Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Маріупольської міської ради, яку уточнено в ході розгляду справи та в якій позивач просив суд: встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті його дружини [PERSON] у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності у порядку спадкування на квартиру за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 29 жовтня 1999 року він проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною [PERSON] , донькою [PERSON] та сином [PERSON] . Зазначена квартира належала його матері, після смерті якої успадкована його батьком [PERSON] . Після смерті матері позивача, його батько [PERSON] почав постійно проживати з ним та іншими членами його родини у зазначеній квартирі, тобто з 01 липня 2010 року до моменту його смерті - [INFO] . Після смерті батька позивач продовжував проживати у зазначеній квартирі, та через тривалу хворобу, тільки 10 квітня 2019 року звернувся до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав. У зв`язку із тим, що позивачем не надано доказів факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю, відкриття спадкової справи нотаріусом було відкладено. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 1268, 1270, 1296 ЦК України, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Відповідно до ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом. За змістом п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Згідно з частинами сьомою та восьмою статті 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Маріупольська міська рада не долучила до відзиву на позов доказів на підтвердження його надіслання іншим учасниками справи, а також такий поданий після спливу строку, встановленого в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно з частиною четвертою статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. Таким чином, зазначений відзив не прийнятий судом до розгляду та повернутий відповідачу. Позивач у судовому засіданні пояснив, що квартира [ADDRESS] належала його батькам та вони у ній проживали. Відповідно квартира [NUMBER] у цьому ж будинку була придбана позивачем, однак оформлена на матір, а документи на неї перебували у нього. Коли матері померла - [INFO] , то її чоловік та батько позивача оформив на квартиру [ADDRESS] спадкові права, а на квартиру [NUMBER] у цьому будинку спадщину не оформляв, оскільки документи перебували у [PERSON] . У зв`язку з тим, що батько позивача та сам [PERSON] хворіють, фактично останній самостійно не пересувається, перебуває у лежачому стані, прийнято рішення про продаж батьком позивача квартири [NUMBER] у вказаному будинку та відповідно він переїхав до сина - [PERSON] , де і здійснювали догляд один за одним, вели спільний побут, проживали однією сім`єю. Заяву про прийняття спадщини після сперті батька подав до нотаріальної контори, однак за відсутності доказів спільного проживання з батьком нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва. У подальшому звертався до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з батьком, однак ухвалою суду заява залишена без розгляду. З наведених підстав просив позовні вимоги задовольнити, у подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник позивача - адвокат Харітонов В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, у подальшому подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його прав з боку відповідача, або не визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем. Крім цього, позивачем не надано відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто відсутнє підтвердження того, що позивач звертався до нотаріуса з відповідною заявою. Крім цього, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. У подальшому надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2019 року уточнену позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 грудня 2019 року продовжено строк для усунення недоліків уточненої позовної заяви. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив, та строки їх подання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року відмовлено у прийнятті уточненої позовної заяви, у зв`язку із невідповідністю її вимогам ч. 5 ст. 49 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 березня 2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву позивача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 26 травня 2020 року закрито підготовче судове засідання, цивільну справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 червня 2020 року відмовлено у прийнятті відзиву на позовну заяву представника відповідача. Фактичні обставини справи, установлені судом. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач,а також витребувані судом, інших суду не представлено. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 05 лютого 1966 року (а. п. 8). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 14 грудня 2018 року (а. п. 7). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 14 грудня 2018 року (а. п. 6). З реєстраційного свідоцтва від 14 жовтня 1999 року № [NUMBER], виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації, біржового контракту від 07 жовтня 1999 року № 25873 та копії рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 серпня 2010 року вбачається, що право власності на квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а. п. 10 - 11, 30). Зазначені обставини також підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 липня 2020 року № 216800857. Після смерті [PERSON] , приватним нотаріусом Горелик К.О. зведено спадкову справу № 53093510 та видано свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру від 13 липня 2019 року № 56846065 (а. п. 12). Як вбачається з відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 18 лютого 2020 року № 129/01-12 щодо копій спадкової справи та свідоцтва про право на спадщину, документи приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Горелик К.О. в 2013 році передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, та не виявляється можливим надати їх копії у зв`язку із знаходженням в архівосховищах нотаріального архіву в місті Донецьку, доступ до якого відсутній (а. п. 62). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру від 08 липня 2019 року № 56766519 (а. п. 13). Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. відкладено відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] (а. п. 9). Як вбачається з довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-1» від 10 травня 2019 року, [PERSON] дійсно проживав за адресою: [ADDRESS] , з 01 липня 2010 року по 18 жовтня 2015 року (а. п. 15). Крім цього, з акта про спільне проживання від 10 травня 2019 року, складеного Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Престиж-1» вбачається, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 01 липня 2010 року по 18 жовтня 2015 року. Акт складений в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.16). Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач її племінник, він дуже хворіє, переніс інсульт. Квартиру [NUMBER] придбавав саме позивач, однак оформив її на матір. Після смерті матері, батько позивача продав квартиру на 9 поверсі та переїхав до квартири сина на 3 поверсі. Мати позивача померла у 2011 році, а батько позивача помер у 2015 році. Вони проживали разом з 2010 року однією сім`єю, здійснювали догляд один за одним тощо. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що перебувала у шлюбі з позивачем. Квартиру [NUMBER] вони придбали у шлюбі, та позивач оформив її на матір. Коли мати позивача померла, його батько продав квартиру на 9 поверсі та переїхав у квартиру сина на 3 поверсі та почав проживати разом з ним, оскільки позивач важко хворів. Не знає, чому батько позивача отримав свідоцтво на спадщину на квартиру [NUMBER] , а на квартиру [NUMBER] не отримав. Вона проживає у квартирі з позивачем з 2014 року. Батько позивача, після смерті дружини, переїхав проживати до позивача. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що проживає разом з позивачем та його сім`єю в одному під`їзді. Батько позивача, після смерті дружини, переїхав жити до позивача, оскільки той хворів, а свою квартиру продав. Також зазначила, що не знає, чи були у [PERSON] інші діти. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що знайомий з позивачем близько 10 років, проживають в одному будинку. Батько позивача проживав у квартирі на 9 поверсі разом з дружино, а після її смерті продав квартиру та переїхав проживати до квартири сина. Проживав із сином близько 4-5 років, на момент смерті проживав разом з позивачем. Також зазначив, що йому не відомо про іншим дітей, тобто братів чи сестер позивача. Оцінка доказів. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проводячи оцінку досліджених доказів, суд вважає, що вони відповідають змісту статей 77 - 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотив, які є підставою для відхилення цих доказів та про їх відхилення не заявлено клопотання жодної із сторін. Так, факт спільного проживання позивача з [PERSON] на момент його смерті підтверджується відповідними письмовими доказами та показаннями свідків, які були допитані у судовому засіданні. Зазначені обставини відповідачем не спростовані у встановленому законом порядку. Крім цього, суд вважає доведеним факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його дружини [PERSON] . Як вбачається з Витягу зі спадкового реєстру, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу та видано свідоцтво на спадщину. Оскільки інших спадкоємців після смерті [PERSON] , окрім [PERSON] не було, а позивач на теперішній час позбавлений можливості отримати копію свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із знаходженням такого на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд вважає необхідним захистити права позивача та встановити зазначений факт та відповідно визнати з позивачем право на спадкове майно. Мотиви суду. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, оскільки [PERSON] проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті, та судом встановлено факт прийняття ним спадщини після смерті дружини, тому [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину у повному обсязі прав та обов`язків, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, у тому числі у вигляді квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] . За змістом ч. 3 ст. 1298 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У даному випадку відсутність свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця [PERSON] виданого на спадкоємця [PERSON] не позбавляє його права на спадщину та оскільки [PERSON] постійно проживав із своєю дружиною у квартирі [ADDRESS] , тому у силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті своєї дружини. Цей факт у силу вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не спростований, тому суд вважає його беззаперечним. У подальшому, з огляду на встановлені судом обставини, а саме: проживання спадкодавця (батька) разом із спадкоємцем (сином) у квартирі [ADDRESS] , ведення спільного побуту тощо, суд вважає, що у силу вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину на спірну квартиру після смерті свого батька, однак не має можливості своє право оформити, тому його право підлягає захисту судом. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не в змозі реалізувати, у зв`язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Виходячи з аналізу змісту цієї правової норми та відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, під час вирішення зазначеного позову встановленню підлягає, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було це місце постійним або переважним місцем його проживання (ст. 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав разом із спадкодавцем до його смерті позивач; характер та період його проживання із спадкодавцем. Отже, при вирішенні питання про право на спадщину за законом перш за все необхідно з`ясувати прийняття спадкоємцями спадщини, дослідити надані ними докази та надати вказаним доказам правову оцінку. Судом встановлено, що на час смерті [PERSON] , він постійно проживав разом з позивачем [PERSON] , тому останнього відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України слід визнати таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька. У зв`язку із встановленням факту прийняття позивачем спадщини після смерті батька, суд дійшов висновку, що підлягають захисту права позивача в обраний ним спосіб, шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, оскільки позивачем дотримано всіх визначених законодавством обставин для набуття права власності на спадщину, однак своє право він не в змозі реалізувати. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У даному випадку відсутність відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, тобто відсутнє підтвердження того, що позивач звертався до нотаріуса з відповідною заявою, правового значення не має, оскільки Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. відкладено відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , на підставі заяви [PERSON] , саме з підстав відсутності даних про спільне проживання спадкодавця із спадкоємцем, що фактично перешкоджає в реалізації позивачем своїх спадкових прав. Крім цього, щодо посилання представника відповідача на відсутність порушення його прав з боку відповідача, або не визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем, то як вбачається з пояснень самого представника відповідача, останній зазначав про недоведеність з боку позивача факту спільного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем, тобто заперечував проти зазначених обставин. Щодо порушення прав позивача з боку відповідача, то як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у справах про спадкування, при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. У справі судовими витратами є сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2104,52 грн., який пов`язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому, з урахуванням висновку суду про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. На підставі ст. ст. 328, 392, 1218, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved