Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку із звільненням, за період з 01.11.2018 р. по 05.04.2019 р. у розмірі 49688,64 грн., в обґрунтування якої зазначено, що позивач у період з 03.08.2011 р. по 31.10.2018 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем, які 31.10.2018 р. припинені, у зв`язку зі звільненням позивача із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України, за його власним бажанням. Позивач зазначає, що при його звільнені відповідачем з ним не проведений повний розрахунок по заробітній платі, останній був здійснений лише 05.04.2019 р. Позивач зазначає, що розрахунок заявленої ним суми середнього заробітку за час затримки розрахунку здійснювався з урахуванням його середньоденної заробітної плати - 466,00 грн. Ухвалою Комунарського районного суду м Запоріжжя від 06 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті справи. Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якій відповідач не визнає позовні вимоги, зазначає, що оскільки, внаслідок встановлення НКРЕКП у період лютий 2015 р. - грудень 2016 р. нульового відрахування коштів на поточні рахунки ПАТ «Запоріжжяобленерго», встановлення додаткових відрахувань коштів з поточних рахунків ПАТ «Запоріжжяобленерго» у 2017 - роках, через борги споживачів за електричну енергію, у ПАТ «Запоріжжяобленерго» відсутня можливість вчасно виконувати зобов`язання зі сплати податків та заробітної плати власним працівникам, що свідчить про відсутність прямої вини Відповідача перед Позивачем. Позивач неправильно визначає період, за який йому повинен бути сплачений середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні. Так, сума, що підлягала сплаті Позивачу при звільненні та визначена в повідомленні про суму при звільненні № 897 від 31.10.18 р., а саме - 72 391.76 грн.. була остаточно сплачена 14.03.2019 р. Сума 485,77 грн., була сплачена Позивачу 05.04.19 р., є сумою компенсації, сплаченою відповідачем на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у з порушенням строків їх виплати» № 2050 від 19.10.2000 р. Строк, за який Відповідач повинен сплатити Позивачу суму середнього заробітку за час прострочення розрахунку при звільненні, спливає 15.03.19 р., а не 05.04.19 р., як вказує позивач. Отже, сума середнього заробітку за час прострочення Відповідачем розрахунку при звільненні повинна розраховуватися за період з 01.11.18 р. по 15.03.19 р. і складати: 460,08 грн. х 92 робочі дні = 42 327,36 грн. Тобто сума середнього заробітку, як Позивач просить стягнути за прострочення розрахунку при звільненні, завищена на 7 361,28 грн. На підставі вищенаведеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлені. Представник позивача надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, також в даній заяві зазначив, що позивач визнає аргументи відповідача в частині зменшенні суми середнього заробітку на суму 7361,28 грн., в іншій частині аргументи вважає необґрунтованими. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позов. Вислухав пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 03.08.2011 р. р. позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем по справі. 31.10.2018 р. позивач звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 3). При звільненні відповідачем не був проведений повний розрахунок з позивачем. Даний розрахунок здійснений відповідачем лише 14.03.2019 р., дана обставина визнана сторонами по справі, в зв`язку з чим не підлягає доказуванню. Відповідно до довідки ПАТ «ЗАПОРІЖЖЯОБЛЕНЕРГО» (а.с. 6) середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення становила 460,08 грн. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові й середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Причини несвоєчасного проведення відповідачем повного розрахунку з позивачем при його звільненні, на які посилається відповідач не є поважними причинами, які б звільняли роботодавця від його обов`язку своєчасно провести розрахунок зі звільненим працівником, передбачений ст. 116 КЗпП України. Оскільки з позивачем відповідач розрахувався в повному обсязі лише 14.03.2019 р., останній зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.11.2018 р. по 14.03.2019 р. Враховуючи розмір середньоденної зарплати позивача, середній заробіток за вищезазначений період складає: 460,08 грн. х 92 робочі дні = 42 327,36 грн., без врахування обов`язкових податків та зборів. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню на дану суму. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору пропорційно задоволеними вимогам.

Outcome: partial