Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

До Рівненського міського суду звернулась [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 100 000,00 грн. за договором позики з [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01 травня 2019р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики відповідно до умов якого було передано грошові кошти в розмірі 300 000,00 (триста тисяч ) гривень, строком повернення до 01 травня 2020 року. На підтвердження отримання позики відповідачем в день отримання коштів 01 травня 2019 року було написано розписку. Позивач стверджує що в порушення умов договору позики відповідачкою було повернуто позику частково, а саме сплачено лише 200 000,00 ( двісті тисяч ) грн. відповідно вважає що заборгованість за позикою на день звернення з позовом до суду становить 100 000,00 грн. Неодноразові вимоги позивача щодо повернення позики відповідачем були залишені без уваги. Позивач, звертався до позичальника з вимогою усунути порушення зобов`язань та повернути залишок заборгованості. 01 серпня 2020р. позичальнику було вручено претензію про повернення коштів, Зазначена вимога була отримана особисто відповідачкою про що свідчать її підпис на примірнику претензії. Претензійні вимоги відповідачем були проігноровані. Представник позивача подав до суду заяву вх. № 55791/20 про розгляд справи у його відсутність та відсутність його довірительки, де вказав, що позовні вимоги підтримують та не заперечують проти винесення заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, виконуючи вимоги ст.280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 01 травня 2019р. на виконання договору позики було передано грошові кошти в розмірі 300 000,00 (триста тисяч ) гривень. На підтвердження отримання позики відповідачем в день отримання коштів 01 травня 2019 року було написано розписку. Позика надавалась на умовах строковості та повернення. Зокрема строк користування позикою становив один рік, до 01 травня 2020 року. В порушення умов договору позики відповідачкою було повернуто позику частково, а саме: 26 вересня 2019 року готівкою повернуто 100 000,00 ( сто тисяч) гривень. 10 січня 2020р. року готівкою повернуто 100 000,00 ( сто тисяч) гривень. Разом повернуто: 200 000,00 ( двісті тисяч ) грн. З врахуванням зазначених сум повернення заборгованість за позикою становить 100 000,00 грн. Позивач, звертався до позичальника з вимогою усунути порушення зобов`язань та повернути залишок заборгованості. 01 серпня 2020р. позичальнику було вручено претензію про повернення коштів, Зазначена вимога була отримана особисто відповідачкою про що свідчать її підпис на примірнику претензії. Претензійні вимоги відповідачем були проігноровані. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2ст. 1046 ЦК України проголошує, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Вирішуючи справу суд враховує, що фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в сумі 300 000,00 гривень підтверджується розпискою за якою [PERSON] зобов`язалась повернути борг [PERSON] 01 травня 2020 року, однак не виконала умов договору та не повернула суму позики позикодавцеві в повному обсязі, а лише частково. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 100 000,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. При зверненні до суду з позовом, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1000,00 грн., відповідно до ціни позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1000,00 грн.

Outcome: approved