Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області звернулась Дем»янчук Ж.В. з позовом до ПАТ «Укрпошта» в особі Рівненської дирекції ПАТ «Укрпошта» про стягнення на свою користь середнього заробітку за період затримки розрахунку з 15 лютого 2018 року по 23 жовтня 2018 року у розмірі 40711,68 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, працював в 14.02.2018 року була звільнена з роботи з посади заступника головного бухгалтера Рівненської дирекції ПАТ «Укрпошта» за ст.40п.4 КЗпП України, на момент звільнення у відповідача була заборгованість з невиплаченої заробітної плати, а саме заборгованість при перерахунку відпускних із врахуванням коефіцієнту корегування заробітної плати. Виплата заборгованості проведена лише 24.10.2018 року. Відповідно, позивач зазначає, що підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов довірителя повністю, заперечила проти доводів представника відповідача. У письмової відповіді на відзив від 30.01.2019 року представник позивача зазначає, що відповідач, відповідно до письмового відзиву визнає факт не виконання п.10 Постанови КМУ України №100 від 08.12.1995 року, та спростовує твердження представника відповідача, про наявність вини позивача [PERSON]»янчук Ж.В. в не проведенні коригування при обчисленні середньої заробітної плати. Від представника відповідача 24.01.2019 року до суду надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свої заперечення мотивує тим, що на день звільнення позивач отримала суми належні при звільненні у день звільнення, свідомо знала, що положення п.10 Постанови №100 до неї не застосовуються не зверталась до керівництва з питань не проведення нарахування їй коефіцієнту коригування, працюючи бухгалтером до своїх посадових обовязків відносилась недбало. Також зазначає, що позивач пропустила тримісячний строк звернення до суду з позовом, після звільнення. В судовому засіданні представник відповідача також просив відмовити в задоволенні позову, та застосувати принцип співмірності відповідно до постанови пленуму №13. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 14.12.2018 року №611, змінено тип публічного акціонерного товариства «Укрпошта» на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Укрпошта». Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Укрпошта». 14.02.2018 року позивача було звільнено наказом «427-к від 13.02.2018 року на підставі ст.40 ч.1 КЗпП України. Зазначене підтверджується записами в трудовій книжці позивача (а.с.11-14). Виплата заборгованості по заробітній платі з позивачем була проведена 24.10.2018 року відповідно до відомостей про виплату грошей за жовтень 2018 року (а.с.6) Відповідно до вимог частини 1\~ст.115\~КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 117 КЗпП України\~встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі, суд приходить до висновку що відповідач зобовязаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 15.02.2018 року (наступного робочого дня з дня звільнення) по 23 жовтня 2018 року (тобто по день проведення роботодавцем фактичного розрахунку з заробітної плати). Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, нарахування\~\~виплат,\~\~що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Відповідно до розрахунку наданого позивачем до позовної заяви, сума середнього заробітку, що підлягає до стягнення за час затримки розрахунку при його звільненні за період з 14 лютого 2018 року по 23 жовтня 2018 року включно становить 40711,68 грн. Згідно розрахункових листі за грудень 2017 року та січень 2018 року (а.с.5) за грудень 2017 року оклад Дем»янчук становив 4764 грн., за січень 2018 року всього нараховані 4997,60 грн. Середньоденна заробітна плата за два місяці, що передували звільненню (4764,00 грн. + 4997,60) грн. : (20+21) робочих днів = 238,08 грн. Судом встановлено, що період прострочення виплати розрахункових коштів з 15.02.2018 року (наступного робочого дня після звільнення) по 23.10.2018 року\~ ( по день фактичного розрахунку) становить 171 день. Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 238,08 грн., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає виплаті позивачу за період з 14.02.2018 року по 23.10.2018 становить 40711,68 грн (238,08 грн. х 171 дн.). Саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Застосування принципу співмірності при визначення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду (правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України в справі № 6-54цс11 від 12 січня 2012р., № 6-113цс16 від 27 квітня 2016р., № 6-259цс17 від 13 березня 2017р. Однак, з огляду на встановлені обставини справи, суд вирішує не застосовувати принцип співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку\~в даній справі, оскільки не вбачає підстав для застосування зазначеного принципу. З приводу твердження представника відповідача про порушення строку звернення до суду із позовом, судом встановлено наступне. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Розрахунок з позивачем був проведений 24.10.2018 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку 20.11.2018 року, тобто без пропуску звернення до суду з позовом. В своєму відзиві відповідач посилався на те, що розрахунок з позивачем при звільненні не був проведений з вини\~самого позивача, однак суд вважає дані твердження безпідставними і такими, що не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Враховуючи зміст позовних вимог та встановлені по справі обстави, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплаті 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved