Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 05 травня 2016 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу. В обґрунтування свої позовних вимог позивач зазначив, що 23.02.2016 року [PERSON], мешканець смт. Куйбишеве Запорізької області під розписку позичив у нього грошові кошти у розмірі 100 000,00 гривень. В цей же день відповідач під розписку отримав від позивача вказану грошову суму. Вище зазначена розписка містить кінцеву дату повернення боргу, а саме - 08.03.2016 року, при цьому всі кошти відповідач зобов'язався повернути до вказаної дати на вимогу позивача. 29.03.2016 року позивач пред'явив відповідачу усну вимогу щодо повернення заборгованості, на що останній не прореагував. До теперішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Крім того, 29.03.2016 року відповідач під розписку позичив у позивача грошові кошти у розмірі 18960,00 гривень, які також до теперішнього часу не повернув. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг у сумі 118960,00 гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1189,60 гривень та на правову допомогу в сумі 4000,00 гривень. Представником позивача подана заява про розгляд справи без його участі, в якій він позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позов не подав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення), відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи випливає, що 23 лютого 2016 року [PERSON], проживаючий в [ADDRESS] взяв у [PERSON] сто тисяч гривень та зобов'язався їх повернути на протязі двох тижнів, а саме до 08.03.2016 року, що підтверджується розпискою від 23.02.2016 року (а.с. 6). Крім того, 29 березня 2016 року відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 18960,00 гривень, що підтверджується розпискою від 29.03.2016 року (а.с. 6). За такою сукупністю обставин у справі суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли договірні зобов'язання - правовідносини за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Факт отримання грошових коштів відповідачем та наявність між сторонами грошового зобов'язання підтверджується відповідною розпискою (а.с.6). На теперішній час відповідач не повернув грошові кошти позивачу. Відповідач уклав договір позики із позивачем, взяв цим на себе грошове зобов'язання, які належним чином не виконав, чим прострочив зобов'язання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом та договором. Позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, доведеними вищевказаними належними та допустимими доказами. Суд, виходячи із встановлених обставин справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення заборгованості за договором позики задоволені повністю, тому суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат у виді витрат по сплаті судового збору в сумі 1189,60 гривень та витрат на правову допомогу в сумі 4000,00 гривень, як документально підтверджені.

Outcome: approved