Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем позивач перебуває в трудових відносинах і працює електрослюсарем підземним. 01.09.2019 року при виконанні робіт на підприємстві відповідача з позивачем стався нещасний випадок при наступних обставинах: 01.09.2019 року о 08 год. 05 хвилин пересуваючись по конвеєрному штреку 5-ї північної лави похилу № 1, позивач звернув увагу на нерівно підвішений емульсійний трубопровід і в цю мить, так як була дуже слизька підлога, підсковзнувся, втратив рівновагу та впав на підошву виробки. При падінні вдарився головою і спиною об фрагмент дерев`яного настилу в результаті чого втратив свідомість. В результаті падіння він отримав закриту поєднану краніовертебральну травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної ділянки, забій поперекового відділу хребта, ускладненням посттравматичної кили та розвитком посттравматичної попереково-крижаної радікулопатії з вираженим больовим м`язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами. Відповідно до акту розслідування нещасного випадку що стався 01.09.2019 року о 08 год. 10 хв. від 15 травня 2020 року, нещасний випадок, що стався з [PERSON] пов`язаний з виробництвом. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 067956 від 03.06.2020 року, позивачу після первинного огляду встановлено третя група інвалідності та 50% втрати працездатності за трудовим каліцтвом, встановлена потреба у додаткових видах допомоги, а саме санаторно-курортне та медикаментозне лікування. Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку. Вважає, що у зв`язку з травмою на виробництві йому спричинена і моральна шкода, яка виражається в тому, що у результаті травми він постійно відчуває нестерпний біль у грудях, спині, поясниці у ногах та голові, постійна слабкість, у нього порушено сон, що також порушує його звичайний уклад життя та спричиняє страждання. Він постійно проходить курс лікування для того, щоб якимось чином підтримати свій стан здоров`я. У цей час йому не під силу ніякі навантаження, він постійно відчуває сильний біль. Усе це викликає моральні страждання. У теперішній час він дуже хвора людина, практично не може обходитися без ліків. Вимушений постійно звертатися за допомогою лікарів, проходити лікування в умовах стаціонару, але його стан здоров`я не поліпшується, а напроти з кожним часом він відчуваю себе все гірше. Через теперішнє його становище порушені нормальні життєві зв`язки й йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Звичайний уклад життя позивача примусово змінився, більшу частину свого часу він перебуває у лікарнях, відновлення його здоров`я неможливе, що підтверджується довідками МСЕК. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 60 000 грн. і вказану суму просить стягнути з відповідача на його користь в відшкодування моральної шкоди, спричиненої у зв`язку з отриманою травмою на виробництві. Позивач у прохальній частині позову зазначив, що просить розгляд справи провести без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, уповноважив представляти його інтереси представника адвоката Безрук В.Л. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. До судового засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. До судового засідання, яке було призначене на 04 вересня 2020 року представник відповідача не з`явився, відзиву на позов, будь-яких клопотань або заяв до суду не надав. Судове засідання відкладено на 14 вересня 2020 року та 30 вересня 2020 року, проте представник відповідача до засідання не з`явився, будь-яких клопотань або заяв до суду не надав, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження. Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; Частина 4 цієї статті передбачає, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебуває у трудових відносинах з відповідачем по справі. 01 вересня 2019 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом 15 травня 2020 було складено акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1, затверджений 15 травня 2020 року директором ТОВ «Краснолиманське» [PERSON] (а.с.8-12). По даному факту призначеною комісією було проведено розслідування нещасного випадку, що стався 01.09.2019 року о 08год. 10хв. Зазначеним актом були встановлені обставини, за яких стався нещасний випадок з кількістю потерпілих - одна особа - позивач [PERSON] і в п.5 причинами нещасного випадку визнано: - особиста необережність потерпілого під час пересування по гірничий виробці (конвеєрний штрек 5-ї північної лави похилу №1 пласта m42; порушення п.1.11 «Інструкції з охорони праці, безпечному виконанню робіт і поведінки в шахті електрослюсаря підземного», п.1 гл.5 розд.ІV «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПАОП 10.0-1.01-10; - робота в умовах небезпечних виробничих чинників. В пункті 8 акту зазначено, що особою, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є [PERSON] - електрослюсар підземний дільниці з видобутку вугілля №10-1ТОВ «Краснолиманське (а.с.8-12). Згідно виписки із історії хвороби №5876/1026 позивач з 01.09.2019 по 17.09.2019 року перебував в неврологічному відділенні Покровської клінічної лікарні інтенсивного лікування, де йому було встановлено з діагноз: закрита поєднана краніовертебральна травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин потиличної області з синдромом ВСД і син копальним станом, посттравматична (забій поперекового відділу хребта, з розвитком посттравматичних кил 1.4-1.5: L5-S1) і вертеброгенная (остеохондроз поперекового відділу хребта з протрузією диска L3-L4), попереково-крижова радикулопатія, з вираженим больовим, м`язово-тонічним, лівостороннім корінцевим синдромами, статико динамічними порушеннями. Астено-депресивний синдромз фобічним радикалом, діссомнією (а.с.13-14). За наслідками травми на виробництві [PERSON] проходив лікування у стаціонарі неврологічного відділення Родинської міської лікарні: - з 26.09.2019 року по 08.10.2019 року, йому було встановлено діагноз: закрита поєднана краніовертебральна травма (на виробництві 01.09.2019 року) забій головного мозку 1ст., з двобічною, більше вираженою праворуч, рефлекторною пірамідною недостатністю, помірною статичною атаксією, посттравматичною ВСД за гіпертонічним типом, вегетативними кризами симпато-адреналової спрямованості, синкопальними станами, стійкою вазомоторною цефалгією, антено-депресивним синдромом. Забій поперекового відділу хребта з формуванням посттравматичних кил диску L4- L5, L5-S1, розвитком післятравматичної люмбо-сакральної радикулопатії, з вираженим больовим, м`язово-тонічним, лівобічним корінцевим синдромами, парезом лівої стопи, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта, гострий період (а.с.19); - з 17.03.2020 року по 26.03.2020 року з діагнозом: стан після перенесеної закритої поєднаної краніовертебральної травми (на виробництві 01.09.2019 року) забій головного мозку 1ст., з двобічною, більше вираженою праворуч, рефлекторною пірамідною недостатністю, помірною статичною атаксією, посттравматичною ВСД за гіпертонічним типом, з кризами симпато-адреналової спрямованості, синкопальними станами, стійкою вазомоторною цефалгією, антено-депресивним синдромом. Забій поперекового відділу хребта з формуванням посттравматичних кил диску L4-L5, L5-S1, розвитком післятравматичної люмбо-сакральної радикулопатії, з вираженим больовим, м`язово-тонічним, вираженим лівобічним корінцевим синдромами, парезом лівої стопи, вираженими порушеннями статико-динамічної функції хребта, декомпенсація (а.с.23-24). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 03.06.2020 року [PERSON] первинно встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - трудове каліцтво 01.09.2019 року, дата переогляду - 03.06.2022 року. Ступінь втрати працездатності у відсотках складає 50%. Встановлена потреба в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні (а.с.26,27). Після проходження МСЕК позивач й до теперішнього часу продовжує лікування за наслідками виробничої травми. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку отримання травми позивачем пов`язано з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із нещасним випадком на виробництві, який є прямим наслідком небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 840,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved