Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений позов, який позивач мотивує тим, що відповідач [PERSON] 13.12.2012 року приблизно о 14-20 год., керуючи автомобілем Mazda, державний номерний знак [NUMBER] допустила зіткнення з автомобілем Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Вказує, що на час скоєння ДТП [PERSON] не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вказаної ДТП підтверджується постановою Ірпінського міського суду Київської області від 27 грудня 2012 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Volkswagen, державний номерний знак [NUMBER], який належить Сервісно-Видавничому центру ДПС України, розмір завданих збитків згідно звіту № 84-1 від 15.04.2013 року складає 36923,01 грн. Вказує, що власник пошкодженого автомобіля марки Volkswagen, звернувся до позивача із заявою про отримання страхового відшкодування, у зв'язку із чим позивачем було сплачено на його користь 31284,20 грн. Заходи з боку МТСБУ відносно відповідача з приводу добровільної компенсації витрат позитивних результатів не дали. Тому просить стягнути із відповідача на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат 31284,20 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що 27 грудня 2012 року постановою Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн. Постановою встановлено, що 13.12.2012 року о 14 год. 20 хв., в м. Ірпінь, по вул. Садовій водій [PERSON] керуючи автомобілем марки Mazda 323, державний номерний знак [NUMBER] при виїзді на головну дорогу не надала перевагу в русі автомобілю марки Volkswagen-Passat, державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі. В наслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушила п.16.11 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, що передбачене ст.124 КпАП України. Відповідно до п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння в тому числі транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно заяви заступника директора Сервісно-Видавничого центру ДПС України Горбатовської Ю.Г. від 26.04.2013 року він звертався за виплатою страхового відшкодування до Моторного (транспортного) страхового бюро України, тобто тільки через 4 місяці після дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку № 84-1 від 15.04.2013 року про визначення вартості матеріального збитку для автомобіля Volkswagen-Passat, державний номерний знак [NUMBER], матеріальний збиток в наслідок його пошкодження при ДТП складає 36 923,01 грн. Згідно наказу № 1444 від 30.05.2013 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих Сервісно-Видавничий центр ДПС України сума виплата складає 31284,20 грн. Згідно платіжного доручення № 1/20686 від 30.05.2013 року Моторно (транспортне) страхове бюро України перерахувало потерпілому страхове відшкодування в розмірі 31284,20 грн. Однак, не дивлячись на те, що виплата МТСБУ коштів Сервісно-Видавничому центру ДПС України, як страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу в сумі 31 284,20 грн. була здійсненна 30 травня 2013 року, проте з даним цивільним позовом позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області лише 14 червня 2016 року, тобто пропустив трирічний строк позовної давності визначений ст.257 ЦК України. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ст.261 ЦК України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. У відповідності до ч. 3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має права зворотної вимоги (регресу) до винної особи. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язана по відшкодуванню шкоди, а якщо законом встановлено межі відшкодування або межі відповідальності винної особи, то з неї витрати стягуються у цих межах. Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років, з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди (відшкодування внатурі, виплати суми періодичних платежів тощо). Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Тому в задоволені позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed