Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси\~звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Одеська товарна біржа про визнання дійсним договору № 21003 від 24 липня 1997 року дійсним купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що його дружина [PERSON] уклала договір купівлі-продажу нерухомого майна з відповідачами. При укладанні даного договору [PERSON] та продавці - [PERSON], [PERSON]О, [PERSON] та [PERSON], дійшли згоди по всіх суттєвих умовах договору. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачами була звільнена квартира, передані ключі. Ні заперечень, ні зауважень зі сторони відповідачів не надходило. На час укладення договору, а саме у 1997 році був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до статті 15 якого правочини, зареєстровані на біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Ухвалою суду від 17.07.2018 року за позовною заявою [PERSON] відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачам був визначений строк для подання відзиву на позов, зустрічного позову та вчинення інших процесуальних дій. Третій особі розяснено право подати суду пояснення щодо позову. Утім, станом на час розгляду справи, заяв по суті справи чи з процесуальних питань від зазначених учасників справи до суду не надходило. За приписами\~частини восьмої\~статті178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи положення статей\~280,\~281\~ЦПК України судом постановлено ухвалу про проведення розгляду справи в заочному порядку. При розгляді справи судом встановлено, що квартира № 60 в корпусі 2 будинку 125 по вул. Лютдорфська дорога в м. Одеса, загальною площею 62.70 кв. м. належала\~ відповідачам в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло № 19-6903 від 12 лютого 1997 року, виданого УЖКГ міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів та зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 18 квітня 1997 р. під №161 пр. стр. 149 реєстр 444. 24 липня 1997 року між [PERSON], з однієї сторони та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], діючим від свого імені зі згоди батька - [PERSON] на підставі Розпорядження Київської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 15.07.1997 за № 1158 з другої сторони був укладений договір № 21003, купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі продажу нерухомого майна був складений у письмовій формі та зареєстрований на\~ Одеській Товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за\~ реєстраційним\~ № 21003\~ від 24.07.1997 р. 28 липня 1997 року\~ Одеське міське бюро технічної інвентаризації зареєструвало вказаний договір за №\~ 444 стор. 186 кн. 229 пр. Відмітку про реєстрацію проставлено на вказаному договорі. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним умовам і сторони повністю виконали угоду - продавці отримали кошти, а покупцю було передане нерухоме майно й до покупця перейшло право власності на квартиру. Право власності зареєстроване покупцем в порядку, якій діяв на час вчинення правочину. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1997 році, то враховуючи положення п. 4\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до таких відносин належить застосувати положення\~ ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення правовідносин. Відповідно до\~ ст. 153 ЦК УРСР 1963 року\~договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Разом з тим, згідно\~з ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» \~№ 1956-XII1 від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За положеннями ч. 2\~ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року\~якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за\~змістом положення\~містить частина\~друга статті\~\~220 ЦК України, в якій зазначено, - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Вищезазначена Інструкція передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У п. 4 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» розяснено, що визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦКУРСР\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За положеннями\~статті\~16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, - завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON], [INFO], померла 07 квітня 2017 року (свідоцтво про смерть: серія І-ЖД № 487054, актовий запис № 3810). Частиною першою статі 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Позивач вказує, що він, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на час придбання квартири та до часу смерті [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, на підтвердження чого надав свідоцтво про укладення шлюбу І-СР № 448091 від 01.11.1986 р., запис № 42, що також підтверджується заявою в матеріалах спадкової справи № 61325400 (арк. 9), яка надана суду на виконання ухвали суду від 17.07.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського округу [PERSON] Право позивача на спільне сумісне майно подружжя підлягає судовому захисту шляхом встановлення обставин, необхідних для реалізації цього права.

Outcome: approved