Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із відповідною позовною заявою, в якій зазначив, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 10.05.1995 року. Рік тому відповідачка у справі пішла від нього і з того часу подружні відносини вони припинили та стали мешкати окремо. Ніякого спілкування між ними не існує, вона відмовилася від нього як інваліда і ніякої допомоги не надає. Відповідачка не розуміла та не розуміє сутності проблем, які виникали та виникають в їх сімї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги як передбачено вимогами ст. 55 СК України. Спільного господарства вони не ведуть та сумісне проживання в подальшому неможливе. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини у позивача не має, оскільки між ними на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвилась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Тому просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, уточнивши позовні вимоги, а саме, анкетні дані відповідача. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні зробила усну заяву про визнання нею позовних вимог в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON]. Судом були розяснені сторонам наслідки відповідної процесуальної дії. Окрім того представник позивача та відповідачка в судовому засіданні пояснили, що спору щодо утримання позивача як інваліда у них не має, позивач має самостійний дохід та за ним є кому доглянути. На виконання вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 10 травня 1995 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Костянтинівського міськвиконкому, актовий запис № 197 від 10 травня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-НО № 306001, виданим 26.05.1995 року Відділом реєстрації актів громадського стану Костянтинівського міськвиконкому. Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ч. ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяв до уваги відсутність дітей у подружжя, а також відсутність спору щодо утримання позивача як інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а, отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум ВСУ в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї [PERSON] суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved