Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 06 червня 2013 року [PERSON] під розписку позичила у позивача 7 000 (сім тисяч) гривень, які за усною домовленістю між ними зобов'язалася повернути протягом одного календарного року або ж за першою вимогою з сторони позивача. Однак починаючи з червня 2014 року, на неодноразові пропозиції повернути вказаний борг [PERSON] регулярно обіцяла розрахуватися з позивачем «найближчим часом». Після неодноразових наполягань, які виявлялися під час телефонних розмов щодо повернення боргу, [PERSON] було відмовлено в задоволенні вимог позивача, посилаючись на відсутність у її розпорядженні такої суми грошей. Позивач також зазначила, що на її думку, остання користується її хворобливим станом та обмеженою дієздатністю, так як [PERSON] добре відомо, що позивач самостійно пересувається лише по квартирі за місцем проживання та близьких родичів не має; пенсіонер; постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорія(посвідчення серії [NUMBER] видане 30.07.1997) та учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорія (вкладка [NUMBER] видана 09.11.2000 до вказаного посвідчення); інвалід ЧАЕС 3 групи (посвідчення серії [NUMBER] видане 18.03.2002); ветеран праці (посвідчення серії [NUMBER] видане 07.08.1990). Зважаючи на вказані обставини, які склалися, позивач 26.12.2015, 02.02.2016 та 13.03.2016 надіслала за адресою проживання [PERSON] рекомендовані листи-претензії з проханням добровільно сплатити заборгованість за розпискою від 06.06.2013 у сумі 7 000 (сім тисяч) гривень. Однак, після отримання вказаних листів, остання виразила свою невдоволеність та під час телефонної розмови повідомила, що грошей у неї немає. При цьому, у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідачка має сплатити їй суму боргу з урахуванням індексі інфляції в розмірі 11 396,63 грн., а також 3 % річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 392,00 грн. В зв'язку з вищевикладеним просила суд, стягнути з [PERSON] на її користь борг за розпискою із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 11396,63 грн. та 3% річних від вказаної вище суми, а саме 392,00 грн., а всього: 11788,63 гривень; стягнути з [PERSON] суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В подальшому під час розгляду справи представником позивача [PERSON] була подана заява про збільшення позовних вимог, де він просив стягнути з [PERSON] на її користь борг за розпискою із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 13 172,40 грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 662,00 грн., а всього: 13834,40 грн. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 06.06.2013р. позивач під розписку позичив відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень, які за усною домовленістю між ними зобов'язалася повернути протягом одного календарного року або ж за першою вимогою позивач, однак по цей день сума боргу не повернута. На підтвердження факту отримання грошових коштів була укладена розписка, яка посвідчує передання відповідачеві визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оскільки відповідачем в добровільному порядку не повернуто сума боргу за договором позики, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою із урахуванням встановленого індексу інфляції у сумі 13172,40 грн., а також 3% річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 662,00 грн., а всього 13 834,40 грн., задовольнивши позов. На підставі ст. ст. 3, 16, 509, 526, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved