Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

До суду звернувся представник [PERSON]- [PERSON] із заявою, у якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт народження [INFO] року у м.Севастополь дитини жіночої статі матір'ю [PERSON], громадянкою України, [INFO]. В обґрунтування заяви представник заявника вказав, що 01 березня 2014 року між внуком заявника [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, прізвище чоловіка і дружини після укладення шлюбу «[PERSON]». [INFO] року на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим у м.Севастополь [PERSON] народила дитину жіночої статі. Документом, що підтверджує факт народження дитини є медичне свідоцтво про народження серії 67 №168971 видане 29 грудня 2017 року ГБУЗС ГБ №5 ЦОЗМиР Роддом №1 м.Севастополь. Однак, у зв'язку із тим, що державні органи на території України не визнають документів, виданих органами на території не підконтрольній Україні, отримання свідоцтва про народження дитини в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим. Вказує, що встановлення вказаного факту та отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка є необхідним для підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Представник заінтересованої особи - Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, не заперечує щодо задоволення заяви. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі заявника, представника заявника та представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] та [PERSON] 01 березня 2014 року зареєстрували шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 01 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м.Севастополі. [INFO] року у м.Севастополь [PERSON] народила дитину жіночої статі. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22 лютого 1993 року, батьками [PERSON], який народився [INFO] року в м.Севастополь є [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01 листопада 1970 року, батьками [PERSON], який народився [INFO] року в с.Лопушно Лановецького району Тернопільської області є [PERSON] та [PERSON]. Згідно відмови у проведенні державної реєстрації народження №90/14-05/-03 від 14 червня 2018 року, Лановецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області відмовлено [PERSON] у проведенні державної реєстрації народження дитини через відсутність документу закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до частини першої статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визначаються тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності закладу документа охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать…». Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України. Відповідно до п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ч. 3 ст. 317 ЦПК України, у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Аналізуючи надані представником заявника докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт, що у [PERSON] [INFO] року у м.Севастополь народилася дочка, та без встановлення даного факту заявник позбавлений можливості зареєструвати народження онуки в органах державної реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин, заява представника заявника [PERSON]- [PERSON] про встановлення факту народження [INFO] року у м.Севастополь дитини жіночої статі матір'ю [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved