Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 20 серпня 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), про розірвання шлюбу. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначила, що 15 липня 2006 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Спільне життя не склалося через постійні сварки, у звязку з чим між сторонами припинені шлюбні відносини. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Враховуючи викладене, позивач просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, змінити прізвище на дошлюбне, стягнути судові витрати. Сторони до суду кожний окремо подали заяву про розгляд справи без його участі, позивач на позові наполягає, відповідач позов визнав повністю. Позивачка просить змінити їй прізвище на дошлюбне Фірсова. Виходячи з наведеного, а також із положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних обставин: Матеріалами справи встановлено, що 15 липня 2006 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Мар»янівській сільській раді Куйбишевського району Запорізької області, актовий запис № 2, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторін припинені з березня 2015 року. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Питання щодо утримання дитини та щодо розподілу майна, що є їх спільною власністю подружжя, між ними не виникає. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст.24,105 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що родина сторін розпалася, через відсутність порозуміння, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Як у позивача, так і відповідача по справі було достатньо часу для вирішення питання щодо збереження родини та примирення, однак сторони наполягають на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сімя сторін розпалася остаточно і відновлена бути не може. При вирішенні питання розподілу судових витрат, суд керується ч.1 ст. 88 ЦПК України, згідно із якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved