Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна. Позов обґрунтований наступними обставинами. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 28.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 770 (реєстраційний номер майна - 14580239). Як вказав [PERSON] , за вищезазначеною квартирою рахувалися борги за комунальні послуги, у зв`язку із чим Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення про стягнення заборгованості за комунальні послуги та 08.08.2006 року видано виконавчий лист № 2-1535/06, на підставі якого, 15.01.2007 року виконавчою службою у Малиновському районі винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме: накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . Позивач стверджує, що заборгованість за комунальні послуги, яку було стягнуто на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, було погашено в повному обсязі, але при зверненні до виконавчої служби про зняття арешту йому було відмовлено, оскільки матеріали виконавчого провадження були знищені у зв`язку із закінченням строку їх зберігання. Враховуючи викладене, позивач вказав, що наявність арешту та заборони на відчуження вищевказаної квартири, унеможливлює володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд та перешкоджає йому здійснити відчуження квартири, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом. Позивач у судове засідання не з`явився, до суду його представник надав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а. с. 54). Представник відповідача - Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив (а. с. 67). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов наступного висновку. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 28.04.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шепелюк Р.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 770, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (номер витягу 10982329), інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (реєстраційний номер майна - 14580239) (а. с. 6 - 8). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 16.03.2006 року, було задоволено позовні вимоги КП «Одесатеплоенерго», а саме: стягнуто з [PERSON] на користь КП «Одесатеплоенерго» заборгованість у розмірі 1125 гривень 19 коп. (а. с. 31). Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав, 15 січня 2007 року виконавчою службою у Малиновському районі винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 15.01.2007 року та Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою накладено арешт на вищезазначену квартиру, номер обтяження 4459965 (а. с. 13 - 15). Відповідно до архівної довідки, від 16.12.2019 року № 4304/01-18 виданої Одеським державним нотаріальним архівом, відомості про зняття арешту в матеріалах справи відсутні (а. с. 11). Зі змісту листа Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), від 06.07.2020 року № 21037, матеріали виконавчого провадження в якому був накладений арешт на майно боржника - [PERSON] , згідно постанови АН 397024 від 15.01.2007 року Першим ДВС у Малиновському районі м. Одеси, були знищені за закінченням терміну зберігання, у зв`язку з чим вирішити питання щодо зняття арешту з майна, не уявляється можливим (а. с. 12). Згідно квитанцій № 10/14 від 04.05.2006 р. та № 7/11 від 04.05.2006 року, платником на користь КП «Одесатеплоенерго» було сплачено суму за користування тепловою енергією у розмірі 1129 гривень 27 коп. та 1645 гривень 06 коп. відповідно (а. с. 10). Відповідно до листа КП «Теплопостачання м. Одеса» (правонаступник КП «Одесатеплоенерго»), від 27.07.2020 року, № 02.01-21/334, станом на 27.07.2020 року заборгованість за комунальні послуги по квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] відсутня (а. с. 38). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ, від 16.11.2016 року, у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Сттаттею 41 Конституції України встановлено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Разом з тим, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що обставини, якими [PERSON] доводить свої вимоги про звільнення майна з-під арешту знайшли підтвердження в ході судового розгляду, так як підтверджуються відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а наявність арешту на нерухоме майно порушує його права щодо володіння, користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved