Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 08 липня 2011 року з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] та просив розірвати договір довічного утримання (догляду), посилаючись на те, що 24 липня 2010 року між ним та відповідачкою був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язалась довічно повністю утримувати [PERSON], забезпечуючи його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі, одягом та взуттям, належним медичним обслуговуванням, лікувальними засобами, продуктами харчування, наданням побутових послуг. Враховуючи, що з квітня місяця 2011 року відповідачка не виконувала свої обов'язки за договором, оскільки проживала у іншому місті, не надавала матеріальної допомоги, догляд не здійснювала, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд розірвати договір довічного утримання. [INFO] [PERSON] помер, в зв'язку з чим [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила залучити її до участі у справі в якості правонаступника померлого. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 травня 2012 року [PERSON] була залучена до участі у справі у якості позивача. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 січня 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 березня 2013 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 липня 2013 року вищевказані рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. В подальшому, [PERSON] уточнила позовні вимоги, та просить застосувати наслідки ч. 1 ст. 756 ЦК України у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] обов'язків за договором довічного утримання, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 24 липня 2010 року, а саме просить припинити право власності відповідачки на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] як правонаступником [PERSON] право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали. Позивачка пояснила, що умови договору довічного утримання від 24 липня 2010 року, укладеного між нею та [PERSON] виконувались належним чином, а [PERSON] ніколи особисто не звертався до неї з претензіями щодо виконання умов договору. Позов [PERSON], пред'явлений до суду з вимогами розірвати вищевказаний договір, був підписаний [PERSON], яка діяла від його імені на підставі довіреності. Сам [PERSON] до суду не з'являвся, жодних пояснень з приводу вищезазначених позовних вимог не давав. Також вказала, що доглядати за [PERSON] вона перестала з 30 квітня 2011 року, оскільки знаходилась у іншому місті, проте пересилала кошти на його утримання. Здійснити поховання [PERSON] не мала змоги у зв'язку з тим, що [PERSON] не повідомила її про його смерть, котра сталась [INFO]. З приводу уточнених позовних вимог [PERSON] про визнання за нею, як правонаступника [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], представник відповідачки зазначив, що оскільки не встановлений факт неналежного виконання [PERSON] умов договору довічного утримання, то немає підстав для припинення її права власності на вищевказане майно та визнання права власності за [PERSON] Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог ст. ст. 744-746 ЦК України, був укладений договір довічного утримання (Т. 1, а. с. 52-53), відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належну йому на праві особистої приватної власності 1/2 частину квартири, а [PERSON] згідно п. 4 договору зобов'язалася довічно його утримувати, забезпечуючи житлом, шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в квартирі, одягом та взуттям, належним медичним обслуговуванням, лікувальними засобами, продуктами харчування, наданням побутових послуг. Відповідно до п. 8 договору вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) сторонами визначена в розмірі 700, 00 грн. в місяць, з урахуванням інфляції та індексації, тобто [PERSON] повинна була щомісячно пересилати на рахунок [PERSON] на його утримання вищевказану грошову суму. Разом з [PERSON] проживала його дружина [PERSON] Також судом встановлено, що до квітня місяця 2011 року [PERSON] виконувала взяті на себе обов'язки по договору довічного утримання, що не заперечувалось у судовому засіданні позивачкою [PERSON] Після того, як [PERSON] пережив мікроінсульт в лютому місяці 2011 року, його разом з дружиною [PERSON] перевезла до себе у м. Донецьк, що також не заперечувалось позивачкою, так як вони потребували постійного догляду, а на відстані зробити це було дуже складно. З медичної картки [PERSON] вбачається, що в період з 21 березня 2011 року по 27 квітня 2011 року він проходив лікування під доглядом дільничного лікаря м. Донецька за адресою відповідачки. Тобто відповідачка належним чином виконувала зобов'язання за договором довічного утримання, зокрема, шляхом надання відповідного медичного обслуговування та забезпечення [PERSON] лікувальними засобами. У судовому засіданні також доведено, що 30 квітня 2011 року [PERSON] забрала [PERSON] та [PERSON] від відповідачки та привезла їх назад до м. Одеси, після чого почала перешкоджати відповідачці у виконанні нею своїх обов'язків по договору довічного утримання, забороняючи їй спілкуватись з подружжям. Вищевказане підтверджується також показаннями свідка [PERSON], допитаної у судовому засіданні, яка вказала, що відповідачка більше 20 років допомагала подружжю, що виражалося у догляді, пересиланні коштів, їжі та інших речей. [PERSON] доглядала [PERSON] та [PERSON], часто приїжджала до них, найняла медсестру для здійснення догляду за ними, купувала ліки. Також свідок пояснила, що подружжя було задоволене укладенням договору довічного утримання, виконанням обов'язків по ньому відповідачки, у зв'язку з чим вони жодного разу не повідомляли про бажання його розірвати. Також зазначила, що з квітня місяця 2011 року, після того, як позивачка забрала подружжя [PERSON] в м. Одесу, спілкуватись з ними стало проблематично, що спростовує твердження позивачки щодо неналежного виконання [PERSON] обов'язків за договором довічного утримання від 24 липня 2010 року. Незважаючи на перешкоди з боку позивачки, [PERSON] надсилала кошти [PERSON] по 716, 00 грн., що підтверджується квитанцією №2222 від 18 травня 2011 року та квитанцією №1158 від 23 червня 2011 року (Т. 1, а. с. 91). Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] відмовився від отримання вищевказаних коштів, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Інших доказів цього [PERSON] також до суду не надала. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 26 липня 2011 року серія [NUMBER] (Т. 1, а. с. 11), а [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24 жовтня 2011 року серія [NUMBER] (Т. 1, а. с. 12). Згідно матеріалів спадкової справи №657/2011 від [INFO], [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті подружжя [PERSON] та [PERSON] (Т. 1, а. с. 116). З відповіді Шостої Одеської державної нотаріальної контори № 2851/02-14 від 29 листопада 2012 року вбачається, що спадкоємцем за заповітом на все майно померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] (Т. 1, а. с. 134-135). Судом досліджені письмові докази, надані [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог, а саме: копія заяви ЖКЕП «Радіалка» від 06 вересня 2013 року та копія довідки №61 від 06 вересня 2013 року, копія виписного епікризу з історії хвороби [PERSON] №9383/314 (Т. 2, а. с. 17-21). Однак, вищевказані докази не містять інформації, щодо невиконання відповідачкою розпоряджень [PERSON] та умов договору довічного утримання і не являється належними доказами в розумінні ст. 58 ЦПК України. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною оговору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 755 ЦК України, регламентовані випадки, за умови яких договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, а саме: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Згідно ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що відповідачка вжила всіх заходів по виконанню умов договору довічного утримання, але через перешкоди з боку позивачки, вона не змогла повністю виконати зобов'язання, з чого витікає відсутність її вини в неналежному виконанні умов договору в період з 30 квітня 2011 року до 25 липня 2011 року. В судовому засіданні позивачкою [PERSON] та її представником не надано доказів невиконання [PERSON] розпоряджень [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки зі сторони позивачки [PERSON] та [PERSON] зазначили, що ніколи не бачили, щоб [PERSON] доглядала за [PERSON] та [PERSON], проте знали, що в лютому місяці 2011 року відповідачка забрала їх в м. Донецьк. Згодом [PERSON] забрала подружжя назад в м. Одесу за проханням [PERSON] Останній час доглядала за подружжям [PERSON], яка згодом і здійснювала їх поховання. Однак, вищевказані показання свідків не містять доказів того, що [PERSON] неналежним чином виконувала умови договору довічного утримання, тому суд не бере їх за основу при винесенні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Так як позивачкою у судовому засіданні не доведений факт неналежного виконання [PERSON] умов договору довічного утримання від 24 липня 2010 року, то суд вважає, що підстав для припинення права власності відповідачки на 1/2 частину квартири [ADDRESS], та визнання за [PERSON], як правонаступника [PERSON], права власності на вищевказане майно немає. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела своїх вимог, тому в позові їй повинно бути відмовлено.

Outcome: dismissed