Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю надійшла цивільна за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів, яка ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2013 року була прийнята до провадження (а. с. 27). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 07 жовтня 2011 року між ним та виконавцем послуг [PERSON] був укладений договір № 071011/01 на виготовлення та виконання монтажних робіт, вартість яких обумовлена договором у розмірі 39 000,00 грн., зі сплатою передоплати у сумі 30 000,00 грн. у день підписання договору та 9 000,00, у день закінчення виконання монтажу меблів. Датою виконання договору було визначено 22 листопада 2011 року. 13 жовтня 2011 року та 13 квітня 2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти за укладеним між сторонами договором, загальний розмір яких становить 42 100,00 грн. У зв'язку з тим, що на час звернення до суду з даною позовною заявою, тобто станом на 08 квітня 2013 року, відповідачем не було виконано зобов'язання за зазначеним договором від 07 жовтня 2011 року з виготовлення та монтажу меблів, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 42 100,00 грн., суму штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за укладеним між сторонами договором на 502 дня у розмірі 105 671,00 грн., інфляційні витрати та 3% річних у розмірі 3 492,58 грн., а також судовий збір у сумі 1 627,34 грн. (а. с. 2-4). Позивач та його представник у судовому засіданні заявлені у позові вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю. Вислухавши пояснення сторони позивача та сторони відповідача, покази свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд дійшов висновку щодо недоведеності позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти: 07 жовтня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 071011/01 на виготовлення та виконання монтажних робіт, за умовами якого [PERSON] зобов'язався виготовити та монтувати в квартиру [ADDRESS] меблі згідно із Специфікацією до даного договору на протязі 45 календарних днів (пункт № 2.1), вартість робіт обумовлена п. 3.1 договору у розмірі 39 000,00 грн., зі сплатою передоплати у сумі 30 000,00 грн. у день підписання договору та 9 000,00 грн., у день закінчення виконання монтажу меблів (а. с. 6-7). Пунктами 4.1 та 4.2 цього договору також встановлено, що у випадку несвоєчасної здачі робіт виконавець сплачує штраф у розмірі 0,5 % за кожний день прострочення; за прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує штраф у розмірі 0,5% від несплаченої суми за кожний день прострочення. Також судом було встановлено, що 13 жовтня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] згідно з укладеним між ними договором 30 000,00 грн. та додатково 7 600,00 грн. на стільницю для виготовлення обіднього столу (а. с. 7), а 13 квітня 2012 року - 4 500,00 грн. (а. с. 7). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено кілька договорів на виготовлення та монтаж меблів, в тому числі: кухонного гарнітуру, кухонного столу із стільницею, ліжка, двох біля ліжкових тумб, крісла. В обґрунтування позовних вимог стороною позивача був наданий договір № 071011/01 на виготовлення та виконання монтажних робіт від 07 жовтня 2011 року (а. с. 6-7), пунктом 3.1 якого визначено, що вартість всіх робіт, які доручаються виконавцю згідно з договором, вказана у специфікації та складає 39 000,00 грн. Відповідачем в якості винагороди було отримано від позивача 30 000,00 грн. та 7 600,00 грн., а в подальшому - ще 4 500,00 грн. в рахунок вартості кухні (а. с. 7, 8). В ході судового розгляду даної цивільної справи було встановлено, що відповідачем за цим та іншими договорами фактично було поставлено позивачу кухонний гарнітур, ліжко та інше майно - обумовлене домовленістю між сторонами. При цьому відповідач вказав на те, що з огляду на прохання позивача, ним було знято фасад з кухонного гарнітуру та після його перероблення кухня набула остаточного вигляду. Позивач у судовому засіданні визнав факт поставки йому меблів та наявності, зокрема, в його квартирі кухонного гарнітуру, посилаючись на те, що кухня в решті решт залишилась без фасаду. [PERSON] у судовому засіданні також вказав на те, що розмір вартості робіт з виготовлення та монтажу меблів по двох договорах, з урахуванням кухонного гарнітуру, столу, а також ліжка вартістю 22 600,00 грн. - становить 60 000,00 грн. На питання суду щодо відповідності розмірів кухні, представлених у вигляді ескізу (а. с. 73) дійсно поставленому кухонному гарнітуру, позивач погодився з такою відповідністю. На пропозицію суду щодо надання доказів на підтвердження обсягу та найменувань робіт та поставленої продукції за наданим суду договором, а саме: специфікації, на яку містяться посилання в п. 3.1 укладеного між сторонами 07 жовтня 2011 року договору, її так і не було надано. Сторони у судовому засіданні зазначали про те, що між сторонами дійсно було укладено декілька договорів на поставку меблів з приблизною вартістю на суму, вказану позивачем (приблизно 60 000,00 грн.). Відповідач [PERSON] також не зміг пояснити суду які саме меблі поставлялись ним за спірним договором. Також пояснив суду, що ним були виконані всі зобов'язання за всіма договорами, а [PERSON] розрахувався з ним не в повному обсязі. Таким чином, оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності та вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про повернення грошових коштів у сумі 42 100,00 грн., отриманих [PERSON] від [PERSON] за договором № 071011/01 на виготовлення та виконання монтажних робіт від 07 жовтня 2011 року, суд приходить до висновку щодо недоведеності позову та необхідності відмови в його задоволенні. При цьому суд виходить зі змісту та суті наданого договору на виготовлення та виконання монтажних робіт, а саме: зобов'язання виконавця щодо виготовлення та монтажу меблів, в подальшому «изделий», за адресою квартири [ADDRESS]. Однак що ж саме було предметом зазначеного договору відповідно до специфікації до нього, яка так і не була надана суду в якості доказу, судом не було встановлено. У зв'язку з зазначеним не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення штрафних санкцій за недотримання строків виконання робіт, інфляційних витрат та 3-х відсотків річних, оскільки під час розгляду справи позивач пояснив суду, що фактично всі меблі, окрім кухонного гарнітуру, на його погляд, були встановлені, а доказів несвоєчасного виконання робіт відповідачем (претензій, вимог, тощо) суду надано не було. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає, що сума судового збору, сплачена позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не підлягає відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed