Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником автомобіля марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] , колір зелений. На підставі довіреності вказаним автомобілем користувався брат її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , після чого позивач дозволила користуватись автомобілем відповідачу [PERSON] . В січні 2021 року позивач звернулась до відповідача [PERSON] з вимогою передати належний їй автомобіль марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, номерний знак [NUMBER] , на що остання відповіла відмовою та пояснила, що на даний час автомобілем користується її співмешканець [PERSON] . Оскільки відповідачі відмовляються добровільно повернути позивачу належний їй автомобіль, вона просить суд витребувати її майно з незаконного володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Судовий збір стягнути солідарно з відповідачів. В судове засідання з`явились - представник позивача - адвокат Сильченко О.В., відповідачі [PERSON] та [PERSON] . Також в якості свідків в судовому засіданні допитано [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача адвокат Сильченко О.В. підтримав вимоги позовної заяви та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, надали відповідні пояснення та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З довідки ТСЦ МВС № 1443 від 26.12.2020 року № 31/5-1443-2892 вбачається, що легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] , колір зелений, номерний знак [NUMBER] зареєстрований на ім`я [PERSON] . Відповідно до копії довіреності від 10.12.2010 року (№ в реєстрі 5900) позивач [PERSON] передала належний їй легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] в користування [PERSON] . Згідно копії довіреності від 17.08.2017 року (№ в реєстрі 2036) [PERSON] в порядку передоручення передав право користування вказаним автомобілем [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, після чого за усною домовленістю між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] спірним автомобілем продовжила користуватись остання. Будь яких договорів з цього приводу при цьому сторони не укладали. Цей факт сторонами не оспорюється. В подальшому, 10.01.2021 року позивач звернулась до відповідача [PERSON] з вимогою повернути належний їй на праві власності легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , на що остання відповіла відмовою та пояснила, що на даний час автомобілем користується її співмешканець відповідач [PERSON] . В судовому засіданні відповідачі пояснили, що придбали спірний автомобіль, однак не назвали ані дату ані ціну цього правочину, не надали також жодних документів на підтвердження цього факту. Позивач факт придбання в неї автомобіля відповідачами заперечила, та пояснила, що будь-яких правочинів з відповідачами з приводу спірного автомобіля не вчиняла, грошових коштів не отримувала. В судовому засіданні за клопотанням відповідачів допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона проживала разом з [PERSON] , який доводився батьком [PERSON] - чоловіку позивача та [PERSON] - чоловіку відповідача [PERSON] . Спірний автомобіль належав подружжю [PERSON] та позивача [PERSON] і в подальшому був ними проданий [PERSON] , який в подальшому продав його [PERSON] , однак не назвала ані дат ані ціни правочинів, також пояснила, що їй не відомо чи укладались між сторонами будь-які письмові угоди з проводи продажу автомобіля та чи реєструвалось право власності на автомобіль за цими особами. Свідок [PERSON] з приводу предмету спору нічого пояснити не змогла, надала пояснення, які зводяться до надання позитивної характеристики відповідачу [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з нормами ст. ст. 16, 387 ЦК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів, зокрема шляхом витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною другою статті 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, а за змістом частини третьої статті 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або рішення суду. Таким чином, позивач має довести відсутність у відповідача правових підстав володіння майном та підтвердити своє право власності на спірне майно. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з нормами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем за віндикаційним позовом, з яким звернулась до суду позивач у цій справі, є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав. Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння. Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин. В судовому засіданні сторони заявляли про наявність в кожного з них права власності на спірне майно - автомобіль. Позивач до позовної заяви додала довідку ТСЦ МВС № 1443 від 26.12.2020 року № 31/5-1443-2892 з якої вбачається, що легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, кузов № [NUMBER] , колір зелений, номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 05.01.2000 зареєстрований на ім`я [PERSON] , [INFO] - позивача у справі. Довіреністю від 10.12.2010 року (№ в реєстрі 5900) позивач [PERSON] передала право експлуатувати належний їй легковий автомобіль марки DAEWOO LANOS 1998 року випуску, двигун № [NUMBER] , кузов № [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] [PERSON] , який в порядку передоручення довіреністю від 17.08.2017 року (№ в реєстрі 2036) передав право експлуатувати автомобіль [PERSON] . Строк дії довіреності від 17.08.2017 року закінчився 10.12.2020 року. Відповідачі в судовому засіданні підтвердили, що спірний автомобіль перебуває в їх фактичному володінні. З доданих до справи доказів та пояснень сторін вбачається, що право власності на спірний автомобіль позивач не втратила, пояснення відповідачів і свідків про продаж автомобіля іншим особам документального підтвердження не знайшли. Будь-яких доказів на підтвердження факту придбання автомобіля відповідачами або відчуження його позивачем іншим особам суду не надано. Натомість позивач належними доказами довела суду про наявність в неї права власності на спірний автомобіль. Враховуючи те, що позивач не має змоги користуватись належним їй автомобілем, оскільки останній на даний час без законних на те підстав перебуває у фактичному володінні відповідачів, тож суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивача шляхом витребування спірного майна з незаконного володіння відповідачів. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що судові витрати позивача складаються із судового збору у розмірі 908,00 гривень за подання позову. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідачів слід стягнути солідарно суму сплаченого позивачем судового збору в сумі 454,00 грн. з кожного.

Outcome: approved