Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом\~до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що позивачу на праві особистої власності належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач, але фактично з дня реєстрації, а саме з 18.02.2019 року в квартирі не проживає, його речей в квартирі немає. Реєстрація відповідача у зазначеній квартирі порушує право позивача на вільне володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Відповідач є пасинком позивача (сином його дружини), проте добровільно знятись з реєстрації не бажає, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, від представника позивача адвоката Леоновець А.О. надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання, призначене на 26.05.2020 року на 10.00 годину не з`явився, конверт з судовою повісткою та іншими документами, направлений за адресою його місця реєстрації, зареєстрованого у встановленому законом порядку, повернувся до суду, причина повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», про що зазначено в довідці поштового відділення. У відповідності до ч.10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказі за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки, відзив на позовну заяву не подавав, позивач не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення, тому суд, з урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] , ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою відповідача фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що заява підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з вимог ст.ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~ Відповідно до\~ст.76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~ За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що на\~підставі договору\~купівлі \~продажу квартири\~від 13.02.2017\~року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] /а.с.16-17/. Вказана інформація підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.05.2020 року. Згідно інформації Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 07.04.2020 року місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] /а.с.27/. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] є пасинком позивача [PERSON] Згідно довідки сільського голови В. Бутенка від 20.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з [INFO] року, але з лютого 2019 року в квартирі не проживає /а.с.22/. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З вимог ч.1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В частинах\~1,2\~ст.\~319\~ЦК України\~зазначено,\~що власник\~володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, у зв`язку з реєстрацією відповідача у належній позивачу квартирі, останній не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~383\~ЦК України,\~власник квартири\~/будинку/\~має право\~використовувати помешкання\~для власного\~проживання та\~проживання членів\~своєї сім`ї інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є членом сім`ї позивача, зареєстрований у належній йому квартирі, проте з моменту реєстрації, а саме з 18.02.2019 року в квартирі не проживає, його речей та іншого майна в квартирі немає, до квартири він не з`являється, претензій щодо проживання в квартирі не пред`являє. Оскільки, відповідач є членом сім`ї позивача, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч. 2 ст. 405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом не встановлено наявності будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача у вказаній квартирі. Статтею 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд визнає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 20 березня 2020 року №540-IX». За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону №540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями\~49,\~83,\~84,\~170,178,\~179,\~180,\~181,\~185,\~210,\~222,\~253,\~275,\~284,\~325,\~354,\~357,\~360,\~371,\~390,\~393,\~395,\~398,\~407,424\~цього Кодексу,\~а також\~інші процесуальні\~строки щодо\~зміни предмета\~або підстави\~позову,\~збільшення або\~зменшення розміру\~позовних вимог,\~подання доказів,\~витребування доказів,\~забезпечення доказів,\~а також\~строки звернення\~до суду,\~подання відзиву\~та відповіді\~на відзив,\~заперечення,\~пояснень третьої\~особи щодо\~позову або\~відзиву,\~залишення позовної\~заяви без\~руху,\~подання заяви\~про перегляд\~заочного рішення,\~повернення позовної\~заяви,\~пред`явлення зустрічного\~позову,\~заяви про\~скасування судового\~наказу,\~розгляду справи,\~апеляційного оскарження,\~розгляду апеляційної\~скарги,\~касаційного оскарження,\~розгляду касаційної\~скарги,\~подання заяви\~про перегляд\~судового рішення\~за нововиявленими\~або виключними\~обставинами продовжуються\~на строк\~дії такого\~карантину.

Outcome: approved