Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: Більмацька державна нотаріальна контора Запорізької області, [PERSON] сільська рада Більмацького району Запорізької області; про встановлення факту, що державний акт серії І-ЗП №023520, виданий [PERSON] сільською радою Куйбишевського району Запорізької області та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №313 на імя [PERSON] 29 травня 1998 року, належав [PERSON], який помер 01 лютого 2014 року. Також заявлено вимогу про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її батька [PERSON], який помер 01 лютого 2014 року, відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,57 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташована в с. Смирнове Більмацького району Запорізької області, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЗП 023520, виданого [PERSON] сільською радою Куйбишевського району Запорізької області 29 травня 1998 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №313. Спадкодавцем на його імя був складений заповіт, згідно якого [PERSON] все своє майно заповідав їй. Крім неї право на успадкування мала дружина померлого [PERSON], проте остання відмовилась від прийняття спадщини. З метою отримання свідоцтва на право власності на спадщину за заповітом позивач звернулась до нотаріуса, однак їй було відмовлено, оскільки вона не надала витягу з державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. На заяву позивача про видачу Витягу з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки відділом у Більмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області повідомлено, що на момент реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку І-ЗП №023520 від 29.05.1998, виданого на імя [PERSON], поземельна книга не відкривалась. За таких обставин позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач просить на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1225 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнати за собою право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Крім того, вказує, що виявилися розбіжності в написанні прізвища спадкодавця у державному акті на право приватної власності на землю, де вказано «Свіжінко» та у свідоцтві про смерть у якому в свою чергу значиться прізвище спадкодавця як «Свіжинко». У звязку з цим просить встановити факт того, що Акт виданий саме на імя спадкодавця [PERSON] Сторони в судове засідання не прибули. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач також подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій повідомив про визнання позовних вимог. Треті особи у судове засідання також не прибули, подали заяви про розгляд справи без їх участі, у якій повідомили про відсутність заперечень проти позову. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2\~ст. 158 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог частини другої\~статті 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, прийшов до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 29 травня 1998 року на імя [PERSON] видано [PERSON] акт на право приватної власності на землю І-ЗП №023520, площею 0,57 гектарів на території с. Смирново [PERSON] сільської ради для ведення особистого підсобного господарства. Акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №313. З копії свідоцтва про народження позивача серії V-УР №0322459 від 17 січня 1968 року, виданого [PERSON] сільською радою Куйбишевського району Запорізької області, слідує, що прізвище її батька та матері вказані «Свіжінко». Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖС №284398 виданого 01 лютого 2014 року виконкомом [PERSON] сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, прізвище померлої особи - спадкодавця вказано як «Свіжинко». У заповіті від 28.02.2012 року, яким спадкодавець заповідав все своє майно позивачеві - [PERSON], прізвище спадкодавця також вказано як [PERSON] Крім того, як слідує із заяви відповідача від 04.07.2014 р. про відмову від спадщини, її прізвище також вказано як «Свіжинко». Також, судом приймається до уваги довідка виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 04.07.2014 №1483, згідно якої в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області з моменту народження і до дати смерті (01.02.2014) проживав [PERSON] ([INFO]), при цьому за заповітом складеним 28.02.2012 року, на який посилається позивач, заповідачем є [PERSON], який народився в с. Смирнове Куйбишевського району Запорізької області 14.05.1936 року. Враховуючи вказані обставини судом встановлено, що Акт як правовстановлюючий документ належить спадкодавцю [PERSON]. У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що заперечень від заінтересованих осіб по суті заявлених вимог не надійшло, суд на підстав ч. 1 ст. 60 ЦПК України вважає\~позов в частині вимог про встановлення факту, що вказаний вище державний акт належав [PERSON], який помер 01 лютого 2014 року, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Також матеріалами справи встановлено, що [PERSON] помер 01.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №284398 виданого 01 лютого 2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема у вигляді земельної ділянки площею 0,57 га, для ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Смирново Більмацького району Запорізької області, яка належала померлому на праві приватної власності, згідно державного акта про право приватної власності на землю серії І-ЗП №023520. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). За правилами визначеними ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (у редакції що діяла на час відкриття спадщини та подання заяви про прийняття спадщини). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту складеного [PERSON] 28.02.2012 року, посвідченого секретарем Смирновської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, все належне йому майно останній заповів позивачу. Згідно спадкової справи №170/2014 до майна померлого 01.02.2014 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась лише позивач. Згідно довідки №1483 від 04.07.2014 року виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Більмацького району Запорізької області разом з померлим проживала його дружина [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Матеріали спадкової справи свідчать, що дружина померлого [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь позивача, що підтверджується її заявою від 04.07.2014 року. Інші особи, які мали право на обовязкову частку у спадщині на момент її відкриття, відсутні. З постанови Більмацької державної нотаріальної контори Запорізької області від 06.07.2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що ним не надано витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За повідомленням Відділу у Більмацькому районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області управління немає змоги надати витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку оскільки, на момент реєстрації державного акту на право приватної власності на земельну ділянку Поземельна книга не відкривалась. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням їхнього цільового призначення. Суд приходить до висновку, що відповідно до цивільного законодавства позивач має право в прядку спадкування за заповітом отримати у спадщину майно, що належало її батькові, однак позбавлена цього права, оскільки у [PERSON] земельному кадастрі відсутні дані про земельну ділянку. Права власності спадкодавця на спірне майно сторонами не оспорюється, а тому на думку суду, спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. [PERSON] акт про право приватної власності на землю серії І-ЗП 023520, виданий [PERSON] сільською радою 29 травня 1998 року на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №62 від 14.09.1995 року, не втратив своєї чинності, зареєстрований належним чином та посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Враховуючи те, що за спадкодавцем на праві власності зареєстрована спірна земельна ділянка, однак з обєктивних причин спадкоємець не має можливості оформити на неї право власності в порядку спадкування за заповітом, суд вважає за можливе захистити порушені права позивача шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved