Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування вартості автомобіля, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебуваючи в шлюбі з відповідачкою, придбав за спільні кошти автомобіль Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль вони зареєстрували на відповідачку з правом керування [PERSON] та [PERSON] 20 грудня 2011 року шлюб між ними було розірвано. Враховуючи що він має нову сім'ю, виникла необхідність в поділі спільного майна подружжя з [PERSON] Після розлучення, в той час як його не було дома, відповідачка вивезла з його квартири спільно набуті речі: ноутбук - вартістю 6200 грн., швейну машину -вартістю 3100 грн., блендер - вартістю 3500 грн., мікрохвильову піч, тюнер. 01 листопада 2013 року йому стало відомо, що [PERSON] 15.11.2011 року зняла з обліку автомобіль для реалізації та згодом реалізувала його. Станом на сьогоднішній день вартість аналогічного автомобіля коливається від 207 818 грн. до 223 804 грн. Враховуючи, що спірний автомобіль був у відмінному стані, то його вартість складає 215 811 грн., що в еквіваленті дорівнює 27 000 доларів США. Позивач просить стягнути 107 905,5 грн. - що становить 1/2 вартості автомобіля Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] 2008р. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON], наполягав на задоволенні позову, вважає, що відповідачкою без письмової згоди його довірителя продано спільний автомобіль Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER], який є спільним майном подружжя, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що продати автомобіль вона та позивач вирішили вдвох, крім того, частину коштів від його реалізації витратили на погашення боргу позивача за програші в карти, а іншу частину витратили на спільне проживання. Представник відповідача [PERSON], заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає, що письмова згода позивача на продаж спільного автомобіля не є необхідною в зв'язку з тим, що він був реалізований у фактичних шлюбних відносинах між сторонами, а отже вважається, що позивачка, реалізовуючи спірний автомобіль, діяла в інтересах сім'ї. Суд, вислухавши пояснення сторін та доводи їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, сторони перебуваючи в шлюбі, придбали за спільні кошти автомобіль Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль вони зареєстрували на відповідачку з правом керування [PERSON] та [PERSON] Факт купівлі спірного автомобіля підтвердили і свідки [PERSON] та [PERSON], які повідомили суду про обставини його придбання, та пояснили, що консультували [PERSON] та [PERSON] під час вибору транспортного засобу на автомобільному ринку в м. Києві. 20 грудня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER]. Як вбачається з відповіді начальника центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Біла Церква, Білоцерківського та Сквирського району №30 від 23.01.2014 року - спірний автомобіль марки Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] зареєстровано 04.05.2011 року, належав на праві приватної власності гр. [PERSON] Автомобіль було знято з обліку для реалізації згідно законодавства 15.11.2011 року на підставі заяви власника. 16.03.2012 року вищевказаний транспортний засіб зареєстровано Бердичівським ВРЕВ ДАІ Житомирської області д.н.з. [NUMBER], на ім'я гр. [PERSON], [INFO] Суд вважає не підтвердженою вартість спірного автомобіля марки Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER], половину якої ним оцінено в 107 905,5 грн., оскільки надані витяги з Інтернет джерел на аналогічні автомобілі жодним чином не підтверджують дійсну вартість спірного транспортного засобу, натомість будь-яких належних доказів які обґрунтовано б свідчили про стан та ринкову вартість спірного автомобіля позивачем не надано, такими доказами могли бути звіт про визначення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля чи відповідний висновок експерта. За таких обставин визначення вартості автомобіля Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] в розмірі 215 811 грн. є припущенням позивача, а тому не може бути взятий до уваги судом в якості доказу дійсної вартості спірного автомобіля (ч.4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір купівлі-продажу відповідно до статті 657 ЦК України укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Правочини щодо належного подружжю на праві спільної сумісної власності майна, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також правочини щодо іншого цінного майна можуть бути посвідчені нотаріусом за наявності письмової згоди другого з подружжя. Справжність підпису на заяві другого з подружжя про згоду на укладення такої угоди повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку. Правочин щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правоустановчого документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але за умов, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до ст.554 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В матеріалах справи відсутні докази які б доводили, що відповідачка відчужила спірний автомобіль шляхом укладення договору-купівлі продажу. 15 листопада 2011 року [PERSON] вчинявся правочин шляхом надання довіреності, якою вона уповноважила [PERSON] та [PERSON] продати по ціні та на умовах за власним розсудом належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортний засіб Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER]. Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] та внесена до єдиного реєстру довіреностей. Довіреність - це письмовий документ, що видається особою, яку представляють (довірителем), іншій особі (представнику) для представництва перед третіми особами. Довіреність за своєю природою є одностороннім правочином. Відповідно до вимог ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Позивач не скористався правом подати позовну заяву про визнання правочину, щодо надання відповідачкою вищевказаної довіреності від 15 листопада 2011 року недійсним в частині його частки в спільному сумісному майні, або ж в цілому. Враховуючи фактичні обставини справи та правомірність правочину з надання вище вказаної довіреності посилання представника позивача на обов'язковість письмової згоди [PERSON] на відчуження відповідачкою спірного автомобіля є безпідставними, оскільки договору купівлі-продажу автомобіля Honda CR-V, д.н.з. [NUMBER] відповідачкою з третіми особами укладено не було. Разом з тим, сторонами не заперечується факт відчуження спірного автомобіля та отримання грошових коштів за нього. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Шлюбний договір сторонами не укладався, домовленості між ними щодо часток у спільному майні подружжя не було. Відповідно до п.25 ППВСУ №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В супереч наведеному, позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми у розмірі, яка на його думку мала бути компенсацією половини вартості спірного автомобіля. Враховуючи той факт, що фактично спірний автомобіль не перебуває у користуванні жодної з сторін, суд позбавлений можливості залишити його у їх спільній частковій власності. Відповідно до п.19, 20 ППВСУ №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. При застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Суд відхиляє доводи відповідача, що частина коштів від реалізації автомобіля була витрачена на погашення боргів [PERSON] за програші в карти. На підтвердження вказаної обставини відповідачем жодного належного та допустимого доказу суду не надано. [PERSON] та [PERSON] не надали доказів, які б дали підстави стверджувати, що після розірвання шлюбу вони перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Разом з тим, між [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу, склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, вказаний висновок має місце в зв'язку з тим, що вони спільно проводили свята, проживали разом, спілкувались с друзями, витрачали спільно кошти та продовжували вести життя притаманне їм до розірвання шлюбу. Вказане випливає з пояснень позивача та відповідача, показів свідка [PERSON] Позивач підтвердив, що він та [PERSON] спільно зустрічали новий 2012 рік, потім відпочивали та святкували двадцять п'ятий день народження відповідачки. Вказані обставини у їх сукупності дають підстави вважати про наявність стійких відносин між сторонами. За викладених вище обставин, враховуючи, що спірний автомобіль був знятий з реєстрації та фактично реалізований 15.11.2011 року, а шлюб між сторонами було розірвано 20.12.2011 року та враховуючи наявність фактичних шлюбних відносин між сторонами після розірвання шлюбу суд дійшов обґрунтованого висновку, що кошти від реалізації спірного автомобіля були витрачені в інтересах як позивача так і відповідача. Позивач [PERSON] використав своє право на судовий захист і його право не може бути порушено, однак його доводи не знайшли своє підтвердження в ході судового слідства, тому його позов до [PERSON] про відшкодування вартості автомобіля, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.79,88 ЦПК України, суд залишає понесені судові витрати за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed