Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача - [PERSON] , до Мирненської сільської ради, за участю третьої особи - Міськрайонне управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, про визнання права власності на приватизовану земельну ділянку, в обґрунтування якої позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку та приватизованої земельної ділянки площею 0,1092 га, що розташовані у [ADDRESS] . Земельна ділянка належить позивачу на підставі договору дарування від 20.01.2004 року, реєстровий номер 16, в національній кадастровій системі не зареєстрована, житловий будинок належить позивачу на підставі договору дарування від 20.01.2004 року, реєстровий № 15, зареєстрований у КП «БТІ» за реєстровим № 3307, книга 16. Зазначені договори дарування посвідчені приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Семейко С.І. Однак, вказаний договір дарування земельної ділянки від 20.01.2004 року втрачено, позивач своєчасно його не зареєструвала та не отримала на своє ім`я Державний акт на право приватної власності на землю, отримати дублікат втраченого договору дарування не виявляється можливим через відсутність в переліку нотаріусів Слов`янського районного нотаріального округу нотаріуса Семейко С.І. та розташування Донецького обласного державного нотаріального архіву, де зберігаються нотаріальні справи нотаріуса Семейко С.І., на непідконтрольній українській владі території. На теперішній час, згідно з відомостями, отриманими від Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 21.05.2020 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1092 га, розташовану по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , яка є матір`ю позивача та яка, згідно з втраченим договором дарування від 20.01.2004 року, подарувала вказану земельну ділянку [PERSON] . На звернення представника позивача з адвокатським запитом до приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Зубкової А.О. отримано відповідь від 01.04.2020 року, в якій зазначено про неможливість посвідчення договорів відчуження, спадкування, іпотеки на зазначену земельну ділянку за відсутності належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу, а отже позивач позбавлена права розпоряджатись належним їй нерухомим майном на власний розсуд, та єдиний спосіб отримати правовстановлюючий документ на земельну ділянку, - це звернення до суду. Позивач просить визнати за собою право власності на приватизовану земельну ділянку площею 0,1092 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», належну їй на підставі договору дарування від 20.01.2004 року, реєстровий номер 16, посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Семейко С.І. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Від відповідача, Мирненської сільської ради, надійшла заява, в якій відповідач просили розглянути справу без участі свого представника, рішення ухвалити відповідно до діючого законодавства, заперечень щодо позову не надали. Третя особа, Міськрайонне управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань або заперечень станом на дату ухвалення судового рішення суду не надали, відомостей про причини неприбуття представника третьої особи в судове засідання на адресу суду не надходило. На підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 20.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Семейко С.І., зареєстрованого в реєстрі за № 16 (а. с. 11), [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар земельну ділянку площею 0,1092 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться у віданні Мирненської сільської ради Слов`янського району Донецької області, в селищі Мирне, вул. Ярославська, 62. Згідно з договором дарування від 20.01.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Семейко С.І., зареєстрованим в реєстрі за № 15 (а. с. 12), [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,1092 га. Договір дарування зареєстрований 23.01.2004 року у КП «БТІ» м. Слов`янська, заведено інвентарну справу № 4181518, зроблено запис № 3307 в реєстровій книзі 16/224. (а. с. 13) У відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю І-ДН № 086381 від 06.12.1999 року (а. с. 14), [PERSON] на підставі рішення Мирненської сільської Ради народних депутатів від 28.11.1996 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1092 га, в межах згідно з планом, розташована на території Мирненської сільської ради у [ADDRESS] . Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 334. Згідно з відповіддю Міськрайонного управління у Слов`янському районі та м. Слов`янську Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 388/116-20 від 21.05.2020 року (а. с. 16) на адвокатський запит представника позивача № 30/03 від 30.03.2020 року (а. с. 15), станом на 01.01.2013 року земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,1092 га, враховується за гр. [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН № 086381, зареєстрованого за № 334 від 06.12.1999 року. Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О. від 01.04.2020 року № 247/01-16 (а. с. 18) на адвокатський запит представника позивача № 31/03 від 30.03.2020 року (а. с. 17), посвідчення договорів відчуження нерухомого майна за умови відсутності оригіналу правовстановлюючого документу не нерухоме майно або його дублікату неможливе, оскільки вчинення такої дії суперечить законодавству України. Відповідно до відповіді завідувача Донецьким обласним державним нотаріальним архівом від 30.05.2020 року № 368/01-12 (а. с. 20) на адвокатський запит представника позивача № 26/05 від 26.05.2020 року (а. с. 19) з приводу отримання дублікату договору дарування, посвідченого 20.01.2004 року за реєстровим № 16 приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Семейко С.І., повідомлено, що всі документи вказаного нотаріуса, прийняті на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 02.09.2020 року (а. с. 24), будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності на підставі договору дарування № 15 від 20.01.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Семейко С.І. Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на дану земельну ділянку за позивачем, суд виходить з наступного. В силу положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно із Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі - Закон), відомості державного реєстру речових прав на нерухоме є офіційними відомостями. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За правилами статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення, ухвалене раніше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Оскільки, відповідно до статті 328 ЦК України, набуття права власності - це юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному 392 цього Кодексу. Позивач набув право власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , на підставі договору дарування земельної ділянки від 20.01.2004 року, реєстровий № 16, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Семейко С.І., який ніким не оспорюється. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. У зв`язку з втратою оригіналу договору дарування земельної ділянки від 20.01.2004 року, реєстровий № 16, позивач позбавлена можливості розпоряджатися належною їй земельною ділянкою. З 01 січня 2013 року набули чинності Закони України «Про державний земельний кадастр», «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» від 17.10.2012 року № 1051, згідно з якими повноваження територіальних органів Держземагентства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) земель, права сервітуту, права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), права забудови земельної ділянки (суперфіцій) з 1 січня 2013 року припинилися. Відповідно до положень статей 181, 182 ЦК України, статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», земельні ділянки, житлові будинки, будівлі, споруди є нерухомим майном, щодо яких проводиться реєстрація прав. При цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об1єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташовано. За цими нормами визначення прав на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на частку в праві на будівлі чи споруди, стає власником (користувачем) відповідної частки у праві на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. На теперішній час іншого шляху, ніж визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved