Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

До Корольовського районного суду м.Житомира надійшов позов [PERSON] , в якому остання просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00грн., починаючи з 06.12.2018р. (з наступного дня після виповнення [PERSON] 18 років) і до закінчення навчання. В обґрунтування вимог зазначила, що відповідно до виконавчого листа від 10.07.2002р. з [PERSON] на її користь стягувалися аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Однак, рішення суду відповідач в добровільному порядку не виконував. На даний час син, [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім та навчається у Вінницькому національному університеті ім. М.І. Пирогова на денній формі навчання медичного факультету №1 за спеціальністю «медицина», термін навчання з 01.09.2018р. по 01.07.2024р. У зв`язку з навчанням на денній формі, син не може влаштуватись на роботу з метою отримання заробітку. Відповідно до договору оренди від 02.08.2018р. позивач щомісячно сплачує орендну плату та комунальні послуги в сумі 5800,00грн. за проживання сина в квартирі [ADDRESS] . Крім того, позивач надає сину кошти на харчування та надсилає посилки з продуктами засобами поштового зв`язку. Відповідач коштів на утримання сина не надає, всі витрати, пов`язані з навчанням та проживанням сина в іншому населеному пункті, позивач сплачує самостійно. Від другого шлюбу з [PERSON] , який також є розірваним згідно рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 25.05.2015р., позивач має ще одного сина - [PERSON] , [INFO] , який навчається в школі та проживає з нею. Працюючи продавцем у ФОП [PERSON] за трудовим договором №15 від 03.10.2018р., позивач отримує мінімальну заробітну плату в розмірі 3723,00грн. Утримання сина [PERSON] самостійно є матеріально складно. З урахуванням зазначених обґрунтувань, позивач просила суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Відзив на позов від відповідача не надходив, проте у заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача як на підставу неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання, в розмірі 4000 грн. зіслався на те, що відповідач має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не має постійного місяця роботи та працює періодично і неофіційно, дружина відповідача також має невелику заробітну плату. Відповідач просив врахувати необхідність здійснення щоденних витрат на утримання малолітньої дитини, сплату житлово-комунальних послуг. Представник позивача [PERSON] в заяві від 06.07.2021р. просила розгляд справи здійснювати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в заяві від 06.07.2021р. просив розгляд справи здійснювати у його відсутність та у відсутність відповідача. Проти задоволення позову заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано 12.05.2003р., що підтверджується довідкою міського відділу реєстрації актів цивільного стану від 25.08.2004р. (а.с.14). Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно довідки №1674 від 12.09.2018р. Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання медичного факультету №1 за спеціальністю «медицина», термін навчання з 01.09.2018р. до 01.07.2024р.р. (а.с.20). Довідка про доходи №320 від 07.09.2020р. (а.с.198) свідчить про відсутність доходів у [PERSON] у період з січня по червень 2019р. Матеріали справи свідчать, що разом з позивачем проживає її малолітній син, [PERSON] , [INFO] , який перебуває на її утриманні. Згідно трудового договору №15 від 03.10.2018р. між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, [PERSON] є працівником з продажу товарів народного споживання з оплатою праці в розмірі мінімальної заробітної плати (а.с.15). Разом з тим, позивач несе витрати по договору оренди квартири у [ADDRESS] , якою користується [PERSON] (а.с.9). Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що [PERSON] , який є сином [PERSON] , на день звернення до суду не досяг 23 років, продовжував навчання, не працював. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Також у відповідача є малолітній син [PERSON] , [INFO] . Відповідач згідно пояснень його представника, викладених в заяві про скасування заочного рішення, не має постійного місця роботи, працює неофіційно. При цьому, суд враховує, що згідно відомостей з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.11.2020р. [PERSON] є співвласником трьохкімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 86,83 кв.м. (а.с.199-203,247). З довідок Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 16.12.2019р., від 15.12.2020р. вбачається, що [PERSON] регулярно виїзджає за межі України в країну Польща з тривалим терміном перебування, зокрема в країні Польща він перебував до 28.08.2019р., з 03.10.2019р. по 23.12.2019р., з 12.01.2020р. по 04.07.2020, знову виїхав до Польші 03.12.2020р. (а.с.159, 217). Судом встановлено, що [PERSON] продовжує навчатися на денному відділенні закладу вищої освіти, стипендію не отримує, проживає в орендованому житлі у м.Вінниця та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є працездатною особою, зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітнього сина. Посилання відповідача на наявність на його утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є необґрунтованими, оскільки необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своєму повнолітньому сину [PERSON] , який її потребує. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у тверді грошовій сумі в розмірі 4000 грн. на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання до досягнення ним 23-річного віку, є законними. Щодо періоду, з якого присуджуються аліменти, суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно із ч. 1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на те, що в позові [PERSON] просила суд стягувати аліменти, починаючи з 06.12.2018р. (з наступного дня після виповнення [PERSON] 18 років) і до закінчення навчання, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з 27.12.2018р. - із дня подання такої заяви. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн.

Outcome: partial