Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення опіки, зацікавлена особа: Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району. Заява обґрунтована тим, що заявниця є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З 2016 року заявниця стала помічати в поведінці доньки [PERSON] неадекватні вчинки, а згодом її психічний стан став погіршуватись. Поводить себе неадекватно та агресивно до родичів та оточуючих осіб, створює конфліктні ситуації, вчиняє безпричинні сварки з сусідами, сторонніми людьми, кидається на людей, вдома влаштовує скандали та бійки, погрожує самогубством. У вересні 2017 року [PERSON] своєю поведінкою по відношенню до своєї дитини, скандалами в школі, призвела до того, що керівництво школи №86 змушено було звернутися з поданням 3.10.2017 року до служби дітей по Дніпровському районі м. Запоріжжя, після чого дитину переведено до КЗ «Запорізький обласний центр психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради у зв`язку із неадекватною поведінкою матері, агресії та конфліктами з оточуючими. 2 січня 2018 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було відкрито провадження у справі №334/7976/17 про проведення психіатричного огляду в примусовому порядку [PERSON] . В матеріалах вказаної справи є висновок лікаря-психіатра Ачкуріної Є.С., згідно з яким [PERSON] можлива наявність психічного розладу у вигляді розладу адаптації з порушенням емоцій і поведінки. Внаслідок такого стану виникла необхідність визнати [PERSON] недієздатною, оскільки внаслідок психічного розладу [PERSON] не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Просить визнати свою доньку [PERSON] , [INFO] , недієздатною та встановити за нею опіку. В судовому засіданні заявник підтримала подану заяву, навівши пояснення аналогічні викладеним у заяві. Вказала,що донька весь час поводиться агресивно та неадекватно, конфліктує з оточуючими, сусідами. В зв`язку із вказаною поведінкою в доньки проблеми з працевлаштуванням, оскільки вона нестримана у спілкуванні, всім погрожує, висловлює суїцидальні наміри. Весь час виникають конфлікти між заявницею та [PERSON] . Остання фактично живе за рахунок матері. При цьому може раптово залишити місце свого проживання та поїхати до іншого міста. Заявниця під час сварок чи неадекватних вчинків доньки неодноразово викликала поліцію та швидку допомогу, проте по приїзду останніх донька змінювала свою поведінку, заспокоювалася чи залишала місце мешкання. Просить задовольнити свою заяву. Представник заявника підтримала подану заяву, навівши пояснення аналогічні викладеним у заяві. Представник органа опіки та піклування поклався у вирішенні питання на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 39 ЦК України\~суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] є донькою [PERSON] . Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 30 ЦК України\~визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно норми частин 1, 2\~ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється\~Цивільним процесуальним кодексом України. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. ст.\~41\~ч.1,\~55 ЦК України). Відповідно\~ст. 58 ЦК України\~опіка встановлюється над фізичними особами, які визнанні недієздатними. Згідно частини 1\~ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до\~ст.\~298\~ЦПК України\~суд за\~наявності достатніх\~даних про\~психічний розлад\~здоров`я фізичної\~особи призначає\~для встановлення\~її психічного\~стану судово-психіатричну\~експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу. У вказаній справі підставою для визнання [PERSON] недієздатною є твердження заявниці про її неадекватну поведінку, в той час коли матеріали справи не містять жодних медичних документів, які б вказували на наявність ознак психічного захворювання, внаслідок чого [PERSON] не усвідомлює своїх дій та не може ними керувати. Допитана в судовому засіданні спеціаліст [PERSON] повідомила, що вона працює лікарем-психіатром в КУ «ОКПЛ» ЗОР. Вона виготовлювала попередній висновок від 01.12.2017 року відносно [PERSON] , 1983 р.н., після звернення матері [PERSON] [PERSON] до головного лікаря установи. Відповідно до інформації, викладеній у зверненні лікар припустив можливість наявності в [PERSON] психічного розладу. Але ознаки можливого розладу не вказують на його такий тяжкий характер, внаслідок чого остання не усвідомлює своїх дій чи не може керувати ними. Більш точний діагноз можливо було встановити за умови проведення огляду. В зв`язку із викладеним головний лікар КУ «ОКПЛ» ЗОР звернувся до суду із заявою про надання дозволу на проведення психіатричного огляду в примусовому порядку [PERSON] . Проте остання оглянута не була. У лікарні на час звернення були відсутні будь-які медичні документи чи інформація щодо наявності в [PERSON] психічних захворювань, перебування на обліку чи надання психіатричної допомоги. Суд враховує також пояснення заявниці щодо наявності ознак психічного розладу в доньки зводяться до опису конфліктної та агресивної поведінки останньої, проте не свідчить про неусвідомлення своїх дій чи нездатність керувати ними. Відсутність будь-яких медичних документів чи доказів наявності психічного розладу чи захворювання в [PERSON] стало підставою для відмови суду у задоволенні клопотання про проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] з примусовим доставленням останньої до експертної установи. Згідно з правовими позиціями, викладеними у рішенні Європейського суду з прав людини «Заїченко проти України № 2» від 26.02.2015 року, яке набуло статусу остаточного 06.07.2015 року, визнано порушення прав скаржника, закріплених п. 1 ст. 5 та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно примусової госпіталізації і тримання заявника у психіатричній лікарні. Так судом зазначено, що перебування у психіатричній лікарні заявника становило «позбавлення свободи» у розумінні\~пункту 1\~статті 5 Конвенції. Тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям\~пункту 1\~статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у\~підпункті «е». Відповідно до усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (див. рішення у справі\~«Вінтерверп проти Нідерландів»\~(Winterwerp v. the Netherlands), від 24 жовтня 1979 року, п. 39, Series A № 33). Жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічнохворою, не може розглядатися як таке, що відповідає\~підпункту «е»\~пункту 1 статті 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило є застосовним навіть якщо метою тримання заявника є саме отримання медичного висновку (рішення у справі «Варбанов проти Болгарії» (Varbanov v. Bulgaria), пп. 47 і 48). Конкретні форма і порядок можуть відрізнятися залежно від обставин. У термінових випадках або у випадках, коли особу затримано внаслідок агресивної поведінки, прийнятним може бути отримання такого висновку одразу після затримання. В усіх інших випадках необхідною є попередня консультація з лікарем. Коли такої можливості немає (наприклад, у зв`язку з відмовою зазначеної особи з`явитися для проведення огляду), потрібно принаймні призначити проведення медичної експертизи на підставі документів з матеріалів справи, і якщо цього зроблено не буде, не можна стверджувати, що наявність у особи психічної хвороби було достовірно доведено. За таких обставин, відсутність будь-яких доказів щодо психічного стану [PERSON] , а саме про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, унеможливлює задоволення заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які в своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про наявність законних підстав для визнання [PERSON] недієздатною та необхідністю встановлення над останньою опіки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed