Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернувся позивач [PERSON] з позовом про скасування заборони на відчуження житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 11 лютого 1992 року йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На вищевказаний житловий будинок у 2006 році Краснокутською державною нотаріальною конторою на підставі архівного запису, який було зроблено та перенесено з Єдиного реєстру заборон №23 від 20.06.1990 року накладена заборона на його відчуження, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Позивач також зазначив, що підставою накладення заборони на відчуження житловий будинок слугував той факт, що ще в 1990 р. на перебудову будинку, який належав позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 січня 1989 р. він отримував позику в Ощадбанку СРСР, а Краснокутське АТП, де він працював водієм, виступило поручителем. В зв`язку з чим Краснокутське АТП уклало 20.06.1990 р. з ним договір застави належного йому житлового будинку, а тому з метою забезпечення виконання даного договору Краснокутською державною нотаріальною конторою було накладено заборону на відчуження даного будинку. Перебудувавши будинок, він погасив позику і 11 лютого 1992 р. отримав свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок (домоволодіння), в якому зазначається, що видане дане свідоцтво взамін договору купівлі продажу від 7 січня 1986 р, реєстр № 25. Заборгованості перед банком, ні перед поручителем в нього не було, а про існування даної заборони до цього часу він взагалі не знав. Всі документи: договір про отримання позики в Ощадбанку, договір поруки чи застави, докази погашення позики за давністю часу в позивача не збереглися. Трудові відносини з Краснокутським автотранспортним підприємством [PERSON] припинив у 2005 році в зв`язку з виходом на пенсію. ВАТ «Краснокутське автотранспортне підприємство», яке було створено після реорганізації Краснокутського автотранспортного підприємства №16346 припинило свою діяльність 09.08.2010. На звернення позивача до Архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області йому повідомили, що в документах Краснокутського автотранспортного підприємства №16346 договір застави, який укладав він з цим підприємством відсутній. При зверненні до Філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» позивачу було надано письмові відповіді від 19.03.2021 р. та від 29.03.2021 р., в яких зазначається про те, що будь-які зобов`язання перед Банком по кредитах, забезпечених іпотекою (заставою) нерухомого майна в [PERSON] відсутні. При зверненні [PERSON] до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області йому було надано відповідь, про те, що станом на 27.05.2021 повідомлень про погашення позики на підставі якої накладено заборону зареєстровану 25.05.2006 р. за №3250560 від Краснокутського АТП не надходило, і що заборона відчуження майна може бути знята лише у випадках передбачених п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за №296/5 в т.ч. за рішенням суду. Однак, діюче на даний час обтяження щодо майна складає для позивача незручності та порушує його права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, однак його представник надала суду заяву про підтримання заявлених вимог [PERSON] та про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. Представник відповідача - Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи у відсутність представника. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року надані роз`яснення, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Пунктом 2 зазначеної постанови передбачено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження у виді заборони на відчудження нерухомого майна, зареєстрований 25.05.2006 за реєстраційним номером 3250560, запис внесено Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області, підстава для обтяження: договір застави від 20.06.1990 року, Краснокутська державна нотаріальна контора Харківської області з Краснокутським АТП, об`єктом обтяження є будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис. Додаткові дані: перенесено з Єдиного реєстру заборон №23 від 20.06.1990 року. Однак, згідно наданої позивачем копії свідоцтва про право власності на житловий будинок (домогосподарство) від 11 лютого 1992 року, виданого Краснокутською селищною радою, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Також з вказаного свідоцтва про право власності на житловий будинок вбачається, що дане свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Краснокутської селищної ради народних депутатів №53 від 11.02.1992 року на заміну договору купівлі - продажу від 7 січня 1986 року, реєстр №25, в зв`язку з перебудовою житлового будинку. Позивач з метою зняття заборони на нерухоме майно, а саме будинок [ADDRESS] в позасудовому порядку звертався до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, однак отримав відповідь від 27.05.2021 №394/02-17, згідно якої станом на 27.05.2021 повідомлень про погашення позики, на підставі якої накладено заборону зареєстровану 25.05.2006 р. за №3250560 від Краснокутського АТП не надходило, і що заборона відчуження майна може бути знята лише у випадках передбачених п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за №296/5 в т.ч. за рішенням суду. Згідно п.п. 5.1.,5.3 п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. за №296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Як доказ зазначеного нотаріусу боржником подаються: копія зобов`язання, копія договору застави/іпотеки, квитанція про внесення в депозит нотаріуса належних кредиторові грошових коштів або цінних паперів, які свідчили б про повне і безумовне виконання зобов`язання, копія повідомлення нотаріуса кредиторові про внесення боргу в депозит, копія заяви боржника, переданої нотаріусом кредиторові відповідно до вимог цього Порядку, щодо вчинення цим кредитором необхідних дій із зняття заборони відчуження тощо. Як вбачається з матеріалів справи позивач з метою отримання договору застави, укладеного між ним та Краснокутським автотранспорним підприємством №16346 Краснокутського району Харківської області звертався до архівного відділу Краснокутської районного державної адміністрації Харківської області та отримав відповідь від 19.02.2021 року №01-37/01, з якої вбачається, що в документах Краснокутського автотранспорного підприємства №16346 Краснокутського району Харківської області вказаний договір застави відсутній. Також позивач позбавлений можливості отримати примірник вказаного договору застави як у Краснокутському АТП, оскільки як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, то державну реєстрацію ВАТ «Краснокутське АТП» припинено 04.08.2010 року, номер запису: 14641170003000356.Підстава: рішення Господарського суду Харківської області від 28.07.2010 року у справі №Б-48/81-04, так і у Харківському обласному державному нотаріальному архіві, куди повинні передаватися алфавітні книги обліку заборон Краснокутської державної нотаріальної контори за 1990 рік, про що свідчить відповідь Харківського обласного державного нотаріального архіву від 17 травня 2021 року №1666/02-14. При цьому позивач в позові зазначає, що підставою накладення заборони на відчуження житловий будинок слугував той факт, що ще в 1990 р. на перебудову будинку, який належав позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 07 січня 1989 р. він отримував позику в Ощадбанку СРСР, а Краснокутське АТП, де він працював водієм, виступило поручителем. В зв`язку з чим Краснокутське АТП уклало 20.06.1990 р. з ним договір застави належного йому житлового будинку, а тому з метою забезпечення виконання даного договору Краснокутською державною нотаріальною конторою було накладено заборону на відчуження даного будинку. Дійсно, з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки вбачається, що позивач [PERSON] в період часу з 12 травня 1976 року по 06 червня 2005 року працював в Краснокутському АТП №20340, в подальшому перейменованому в Краснокутське АТП 16346, ВАТ «Краснокутське АТП». Однак, при зверненні до Філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» позивачу було надано письмові відповіді від 19.03.2021 р. та від 29.03.2021 р., в яких зазначається про те, що будь-які зобов`язання перед Банком по кредитах, забезпечених іпотекою (заставою) нерухомого майна в [PERSON] відсутні. Таким чином, судом встановлено, що позивач, відповідно до наданих до суду документів, має право пред`явити позов про зняння заборони відчуження, накладеної Краснокутською державною нотаріальною конторою Харківської області згідно договору застави від 20.06.1990 року. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться і у ст.ст. 317, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона; при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Статтею 74 цього ж Закону встановлено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29; справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що потреба у збереженні заборони на відчуження належного на праві приватної власності позивачу житлового будинку, відпала, а на час звернення з заявою до суду за наявності заборони відчуження нерухомого майна, порушуються майнові права позивача, що полягають у неможливості розпорядитись належним майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом скасування заборони відчуження майна, з огляду на що суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved