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань” зазначено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами. На підставі викладеного,

Outcome: approved