Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

До Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області 22.12.2018 року надійшов позов КП «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до відповідей ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області від 15.01.2019 року та 16.01.2019 року відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] та [PERSON] з 15.01.2016 року змінила прізвище на [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж опалення в будинку [ADDRESS] до моменту відключення квартири від цих послуг тобто до квітня 2014р. по опаленню, а по обслуговування мереж - до травня 2012р (момент утворення в будинку ОСББ). Своєчасна та повна оплата за ці послуги власниками квартири не проводилась, у зв`язку з чим позивач звертався з позовом до суду. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013р. стягнута заборгованість за період з 2001р. по 31.05.2012р. ., та стягнута заборгованість за судовим наказом Ізмаїльського районного суду Одеської області від 28.03.2014р. з [PERSON] в процесу виконання судових рішень відбулось часткове погашення заборгованості, проте [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим позивач просить стягнути залишкову заборгованість з відповідачів як співвласників квартири у розмірі 8 230,18 грн. та 255,78 грн. і судові витрати. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2019 року справу направлено до Приморського районного суду м. Одеси за підсудністю. 25.02.2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Приморського районного суду м. Одеси та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. Ухвалою суду від 01.03.2019 року справа була прийнята до провадження до судді та призначена до розгляду на 06.05.2019 року. Ухвалою суду від 06.05.2019 року закрито підготовче засідання по цивільній справі, призначено до судового розгляду. 12.06.2019р. в судовому засідання в режимі відео конференції представник позивача підтримав позовні вимоги з викладених підстав та просив їх задовольнити. При цьому зазначив, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж опалення в будинку [ADDRESS] до моменту відключення квартири від цих послуг тобто до квітня 2014р. по опаленню, а по обслуговування мереж - до травня 2012р (момент утворення в будинку ОСББ). Своєчасна та повна оплата за ці послуги власниками квартири не проводилась, у зв`язку з чим позивач звертався з позовом до суду. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013р. стягнута заборгованість за період з 2001р. по 31.05.2012р. ., та стягнута заборгованість за судовим наказом Ізмаїльського районного суду Одеської області від 28.03.2014р. з [PERSON] в процесу виконання судових рішень відбулось часткове погашення заборгованості, проте [PERSON] помер [INFO] , у зв`язку з чим позивач просить стягнути залишкову заборгованість з відповідачів як співвласників квартири у розмірі 8 230,18 грн. та 255,78 грн. і судові витрати. Відповідачі в судовому засіданні 12.06.2019р та 23.07.2019р. просили відмовити у задоволенні позову, вважаючи позовні вимоги безпідставними, а також просили при цьому застосувати строк позовної давності. При цьому пояснили, що на той час [PERSON] була ще неповнолітньою (1997р.народження), та за рішеннями суду заборгованість за вказані послуги стягнута з боржника [PERSON] , який є її дідусем та помер і вона не є його спадкоємцем. Спірна квартира також була відчужена ще за його життя усіма співвласниками 19.12.2013р. [PERSON] також просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що [PERSON] це її колишній чоловік, та власниками спірної квартири були він, вона та онука, яку вони відчужили в грудні 2013р., при цьому за борги відповідав [PERSON] , і саме з нього було стягнута заборгованість. Вона не є його спадкоємцем, і також наполягала на застосування строку позовної давності. Ухвалою від 04.09.2019р судом задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відео конференції. В судове засідання 05.09.2019р. представник позивача не з`явився, подавши до суду письмову заяву 05.09.2019р. про проведення засідання без участі їх представника. В судове засідання відповідачі не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, [PERSON] . Подала до суду заяву з проханням відкласти судове засідання, з посиланням на її відрядження, проте будь-яких належних доказів в підтвердження відрядження суду не надано, у зв`язку з чим суд вважає причину неявки неповажною, а тому можливим розгляду справи у її відсутність та у відсутність відповідачки [PERSON] яка також була сповіщена належним чином. При цьому суд також враховує, що в минулому судовому засідання сторони надали свої пояснення по суті справи. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 10.09.2019 року. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, з урахуванням пояснень учасників процесу, які були надані ними у минулих судових засіданнях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. Із матеріалів справи вбачається, що КП «Теплові Мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» надавало послуги з послуг з централізованого опалення та з обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення по [ADDRESS] до моменту відключення квартири від мереж централізованого опалення , тобто до квітня 2014р., а по обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення - до травня 2012р (момент утворення в будинку ОСББ). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.12.2018р. та пояснень сторін по справі судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] згідно дубліката свідоцтва про право власності від 14.06.2011р, та свідоцтва від 17.05.1999р. Своєчасна та повна оплата за ці послуги власниками квартири не проводилась, у зв`язку з чим позивач звертався з позовом до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] за надані послуги. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25.04.2013р. рішення Ізмаїльського районного суду Одеської області від 26.112012р. скасовано та позов частково задоволено, за яким з [PERSON] стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 14 684,51 грн. та заборгованість з обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення 255,78 грн. та судові витрати у розмірі 137,30 грн. (а.с.15-16) за період з 01.01.2004р. по 31.05.2012р. ., та стягнута заборгованість за судовим наказом Ізмаїльського районного суду Одеської області від 28.03.2014р. з [PERSON] у розмірі 3 565,33 грн. та судовий збір у розмірі 121,80 грн. Згідно акту комісії від 12.05.2014р. квартиру відключено від внутрішньодомових мереж централізованого опалювання з 20.04.2014р.(а.с.19-20). В процесі виконання судових рішень відбулось часткове погашення заборгованості, проте [PERSON] помер [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть(а.с.73). , у зв`язку з чим позивач просить стягнути залишкову заборгованість з відповідачів як співвласників квартири у розмірі 8 230,18 грн. та 255,78 грн. і судові витрати. Постановою державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області від 29.01.2018р. виконавче провадження ВП №38708774 закінчено за в/л №2/1510/1255/2012 виданий 04.06.2013р. Предметом позовних вимог є стягнення залишкової заборгованості за судовими рішеннями у зв`язку з тим що відповідачі були також співвласниками спірної квартири. Відповідачі стверджують, що вони не є спадкоємцями померлого [PERSON] , також позивач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження що відповідачі є спадкоємцями померлого боржника. З предмету позовних також вбачається, що позивач з моменту виникнення боргу до відповідачів з позовом не звертався, а вибрав на свій розсуд спосіб судового захисту про стягнення боргу лише з [PERSON] .. Крім того суд вбачає що вказана залишкова заборгованість не стягувалась з відповідачів у зв`язку з непред`явленням позовних вимог до них. У додаткових поясненнях позивач посилається на ст..322 ЦК України та на те що існує залишкова заборгованість за надані послуги на підставі рішень суду. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, а порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 13 ЦК України, а саме цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, відповідач ними користуються. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (надалі Закон України «Про житлово-комунальні послуги») передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов`язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому, суд звертає увагу на те, що частинами 4 та 5 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Виходячи з предмету позовних вимог та їх підстав суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів яка утворилась внаслідок зобов`язань за рішеннями суду. Тому суд не вбачає необхідним застосувати строк пред`явлення позовних вимог. Крім того посилання позивача на переривання строку позовної давності суд не приймає до уваги, оскільки позивач у своєму позові підставою для стягнення заборгованості вказую про те, що відповідачі є також співвласниками квартири, які повинні нести відповідну відповідальність, а не те що вони є спадкоємцями боржника. Так само, враховуючи, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості , тому не має підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення судових витрат. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову суд прийшов до висновку, що усі позовні вимоги [PERSON] слід залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed