Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 13.11.2015 року звернулась [PERSON] з позовними вимогами про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики з урахуванням зміні курсу гривні до долару США. Позивач неодноразово змінювала позовні вимоги і згідно останньої заяви від 07.04.2017 року (т.2 а/с 89) просить суд стягнути з [PERSON], як спадкоємиці померлого боржника [PERSON], інфляційні витрати і три проценти річних за прострочення грошового зобовязання та проценти за користування позикою у загальному розмірі 158908,80 грн., а також визначити, що у випадку недостатності коштів у неповнолітньої [PERSON] гроші підлягають стягненню з її законного представника [PERSON] До судового засідання 19.09.2017 року позивач та її представник не зявились. Також до судового засідання не зявилась відповідач, та її представник [PERSON], яка 24.02.2017 року подала письмові заперечення проти позову. Справа розглядалась на протязі тривалого часу у звязку із необхідністю залучення правонаступників після смерті первинного відповідача, направлення судом судового доручення до Білорусі де мешкає спадкоємиця та неодноразовими змінами позовних вимог позивачем. Суд враховуючи дуже тривалий час розгляду справи, належне повідомлення учасників процесу про час і місце розгляду справи та приймаючи до уваги, що згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, вважає за необхідне розглянути справу на підставі даних та доказів наданих сторонами та залучених до матеріалів справи. Правовідносини, яки виникли між сторонами та повязані із вимогами про стягнення з спадкоємця боржника інфляційних витрат і трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання та проценти за користування позикою, врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст. 599 ЦК). Частиною другою статті 625 визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою палати з цивільних справ Верховного суду України від 30.03.2016 року по справі №6-2168цс15 висловлена наступна правова позиція ( яка є обовязковою для всіх судів України ) : Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Так,\~\~у частині пятій\~\~статті 11 ЦК України\~\~визначено, що\~\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть\~\~виникнути\~\~з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших\~\~ правочинів, передбачених законом, а також\~\~угод, які не передбачені\~\~законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати\~\~з рішення суду. Частинами другою та третьою статті 1281 ЦК визначено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатись про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, яки прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьої цієї статті, позбавляється права вимоги ( ч. 4 ст. 1281 ЦК). Відповідно до вимог ч.1 ст 1282 ЦК спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна. Судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2003 року на користь [PERSON] було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 213 200 гривень, що складало 40 000 доларів СІ1ІА та держмито в розмірі 1 000 гривень. За вказаним рішенням суду від 20.05.2003 року було встановлено, що в вересні 1998 року [PERSON] ( [PERSON]А.) було взято у борг у [PERSON] 40 000 доларів СНІ А та витрачені на потреби сім'ї. З урахуванням того, що грошові кошти в розмірі 40 000 доларів США були отримані [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] та витрачені на потреби сім'ї, судом було стягнуто вказану суму грошових коштів в гривневому еквіваленті солідарно з подружжя [PERSON]. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2003 року є дійсним і не скасовано. 01.02.2005 року першим відділом державної виконавчої служби Київського РУЮ м. Одеси було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з [PERSON], [PERSON] 213 200 гривень. В процесі виконання вказаного рішення суду від 20.05.2003 року, від відповідачів [PERSON] у добровільному порядку отримала 20 000 доларів США. Згодом, [PERSON] та [PERSON] сплатили [PERSON] ще 53 118 гривень. Таким чином, від [PERSON] га [PERSON], позивачка отримала загалом 30 000 доларів США. або 159 900 гривень. У звязку із виконанням виконавче провадження було закрито га виконавчий лист направлено [PERSON], однак з такою позицією виконавчої служби не була згодна [PERSON], яка оскаржила дії виконавця начальнику виконавчої служби. Постановою виконавчої служби від 30.09.2005 року було зобов'язано державного виконавця поновити виконавче провадження. Постановою державного виконавця від 22.11.2005 року виконавче провадження було поновлено. Проте, на заваді примусового виконання стало два факти: втрата виконавчого листа та оспорювання [PERSON] і [PERSON] суми заборгованості перед [PERSON] Так, на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.10.2005 року [PERSON] було видано дублікат виконавчого листа про стягнення непогашеної суми боргу в розмірі 53 300 гривень з [PERSON] та [PERSON] Рішення , в частині 53000 гривень не виконувалось у звязку із чисельними позовними заявами солідарних боржників, яки заперечували факт наявності боргу та намагались встановлення факту виконання зобов'язання з їх сторони у повному об'ємі. Судовими рішеннями від 13.10.2006 року, від 02.07.2008р. та від 11.12.2009 року у задоволенні вимог [PERSON] про встановлення факту відмови від боргу та про визнання зобовязання виконаним було відмовлено. Таким чином залишок боргу по рішенню Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2003 року у розмірі 53 300 гривень не було виплачено. Отримавши 01.03.2007 року повторно виконавчий лист №2-673 щодо стягнення з [PERSON] одноособово 53 300, 00 гривень, [PERSON] знову надала його до виконавчої служби. Постановою державного виконавця від 22.03.2007 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення боргу в розмірі 53 300, 00 гривень. В межах виконавчого провадження було оголошено розшук боржника. Результати розшуку не дали результату, та 06.06.2014 року виконавчий лист було повернуто [PERSON] Постановою від 22.08.2014 року Першим Київським відділом ДВС ОМУЮ було знову відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-673/02, що був виданий 01.03.2007 року по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 53 300 гривень. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 15 лютого 2014 року. 12.06.2014 року по претензії кредитора ПАТ КБ « Приватбанк» Третьої Одеської державної нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №563/2014 до майна померлого [PERSON] Згідно заяви від 19 серпня 2014 року неповнолітньої доньки померлого [PERSON], вона прийняла спадщину квартиру №48 у будинку №152 по Люстдорфській дорозі у м. Одесі. У матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] від 04.12.2015 року про включення кредиторської заборгованості у розмірі 53 000 грн. до спадкової маси. До суду з вимогами про стягнення з спадкоємиці [PERSON] інфляційних та процентів у звязку із порушенням грошового зобовязання [PERSON] звернулась 05.04.2016 року. При розгляді даної справи суд враховує, що стягнення заборгованості по рішенню Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2003 року знаходиться у стадії виконання. Нормами Цивільного процесуального кодексу України встановлений механізм заміни сторони виконавчого провадження, який передбачений у ст. 378 ЦПК України. Право на звернення з вимогами про стягнення інфляційних витрат та процентів за порушення грошового зобовязання, яке визначено ст.. 625 ЦК України не відноситься до процедури виконання рішення суду і є окремим способом захисту порушеного права. Право на звернення з вимогами про стягнення збитків за порушення грошового зобовязання виникає з моменту прострочення виконання грошового зобовязання. Строк предявлення вимог до спадкоємців, який визначений ч.2,3 ст. 1281 ЦК е остаточним і може бути продовжений, у звязку із тим, що не є строком позовної давності. Виходячи з наведеного суд вважає, що позивач [PERSON] порушила термін звернення з вимогами до спадкоємців померлого боржника [PERSON]: право вимоги за порушення строку виконання грошового зобовязання у позивачки виникло з моменту прострочення виконання грошового зобовязання ( розмір якого визначений у рішенні 20.05.2003 року), і у будь якому разі з моменту відкриття виконавчого провадження 01.02.2005 року. Посилання не відсутність відомостей на смерть боржника, що унеможливило своєчасне звернення з вимогами до спадкоємців, не може бути прийнято судом у ч. 3 ст. 1281 ЦК визначено не тільки відсутність відомостей про смерть а і не можливість отримання даної інформації ( зазначено не знав і не міг дізнатись), однак відомості про смерть особи не є таємною інформацією, і для перевірки даного факту достатньо відповідного запиту. Крім того, суд, враховує, що спадкоємиця боржника несе відповідальність тільки у розмірі вартості частки майна отриманого у спадщину. Згідно даних у спадкової справі, крім [PERSON]С . е інші кредитори покійного [PERSON], а тому необхідно встановити розмір вартості майна отриманого у спадщину [PERSON], однак відповідних доказів або клопотань про забезпечення доказів не надавалось, а су, не має можливості при відсутності відповідних клопотань отримувати будь-які докази. Також, суд, приймає до уваги, що згідно рішення суду від 20.05.2003 року була визначена солідарна відповідальність боржників [PERSON] і [PERSON] у звязку із тим, що отримані від [PERSON] кошти витрачались в інтересах обох боржників. В розумінні визначених судом у рішенні обставин і вимог ст. 541,543 ЦК [PERSON] як спадкоємець одного із солідарних боржників не є солідарним боржником з [PERSON], а тому повинно бути визначено окремий розмір зобовязань спадкоємця перед позивачем. Суд, у відповідності до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Про винесенні рішення суд,також вважає, що відмова у задоволенні зазначених вимог до [PERSON] не перешкоджає праву позивача звертатись з відповідними вимогами до іншого боржника, а тому її право на про стягнення інфляційних витрат та процентів за порушення грошового зобовязання, яке визначено ст. 625 ЦК України не порушується. Також суд вважає, що відповідальність законного представника неповнолітньої особи, яка передбачена ч.2 ст. 1179 ЦК відноситься лише до відшкодування заподіяної самою неповнолітньою особою шкоди, і не розповсюджується до обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed