Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

До Подільського районного суду м. Києва з позовом звернулося Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивачем як замовником здійснено будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , та в подальшому позивач виконує функції з утримання будинку та прибудинкової території, надає житлово - комунальні послуги та проводить розрахунки з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] 31 липня 2013 року між сторонами укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Однак в порушення вимог договору, відповідач не виконує своїх обов`язків зі своєчасного внесення плати за користування житлом та наданими комунальними послугами, у зв`язку з чим, у період з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2017 року виникла заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги у розмірі 6208 грн. 65 коп. Крім того, за період з 01 серпня 2017 року по 01 червня 2020 року відповідачу нараховано інфляційну складову боргу в розмірі 1379 грн. 05 коп. та 3% річних в розмірі 528 грн. 46 коп. Оскільки відповідач добровільно не сплачує зазначену заборгованість, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також 3 % річних і інфляційні втрати у зв`язку з простроченням виконання зобов`язань та суму сплаченого судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2020 року, головуючим суддею у справі визначено Васильченка О.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року позовну заяву Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово - комунальні послуги. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповідності до ст. 178 ЦПК України, відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що між сторонами було укладено Договір про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21.07.2013 року № 05/01-388-K. Відповідно до п.п. 2 п. 16 Договору, споживач має право на отримання в установленому законодавством порядку інформації про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу, структуру тарифів, нормативів (норм) споживання, режиму надання послуг, їх споживчі властивості. Відповідно до п.п. 2 п. 18 Договору, виконавець зобов`язаний надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу, структуру тарифів, нормативів (норм) споживання, режиму надання послуг, їх споживчі властивості. В період з початку дії договору тарифи на житлово-комунальні послуги, що надавались позивачем неодноразово змінювались, та на виконання обов`язку передбаченого п.п. 2 п. 18 Договору, виконавець направляв рахунки на оплату із описом спожитих житлово-комунальних послуг та діючим тарифом, згідно яких відповідач здійснював оплати. Відповідно до Наказу № 614 від 31.05.2017 Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) Департаменту будівництва та житлового забезпечення, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з 01 липня 2017 року було передано від Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на технічне обслуговування Комунальному підприємству «Житло-сервіс». Таким чином з 01 липня 2017 року, рахунки на оплату житлово-комунальних послуг надходили позивачу від іншої організації. Останнім місяцем отримання житлово-комунальних послуг від Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» був червень 2017 року, надані послуги були повністю оплачені відповідачем та в подальшому жодних рахунків на оплату відповідай не отримував. 03 березня 2020 року право власності на квартиру, за адресою: [ADDRESS] було відчужено відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбинською Г.А. Перед відчуженням квартири, позивач провів взаємо звірки по розрахункам за житлово-комунальні послуги та отримав від Комунального підприємства Житло-сервіс» відповідно Довідку про відсутність заборгованості. Вимогу-претензію № 056/211-2196 від 23.09.2019 відповідач не отримував. Також, позивачем не надано інформації про перелік послуг, їх вартість, загальну суму місячного платежу, структуру тарифів, нормативів (норм) споживання, режиму надання послуг, їх споживчі властивості, проте як вбачається з нарахованої оплати за спожиту електроенергію, вартість є несталою, а отже має базуватись на показниках лічильника або розраховуватись іншим чином. Крім того, у відповідності до ст. 256, 257 ЦК України, просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності, і відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення боргу за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року та нарахованих за цей період інфляційних втрат та 3 % річних. Розпорядженням в.о. керівника апарату Подільського районного суду м. Києва від 05 травня 2021 року № 1866 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відставкою судді [PERSON] . Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 травня 2021 року, головуючим суддею у справі визначено Рибалку Ю.В. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, надавши пояснення аналогічно викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Надав пояснення аналогічно викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлово фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» здійснює свою господарську діяльність відповідно до Статуту, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 19.04.2001 № 777 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації від 22.08.2017 № 1014). Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 07.04.2005 № 539 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва та будівництво житлових будинків на [ADDRESS] » прийнято до комунальної власності територіальної громади міста Києва будинки на [ADDRESS] та дозволено КП «Спецжитлофонд» виступати замовником будівництва житлових будинків на [ADDRESS] . Позивачем як замовником здійснено будівництво житлового будинку по [ADDRESS] , та в подальшому позивач виконує функції з утримання будинку та прибудинкової території, надає житлово - комунальні послуги та проводить розрахунки з квартиронаймачами житлових приміщень будинку за надані комунальні послуги. Згідно Договору про фінансування будівництва житла за програмою «70х30» від 30 березня 2011 року № 330/Пр відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] . 31 липня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 05/01-388-К. 23 вересня 2019 року позивачем відповідачу надіслано вимогу-попередження про сплату заборгованості за комунальні послуги в сумі 6208 грн. 65 коп. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачу окрім заборгованості за період з 01 жовтня 2016 року по 30 червня 2017 року по квартирній платі та платі за комунальні послуги у розмірі 6208 грн. 65 коп., також нараховано за період з 01 серпня 2017 року по 01 червня 2020 року інфляційну складову боргу в розмірі 1379 грн. 05 коп. та 3% річних в розмірі 528 грн. 46 коп. Всього розмір заборгованості становить 8116 грн. 16 коп. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. За приписами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач є співвласником квартири [ADDRESS] . Частиною 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Зміст положення ч. 4 ст. 319 ЦК України вказує про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в частині регулювання послуги з управління багатоквартирним будинком). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до переліку житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги централізованого водопостачання, централізованого водовідведення. Так, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Згідно зі ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 179 ЖК України визначено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24.01.2006, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Незважаючи на те, що ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Вказані положення знайшли своє відображення у ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідно до якої надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах та п. 1 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, з якого вбачається, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. При цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, згідно з наведеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на викладені вище вимоги діючого законодавства та встановлені у справі обставини, суд вважає, що відповідач повинен сплатити заборгованість, що виникла за надання житлово-комунальних послуг, у повному обсязі. Разом з тим, відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності до позовних вимог. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача - сплату коштів частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового місячного платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення боржником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором про надання послуг з центрального постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, виконавець, в свою чергу, має право вимагати сплату прострочених щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Правовий висновок щодо застосування строків позовної давності до щомісячних платежів викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження 14-10цс18). Також, у п. 83-85 Постанови від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків застосування норм права. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції). Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 03 липня 2020 року належних доказів на підтвердження переривання перебігу позовної давності по кожному з щомісячних платежів суду не надав, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 жовтня 2016 року по 31 грудня 2016 року не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за житлово - комунальні послуги (послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання електроенергії) період з 01 січня 2017 року по 30 червня 2017 року в сумі 3738 грн. 42 коп., а також: 3 % річних в сумі 318 грн. 19 коп. та інфляційні втрати в сумі 758 грн. 07 коп. за період з 01 серпня 2017 року по 01 червня 2020 року. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1120 від 30 червня 2020 року. Враховуючи те, що задоволено 59,32 % позовних вимог (4814 грн. 68 коп. від 8116 грн. 16 коп.), то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1246 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (2102 грн. х 59,32 % / 100%). Враховуючи викладене,

Outcome: partial