Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON], з позовом про визнання особи, втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON], згідно якого просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням в будинком № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області . В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: на підставі договору дарування від 27.01.2012 року він є власником житлового будинку № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. У зазначеному будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON], шлюб з якою розірвано в червні 2015 року. Підставою розірвання шлюбу стало те, що між ним по відповідачкою часто виникали конфлікти, які призвели до того, що з червня 2007 року вони з дружиною перестали жити разом та згодом розлучились Даний факт знайшов своє підтвердження у справі № 2-3127/07 за позовом [PERSON], до нього про розірвання шлюбу та не підлягає доказуванню згідно ст. 61 ЦПК України. Після розірвання шлюбу, колишні чоловік, дружина втрачають статус члена сім'ї наймача (власника) житлового приміщення. Відповідачка проживає окремо за іншою адресою, з його будинку вона виселилась добровільно, але знятись з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажає. Її реєстрація в належному йому будинку приводить до порушення його права власності на зазначений будинок. Він сам також не може зняти відповідачку з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою так як при цьому потрібна особиста присутність відповідачки та її бажання на це, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, при цьому відповідач пояснила, що вимоги позивача є необґрунтовані і безпідставні. Вона змушена була покинути житлове приміщення, що належить позивачу, через неможливість спільного проживання. Крім того даний будинок оформлений на позивача, як подарований, хоч в дійсності вони купили цей будинок, і вона ще оформляла кредит на його купівлю. В даному будинку вона не проживає з 30.01.2015 року. Вселятись в будинок не має наміру, але вважає, що має право на даний будинок. В подальшому в судове засідання не з'явилась. Вислухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON]. є власником будинку № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Право власності позивача на дане житлове приміщення підтверджується договором дарування від 27.01.2012 року, посвідченого нотаріусом Верхньодніпровського нотаріального округу [PERSON]І,. та зареєстрованим в реєстрі за № 62. Згідно даних будинкової книги в вищезазначеному будинку на даний час зареєстрована позивачка та адресної довідки. Відповідно до акту депутата Верхівцевської міської ради від 16.07.2017 року встановлено, що відповідач [PERSON]А в будинку № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області не проживає з часу розірвання шлюбу, з 16.06.2015 року Крім того факт, що відповідач не проживає в спірному будинку з початку 2015 року визнається самою відповідачкою [PERSON], та доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON]С,. пояснила суду, що відповідачка не добровільно пішла з будинку позивача. Так як відповідач її бив, вчиняв сварки, а потім виставив її речі і відповідачка проживала у неї. З 2015 року відповідачка не проживає у будинку позивача, лише інколи приходила до даного будинку, що забрати свої речі. Проте дані показання спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні пояснили,що вони проживають по сусідству з позивачем. Їм відомо, що відповідачка є бувшою дружиною позивача. Та з січня 2015 року вона в будинку позивача не проживає і до нього не приходила. Крім того свідок [PERSON]А,. пояснив, що після розірвання шлюбу [PERSON], прийшла до них. У них була батьківська хата, яку вони продавали і відповідачка виявила намір її купити. Вони дозволили відповідачці проживати у цьому будинку. Вона деякий час там проживала, будинок привела у занедбаний стан, наробила боргів з оплати комунальних послуг, а потім виселилась з нього. Оцінюючи надані суду докази в їх сукупності, судом встановлено, що відповідачка з січня 2015 року не проживає в [INFO]. За це час відповідачка не намагалась вселитись до даного будинку та користуватись ним, що не заперечується і самою відповідачкою Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла. Судом встановлено, що відповідачка з січня 2015 року ( тобто більше одного року) не проживає в [INFO], а проживає в іншому місці Доказів того, що відповідач [PERSON], починаючи з січня 2015 року намагалась вселитись в будинок № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області та проживати в ньому суду не надано. Посилання відповідачки на те, що даний будинок був куплений на спільні кошти з позивачем суд вважає безпідставними, так як будь-якими доказами не підтверджуються. Будинок належить позивачеві на підставі договору дарування, який відповідачкою протягом тривалого часу не оспорювався і не оспорюється на даний час, і тому є приватною власністю позивача. Оцінюючи всі надані сторонами докази по справі у їх сукупності суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо визнання відповідача [PERSON], такою, що втратила право користування будинком № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області як такаущо не проживає в зазначеному будинку більше одного року без поважних причин Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON]А, такою, що втратила право користування будинком № 50 по вул. Миру в м. Верхівцево Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на Державну міграційну службу України в Дніпропетровській області. Виходячи з того, що позовні вимоги позивача задоволенні та у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесені нею судові витрати, а саме 640.00., за сплачений судовий збір, так як позовні вимоги позивача задоволені в повному об'ємі.

Outcome: approved