Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2) [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 3, разом поіменовані - співвідповідачі), про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 03.11.2014 року йому відповідно до договору дарування квартири, було передано безоплатно у власність як дарунок квартиру [ADDRESS] . Крім того, зазначено, що 05.11.2014 року позивач уклав з КП «Вітряні гори Подільського району м. Києва» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Також, з 05.11.2014 року позивач зареєстрований КП «Вітряні гори Подільського району м. Києва» власником особового рахунку житлової площі квартири. Позивач також вказав, що відповідно до довідки на житловій площі вказаної квартири проживають та зареєстровані з 25.03.2003 року три інші особи, а саме співвідповідачі. Крім того, позивач вказав, що станом на 01.10.2014 року заборгованість по квартирній платі та комунальним послугам за квартирою становить 3517,12 грн. Позивач зауважив, що свіввідповідачі не тільки проживають в квартирі позивача без правових підстав, а й завдають йому збитків, свідомо не сплачують квартплату та комунальні послуги. У зв`язку із зазначеним, позивач звернувся до суду та просив усунути йому перешкоди у користуванні квартирою шляхом виселення співвідповідачів. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21.08.2018 року прийнято дану справу до провадження. 04.02.2019 року до суду надійшло клопотання співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі № 758/14520/14-ц, оскільки на даний час у Подільському районному суді м. Києва розглядається цивільна справа за їхнім позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого володіння, провадження за яким було зупинено до прийняття спадщини. Ухвалою суду від 12.04.2019 року зупинено провадження зазначеній справі ухвалення рішення по справі № 758/15417/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про визнання договорів недійсними та витребування майна з чужого володіння. 06.06.2019 року до суду надійшла заява [PERSON] , [PERSON] , про забезпечення позову шляхом зобов`язання Подільську районну в м. Києві державну адміністрацію поновити реєстрацію місця проживання [PERSON] , [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що Рішенням Подільського районний суд м. Києва від 20.02.2015 року позов задоволено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2015 року дане рішення залишено без змін. Після чого, позивач зняв відповідачів з реєстрації в квартирі [ADDRESS] . 16 березня 2016 року суд касаційної інстанції скасував Рішення Подільського районний суд м. Києва від 20.02.2015 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06.10.2015 року, а справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції. На думку заявників, відсутність місця реєстрації обмежує їх конституційні права. Ухвалою суду від 10.06.2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 26.03.2021 року до суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у зв`язку із прийняттям Київським апеляційним судом Постанови від 10.03.2021 року по справі №758/15417/15-ц. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 05.04.2021 року поновлено провадження у справі та призначені судове засідання. 30.07.2021 року співвідповідачами подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення по цивільній справі №758/5294/21. 31.08.2021 року позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, у якій останній просив виключити зі складу співвідповідачів [PERSON] , оскільки вона померла. Протокольною Ухвалою суду від 07.09.2021 року прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та виключено зі складу співвідповідачів [PERSON] . Також, протокольною Ухвалою суду від 07.09.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Присутній у судовому засіданні відповідач 2 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно з договором дарування квартири від 03.11.2014 року, [PERSON] передав у власність позивачу квартиру [ADDRESS] (том 1, а.с. 5). Згідно даних Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.11.2014 року, позивач є власником квартири [ADDRESS] , на підставі вказаного договору дарування (том 1, а.с. 6). Відповідно до довідки форми № 3, виданої КП «Вітряні гори Подільського району м. Києва» за № 2494 від 05.11.2014 року, в квартирі [ADDRESS] , зареєстровані: позивач та співвідповідачі (том 1, а.с. 9). 05.11.2014 року між КП «Вітряні гори» та позивачем був укладений договір про надання послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій, а саме щодо вказаної спірної квартири (том 1, а.с. 11). 12.11.2014 року позивачем на адресу співвідповідачів було направлено вимогу про звільнення спірної квартири проживання та зняття з реєстрації у зв`язку з тим, що з 03.11.2014 року відповідно до договору дарування він є власником вказаної квартири (том 1, а.с. 12). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як зазначено в ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Норми частини 1 ст. 321 ЦК України визначають, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, перебування у належній позивачу квартирі співвідповідачів та їх речей порушує право власності позивача на вказану квартиру та перешкоджає у здійсненні права користування нею для особистого проживання. Згідно с. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Позивач направляв співвідповідачам письмову вимогу про звільнення спірної квартири проживання та зняття з реєстрації у зв`язку з тим, що з 03.11.2014 року відповідно до договору дарування він є власником вказаної квартири (том 1, а.с. 12). Крім того, судом з`ясовано, що у провадженні Подільського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа №758/15417/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Нумеріцька Світлана Павлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коновалова Есталіна Анатоліївна, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання договору недійсним та таким, що не підлягає виконанню, витребування майна з чужого незаконного володіння. Предметом розгляду даної справи було: визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 21 травня 2010 року недійсним та таким, що не підлягає виконанню; визнати договір дарування квартири [ADDRESS] від 3 листопада 2014 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , недійсним; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну квартиру; витребувати з володіння [PERSON] на їх користь квартиру [ADDRESS] ; виселити [PERSON] з спірної квартири та вселити їх до вищевказаної квартири. Постановою Київського апеляційного суду від 10.03.2021 року у справі №758/15417/15-ц у задоволенні позовних вимог відмовлено. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Абзацом 1 статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41 Конституції України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З приводу застосування ст. 391 ЦК України викладено правовий висновок у Постанові Верховного Суду від 21.09.2020 року у справі № 676/6274/17, де зазначено, що наведена норма права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом виселення. У Постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі № 677/1656/15-ц, зазначено, що норма статті 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь яких-осіб будь-яким способом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (Постанова Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (Рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 року). Такий захист поширюється як на власника квартири (Рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 року), так і наймача (Рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 року). У зв`язку із викладеним, суд доходить висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто, законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла, тому знаходження співвідповідачів та їх речей у квартирі [ADDRESS] без законних підстав створює перешкоди позивачу, як її законному власнику, у користуванні цією квартирою для особистого проживання та порушує право позивача на житло, а тому слід усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , шляхом виселення із зазначеної квартири співвідповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved