Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 28 листопада 2018 року надійшла указана позовна заява, в якій [PERSON] просив суд розірвати договір купівлі-продажу мобільного телефону марки «Apple», модель «iPhone 6s Plus Grey GB», серійний номер виробу: [NUMBER] , укладений 27 липня 2018 року між [PERSON] та Інтернет-магазином «App-market», в особі [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість мобільного телефону марки: «Apple», модель «iPhone 6s Plus Grey GB», серійний номер виробу: [NUMBER] у розмірі 11 200 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 5 000 грн., а також судові витрати. [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що 25 липня 2018 року на сайті Інтернет-магазину «App-market» ним здійснене замовлення мобільного телефону «iPhone 6s Plus Grey GB» вартістю 11 200 грн. Інтеренет-замовлення здійснювалося [PERSON] шляхом заповнення відповідної форми, в якій зазначалося прізвище, ім`я, по батькові замовника, його мобільний номер телефону, місто проживання та відділення «Нової пошти», на яке необхідно було доставити замовлення - № 13 . 26 липня 2018 року на мобільний телефон позивача зателефонував представник магазину та уточнив анкетні дані замовника, а також інформацію про актуальність замовлення. Після підтвердження [PERSON] замовлення, співробітник інтернет-магазину зауважив, що замовлення буде доставлене у м. Маріуполь 27 липня 2018 року. Так, відповідно до норм діючого законодавства, яке регулює правовідносини придбання, замовлення товарів (послуг) у звичайний спосіб, підтвердженням придбання товару є розрахунковий документ - квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талона та інше. 30 липня 2018 року на адресу відділення «Нової пошти» № 13 у м. Маріуполь доставлено замовлення позивача - мобільний телефон «iPhone 6s Plus Grey GB». Після зовнішнього огляду наведеного мобільного телефону позивачем не виявлено жодних зовнішніх пошкоджень, проте чи працює телефон [PERSON] перевірити не мав можливості, оскільки отриманий ним мобільний телефон був розряджений. При цьому на коробці від мобільного телефону та на гарантійному зобов`язанні, доданому до мобільного телефону, зазначений серійний номер виробу: [NUMBER]. Отримавши 30 липня 2018 року замовлення, [PERSON] сплатив вартість мобільного телефону, підтвердженням чого є відповідна квитанція, згідно з якою на рахунок продавця - фізичної особи-підприємця [PERSON] - [PERSON] сплачено 11 200 грн. Враховуючи наведені обставини, у даному випадку між сторонами у справі, а саме: між [PERSON] та Інтернет-магазином «App-market», в особі [PERSON] , мав місце договір купівлі-продажу вказаного мобільного телефону, з метою виконання якого та оплати товару [PERSON] сплачено грошові кошти у розмірі 11 200 грн. на рахунок особи, зазначеної покупцем в якості представника продавця - [PERSON] . Цього дня [PERSON] увімкнув мобільний телефон та при розміщенні у телефоні сім-карти оператора «Київстар» встановлено, що указаний телефон не підтримує сім-карти українських операторів. Перевіркою на спеціалізованому сайті компанії «Apple» -www.apple.com, шляхом пошуку за серійним номером виробу, встановлено, що придбаний ним мобільний телефон заблокований під американського оператора мобільного зв`язку, а об`єм заявленої продавцем пам`яті мобільного телефону (64 гБ) - не відповідає фактичній пам`яті доставленого виробу - 16 гБ. У зв`язку з тим, що отриманий [PERSON] мобільний телефон не відповідав заявленим якостям та не був придатний для експлуатації в Україні через відсутність відповідної сертифікації, 31 липня 2018 року [PERSON] зв`язався з представником інтернет-магазину, через який ним здійснювалося замовлення товару, пояснив наведені обставини, на що представник магазину зазначив, що вказаний виріб на його адресу спрямовано помилково, у зв`язку з чим мобільний телефон необхідно повернути до сервісного центру з метою здійснення перевірки, після проведення якої на адресу позивача буде спрямовано потрібну замовлену модель. У смс-повідомленні [PERSON] . направлені реквізити отримувача, якому позивач «Новою поштою» повинен спрямувати мобільний телефон та ПІБ отримувача - [PERSON], телефон - [NUMBER] , відділення «Нової пошти» № 32 у м. Львів. Вказане відправлення здійснене [PERSON] 31 липня 2018 року, про що свідчить відповідна накладна «Нової пошти» № 59000353792710. Згідно з інформацією з офіційного сайту «Нової пошти» наведене відправлення отримане одержувачем - [PERSON] 03 серпня 2018 року. З цього часу на неодноразові дзвінки [PERSON] на номери телефонів, за якими позивач спілкувався з приводу замовлення наведеного мобільного телефону, а також на дзвінки одержувачу мобільного телефону - [PERSON] - ніхто не відповідає. Ані грошових коштів, спрямованих [PERSON] на ім`я [PERSON] у сумі 11 200 грн., ані мобільного телефону із характеристиками, які б відповідали здійсненому позивачем замовленню, на адресу [PERSON] не направлено. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 1, 8, 15, 21, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 655, 675, 700 ЦК України, ст. ст. 2, 9, 11 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності», позивач вказував, що йому продавцем мобільного телефону - інтернет-магазином - надано недостовірну інформацію щодо якості та характеристик виробу, який позивачем був придбаний, з огляду на що укладений між сторонами договір купівлі-продажу указаного мобільного телефону підлягає розірванню, а грошові кошти, які сплачені позивачем на рахунок [PERSON] у розмірі 11 200 грн. - підлягають стягненню із указаної фізичної особи-підприємця на користь позивача, враховуючи той факт, що [PERSON] доставлено товар неналежної якості та такий, що не відповідає заявленим характеристикам. Неправомірними діями відповідачів [PERSON] завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5 000 грн. та яка полягає у приниженні позивача, оскільки він вимушений був телефонувати за усіма відомими йому номерами телефонів з метою пошуку зв`язку з відповідачем та усі зусилля позивача відповідачем проігноровані. Крім того, мобільний телефон [PERSON] замовляв з метою здійснення подарунку своїй дитині на день народження, а неправомірна поведінка відповідача змусила [PERSON] докладати додаткових зусиль у відшкодуванні грошових коштів на придбання якісного мобільного телефону у стислі строки. Правову підставу для відшкодування моральної шкоди [PERSON] наводить статтю 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Процесуальні дії суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачам право та строки подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 травня 2019 року вирішено провести заочний розгляд справи. Позивач та його представник - адвокат Д`яконова К.І. до судового засідання не з`явилися, адвокат попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі не скористалися своїм правом, відзив на позов на адресу суду не направили, а також повторно до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є розірвання договору купівлі-продажу мобільного телефону у зв`язку із порушенням прав [PERSON] як споживача, стягнення вартості товару неналежної якості та відшкодування моральної шкоди. Обставини справи. Судом установлено, що відповідно до квитанції (службового чеку Atlas) експрес переказ ТОВ «Пост Фінанс» від 30 липня 2018 року № 713030571, [PERSON] переказав на ім`я [PERSON] 11 200 грн., призначення платежу: прийом готівки ЕН [NUMBER]. Згідно з експрес-накладною «Нова пошта» від 31 липня 2018 року № 9000353792710 [PERSON] відправив на ім`я [PERSON] (прізвище не можливо прочитати) посилку вагою 1 кг, телефон. Відповідно до гарантійного талону та розрахункового документу 27 липня 2018 року проданий мобільний телефон «iPhone» без зазначення моделі, серійний номер [NUMBER], продавцем указано «ОФ.Дистриб. інтернет-магазин», гарантійний талон № 1701. За розрахунковим документом «ОФ.Дистриб. інтернет-магазин», найменуванням товару є телефон марки: «Apple», модель «iPhone 6s Plus Grey 64», ціна товару 11 200 грн. За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про юридичну особу та фізичну особу-підприємця «App-market» та [PERSON] у реєстрі відсутні. Мотиви суду. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, а саме, що позивачем придбаний мобільний телефон марки «Apple» саме в інтернет-магазині «App-market» та відповідно у фізичної особи-підприємця [PERSON] Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору, який виник із правовідносин щодо захисту права власності. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму Договір купівлі-продажу є консенсуальним. Він є відплатним та двостороннім (взаємним). При цьому він має чітко виражену мету, зміст якої полягає у відчуженні майна (товару) від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Отже, договір купівлі-продажу опосередковує процес динаміки (переходу) майна (товару) від однієї сторони до іншої. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності. Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічний договір - це договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (частини перша, друга статті 673 ЦК України ). У той же час, за змістом статті 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Умови договору, що обмежують права покупця-фізичної особи порівняно з правами, встановленими цим Кодексом та законодавством про захист прав споживачів, є нікчемними. Покупець має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем внаслідок використання ним переваг свого становища у виробничій або торговельній діяльності. Договір роздрібної купівлі-продажу вважається укладеним з моменту видачі продавцем покупцю товарного чи фіскального чека або надання іншого документа, що підтверджує оплату товару. Фіскальний і товарний чек - письмові документи, що підтверджують факт укладення договору і його умови (предмет і ціну). Сторонами у договорі роздрібної купівлі-продажу виступають, з одного боку, продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, а з другого - покупець - фізична чи юридична особа, що набуває у власність товар. Отже, у випадках роздрібної купівлі-продажу продавцем повинен бути не просто учасник цивільних відносин, а саме такий учасник, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товарів. Положеннями статті 704 ЦК України передбачено, якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання. Згідно з п. 18 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року № 104 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08 листопада 2007 року за № 1257/14524 (далі - Правила), розрахунки за продані товари та надані послуги можуть здійснюватися готівкою та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) відповідно до законодавства. Разом з товаром споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ установленої форми на повну суму проведеної операції, який засвідчує факт купівлі товару та/або надання послуги. Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. При цьому, п. 3.2. Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом ДПА України від 01 грудня 2000 року № 614, встановлено, що товарний чек повинен містити, зокрема: назву господарської одиниці, адресу господарської одиниці, для СГ, що не є платниками ПДВ, - ідентифікаційний код за ЄДРПОУ або ідентифікаційний номер з ДРФО; якщо кількість придбаного товару не дорівнює одиниці виміру - то кількість, вартість придбаного товару, вартість одиниці виміру товару, найменування товару, загальну вартість придбаних товарів у межах чека, порядковий номер чека, дату. Наданий позивачем товарний чек від 30 липня 2018 року не містить даних, які б надавали можливість суду встановити наявність між сторонами відносин договору купівлі-продажу або ж поставки товару, оскільки він не містить істотних умов, таких як визначення самого товару, його кількість, вартість одиниці товару та його загальну вартість. У той же час, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У статті 1 цього Закону зазначено, що продавцем є суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. У справі судом установлено, що позивачем [PERSON] перераховані грошові кошти у розмірі 11 200 грн., за його доводами, на придбання мобільного телефону в Інтернет-магазині « App-market », де свою діяльність здійснює фізична особа-підприємець [PERSON] , однак за відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ані Інтернет-магазин «App-market» не є юридичною особою (суб`єктом господарювання), ані Метик Артур Юрійович не є фізичною особою-підприємцем (суб`єктом господарювання), що виключає у даному випадку застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів», на який як на підставу позову посилався позивач. Приписами частини 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову. Підстава позову має важливе практичне значення. Правильне її встановлення визначає межі доказування, а також є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Правом на зміну підстав позову шляхом подання заяви наділений лише позивач у випадках, передбачених статтею 49 ЦПК України. Отже, аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що змінити підставу позову суд вправі лише за згодою позивача. У порядку, передбаченому ст. 49 ЦПК України, позивач не порушував питання про зміну підстав позову. З огляду на викладене, оскільки у справі установлено, що відповідачі, в яких за доводами позивач придбав мобільний телефон, не відносяться до суб`єктів господарювання, необхідно дійти висновку, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватися положення Закону України «Про захист прав споживачів», які наведені [PERSON] як правова підстава позову, останній своїм правом не скористався та підставу позову не змінив, тому заявлені вимоги з підстав порушення прав [PERSON] як споживача задоволенню не підлягають. Судом також відхиляється аргумент позивача про те, що договір купівлі-продажу укладений між Інтернет-магазином «App-market» та [PERSON] , оскільки такі обставини не підтверджені жодним належним та достатнім доказом. При цьому, із досліджених судом квитанцій вбачається, що грошові кошти [PERSON] перераховувалися на ім`я фізичної особи [PERSON] із призначенням платежу «прийом готівки» і у даних квитанціях відсутні будь-які дані, які б свідчили про сплату цих коштів за придбання будь-якого товару. У той же час, гарантійний талон та розрахунковий документ, який долучений [PERSON] до матеріалів справи, містить відтиск штампу «ОД.Дистриб. інтернет-магазин», що також спростовує факт укладення договору купівлі-продажу із Інтернет-магазином «App - market». Інших доказів на підтвердження заявлених позовних вимог [PERSON] до суду не надав та клопотань про їх витребування перед судом не порушував. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення коштів, та суд дійшов висновку про безпідставність цих вимог, тому і вимоги щодо моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відмову у задоволенні позову. Судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови у позові - на позивача. Позивачем до матеріалів справи долучений попередній орієнтовний розрахунок на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., які відповідно до ст. 133 ЦПК України відносяться до судових витрат, та оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, ці витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed