Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Маріупольської міської ради, третя особа Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перший», у якій позивачі просять суд визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] по Ѕ частині квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивачі посилаються на те, що вони є рідними дітьми [PERSON] , яка померла [INFO] та спадкоємцями першої черги за законом. Вказують, що після смерті [PERSON] вони звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але приватним нотаріусом Саховою М.А. відмовлено постановою від 12 червня 2021 року № 367/02-31 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутня державна реєстрація квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а також згідно з відповіддю, наданою ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» вих. 259 від 28 січня 2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване за [PERSON] . Наразі будинок обслуговує ОСББ «Перший», який є правонаступником житлово-будівельного кооперативу, членом якого за життя була [PERSON] , за яку вона у повному обсязі виплатила фактичну вартість квартири, про що їй видано довідку ОСББ «Перший». Звернення до державного реєстратора з метою реєстрації права власності за померлою не дали позитивного результату, оскільки рішенням від 04 березня 2021 року № 56934954 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а після рішенням від 16 квітня 2021 року № 57676536 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень через невиконання заявником вимог державного реєстратора, які були зазначені у відповідному рішенні про зупинення розгляду заяви. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Від представника позивачів [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона наполягала на задоволенні позовної заяви. Від представника відповідача Маріупольської міської ради Кучерявих С.В. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника, за наявними в матеріалах справи доказами, рішення ухвалити на розсуд суду. Представник третьої особи ОСББ «Перший» у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 11 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Витягу з актового запису про смерть, актовий запис № 99/2/2020, виданого Децентралізованою адміністрацією Аттики. З долучених свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] убачається, що матір`ю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] позивачі звернулись до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, але приватним нотаріусом Саховою М.А. відмовлено постановою від 12 червня 2021 року № 367/02-31 у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутня державна реєстрація квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а також згідно з відповіддю наданою ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» вих. 259 від 28 січня 2021 року право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване за [PERSON] . Наразі будинок обслуговує ОСББ «Перший», який є правонаступником житлово-будівельного кооперативу, членом якого за життя була [PERSON] , за яку вона у повному обсязі виплатила фактичну вартість квартири, про що їй видано довідку ОСББ «Перший». Звернення [PERSON] та [PERSON] до державного реєстратора з метою реєстрації права власності за померлою [PERSON] не дали позитивного результату, оскільки рішення від 04 березня 2021 року № 56934954 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а після рішенням від 16 квітня 2021 року № 57676536 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень через невиконання заявником вимого державного реєстратора, які були зазначені у відповідному рішенні про зупинення розгляду заяви. Згідно з відповіддю Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 05 жовтня 2020 року № 089-99.01-04957 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Померла [PERSON] у спірній квартирі зареєстрована з 19 листопада 1999 року по теперішній час. 16 лютого 2021 року видана довідка № б/н про те, що [PERSON] як член ОСББ «Перший», проживаюча за адресою: [ADDRESS] , сплатила фактичну вартість квартири у розмірі 7932 руб., перший внесок склав 3340 руб., сплачено на погашення пайового внеску 01 лютого 1992 року, пайовий внесок 7932 руб. сплачений у повному обсязі, заборгованість відсутня. З наданих суду матеріалів спадкової справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вчасно звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , інших спадкоємців немає. Оцінка доказів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У суду відсутні мотиви для відхилення представлених доказів. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Мотиви суду. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. На підставі ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 182 Цивільного кодексу України (в редакції 2004 року) (далі за текстом - ЦК) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно із ч. 4 ст. 334 ЦК права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст. 328 ЦК передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 128 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. На підставі ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в силу ЦК, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. За п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що за ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Згідно із п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. На підтвердження повної виплати пайового внеску ОСББ «Перший» видано довідку 16 лютого 2021 року № б/н, зокрема, що [PERSON] сплатила фактичну вартість квартири у розмірі 7932 руб., перший внесок склав 3340 руб., сплачено на погашення пайового внеску 01 лютого 1992 року, пайовий внесок 7932 руб. сплачений у повному обсязі, заборгованість відсутня. Відсутність проведення державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] натомість підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно. За ч. 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до пп. 1 п. 80 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації прав на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, подається довідка житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу про членство в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, а також технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо). На підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради від 04 березня 2021 року № 56934954 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, через відсутність підтвердження правонаступництва ОСББ «Перший» прав та обов`язків житлово-будівельного кооперативу, а після рішенням від 16 квітня 2021 року № 57676536 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень через невиконання заявником вимого державного реєстратора, які були зазначені у відповідному рішенні про зупинення розгляду заяви. У свою чергу ОСББ «Перший» є балансоутримувачем багатоквартирного будинку [ADDRESS] . Однак реорганізації за час існування ЖБК не відбувалось, тому правонаступників у нього офіційно не має. У той же час розподілом житла та обліку погашення пайових внесків станом на 1992 рік займався відділ кооперації та відділ по обліку і розподілу житлової площі виконкому Маріупольської міської ради. При цьому, ОСББ «Перший» був заснований на підставі рішення загальних зборів співвласників такого будинку, після чого відбулась первинна реєстрація такого ОСББ, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно з технічним паспортом, складеним ФОП [PERSON] , власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] загальна площа квартири складає 63 кв.м, житлова площа 39,5 кв.м. Отже, на підставі дослідження перелічених письмових доказів суд вважає, що під час розгляду було встановлено, що [PERSON] правомірно набула право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] , оскільки їй вказана квартира була надана, як члену ЖБК, нею проведено повну сплату пайових внесків за вказане житлове приміщення в сумі 7932 рублів. При цьому суд зазначає, що за п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, вона включається до складу спадкового майна. На підставі переліченого слід дійти висновку, що зазначена квартира увійшла до складу спадкового майна, що залишилось після смерті [PERSON] , оскільки остання набула свого часу на законних підставах право власності на зазначену квартиру. Суд у цьому сенсі зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року. Суд зазначає, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року №56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру законодавством не була передбачена як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Оскільки у подальшому спадкодавець не отримавла свідоцтва про право власності на таке житло та не зареєструвала його у БТІ, виник спір щодо набуття за життя права власності [PERSON] на вказану квартиру. На підставі переліченого суд також враховує, що ЖБК не існує юридично на теперішній час, правонаступником якого є фактично ОСББ «Перший». За змістом ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивачів, як спадкоємців померлої [PERSON] , існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами правомірного набуття спадкодавцем права власності на кооперативну квартиру. З огляду на те, що до складу спадщини входять усі права, належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та які не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи, що до позивачів перейшли спадкові права померлої [PERSON] , то таким чином її діти успадкували право на спірне житлове приміщення. Таким чином, суд вважає, що заявлені вимоги позивачів підлягають задоволенню шляхом визнання за ним у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на кооперативну квартиру, внаслідок проведення спадкодавцем повної оплати пайових внесків за таке нерухоме майно.

Outcome: approved