Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

До Решетилівського районного суду Полтавської області звернулася позивачка [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені. Як зазначає позивачка, 17 лютого 2018 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №175484. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач ніякої матеріальної допомоги не надавав. На підставі рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 4774,25 грн. Крім цього за період з 01 березня 2019 року по 27 травня 2019 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивачки складає 3168,96 грн. Посилаючись на викладені обставини, положення статей 180, 195, 196 Сімейного кодексу України, позивачка просила стягнути зазначену суму заборгованості по виплаті аліментів та пеню. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді Лизенко І.В. від 06.06.2019, яка була відряджена до Решетилівського районного суду Полтавської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 22.01.2019 р. №175/о/15-19 строком на один рік. 03 липня 2019 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, в якому той вважав, що дитина не його, оскільки відповідачка має досвід користування тестом на вагітність, на момент зачаття більшу частину часу перебувала в м. Полтава, де її бачили з іншим чоловіком, категорично забороняла фотографувати і знімати на відео дитину, бо дитина на нього не схожа, ізолювала його рідню від дитини, звернулася до суду з позовною заявою, як засіб тиску на нього. Зважаючи на викладене, просив виключити відомості про його батьківство з актового запису №2 від 6 липня 2018 року Виконавчого комітету Калениківської сільської ради Решетилівського району Полтавської області про народження дитини [PERSON] . Ухвалою суду від 04.07.2019 р. позови об`єднано в одне провадження. За клопотанням представника відповідача [PERSON] [PERSON] ухвалою суду від 25.07.2019 по даній справі було призначено судово - біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої було доручено Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради та зупинено провадження на час проведення експертизи. На вирішення експертизи було поставлено запитання: чи є [PERSON] біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 21 жовтня 2019 року до Решетилівського районного суду Полтавської області від Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради надійшов висновок експерта. 23 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням висновку експертизи. 17.01.2020 р. ухвалою суду справу призначено до судового розгляду, однак по суті справа не розглядалася. У зв`язку із закінченням терміну відрядження судді Лизенко І.В. дана справа в порядку ст. 33 ЦПК України передана на розгляд судді Решетилівського районного суду Полтавської області [PERSON] . Ухвалою суду від 07.08.2020 р. справу було прийнято до провадження судді Зіненка Ю.В. та призначено підготовче судове засідання на 07.09.2020 р. До початку підготовчого судового засідання в канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] [PERSON] про призначення додаткової судово - біологічної (генетичної) експертизи на вирішення якої поставити питання чи є [PERSON] біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , проведення якої доручити Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи». В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] надав уточнене клопотання про призначення повторної судово-біологічної (генетичної) експертизи та просив призначити у справі повторну судово-біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої доручити Київському міському клінічному бюро судово - медичної експертизи. На вирішення експерта поставити запитання: чи є [PERSON] , [INFO] , уродженець і житель с. Каленики Решетилівського району Полтавської області, біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Каленики Решетилівського району Полтавської області. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року клопотання відповідача [PERSON] про призначення у справі повторної судово-біологічної (генетичної) експертизивизнано передчасним, яке необхідно вирішувати після оголошення в судовому засіданні відповідної експертизи, допиту в судовому засіданні вищевказаного експерта та дослідження матеріалів справи. В зв`язку з неявкою експерта в судові засідання, розгляд справи неодноразово відкладався. В судових засіданнях 17 березня 2021 року та 28 квітня 2021 року позивачка позов підтримала, просила його задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по виплаті аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 11963,52 грн та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 14247,88 грн. Збільшення позовних вимог обґрунтувала поданими до суду 14 серпня 2020 року клопотанням про стягнення заборгованості та пені з додатками (а.с.а.с.121-123, 124-126). В задоволенні зустрічного позов упросила відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Беркута Л.Г. просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] , оскільки позовні вимоги не доведені доказами, розрахунок заборгованості здійснено не належним чином. В той же час зустрічний позов просили задовольнити, оскільки [PERSON] не являється біологічним батьком дитини [PERSON] , так як має хронічну хворобу, яка виключає ту обставину, що він може мати дітей. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17.02.2018 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 3). Після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Також дана обставина підтверджується висновком експерта №734 Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради Івашиної О.Х., відповідно до якого [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] ; вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.61-63). Судом також встановлено, що малолітня дитина перебуває на повному матеріальному утриманні матері - [PERSON] . Відповідно до судового наказу, виданого 22 лютого 2019 року Решетилівським районним судом Полтавської області по справі №546/105/19, із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів щомісячного доходу [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Із постави про відкриття виконавчого провадження ВП №58759927 встановлено, що на підставі судового наказу №546/105/19 було відкрито виконавче провадження про стягнення із [PERSON] аліментів у розмірі ј частини всіх видів щомісячного доходу на користь [PERSON] (а.с.9). Суд не приймає посилання представника відповідача [PERSON] на те, що дані докази не можна брати до уваги, так як не були направлені стороні відповідача, оскільки факт сплати аліментів в неповному розмірі відповідачем було підтверджено як в судових засіданнях, так і у змісті зустрічного позову, в якому він зазначив, що «свідомо не сплачував суму аліментів повністю, так як готувався до оспорювання» (а.с.27). Отже, відповідач знав про судове рішення (судовий наказ), яким його зобов`язано сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини. Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, той факт, що відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у розмірі, встановленому судовим наказом по справі №546/105/19, є встановленим та доказування не потребує. Водночас позивачка [PERSON] на обґрунтування розміру позовних вимог по заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 4774,25 грн надала лише довідку державного виконавця Решетилівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Леонович Л.І. від 27.05.2019 (а.с.10). Інших доказів, якими б було підтверджено розмір вказаної заборгованості, зокрема розрахунку заборгованості, здійсненого державним виконавцем, позивачкою надано не було. Відповідно до пункту 4 розділу ХVI «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Мінюсту України № 512/5 від 02.04.2012 року, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Приписами частини 3 статті 195 Сімейного кодексу України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Суд не приймає до уваги клопотання про стягнення заборгованості та пені по виплати аліментів, яке, як пояснила позивачка в судовому засіданні 28 квітня 2021 року є заявою про збільшення позовних вимог, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виконаний державним виконавцем Леонович Л.І., довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 12.08.2020 державного виконавця (а.с.121-126), подані позивачкою [PERSON] до канцелярії суду 14.08.2020 з огляду на таке. Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними (частина 9 цієї статті). Згідно пункту 2 частини 2 статті 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (частина 5 статті 49 ЦПК України). Позивачкою [PERSON] вищевказаних вимог норм закону дотримано не було, копію вказаного клопотання та поданих доказів позивачка відповідачу не направляла, що вона підтвердила в судовому засіданні. Таким чином, суд погоджується з стороною відповідача в тому, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по виплаті аліментів позивачкою не були доведені належним доказами, зокрема в частині розміру вказаної заборгованості, оскільки довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів з вказівкою лише на її розмір в грошовому виразі може свідчити про наявність заборгованості у боржника, проте її розмір має бути підтверджений, зокрема, відповідним розрахунком, здійсненим державним виконавцем. Однак, як було встановлено судом, вказаного розрахунку позивачкою в передбаченого законом порядку подано не було. В той же час суд не погоджується із твердженням представника відповідача [PERSON] , що дана довідка не може братися до уваги через те, що дійсна протягом одного місяця з дня її видачі, оскільки вона була подана разом із позовом до суду 27 травня 2019 року, тобто була актуальною на момент подачі позову [PERSON] . Таким чином, за відсутності доведеного розміру заборгованості по сплаті аліментів, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунків пені, здійснених позивачкою, чи здійснити власний розрахунок. З огляду на це, у задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства, слід зазначити наступне. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як було зазначено, згідно висновку експерта №734 Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради Івашиної О.Х., [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] ; вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком дитини [PERSON] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.61-63). Допитаний в судовому засіданні 28 квітня 2021 року в режимі відеоконференції з Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська експерт [PERSON] щодо роз`яснення висновку судово-біологічної (генетичної) експертизи№734 від 25.07.2019 р. судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» пояснила, що при проведенні експертного дослідження бралося ДНК [PERSON] та [PERSON] . За результатами проведеного дослідження було встановлено, що вірогідність того, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] становить 99,9999 %. На запитання суду повідомила, що даний показник являється більш ніж переконливим, оскільки результату, що становить 100% при проведенні такого виду досліджень не передбачено. На запитання представника відповідача [PERSON] експерт [PERSON] відповіла, що навіть при наявності інших медичних документів про стан здоров`я [PERSON] , висновок експерта не змінився б, оскільки предметом дослідження було саме його ДНК, а не документи про стан здоров`я [PERSON] . Суд зазначає, що відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.2,3 ст. 89 ЦПК України). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Беркута Л.Г. не погодились із вказаним висновком експерта, просили призначити по справі і на підтвердження своїх заперечень надали суду повторну судово-біологічну (генетичну) експертизу, проведення якої доручити Київському міському клінічному бюро судово - медичної експертизи. До вказаного клопотання стороною відповідача було надано суду 07 вересня 2020 року копії результатів досліджень лабораторії «Сінево», копію консультативного висновку уролога медичної групи «Адоніс» [PERSON] від 12.01.2020, відповідно до якого [PERSON] виставлено діагноз: «Вторинне безпліддя? Варікоцеле зліва 1-2 ст. Хронічний простатит. Хронічний орхоепідідіміт (а.с.а.с.130-139). Суд не погоджується з тим, що дані медичні висновки та лабораторні дослідження можуть свідчити про те, що [PERSON] не може бути батьком дитини [PERSON] . До того ж, відповідно до консультативного висновку цього ж уролога медичної групи «Адоніс» [PERSON] від 12.11.2019, поданого стороною відповідача до суду 26 листопада 2019 року, [PERSON] було встановлено діагноз: «гострий простатит? гострий орхоепідідіміт? Варікоцеле зліва 1-2 ст. кисталевого придатка. Астенотератозооспермія. Бактеріоспермія». В той же час, відповідно до цього ж висновку «пацієнту роз`яснено, що дана патологія являється тимчасовою». Щодо поданого в судовому засіданні стороною відповідача [PERSON] висновку ДУ «Інституту урології НАМН України», то він встановив діагноз [PERSON] « [PERSON] зліва 1 ступеня. Хронічний простатит вогнищевий, стан ремісії», рекомендовано нагляд уролога та консультація судово - медичного експерта з приводу визначення батьківства (за ініціативи пацієнта)» (а.с.165). Однак він не містить висновку про те, що [PERSON] не міг восени 2017 року (враховуючи дату народження дитини [PERSON] - 28.06.2018) бути батьком дитини з огляду на поставлений діагноз. Поданий разом із зустрічний позовом витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при Решетилівській РДА Полтавської області від 13 лютого 2019 року також жодним чином не підтверджує обґрунтованість позовних вимог відповідача [PERSON] , а лише свідчить про суперечності між батьками дитини щодо днів та побачень із нею (а.с.29-31). З огляду на вищезазначене суд доходить висновку що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства слід також відмовити, оскільки обставини, на які посилався [PERSON] та його представник [PERSON] на обґрунтування своїх вимог, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За загальним правилом, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Отже, позивачка [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за подачу позову. При подачі зустрічного позову відповідач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн. Зважаючи на те, що в задоволенні зустрічного позову суд відмовляє в повному обсязі, судові витрати у виді судового збору покладаються на позивача за зустрічним позовом [PERSON] . На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed