Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 14.09.2020 року надійшла позовна заява Приватного підприємства «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позов обґрунтовано тим, що Приватне підприємство «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» (позивач) є власником автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER, д.н.з [NUMBER] , 2013 року випуску. 05.12.2019 року відповідач [PERSON] автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER, д.н.з [NUMBER] , перевозив вантаж за маршрутом м. Одеса, вул. Дальницька, 46, де отримав вантаж від ТОВ «АТЕЛЬЕ КЕРАМІК», до місця отримання вантажу: [ADDRESS]. Однак, 05.12.2019 року, відповідач, рухаючись на вищезазначеному автомобілі на автодорозі М-05 283 км +200 м, не вибрав безпечну швидкість руху, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну та допустив зіткнення з напівпричепом ВLUMGARDNд.н.з. [NUMBER] та автомобілем DAF д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження автомобіля MERREDES BENZ SPRINTER д.н.з [NUMBER] . На місце скоєння ДТП виїхали працівники патрульної служби, які після з`ясування причини зіткнення склали протокол про адміністративне правопорушення ОБ №031275, відповідно до якого водій транспортного засобу MERCEDES BENZ SPRINTER, д.н.з [NUMBER] , [PERSON] порушив Правила дорожнього руху п. 2.3б, 12.1, 13.1, внаслідок чого останній скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2020 року встановлено, що в діях [PERSON] наявні ознаки порушення вимог п. 2.36, 12.1, 13.1 ПДР України, а тому дії останнього охоплюються складом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Разом з тим, не дивлячись на той факт, що вина [PERSON] у скоєному ДТП судом була встановлена, справа була закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Дана обставина не є реабілітуючою, а лише звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №031275, який було складено 05.12.2019 року поліцейським Кривоозерського ВП ст. сержантом поліції Москаленко О.В., внаслідок ДТП автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER д.н.з [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №213Е-12/19, яке було проведено 13.12.2019 року в ПП ЕНДЦ «Експертиза» встановлено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 516, д.н.з [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах станом на час виконання дослідження, складає 434 188,51 грн. (чотириста тридцять чотири тисячі сто вісімдесят вісім гри. 51 коп.). А тому, на підставі ст. 1166 ЦК України та ч.2 ст. 1187 ЦК України, ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 434 188,51 грн. Ухвалою суду від 16.09.2020 року позовну заяву ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» прийнято до провадження, та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України, вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 20.10.2020 року. 20 жовтня 2020 року за клопотанням представника відповідача - адвоката Федчук С.М. розгляд справи було відкладено на 11.11.2020 року. 11 листопада 2020 року ухвалою суду за клопотанням представника позивача - адвоката Шишковської А.Б. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 479/392/20 на тридцять днів - до 15.12.2020 року, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні цивільної справи № 479/392/20 на 08.12.2020 року та продовжено строк позивачу для подання відповіді на відзив, заперечення на відповідь відповідачу. 08 грудня 2020 року у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 16.12.2020 року з метою надання сторонами додаткових доказів у справі. Ухвалою суду від 16.12.2020 року закрито підготовче провадження у справі № 479/392/20 та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.01.2021 року. Клопотання учасників процесу про виклик свідків задоволено, у судове засідання викликано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 05 січня 2021 року у зв`язку з неявкою сторін розгляд цивільної справи № 479/392/20 було відкладено на 26.01.2021 року. 26 січня 2021 року у зв`язку з хворобою представника позивача та письмовим клопотанням позивача - директора ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» [PERSON] розгляд судового засідання цивільної справи № 479/392/20 відкладено до 17.02.2012 року. 17 лютого 2021 року у зв`язку з хворобою представника відповідача адвоката Федчук С.М. розгляд судового засідання справи № 479/392/20 відкладено на 02.03.2021 року. 02 березня 2021 року у зв`язку з хворобою представників позивача - адвокатів Шишковської А.Б. та Бурденюка В.В. розгляд судового засідання справи № 479/392/20 відкладено на 30.03.2021 року. 30 березня 2021 року розгляд справи відкладено на 20.04.2021 року у зв`язку з викликом свідків. 20 квітня 2021 року за клопотанням представника позивача Шишковської А.Б оголошено перерву в судовому засіданні та розгляд справи відкладено на 20.05.2021 року. Позивач - директор ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 20.05.2021 року, не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Однак, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позові. В судовому засіданні 20.05.2021 року представники позивача - адвокат Шишковська А.Б. і адвокат Бурденюк В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просили суд позов задовольнити повністю. Також адвокат Шишковська А.Б. зазначила, що відповідач у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив жодним чином не заперечує вартість завданого збитку, клопотань про призначення судової або товарознавчої експертизи заявлено не було. Окрім цього, представники позивача додатково зазначили, що твердження відповідача стосовно перебування у трудових відносинах з позивачем не відповідають дійсності, оскільки громадянин для оформлення трудового договору повинен надати певний перелік документів. До них належать паспорт або інший документ, що засвідчує особу; трудова книжка (якщо основне місце роботи), та ідентифікаційний номер. За потреби також може бути надано документ про освіту, спеціальність, кваліфікацію (залежно від посади), про стан здоров`я (якщо робота пов`язана зі шкідливими або небезпечними умовами праці). Вказаних документів відповідачем надано не було та була досягнута домовленість про укладення цивільно-правового договору про надання послуг на здійснення періодичних перевезень вантажів. Це було пов`язано з тим, що [PERSON] не бажав, щоб підприємство подавало інформацію до військкомату про наявність працівника, який працює на підприємстві водієм згідно Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою КМУ від 07.12.2016 р. № 921, та хоче мати вільний графік, оскільки має інше неофіційне місце роботи. Таким чином, [PERSON] не надавав позивачу послуги систематично, не підпорядковувався внутрішньому трудовому розпорядку, винагороду отримував за конкретно виконану роботу по факту її виконання. Вимогу фінансового директора [PERSON] з`явитися до адміністрації підприємства та підписати цивільно-правовий договір про надання послуг по перевезенню вантажів № 30-К від 01.11.2019 р. та акт виконаних робіт від 30.11.2019 р. [PERSON] проігнорував та вказані документи, які були складені підприємством та підписані директором, відповідачем не підписані. З врахуванням того, що відповідач обіцяв підписати вищевказані договір про надання послуг та акт виконаних робіт, позивач виплатив відповідачу винагороду, яка була обумовлена сторонами, за фактично надані послуги в сумі 4300 грн., та на виконання вимог Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування 19.12.2019 р. до ГУ ДПС у Вінницькій області був поданий Звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім цього, ПП «Вінавтозапчастина» до ГУ ДПС у Вінницькій області був поданий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1ДФ) за ІV Квартал 2019 року, в якому зазначено, що за цивільно-правовими договорами працювала 1 людина, і під порядковим номером 7 вказаний податковий номер [PERSON] [NUMBER] , зазначена сума нарахованого доходу 4300 грн., ознака доходу під кодом 102 (цивільно-правовий договір) (таблиця відповідності кодів категорій застрахованої особи та кодів бази нарахування і розмірів ставок єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування додається). А тому, з врахуванням наведеного відповідач у справі [PERSON] не перебував з позивачем у трудових відносинах, тому на нього не розповсюджуються норми КЗпП, що регулюються порядок відшкодування працівником шкоди, завданої підприємству, установі, організації. За завдану позивачу шкоду відповідач несе відповідальність, встановлену ст. 1166 та ст. 1192 ЦК України. Відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат Федчук С.М. позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступні обставини. Вимоги позивача про відшкодування шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України на тій правовій підставі, що відповідач керував транспортним засобом позивача - MERSEDES BENZ SPRINTER, д.н.з. [NUMBER] , на підставі реєстраційного документа на вказаний транспортний засіб є безпідставними та незаконними, оскільки згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №031275 від 05.12.2019 року потерпілим у вказаній справі є [PERSON] ( [ADDRESS] ), а не позивач у справі - ПП «Вінавтозапчастина». Норми матеріального права, визначені статтями 1166, 1187, 1192 ЦК України, на які посилається позивач, а також постанова Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року регулюють правовідносини щодо відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки саме потерпілому, яким позивач не являється. Тому, норми статей 1166, 1187, 1192 ЦК України до даних правовідносин застосовані бути не можуть. Крім того, надані до позовної заяви документи свідчать про наявність трудових правовідносин між ПП «Вінавтозапчастина» та [PERSON] . Підстави та умови матеріальної відповідальності працівника в разі заподіяння працівником підприємства майнової шкоди підприємству регулюються нормами Кодексу законів про працю. Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України Відповідач та його представник також вважають, що факт перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем також підтверджується товарно-транспортними накладними №19120014 від 04.12.2019 року та №11083 від 05.12.2019 року, оскільки у них зазначено, що водієм ПП «Вінавтозапчастина» є [PERSON] . Крім того, зазначений факт підтверджується даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №031275 від 05.12.2019 року у якому зазначено місце роботи відповідача ПП «Вінавтозапчастина», банківською випискою про отримання заробітної плати, а також телефонною перепискою між директором ПП «Вінавтозапчастина», фінансовим директором [PERSON] та відповідачем, а також актом інспекційного відвідування від 29.01.2021 року, у якому було встановлено факт встановлення до роботи без ухвалення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням з 16.09.2019 року по 05.12.2019 року. Також стосовно тверджень позивача стосовно укладення договору цивільно-правової відповідальності зазначають, що вказаний договір № 30-к від 01.11.2019 року та акт здачі-прийняття робіт відповідачем не підписано, що свідчить про відсутність волевиявлення відповідача на укладення договору, а зазначені документи не можуть свідчити про наявність між сторонами цивільно-правових відносин. Також у позовних вимогах позивач не посилається на вказані документи, як на підстави виникнення у відповідача відповідальності за шкоду заподіяну майну підприємству внаслідок невиконання обов`язків по цивільно-правовому договору Окрім цього, 20.05.2021 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, та зазначив, що він раніше працював у м. Києві неофіційно, однак у 2019 році до нього зателефонував [PERSON] та повідомив йому, що є робота, а тому він з початку вересня 2019 року почав працювати у позивача ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА». При першій зустрічі з [PERSON] та [PERSON] він передав останній копію паспорту та ідентифікаційного коду, однак не надав трудової книжки, так як у нього на той час з собою не було, а [PERSON] сказала, що його офіційно працевлаштують через місяць, оскільки він має пройти ще випробувальний термін, на що й він погодився. Жодних договорів, в тому числі і цивільно-правового, до 05.12.2019 року він не підписував, однак і трудової книжки також не віддав керівництву, розрахунок з ним проводили в кінці тижня шляхом скидання грошей на картковий рахунок, однак декілька разів йому вручили гроші особисто. Стосовно події, яка трапилась 05.12.2019 року зазначив, що він 04.12.2019 року приїхав з м. Хмельницький в м. Одесу, привіз три вантажі по різним адресом. Два вантажі йому розвантажили, однак третій вантаж йому не встигли розвантажити, оскільки до нього зателефонувала [PERSON] та сказала терміново завантажитись новим вантажем. Відповідач стверджує, що 05.12.2019 року, коли він завантажився трьома грузами та виїхав з м. Одеси, його автомобіль був перевантажений, а тому, коли він під час руху набрав швидкості для того, щоб виїхати на горбок, його почав обганяти автомобіль, і він не впорався з кермуванням та не встиг загальмувати, та в`їхав у фуру. Свою вину у скоєнні ДТП він не визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі та свідків, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ОБ №031275, 05.12.2019 року о 19 год. 30 хв. на автодорозі М-05 283 км +200 м, водій [PERSON] керуючи автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER 516 д.н.з [NUMBER] , не вибрав безпечну швидкість руху, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну та допустив зіткнення з напівпричепом ВLUMGARDNд.н.з. [NUMBER] та автомобілем DAF д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження автомобіля MERREDES BENZ SPRINTER д.н.з [NUMBER] .. Своїми діями [PERSON] порушив п.2.3 «6», 12.1, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області 17.03.2020 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. При цьому, у постанові суду зазначено, що в діях [PERSON] наявні ознаки порушення вимог п.2.3 б, 12.1, 13.1 ПДР України, а тому його дії охоплюються складом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №213Е-12/19, складеного 08.01.2020 року ПП ЕНДЦ «Експертиза», вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зову власнику автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 516, д.н.з [NUMBER] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах станом на час виконання даного дослідження, складає 434 188,51 грн. (чотириста тридцять чотири тисячі сто вісімдесят вісім грн. 51 коп.). Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля MERCEDES BENZ SPRINTER 516, д.н.з [NUMBER] , є ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА». Відповідно до Полісу № АО/3180368 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страхувальник ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» застрахувало автомобіль марки MERCEDES BENZ SPRINTER 516, д.н.з [NUMBER] . У п. 2 Полісу зазначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Відповідно до товарно-транспортної накладної № 11083 від 05.12.2019 року, водій автомобільного перевізника ЛАІ ТРАНС ТОВ Хомячук О. здійснював автоперевезення вантажу за маршрутом м. Одеса, вул. Дальницька, 46, де отримав вантаж від ТОВ «Ательє Кераміки», до місця отримання вантажу в [ADDRESS] З наданих ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» відомостей нарахування заробітної плати, а також з табелів обліку використовування робочого часу за жовтень, листопад і грудень 2019 року не вбачається прізвища відповідача [PERSON] серед працівників ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА», яким була нарахована заробітна плата. Також з книги реєстрації наказів по особовому складу ПП «Вінавтозапчастина», розпочатої 27.04.2011 року та наданої суду з інформацією, яка розпочинається з 05.09.2019 року, не вбачається наявність записів стосовно [PERSON] . Натомість, як вбачається з відомості про нарахування та виплату винагороди за договором ЦПХ за листопад 2019 року, [PERSON] на підставі договору № 30-К від 01.11.2019 року отримав винагороду в розмірі 4300,00 грн. Інформація стосовно винагороди, яка було виплачена [PERSON] у розмірі 4300,00 грн., також вбачається з звіту про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування за листопад 2019 року та податкового розрахунку сум доходу , нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утримання з них податку Цивільно-правовий договір № 30-к від 01.11.2019 року, укладений між [PERSON] та ПП «Вінавтозапчастина» в особі директора [PERSON], який наявний в матеріалах справи, строком дії до 30.11.2019 року, та акт № 1 здачі-прийняття робіт (наданих послуг - експедиційних послуг загальною вартістю 4300,00 грн.) [PERSON] не підписувався. З акту управління Держпраці у Вінницькій області від 29.01.2021 року № ВН 204/480/АВ вбачаються порушення вимог законодавства, в тому числі і допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядження власника, а саме [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 20.04.2021 року свідок [PERSON] суду пояснила, що вона призначена з 12.11.2019 року на посаду фінансового директора ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА». Автомобіль MERCEDES BENZ SPRINTER д.н.з [NUMBER] ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» передало в оренду ФОП [PERSON] на термін з 01.06.2019 по 30.09.2019 року, та в подальшому передано в оренду ФОП [PERSON] з 01.10.2019 року по 31.12.2019 року. Відповідача [PERSON] їм порекомендував [PERSON] , відповідач в трудових відносинах з ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» не перебував, так як тимчасово і несистематично виконував лише роботу, яку йому було дано ФОП на підставі усних домовленостей, та отримував винагороду за виконану роботу. Також зазначила, що [PERSON] побачила ще у вересні місяці, так як допомагала батькові виконувати роботу, а тому і відповідно вела переписку з ним за допомогою телефонного месенджера. Відповідач трудову книжку для офіційного працевлаштування не надав. Стосовно товарно-транспортних накладних, у яких [PERSON] зазначено водієм ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» пояснила, що відповідач виконував заявку, та власник транспортного засобу (експедитор) може взяти виконавця будь-кого. Допитаний в судовому засіданні 20.04.2021 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він офіційно працевлаштований у ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА», де працює водієм 4 роки. За весь період роботи бачив [PERSON] двічі, та вказав, що всіх водіїв ПП він знає, однак відповідача з автомобілем, який належить позивачу, він не бачив. Також вказав, що один раз передавав відповідачу посвідчення водія. Допитаний в судовому засіданні 20.04.2021 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він працював водієм на ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» чотири місяці, а саме з 09.07.2019 року по жовтень 2019 року, однак при звільненні звернув увагу, що запис в його трудову книжку про роботу в ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» було внесено лише за один місяць - в період з вересня по жовтень 2019 року. Йому відомо, що [PERSON] , який є рідним братом його дружини, працював на умовах офіційного працевлаштування з початку вересня 2019 року, оскільки бачив як відповідач віддав копію паспорту та ідентифікаційного коду, трудову книжку не віддавав. Також зазначив, що він та відповідач отримували кошти за роботу готівкою або на картковий рахунок щотижня, розраховувались або [PERSON] , або [PERSON] , а заправку автомобілів паливом, ремонт та їх обслуговування здійснював позивач ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА». Замовлень було багато, та [PERSON] або [PERSON] на телефон надсилали йому та відповідачу всю інформацію. Крім того, транспортні засоби постійно перебували на парковці біля їх місця проживання, оскільки часто в автомобілях знаходився вантаж. Отже, між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої майну юридичної особи, внаслідок вчинення ДТП, яке регламентовано главою 82 ЦК України. Визначаючись щодо спірних правовідносин та встановлених обставин, суд керується наступним. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), не вважається джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В той же час, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно із статтею 1 зазначеного Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. За положеннями статті 3 зазначеного Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Стаття 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п. 2.2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідачем внаслідок порушення ПДР України, та, як наслідок, скоєння ДТП, ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» було заподіяно майнову шкоду, яка відповідно до Полісу № АО/3180368 не була віднесено до страхового випадку, та складає 434 188,51 грн. (чотириста тридцять чотири тисячі сто вісімдесят вісім гри. 51 коп.) згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження ПП ЕНДЦ «Експертиза» №213Е-12/19 від 13.12.2019 року. При цьому, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2020 року встановлено, що в діях [PERSON] наявні ознаки порушення вимог п. 2.36, 12.1, 13.1 ПДР України, а тому дії останнього охоплюються складом правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Разом з тим, не дивлячись на той факт, що вина [PERSON] у скоєному ДТП судом була встановлена, справа була закрита у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Дана обставина не є реабілітуючою, а лише звільняє відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 5 ст. 82 ЦПК України). При цьому, доказів на спростування вини, та, як наслідок, спростування завдання збитків майну юридичної особи на заявлену суму 434 188,51 грн. відповідачем суду не надано. Твердження відповідача та його представника про перебування з позивачем у трудових відносинах суд до уваги не приймає, оскільки вказані доводи та подані ними докази не грунтуються на нормах чинного законодавства України. Зокрема, згідно ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, матеріали справи не містять інших належних, достовірних та достатніх доказів, які підтверджують факт укладення трудового договору та перебування відповідача з позивачем у трудових відносинах згідно вимог ст. 24 КЗпП України. Окрім цього, сам відповідач у своїх усних поясненнях підтвердив той факт, що трудову книжку ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА» для оформлення трудових відносин він не передавав. Покази свідка [PERSON] в частині офіційного працевлаштування відповідача у позивача суд оцінює критично, оскільки останні не можуть бути доказами підтвердження факту укладення трудового договору роботодавця з працівником. Також суд наголошує, що частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Зокрема, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Так, метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене та обставини справи, саме на відповідача покладений обов`язок доказування факту відсутність своєї вини у спричиненні шкоди майну (автомобілю) позивача, завданої внаслідок ДТП, належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Натомість, відповідачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про відсутність його вини у спричиненні шкоди автомобілю MERCEDES BENZ SPRINTER 516, д.н.з [NUMBER] , який належить ПП «ВІНАВТОЗАПЧАСТИНА», яка, в свою чергу, була завдана внаслідок ДТП за його участі. Таким чином, аналізуючи зібрані та наявні у справі докази в їх сукупності щодо завданої позивачу матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог, які є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ПП «Вінавтозапчастина» слід стягнути судовий збір понесений позивачем у розмірі 6512 грн 83 коп, що підтверджується платіжним дорученням № 1657 від 01.04.2020. На підставі ст.ст. 16, 22, 1166, 1192 ЦК України,

Outcome: approved