Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

До Рівненського міського суду звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позову вказує, що 02 грудня 2015 року він передав під реалізацію [PERSON] антикварний посуд на суму 127 000 (сто двадцять сім тисяч) грн. Вказує, що посуд був складений в картонні ящики від бананів. Передача відбувалася в магазині « [INFO] », за адресою [ADDRESS] , 27 м. Рівне, де [PERSON] була директором магазину. Весь товар був прийнятий особисто у нього по квитанції №10 від 02.12.2015 р. Зазначає, через два місяці він поцікавився у [PERSON] як продається його посуд, на що вона йому повідомила, що по кредитному договору її магазин був проданий іншому підприємцю [PERSON] . Він, не узгоджуючи свої дії з нею, зробив проникнення в магазин, загрузив всі товари, в тому числі і його посуд, та вивіз у невідомому напрямку, тим самим звільнивши приміщення магазину. [PERSON] йому пообіцяла, що все його майно вона поверне, домовившись про це з [PERSON] . Вказує, що потім він довідався, що було порушено кримінальне провадження по даному факту, ведеться слідство. Періодично йому вона повідомляла, що слідчий проводить слідчі дії і питання про повернення його товару має бути вирішене найближчим часом. Однак 16.06.2017 року до нього зателефонувала [PERSON] , щоб він десь біля 19-00 год. під`їхав до гаражного кооперативу «Автолюбитель». Пояснила, що [PERSON] вирішив передати незаконно вивезене ним майно з її колишнього магазину. Він зберігає його в гаражі в даному кооперативі. На той час він був за межами Рівного. Тому він зателефонував [PERSON] , щоб він від його імені був присутній при передачі його майна. [PERSON] погодився і поїхав в гаражний кооператив. Вказує, що [PERSON] про події того дня повідомив йому, що коли вони зустрілися, під`їхав [PERSON] , який спочатку зажадав, щоб [PERSON] надала розписку, що претензій в неї до нього немає. [PERSON] погодилась написати таку розписку при умові, що спочатку вона впевниться, що всі речі на місці. [PERSON] підвів всіх до гаража( [ADDRESS] , третя лінія), дістав ключа, потім щось задумався і спокійно нам повідомив, що на гаражі висить не його замок. Його поведінка не відповідала природній реакції, яка мала бути при ознаках крадіжки. Потім він замітив в щілині гаражних дверей записку. Він її дістав і вони прочитали її разом. В записці сторож кооперативу стверджував, що він, обходячи гаражі на своєму чергуванні, виявив відсутність замка на гаражі №6, тому був вимушений почепити інший замок, який належить адміністрації кооперативу «Автолюбитель». Вказує, що на його думку, сторож мав повідомити про це до поліції одразу, а не залишати записку. Всі підійшли до приміщення сторожів кооперативу, там їм дали ключа від замка, там вони побачили, що десь за два дня до цих подій чергував сторож, який зробив в журналі відповідний запис про відсутність замка на гаражі. Вказує, що при відкритті гаражу виявилось, що серед речей, які вивіз незаконно [PERSON] відсутні ящики від бананів, в яких зберігався його цінний посуд, що складався з німецьких раритетних сервізів. При свідках [PERSON] заявив, що справді відсутні бананові ящики з сервізами, видно їх викрали. Він сказав, що завозив їх до гаража, а зараз де вони не знає. Вказує, що на сьогодні йому не повернуто ні майна ні грошей. Він вважає, що відповідати за його збитки повинні особи, які до цього причетні. А саме [PERSON] яка брала у нього це майно під реалізацію, та [PERSON] який незаконно його майно вивіз з магазину і пізніше у нього воно пропало. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Додатково вказав, що позивач позивається до фізичної особи, однак майно передавав фізичній особі підприємцю за договором комісії. Отже, на його думку позов поданий до неналежного відповідача. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили суду, що у відповідача [PERSON] не було жодних договірних відносин з позивачем [PERSON] , а тому позовні вимоги до нього є безпідставними. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках. Судом встановлено, що 02 грудня 2015 року [PERSON] передав під реалізацію [PERSON] антикварний посуд на суму 127 000 (сто двадцять сім тисяч) грн., що підтверджується копією квитанції №10 від 02.12.2015 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1011, ч. 1 ст. 1013 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Комітент повинен виплатити комісіонерові плату в розмірі та порядку, встановлених у договорі комісії. Договір комісії за своєю юридичною природою є договором про надання послуг: комісіонер надає комітенту послугу, здійснюючи певні дії в інтересах останнього. Найчастіше договір комісії укладається з метою доручити комітенту продати або купити певну майно. У таких договорах обов`язково слід вказувати, яке саме майно підлягає придбання і за якою ціною (ч.3ст.1012 ЦК України). Інакше є загроза того, що на вимогу однієї із сторін такий договір згодом буде визнаний неукладеним. Як вбачається із квитанції №10 від 02.12.2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] погодилися з умовами здавання товару на комісію його продажу, уцінки та повернення нереалізованого товару, про що на квітанції наявні їх підписи. Ч.1 ст. 317 ЦК України говорить, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач - фізична особа [PERSON] знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця нею припинена 17 січня 2017 року. Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою. Відповідно до вимог ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. У п.70 Постанови ВСУ від 05.06.2018 року у справі №338/180/17 зроблено висносвок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою, як її права так і обовязки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. Відповідач [PERSON] , є власником приміщення, яке знаходиться за адресою [ADDRESS] . Дана обставина сторонами не оспорювалось. Згідно копії супровідного листа від 01.03.2016 року вбачається, що [PERSON] повідомляв слідчому [PERSON] , про той факт, що в приміщенні за адресою [ADDRESS] , яке належить йому на правах власності знаходяться деякі речі [PERSON] без ніяких домовленостей. Пройшло вже більше двох з половиною місяців [PERSON] була попереджена щоб звільнити приміщення. Тому прошу Вас повідомити [PERSON] щоб вона забрала свої речі до 10 березня 2016 р. Згідно копії супровідного листа від 01.04.2016 року вбачається, що [PERSON] повідомляв, про той факт, що в приміщенні за адресою, [ADDRESS] , знаходяться речі які йому не належать. Просив надати документальне підтвердження кому належать дані речі та звільнити приміщення терміном до 10 квітня 2016. Вказував, що якщо майно не буде забране до вказаного терміну, то всі ці речі будуть виставлені за межі приміщення і знімаю з себе всяку відповідальність за збереження. Суд дослідив протокол допиту потерпілої [PERSON] від 02 лютого 2016 року, в якому потерпіла вказує, що до проникнення та вчинення крадіжки її речей з приміщення [ADDRESS] підозрює [PERSON] . З приміщення зникли ящики з товаром. Заподіяну шкоду оцінює в розмірі 50000.00 гривень. Однак, в матеріалах справи відсутні дані щодо закінчення досудового розслідування чи прийняття остаточного судового рішення з приводу вчинення крадіжки речей. Оскільки позивач [PERSON] є власником майна зазначеного в квитанції №10, станом на сьогодні товар або кошти йому не повернуті, а тому суд вважає, що дані кошти слід стягнути з відповідача [PERSON] , оскільки вказане майно передавалось їй, а не [PERSON] . На підставі викладено, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 127 000 (сто двадцять сім тисяч) 00 копійок відшкодування матеріальної шкоди, оскільки саме з нею, а не з [PERSON] у позивача виникли договірні зобов`язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенні в частині до [PERSON] , то і судовий збір підлягає до стягнення з неї. На підставі викладеного,

Outcome: approved