Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

До Димитровського міського суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Добропільське АТП» (далі ТОВ «Добропільське АТП») про стягнення невиплаченої при звільнені працівника середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та інше. В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період з 05.08.2013 р. по 27.06.2014 р. він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Добропільське АТП» і працював на зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортного засобу категорії «Д» по 3-му класу, автоколони № 2, а з 06.06.2014 р. був переведений слюсарем з ремонту автомобілів 3-го розряду. З зазначеного підприємства його було звільнено за прогули без поважних причин, згідно до п. 4 ст.40 КЗпП України. На момент звільнення його дружина знаходилась у хворому стані, а тому часу на вирішення трудового спору у нього не було. Після звільнення з підприємства з ним не було вчасно проведено розрахунку, а саме: тільки після його письмового звернення, яке було зареєстровано відповідачем 10.12.2014 р. за вх. № 63, йому була виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 3 686,49 грн. тільки 15.01.2015 р. Таким чином, на його думку, відповідач порушив вимоги Закону про виплату сум в день звільнення, а саме згідно до ст.115 КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колектив договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. А ст.116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. У відповідності до ст. 117 КЗпП України встановлена відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, - при відсутності - спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи той факт, що відповідач виплатив належні йому суми 15.01.2015 р., тобто не у день його звільнення, яке відбулось 27.06.2014 р., а тільки після подачі ним заяви 10.12.2014 р., то він вважає, що він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку враховуючи наступне. Так, за його розрахунком, відповідно до ч.2,3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, період не виплати належної заробітної плати складає за період з 30.06.2014 р. по 15.01.2015 р. - 144 дні, а саме: з 30.06.2014 р. по 31.07.2014 р. - 24 робочі дні.; з 01.08.2014 р. по 31.08.2014 р. - 21 робочі дні.; з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р. - 22 робочі дні.; з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. - 23 робочі дні.; з 01.11.2014 р. по 30.11.2014 р. - 20 робочі дні.; з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 р. - 23 робочі дні.; з 01.01.2014 р. по 15.01.2015 р. - 11 робочих дні. (З урахуванням уточнень по 30.12.2014 р.) Разом: 144 робочих дні (уточнення 130 днів) по день повідомленням відповідачем позивача про можливість отримання заборгованості. Відповідно до ч. 3 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, середньоденна заробітна плата складає 79,97 грн. з розрахунку : 1 613,56 грн. (квітень 2014 р.) + 1 585,32 грн. (травень 2014 р.) : 40, що є фактично відпрацьованими робочими днями за два місяці (21 день у квітні 2014 р. та 19 дні у травні 2014 р.) = 79,97 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 11 515,68 грн. (79,97 грн. х 144 робочі дні). Уточнення 79,97 х 130 = 10 396, 10 грн. Крім цього, відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до наказу № 73-к про звільнення з роботи йому повинні були виплатити компенсацію за невикористану відпустку 20 календарних днів за період роботи з 05.08.2013 р. по 27.06.2014 р. Проте, 15.01.2015 р. відповідач з ним частково розрахувався по компенсації за невикористану відпустку у сумі 996,80 грн., а зобов'язаний був виплатити 1 599,40 грн. з розрахунку (79,97 грн. х 20 дні відпустки) у зв'язку з чим, відповідач зобов'язаний сплатити суму у розмірі 602,60 грн., що є боргом відповідача враховуючи виплачену суму 996,80 грн. В результаті систематичної невиплати заробітної плати у строки передбачені Законом, були порушені його права, що призвело до моральних страждань виходячи з наступного. Невиплата заробітної плати відповідачем у день звільнення змусило його прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї сім'ї, а саме: він змушений був займати гроші для лікування своєї дружини; через невиплату заробітної плати він став хвилюватись та нервувати, став погано спати ночами, був змушений займати кошти у своїх друзів, що ніколи не робив. У його сім'ї виникали сварки на ґрунті невиплати заробітної плати відповідачем, що негативно вплинуло на сімейні відносини. На його думку, у результаті вищенаведеного та порушенням його прав, відповідачем йому була спричинена моральна шкода яку він оцінюю в 5 000 грн. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнень та виключити частину позовних вимог, які стосуються компенсації за невикористану відпустку. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільнені, у сумі 10 396 грн. 10 коп. і не визнав суму моральної шкоди. Судом встановлено. У період з 05.08.2013 р. по 27.06.2014 р. [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Добропільське АТП» і працював на зазначеному підприємстві на посаді водія автотранспортного засобу категорії «Д» по 3-му класу, автоколони № 2, а з 06.06.2014 р. був переведений слюсарем з ремонту автомобілів 3-го розряду. З зазначеного підприємства [PERSON] було звільнено за прогули без поважних причин, згідно наказу № 73-к від 27.06.2014 р. за п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а. с. 6-7). Судом встановлено, що після звільнення з підприємства з [PERSON] не було вчасно проведено розрахунку, а саме: тільки після його письмового звернення, яке було зареєстровано відповідачем 10.12.2014 р. за вх. № 63, йому була виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 3 686,49 грн. тільки 15.01.2015 р. (а. с. 7-8). З урахуванням уточнень позовних вимог позивача суд вважає, що загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з [PERSON] складає 10 396,10 грн. (79,97 грн. х 130 робочі дні). Суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню так як суд погоджується з доводами позивача, що заподіяна йому з боку відповідача моральна шкода полягає у душевних стражданнях у зв'язку з порушенням його законного права на вчасне отримання зароблених ним грошей та матеріальних труднощах у зв'язку з цим. Причиною його моральних страждань також є противоправна діяльність відповідача у вигляді негідного, неповажного та несправедливого відношення до нього та до його прав. Cуд, враховуючи вимоги розумності, справедливості вважає, що вимоги по відшкодуванню моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню і на його користь слід стягнути 1 500 (одна тисяча п'ятсот грн.). Відповідно до ст.ст. 148, 149, 2371 КЗпП України, Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року, ст. 23 ЦК України,

Outcome: partial