Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , представником якого є адвокат Майоров Сергій Володимирович, з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 31 січня 2019 року, приблизно об 09 год. 50хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «FIAT Doblo» р.№ [NUMBER] , у світлий час доби, рухаючись по вул. Гайдамацька, міста Покровська Донецької області, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого, виїхав на зустрічну смугу руху, де скоїв зіткнення з зустрічним автомобілем «Mitsubishi L200» р.№ [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок даного ДТП автомобіль «Mitsubishi L200» отримав значні механічні пошкодження: деформовано ліве переднє крило, передній бампер та інші частини. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини встановлені постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року по справі № 235/1399/19, що набрала законної сили, і [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказана постанова [PERSON] не оскаржувалась. Автомобіль «Mitsubishi L200» р.№ [NUMBER], належить позивачу, на підставі довіреності від 10.05.2017року, посвідченого Нотаріусом Литовської Республіки з правом володіння та розпорядження, ведення судових справ, отримання відшкодування та грошей. Вартість матеріальних збитків, заподіяних позивачу як власнику автомобіля «Mitsubishi L200» р.№ [NUMBER] , згідно звіту №1 від 27.02.2019р. автотоварознавчого дослідження складає: 36 761 гривень 99 копійок. Вартість проведення автотоварознавчого дослідження складає 1 200 гривень, що підтверджується квитанцією № 014223 від 18.02.2019року. [PERSON] , на відповідних правових підставах, на момент ДТП, володів автомобілем «FIAT Doblo» р.№ [NUMBER] , та його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, що підтверджується витягом з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України. В досудовому порядку відповідачем завдані збитки не відшкодовані, а страховим бюро повідомлено про відсутність підстав для проведення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих у зв`язку з тим, що транспортний засіб «Mitsubishi L200» р.№ [NUMBER] не відповідає вимогам п.1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», та не є забезпеченим. Позивач зазначає, що разом з матеріальною шкодою йому була спричинена моральна шкоди. Так, з урахуванням сукупності всіх фактів, характеру правопорушення, а саме грубого порушення Правил дорожнього руху з боку відповідача, - безпідставного виїзду керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху; глибини фізичних та душевних страждань позивача, його травмування внаслідок ДТП, що виразились у забої м`яких тканин правої кисті, погіршення здібностей позивача та позбавлення його можливості їх реалізувати без належного йому автомобіля, неможливості його використання за призначенням, для своїх потреб, що викликало стан пригнічення; ступеня вини відповідача, позивач вважає, що йому завдано значних душевних переживань і страждань, тобто моральна шкода, яку він оцінює в 8000грн. Позивач, як власник, права якого порушені, вважає, що має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Крім того, у зв`язку з наданням позивачу правової допомоги він сплатив за послуги адвоката 7000грн. У зв`язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків у зв`язку з пошкодженням належного йому, на підставі довіреності, автомобіля «Mitsubishi L200» р.№ [NUMBER] , у розмірі - 36 761грн (тридцять шість тисяч сімсот шістдесят одну) гривню 99 копійок, моральну шкоду у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок; а також судові витрати, які на час подачі позову складають: 7 000 гривень за надання правової допомоги; 1 200 гривень на залучення спеціаліста та оплати його автотоварознавчого дослідження та сплату судового збору у розмірі 1681 грн. 60 коп. Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволені позовних вимог наполягають. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, що полягає у порушенні ним правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: 31 січня 2019 року о 09.50 год. в Донецькій області м.Покровськ по вул.Гайдамацька водій [PERSON] керував авто «FIAT Doblo» д/н [NUMBER] , та при виникненні небезпеки для руху, яку він міг об`єктивно виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з авто «Mitsubishi L200» д/н ( DK ) [NUMBER] під керуванням гр. [PERSON] . В результаті дорожньо - транспортної пригоди авто «FIAT Doblo» д/н [NUMBER] отримав механічні пошкодження: розбито добове скло, деформовано передня частина кузова, шасі; авто «Mitsubishi L200» д/н ( DK ) [NUMBER] отримав механічні пошкодження: деформовано ліве переднє крило, передній бампер (а.с.9). Згідно звіту №1 експертного автотоварознавчого дослідження від 27.02.2019 року визначена вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля «Mitsubishi L200» д/н [NUMBER] , яка склала 36761,99 грн. (а.с.20-30). Автомобіль «Mitsubishi L200» д/н ( DK ) [NUMBER], належить позивачу [PERSON] , на підставі довіреності від 10.05.2017року, посвідченого Нотаріусом Литовської Республіки з правом володіння та розпорядження, ведення судових справ, отримання відшкодування та грошей (а.с.18,19). 13.11.2019 року позивачем на адресу відповідача направлена претензія щодо досудового врегулювання спору та запропоновано добровільно сплатити суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 37961,99грн., яка відповідачем не була сплачена (а.с.15). 18.11.2019 року позивач направив на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву на здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31.01.2019 року (а.с.16). За змістом відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України від 05.12.2019 року №3.1-05/40496 позивачу відмовлено у відшкодуванні шкоди оскільки транспортний Mitsubishi L200 д/н [NUMBER] не відповідає вимогам п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не є забезпеченим (а.с.17). Крім того, з виписки медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] .01.2019 звертався за медичною допомогою та йому був встановлений діагноз забій м`яких тканин правої кісті (а.с.38). Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно з п. 5 вищенаведеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала. Згідно з п. 6 вищезазначеної Постанови ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В судовому засіданні з достовірністю встановлена, що майнова шкода позивачу спричинена саме протиправними діями відповідача, а тому спричинена позивачу шкода підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 своєї Постанови № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивач просить стягнути вартість матеріальної шкоди, яка визначена експертом та становить 36761,99 грн. З урахуванням вищенаведених роз`яснень та вимоги ст. 1192 ЦК України, приймаючи до уваги що потерпілим обраний такий спосіб відшкодування шкоди, суд вважає, що саме дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані зі сплатою послуг за автотоварознавче дослідження в розмірі 1200,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. На думку суду, зазначена витрата також є збитком в розумінні ст. 22 ЦК України, яка зазначає, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, витрати позивача, пов`язані зі сплатою послуг на автотоварознавче дослідження в розмірі 1200,00 грн. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 3 своєї Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, навівши в рішенні відповідні мотиви. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт пошкодження автомобіля позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась з вини відповідача, факт отримання позивачем тілесних ушкоджень під час ДТП, суд доходить до висновку, що це безумовно вплинуло на спосіб життя позивача, викликало в нього душевні хвилювання, думки про необхідність відновлення належного йому транспортного засобу, неможливість використання належного позивачу автомобіля за призначенням, для своїх потреб, а тому вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями частини 4 наведеної вище норми права передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З огляду на положення частини 5 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Проаналізувавши обставини справи, з`ясувавши характер та глибину пов`язаних з цим моральних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу життя та, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 8000грн. 03 жовтня 2019 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Майоровим Сергієм Володимировичем укладено договір №50 про надання правової допомоги, згідно якого адвокат останнього взяв на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю сторін (а.с.39-41). Згідно акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 17.02.2020 року роботи з надання правової допомоги позивачу адвокатом виконані в повному обсязі, відповідно до умов договору №50 від 03 жовтня 2019 року. Вартість наданих послуг становить 7000грн., сплата яких підтверджена квитанцією №734113 від 17.02.2020 року (а.с.45,46). Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 7000грн. Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задовольняючи позов в повному обсязі суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову до суду у розмірі 1681грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved