Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 вересня 2020 року з Дніпровського апеляційного суду після скасування вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2020 року в частині вирішення цивільних позовів надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Плюс-М», [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У своєму позові позивач посилається на те, що вона є власником автомобіля Ford Fiesta, д.н. [NUMBER] . Внаслідок ДТП, яке сталося 04 травня 2018 року, близько 10:00 години, на перехресті вул. Космічної та Кодацького узвозу в м. Дніпрі за участю автомобіля DAF 95 XF430, д.н. [NUMBER] , з`єднаного з напівпричепом PACTONTXL 339, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що належить [PERSON] було спричинено механічні пошкодження її автомобілю Ford Fiesta, д.н. [NUMBER] , який був припаркований на стоянці «АТБ Маркет» по вул. Космічній, 6. Внаслідок вказаної ДТП позивачу було спричинено матеріальну шкоду на суму 232853,73 грн., що підтверджується висновком автотоварознавчої експертизи № 3705/18/18 від 29 травня 2018 року. Також позивачем було понесено додаткові витрати, які складаються з: 2200 грн. витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, 800 грн. витрати на евакуацію автомобіля; 2643,84 грн. щомісячна сплата за гараж. У зв`язку із викладеним позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідачів 238497,57 грн. матеріальної шкоди та 10000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2020 року зазначену вище цивільну справу передано судді Федоріщеву С.С. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року суддею Федоріщевим С.С. було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок «Плсю-М», [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 27 жовтня 2020 року від представника [PERSON] адвоката Мульченка Є.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення, оскільки шкода завдана ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Особа яка, керує транспортним засобом у зв`язку із виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. 24 листопада 2020 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій остання просила суд змінити статус [PERSON] з відповідача та третю особу, та стягнути з ТОВ «Торгівельний Будинок «Плюс-М» матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 04 травня 2018 року у розмірі 139497,57 грн. та стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В обгрунтування заяви про зміну предмету позову позивач зазначила, що нею було отримано від ТДВ СК «Кредо» страхове відшкодування у розмірі 99000 грн., та враховуючи той факт, що на момент вчинення ДТП відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «АСТ ПРОМ ГРУП», правонаступником якого є ТОВ «Торгівельний Будинок «Плюс-М» та виконував свої трудові обов`язки, невиплачена сума страхового відшкодування підлягає стягненню з ТОВ «Торгівельний Будинок «Плюс-М», а з [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода. Позивач надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову підтримала, просила задовольнити. Від представника [PERSON] до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі. Представник ТОВ «Торгівельний Будинок «Плюс-М» у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Як встановлено вироком Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 201/4236/19, 02 травня 2018 року [PERSON] перед експлуатацією автопоїзду тягача «DAF 95 XF430», реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепа «PACTION TXL 339», реєстраційний номер [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 3.1, 3.2. Порядку перевірки технічного стану транспортних засобів автомобільними перевізниками, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 05.08.2008 року № 974 належним чином не перевірив його технічний стан, маючи об`єктивну можливість шляхом технічного огляду перед виїздом виявити несправність гальмівної системи, яка полягала у порушенні цілісності гальмівного трубопроводу на задній вісі автомобіля DAF 95 XF 430, реєстраційний номер [NUMBER] , встановлення на напівпричепі PACTON TXL 339, реєстраційний номер [NUMBER] , трійника-штуцера (ремонтна деталь) замість магістрального фільтра, відсутність гальмівних механізмів передніх коліс (гальмівні колодки, розжимні кулаки та вали) на передній вісі автомобіля, руйнування крану ручного пневмопідвіски напівпричепа, непрацездатність клапану обмеження тиску повітря в пневмоприводах автомобіля та напівпричепа, виїхав з території ТОВ «АСТ ПРОМ ГРУПП» та продовжив експлуатувати зазначений технічно несправний транспортний засіб. Так, перед виїздом в черговий рейс, близько 06 год. 00 хв. 04.05.2018 року, з території ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», яке розташоване в м. Нікополі, пр. Трубників, 56, не перевірив технічний стан транспортного засобу шляхом ретельного огляду, натомість продовжив експлуатацію технічно-несправного автопоїзду у складі тягача «DAF 95 XF430», реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа «PACTON TXL 339», реєстраційний номер [NUMBER] . Цього ж дня, близько 10 год. 00 хв. водій [PERSON] , перевозячи вантаж у вигляді сталевих труб загальною масою 27 775 кг, керував автомобілем «DAF 95 XF430», реєстраційний номер [NUMBER] , та напівпричепа «PACTON TXL 339», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснював рух по вул. Космічній у напрямку від вул. Запорізьке шосе до вул. Набережної Перемоги у м. Дніпро, зі швидкістю приблизно 30км/год. Під час руху по вищевказаній ділянці дороги в крайній правій смузі проїзної частини, яка має по дві смуги у кожному напрямку, водій [PERSON] , близько 10 год. 00 хв. 04.05.2018 року, в результаті несправності гальмівної системи, на спуску дороги крутизною 40 втратив можливість контролювати швидкість зазначеного транспортного засобу, після чого автомобіль розвинув швидкість близько 80 км/год., виїхав на смугу зустрічного руху, де продовжуючи рух на перехресті вул. Космічної і Кодацького узвозу у м. Дніпро, передньою лівою частиною зіткнувся з передньою правою частиною автомобіля ВАЗ-2110, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , з передньою лівою частиною автомобіля «RENAULT TRAFIC», реєстраційний номер [NUMBER] з`єднаного з причепом «ПР П 3.5», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , які рухалися по вул. Космічній у зустрічному напрямку, а потім здійснив наїзд передньою частиною на задню ліву частину автомобіля «Mitsubishi Lancer», р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який стояв в межах крайньої правої смуги проїзної частини вул. Космічної на вказаному перехресті для здійснення подальшого повороту праворуч на Кодацькій узвіз. Після цього автомобіль «DAF 95 XF430», реєстраційний номер [NUMBER] , з`єднаний з напівпричепом «PACTON TXL 339», реєстраційний номер [NUMBER] виїхав за межі проїзної частини ліворуч, де верхньою частиною кабіни зруйнував рекламну конструкцію, що належить ТОВ «ДніПроВіжн», та продовжив некерований рух по території парковки магазину «АТБ маркет», розташованого за адресою: вул. Космічна, 6 у м. Дніпро. Після руйнування рекламної конструкції, її елемент, а саме металевий щит, перемістився на вказаному транспортному засобі до території парковки магазину «АТБ маркет» та впав з нього на припарковані автомобілі: «Mitsubishi Outlander», р.н. [NUMBER] , «ЗАЗ Lanos» р.н. [NUMBER] , «FORD FIESTA» р.н. [NUMBER] , «Ford Sierra» р.н. [NUMBER] , «Мazda 6» р.н. [NUMBER] , ВАЗ-2121 р.н. [NUMBER] , «KIA CEED» р.н. [NUMBER] , ВАЗ-2106 р.н. [NUMBER] , «SKODA OCTAVIA» р.н. [NUMBER] , спричинивши вищевказаним засобам механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] грубо порушив вимоги пунктів 1,3., 1.5., 2.3. «а», 31.1, 31.4.1 «а» Правил дорожнього руху України. Як вбачається із наданої позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «FORD FIESTA» р.н. [NUMBER] , є [PERSON] . Установлено також, що судовим експертом [PERSON] було встановлено матеріальну шкоду за вчинення вищезазначеного транспортного засобу при ДТП у розмірі 232853,73 грн., що підтверджується висновком експерта № 3705/18/18 від 29 травня 2018 року. Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Дніпровського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 201/4236/19 також встановлено, що на момент ДТП [PERSON] працював у ТОВ ««АСТ ПРОМ ГРУПП», правонаступником якого є ТОВ «ТБ «Плюс-М», на посаді водія та керував вищевказаним транспортним засобом у службових цілях. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. І вимоги про відшкодування шкоди до осіб, які не несуть відповідальності в силу наявного страхування цивільно-правової відповідальності задоволені бути не можуть, оскільки такі вимоги суперечитимуть меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Така правова позиція викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 № 755/18006/15. Судом встановлено, що [PERSON] понесла збитки в розмірі 232\~853,73 гривень пошкодженням її автомобіля, що підтверджено висновком експерта, 2200 гривень витрати на експерта та 800 гривень витрати на евакуатор та витрати на оренду гаражу в розмірі 2643,84 гривень, що разом складає 238497,57 грн. Як вбачається із платіжного доручення № 10184 від 27 вересня 2018 року СК «Кредо» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування у сумі 99000 грн. У зв`язку із викладеним, позивач просила суд стягнути з ТОВ «ТБ «Плюс-М» матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 04 травня 2018 року у розмірі 139497,57 грн. (238497,57 грн. (завдана матеріальна шкода) 99000 грн. (виплачене стразове відшкодування). Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями п. 4\~постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Під реальними збитками відповідно до ст. 22 ЦК України є витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Так, на підтвердження розміру завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнової шкоди позивачем надано висновок висновком експертного дослідження автотоварознавця № 3705/18/18 від 29 травня 2018 року, квитанцію про оплату послуг експерта, квитанцією № 150721 про оплату евакуатора, та квитанціями за оплату гаража в яких визначено розмір матеріального збитку. Ураховуючи що страховою компанією було виплачено позивачу в межах страхового ліміту суму страхового відшкодування, а також приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи було встановлено судом та доведено позивачем спричинення їй шкоди [PERSON] , який на момент ДТП виконував свої службові обов`язки, суд дійшов висновку про стягнення із ТОВ «ТБ «Плюс-М», як роботодавця [PERSON] 139497,57 грн. При вирішенні питання про стягнення з відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з наступного. Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність віднесено до загальних засад цивільного законодавства. Частиною третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання (в тому числі деліктне зобов`язання з відшкодування заподіяної шкоди) має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Положеннями ст. 23\~ЦК України\~визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Пленуму Верховного Суду України, наведених в пукті 2 Постанови від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачці, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд враховує твердження позивача, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди вона зазнав моральних страждань, що виразились у виникненні пригніченого стану через неможливості користуватися належним їй майном. Виходячи з загальноприйнятних понять та взаємовідносин у суспільстві, суд вважає, що неправомірні дії відповідача не могли не завдати позивачу хвилювань, страждань тощо. Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, але на думку суду розмір цього відшкодування позивачем дещо завищений. Виходячи з принципу розумності та справедливості, таке відшкодування має бути визначено на рівні 2000 грн. Доходячи до такого висновку, суд враховує також й той факт, що якихось тяжких, або особливо тяжких наслідків внаслідок неправомірних дій відповідача не настало. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial