Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира 26.03.2018 надійшла вказана позовна заява, де представник позивача просить витребувати на користь [PERSON] з чужого незаконного володіння [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . В обгрунтування позову представник зазначив, що його довіритель є одноособовим власником зазначеного будинку відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.07.1987 та від 06.12.2010, де зареєстрований і фактично проживає до цього часу. 17.03.2012 між особою, яка зазначена як [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного будинку, що зареєстрований в реєстрі за №562. Продавцем за указаним договором вказано [PERSON] , проте, як зазначено у позовній заяві, позивач не продавав свій будинок, не підписував договір купівлі-продажу та взагалі не був присутній у нотаріуса. З моменту укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна ні позивач, ні його донька з малолітніми дітьми з будинку нікуди не виселялися і продовжують проживати у ньому. В подальшому, 13.06.2012 будинок позивача був передарований громадянину [PERSON] за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського МНО Катюхою О.В. та зареєстрованим в реєстрі за №2308 і після чого, 21.06.2012 проданий відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі за №6819. Рішенням Корольовського райсуду м. Житомира від 19.10.2016, що ухвалене в справі №296/2915/12-ц, яким позов прокурора було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 17.03.2012, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р.І., зареєстрований в реєстрі за №562. Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01.02.2017 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017. Правовою підставою позову є ст.388 ЦК України, оскільки, договір купівлі-продажу будинку від 17.03.2012 позивач не укладав, волевиявлення на відчуження будинку не здійснював, у зв`язку з чим, спірне нерухоме майно підлягає витребуванню на його користь з чужого незаконного володіння. Ухвалою судді від 04.04.2018 позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (т.1 а.с.56). Ухвалою суду від 11.12.2018 у справі було призначено почеркознавчу експертизу (т.1 а.с.114), за результами проведення якої надано висновок судового експерта Житомирського НДЕКЦ №6/3-257 від 21.07.2020 (т.1 а.с.239-243). У судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності і позивача, в якій просить позов задовольнити (т.2 а.с.9). Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є одноособовим власником житлового будинку [ADDRESS] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 17.07.1987 та від 06.12.2010. Позивач зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується відміткою у його паспорті та будинковій книзі, фактично проживає у ньому до цього часу і нікуди не виселявся (т.1 а.с.9-18). 17.03.2012 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р. І., зареєстрований в реєстрі за №562. В подальшому, 13.06.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування спірного житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Катюхою О.В. і зареєстрований в реєстрі за №2308. 21.06.2012 між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Сєтаком В.Я. і зареєстрований в реєстрі за №6819. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 19.10.2016 у цивільній справі №296/2915/12-ц було визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 17.03.2012, укладений між [PERSON] і [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р.І., зареєстрований в реєстрі за №562. Вказане рішення суду залишене без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 01.02.2017 та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 (т.1 а.с.32-38). Позов у справі №296/2915/12-ц був пред`явлений з підстав порушення прав малолітніх дітей при відчуженні будинку, а отже обставини підписання або не підписання договору купівлі-продажу від 17.03.2012 [PERSON] судами не встановлювались. Судами було встановлено, що в момент продажу будинку 17.03.2012, його дарування 13.06.2012 [PERSON] та його донька з малолітніми дітьми фактично проживали у будинку, нікуди не виселялися та не мали наміру виселятися. Отже, встановлені обставини незаконності укладення договору купівлі-продажу будинку від 17.03.2012 і як наслідок, даний договір був визнаний недійсним з підстав порушення прав малолітніх дітей. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За викладених обставин, суд не ставить під сумнів недійсність договору купівлі-продажу будинку від 17.03.2021 і дана обставина не підлягає повторного встановлення та доведення у цій справі в силу припису ч.4 ст.82 ЦПК України. Як вбачається з висновку експерта №6/3-257 від 21.07.2020, підпис від імені [PERSON] у графі продавець договору купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] від 17.03.2012, який посвідчений приватним нотаріусом Житомирського МНО Рогальською Р.І. та зареєстрований у реєстрі за №562, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідач доказів на спростування позову та висновку експерта не надав суду. Відповідно до ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом. З урахуванням наведеного та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що житловий будинок [ADDRESS] вибув з володіння позивача не з його волі, оскільки [PERSON] не підписував договір купівлі-продажу будинку від 17.03.2012 і не виявляв наміру та не реалізовував свою волю на його продаж. У зв`язку з чим, має право на витребування свого майна з чужого незаконного володіння, оскільки воно вибуло з володіння не з його волі шляхом підроблення підпису іншою особою. Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~04.07.2018\~у справі\~№653/1096/16-ц вказала, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Відповідно до правового висновку, постанова Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 15.05.2019 у справі №522/7636/14-ц, однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, і тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, і який на момент подання позову не є власником цього майна, однак уважає себе таким. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, власник з дотриманням вимог ст.387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Оскільки, [PERSON] на момент пред`явлення позову не був титульним власником житлового будинку, то дане нерухоме майно не перебувало у його володінні, так як вибуло з володіння поза його волі внаслідок підроблення підпису у договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.03.2012 і після чого будинок був двічі відчужений за договором дарування від 13.06.2012 та договором купівлі-продажу від 21.06.2012, то позивач має право на витребування свого майна від останнього набувача, якими є відповідач [PERSON] . Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними рішення суду про задоволення позову про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації за власником, а також, скасування попередньої реєстрації. Відповідно до\~ч.3\~ст.26\~Закону України\~Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень,\~відомості про\~речові права,\~обтяження речових\~прав,\~внесені до\~Державного реєстру\~прав,\~не підлягають\~скасуванню та/або\~вилученню. Ухвалення судом рішення визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння має містити вказівку про припинення речового права власника нерухомого майна, зареєстрованого в державному реєстрі речових прав, з володіння якого воно витребовується. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, що визначений ЗУ «Про судовий збір».

Outcome: approved