Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 12 вересня 2017\~року надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] до [PERSON], що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON], треті особи: Служба у справах дітей Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради, ККП\~«Керуюча компанія «Західна», про виселення із квартири. На обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що спірна квартира за адресою: бул.\~Шевченка, 258, кв. 17, м. Маріуполь, Донецька область, належить до державного житлового фонду та відповідно до ордеру від 01 вересня 1976 року № 192/1 виділена матері позивача [PERSON] [PERSON] на чотирьох осіб: [PERSON], сину [PERSON], невістці [PERSON], та онучкі [PERSON] У вказаній квартирі зареєстрований та проживає син позивача [PERSON] [PERSON] 30 квітня 2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] Під час шлюбу 11\~січня 2006 року у них народилася донька [PERSON]. [PERSON] із дружиною та донькою проживав у вказаній квартирі до осені 2014 року. Восени 2014 року [PERSON] з донькою [PERSON] поїхали до своїх родичів у Російську Федерацію у звязку із проведенням АТО. У 2015 році позивач [PERSON] з донькою повернулася до м. Маріуполя, але не змогли зайти до спірної квартири, у якій вони зареєстровані та у якій знаходилися їх речі, оскільки [PERSON] змінив замок, а у квартирі проживає разом із своєю співмешканкою [PERSON] та її донькою [PERSON], які зареєстровані за адресою: бул. Шевченка, 264, кв. 24, м. Маріуполь. Позивач [PERSON] у спірній квартирі не проживає через те, що у нього наявний конфлікт із сином [PERSON], в результаті якого останній завдав йому тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №\~42017051290000007 та проводиться досудове розслідування. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 листопада 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У лютому 2017 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON]\~(дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] відповідачів до спірної квартири відбулося без отримання усного або письмового дозволу позивачів. Також позивачі у позовній заяві посилаються на те, що у провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя перебуває цивільна справа № 263/8028/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням. У звязку з чим, керуюсь положеннями ст. 65, ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, позивачі просять суд виселити [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON] із квартири за адресою: бул.\~Шевченка, 258, кв. 17, м.\~Маріуполь, Донецька область, до квартири за адресою: бул.\~Шевченка, 264, кв. 24, м.\~Маріуполь, Донецька область, в якій вони зареєстровані. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017\~року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03\~жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду (а. с. 24). Позивачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності за участю їх представника адвоката [PERSON], на позовних вимог наполягали у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] 24 жовтня 2017 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, у подальшому у судові засідання повторно не зявилася з невідомих суду причин, про дату та час судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON], у судові засідання не зявилася, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника [PERSON], у якому просила суд врахувати, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], є членом його сімї та не має у власності нерухомого майна. Представник третьої особи Служби у справах дітей Маріупольської міської ради [PERSON]. до судового засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Представник третьої особи ККП «Керуюча компанія «Західна» [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи без участі підприємства. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України, у звязку з тим, що учасники справи висловили позицію проводити розгляд справи за їх відсутності, а представник позивачів у судовому засіданні підтримала вимоги, у подальшому до судового засідання не зявилася, суд проводить розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, в редакції Закону №\~2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, виходить з такого. Судом установлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідно до ордеру, виданого Виконавчим комітетом Жданівської міської ради депутатів трудящихся від 01 листопада 1976 року № 4833, квартира за адресою: бул. Шевченка, 258, кв. 17, м.\~Маріуполь, надана [PERSON], родина якої складається із 4 осіб, до складу сімї входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с . 13). З особового рахунку № 65345 вбачається, що квартиронаймачем квартири за адресою: бул.\~Шевченка, 258, кв. 17, м. Маріуполь, є [PERSON], у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 12). Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 19 січня 2006 року, актовий запис №\~68 (а. с. 9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 04 червня 2007 року № 2-1115/2007 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права користування житловою площею та визнано за [PERSON] право користування житловою площею в квартирі №\~17 у будинку № 258 по бул. Шевченка у м. Маріуполі. Рішення набрало законної сили 15 червня 2007 року (а.\~с.\~10). З копії паспорту громадянина України [PERSON] вбачається, що така зареєстрована за адресою: бул. Шевченка, 264, кв. 24, м. Маріуполь (а. с. 11). Відповідно до довідки від 05 вересня 2017 року № 321, виданої ЖБК «Зеніт», [PERSON] зареєстрована за адресою: бул. Шевченка, 264, кв. 24, м. Маріуполь, за якою не проживає з осені 2014 року, за вказаною адресою проживають квартиронаймачі (а. с. 13). Згідно з актом від 23 вересня 2016 року, виданим КСН «Шевченківський», [PERSON] разом з донькою [PERSON]. І.О. зареєстровані за адресою: бул. Шевченка, 258, кв. 17, м. Маріуполь, де і проживали до 2014 року. Через проведення антитерористичної операції останні виїхали за межі України, а за час їх відсутності [PERSON] привів до квартири іншу жінку, у звязку із чим, [PERSON] по поверненню була вимушена шукати інше житло (а. с. 14). Відповідно до ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням Стаття 22 Конституції України визначає, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Статтею 47 Конституції України передбачено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Зі змісту ст. ст. 63, 64 ЖК Української РСР вбачається, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Підстави та порядок виселення громадян із жилих приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду передбачені ст. ст. 109-117 ЖК Української РСР. Позивачі у позовній заяві посилаються на положення ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР як на підставу виселення відповідачів із спірної квартири. Частиною 3 статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У той же час, позов предявлено до [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON], у справі наявна копія паспорту громадянина України [PERSON] Доказів про те, що [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (одружилася з [PERSON]О.) матеріали справи не містять. Акти від 23 вересня 2016 року, видані КСН «Шевченківський», вказують на те, що до спірної квартири [PERSON] вселив якусь жінку. Позивачі не виявили бажання приймати участь у справі особисто, а також їх представник не зявляється до судового засідання, а тому її розгляд проводиться на підставі поданих документів. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а за змістом ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з аналізу положень статей 12, 13, 81 ЦПК України, необхідно дійти висновку, що у цьому випадку саме позивачі зобовязані довести, яким чином порушені їхні права на житлове приміщення та хто саме порушив їх право, представивши суду відповідні докази, а у разі неможливості їх представлення, скористатися своїм правом на витребування таких доказів у порядку, передбаченому ст. 117 ЦПК України. У справі позивачами не доведено, що саме [PERSON] порушені права позивачів, не представлено доказів, що [PERSON] є однією і тією ж особою, що і [PERSON], тому позов задоволенню не підлягає саме з підстав його недоведеності. Разом з тим, оскільки [PERSON] є членом сімї наймача, то в силу ст. 64 ЖК Української РСР він має право на предявлення вимоги про виселення у разі доведеності порушення прав. Однак доказів про те, що [PERSON] є членом сімї наймача матеріали справи не містять, тому вона у силу ст. 64 ЖК Української РСР не наділена правами члена сімї наймача, у звязку з чим не може посилатися на порушення її житлових прав. У матеріалах справи міститься ордер, з якого вбачається, що квартиронаймачем є лише [PERSON], а до складу сімї входять: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. На підставі викладеного необхідно дійти висновку, що [PERSON] наділений правами наймача. Відповідно до особового рахунку [PERSON] вибула із спірної квартири 29 березня 1991 року. Доказів на підтвердження зміни квартиронаймача суду не надано. Позивачі посилаються на вселення особи зі згоди члена сімї наймача [PERSON], однак без згоди інших членів сімї останнього, що за своїм змістом відноситься до положень ст. 98 ЖК Української РСР, тому виселення такої особи не може бути проведене з підстав, передбачених ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, оскільки наведене положення за своїм змістом регулює інші правові підстави, ніж ті на які посилаються позивачі у позові. На підставі викладеного, слід дійти висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed