Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

До Краматорського міського суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.03.1989 року, зареєстрованого в БТІ м.Краматорська їй на праві власності належить житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивачка зареєстрована та проживає у зазначеному будинку. Також у будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO] та її діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. До позивачки звернулась відповідачка з проханням зареєструвати її с дитиною у будинку. Позивачка погодилась. Відповідачка була зареєстрована у вказаному житловому будинку з 25.03.2011 року разом с сином [PERSON] 18.06.20013 року була зареєстрована її донька [PERSON] З червня 2013 року відповідачка та її діти зібравши свої речи виїхали з дому у невідомому їй напрямку, будь-які речі, які належать їм, у будинку відсутні. Позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим будинок за адресою:[ADDRESS]. У судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги і пояснила, що відповідачка звернулася до неї з проханням зареєструвати її з дитиною в будинку, вона дала згоду, хоча не перебувають у близьких родинних стосунках. Потім відповідачка народила ще доньку і її теж зареєстрували в будинку. З червня 2013 року відповідачка забравши свої речі та дітей виїхала у невідомому напрямку. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи були повідомлені. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником жилого будинку з допоміжними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в БТІ м.Краматорська. Позивачка зареєстрована та мешкає у будинку [ADDRESS] з 1972 року, що підтверджується довідкою з місця мешкання. У будинку [ADDRESS] з 25.03.2011 року також зареєстрована відповідачка [PERSON] та її неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO], з 18.06.2013 року була зареєстрована донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією домової книжки. Згідно акту комітету Мікрорайону №5 від 02.09.2014 року, відповідачка [PERSON] та її діти - [PERSON], [PERSON] не мешкають за адресою реєстрації: [ADDRESS], про що складено акт. В ході відвідування житлового будинку було встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] та її неповнолітні діти - [PERSON], [PERSON], але з червня 2013 року та по теперішній час у будинку вони не проживали. В ході відвідування житлового будинку факт проживання відповідачки та її дітей у будинку не підтвердився. Окрім особистих речей власника будинку наявність інших речей, які б могли належати дитині, підлітку або жінці, не виявлено. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право ористування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, проаналізувавши вищезазначені обставини та норми законів, суд приходить до висновку, що позивач, який в установленому законом порядку набув право власності на будинок, має право на визнання зареєстрованих осіб такими, що втратили право користування будинком. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачки [PERSON] та її дітей - [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того у відповідності зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача треба стягнути судові витрати: в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved