Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

До суду 02 грудня 2019 року надійшов позов [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що квартира [ADDRESS] за життя належала його батькам: матері [PERSON] та батьку [PERSON] , у рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 15.12.2003 року, зареєстрованого в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 25.12.2003 року в реєстровій книзі 482пр. стор.65 за реєстровим №616. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17 липня 2008 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис за №1142 від 01.02.2008 року. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини вказаної квартири. Вважає, що він, [PERSON] , та його батько [PERSON] - чоловік померлої [PERSON] у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину по 1/4 частки кожний вказаної квартири, 1/2 частка якої належала за життю померлій. Отже, за доводами позивача, після смерті матері у порядку спадкування йому, [PERSON] , належить 1/4 частки квартири, а його батьку - 3/4 частки квартири. Проте, ні він, ні його батько не оформили своїх спадкових прав. У подальшому, [INFO] , помер батько позивача - [PERSON] , який проживав та був зареєстрований по день смерті в квартирі [ADDRESS] . Свідоцтво про смерть було видане 15 квітня 2015 року відділом ДРАЦС в м. Одесі реєстраційної служби міського управління юстиції, актовий запис №4236 від 15.04.2015 року. Після смерті батька відкрилась спадщина у вигляді 3/4 частки вказаної квартири. За свого життя батько позивача також не склав заповіту. Отже, позивач вказував, що він як єдиний спадкоємець батька у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, оскільки проживав та був зареєстрований разом із ним в вказаній квартирі. За зверненням позивача були заведені спадкові справи №57987256 (номер у нотаріуса №300/2015) відносно майна [PERSON] та №57987268 (номер у нотаріуса №310/2015) відносно спадкодавця [PERSON] . Постановами від 15.01.2016 року за вих..№38/02-31 та за вих.. №39/02-31 держаного нотаріуса Першої Одеської нотаріальної контори Шатілової О.В. позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на частки вказаної квартири після смерті матері та батька через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на зазначену квартиру. За викладених обставин [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 09.12.2019 року провадження у справі було відкрито з призначенням до розгляду в підготовчому засіданні на 21.01.2020 року. Ухвалою суду від 21.01.2020 року було розглянуто та задоволено клопотання позивача, витребувано копії спадкових справ. Розгляд справи відкладено на 10.02.2020 року. Витребувані докази були надані до суду 03.02.2020 року (а.с.59-83). Ухвалою суду від 10.02.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 16.04.2020 року. У судове засідання 16.04.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача - адв. Приміч Г.І. надала до суду заяву, згідно якої просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник міської ради поважність причин неявки суду не повідомив та заяв по суті справи до суду не подавав, жодних клопотань не заявляв. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 22.04.2020 року. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали спадкових справ, з`ясувавши всі суттєві обставини, вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач, [PERSON] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 30.05.1974 року (а.с.29) та свідоцтвом про одруження батьків позивача від 17.01.1997 року (а.с.28). [PERSON] та [PERSON] у рівних частках на праві власності належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міської ради від 15.12.2003 року, зареєстрованого в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради 25.12.2003 року в реєстровій книзі 482пр. стор.65 за реєстровим №616 (а.с.10, 13). Згідно технічного паспорту 08.10.2015 року (а.с.14), загальна площа квартири складає 31,4 кв.м., житлова - 15,1 кв.м.. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 17 липня 2008 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис за №1142 від 01.02.2008 року. На час смерті [PERSON] її чоловік - [PERSON] та син (позивач по справі) проживали та були зареєстровані в вказаній квартирі, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 28.04.2016 року (а.с.34). [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , який проживав та був зареєстрований по день смерті в квартирі [ADDRESS] . Свідоцтво про смерть було видане 15 квітня 2015 року відділом ДРАЦС в м. Одесі реєстраційної служби міського управління юстиції, актовий запис №4236 від 15.04.2015 року. За свого життя батьки позивача заповіту не склали. За зверненням позивача 25 вересня 2015 року державним нотаріусом Першої Одеської нотаріальної контори Шатіловою О.В. були заведені спадкові справи №57987256 (номер у нотаріуса №300/2015) відносно майна [PERSON] та № 57987268 (номер у нотаріуса №310/2015) відносно спадкодавця [PERSON] , з яких вбачається, що 25 вересня 2015 року позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлої матері та померлого батька. Інших спадкоємців, окрім позивача, судом не встановлено. Постановами держаного нотаріуса Першої Одеської нотаріальної контори Шатілової О.В. від 15.01.2016 року за вих..№38/02-31 та за вих.. №39/02-31 позивачу було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину на частки вказаної квартири у порядку спадкування за законом після смерті матері та батька через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на зазначену квартиру (а.с.8-9). Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною першою статті 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1269, частина перша статті 1270 ЦК України). У відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статей 1268, 1296 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд вбачає, що після смерті матері позивача відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS] , спадкоємцями стали позивач по справі та чоловік померлої - [PERSON] .. Останні прийняли спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, а саме кожний по 1/4 частки вказаної квартири, оскільки були зареєстровані та проживала в вказаній квартирі разом зі спадкодавцем, проте спадкові права свої спадкоємці не оформили. Отже, суд вбачає, що частка квартири, належної батьку позивача - [PERSON] на час його смерті, становила 3/4. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець вправі звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2020 року по справі № 2-887/11 врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд, оцінивши наявні у справі докази, на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку доказів, приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги померлих батьків, спору щодо спадкового майна немає, але в позасудовому порядку позивач оформити на себе спадщину не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, а тому має право на судовий захист.

Outcome: approved