Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 20 грудня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання. Позов мотивовано тим, що він є пенсіонером за віком з 11.09.2011. Окрім пенсії, інших джерел доходу він не має, тому знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Пенсія, яку він отримує, не забезпечує його необхідного мінімуму проживання. Крім цього, він є хворою людиною, та потребує постійного лікування. Його син - відповідач по справі матеріальної допомоги йому не надає. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на його утримання, оскільки є працездатним. За таких складних життєвих обставин, він, знаходячись на межі бідності, тому вимушений звернутися до суду з вищевказаним позовом і просить стягнути з відповідача [PERSON] , який доводиться йому сином, аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Від відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивач на обліку за станом здоров`я не перебуває, має четверо дітей, один з яких є особою з інвалідністю, до яких позовних вимог не пред`являє, що повинно враховуватися судом відповідно до ч. 2 ст. 205 СК України. Крім того вказав, що добровільно надає допомогу щомісячно в розмірі приблизно 2 000 грн своєї непрацездатній матері, яка отримує мінімальну пенсію у розмірі 1638 грн, та своєму непрацездатному брату - [PERSON] , який мешкає разом з матір`ю та є особою з інвалідністю 2 групи отримуючи соціальну пенсію в розмірі 1638 грн. Вважає, що позивач не надав суду доказів того, що він дійсно потребує матеріальної допомоги саме від відповідача, враховуючи, що позивач має ще дітей, окрім того, який є особою з інвалідністю. Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що відповідач зловживає своїми правами, вводить суд в оману і все те, що викладено у відзиві на позовну заяву, є неправдивою та надуманою інформацією з боку відповідача, оскільки останній проживає окремо, дітей не має, працює у ПАТ «СП УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ», стягненнями за виконавчими документами не обтяжений, тому бажає стягувати аліменти тільки з нього, оскільки другий син є особою з інвалідністю, одна донька має двох неповнолітніх дітей, друга донька має одну неповнолітню дитину. З огляду на що вважає, що відповідач умисно ухиляється від своїх обов`язків утримувати хворого, непрацездатного батька, як це передбачено ч.1 ст. 202 СК України. Також зазначив про розгляд справи за його відсутністю, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю за наявністю доданих документів до матеріалів справи. Просила в задоволенні позову відмовити у зв`язку з тим, що позовні вимоги [PERSON] необґрунтовані та недоведені належними доказами. Ухвалою суду від 14.01.2020 відкрито провадження у цивільний справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 26.05.2020 клопотання адвоката Кальної А.Г., яка діє в інтересах відповідача - [PERSON] про витребування доказів та про допит в якості свідка [PERSON] задоволені частково. Витребувано з Маріупольського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області довідки про доходи [PERSON] та відомості про розмір пенсії за період з січня 2020 року по травень 2020 року та з Кальміуського районного у м. Маріуполі відділу ДРАЦС Східного МУ МЮ (м. Харків) копію актового запису про народження [PERSON] , [INFO] . Доручено Красноградському районному суду Харківської області здійснити дії щодо організації проведення відеоконференції, для участі в судовому засіданні свідка [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 24.11.2020 в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача. З позивачем перебувала у шлюбі, який у 1989 році було розірвано.Від першого шлюбу у позивача є донька. Позивач участь у вихованні відповідача не приймав, аліменти сплачував. Розмір її пенсії станом на теперішній час складає 1759 грн, а сина, який мешкає разом з нею та є особою з інвалідністю 2 становить 1712 грн. З 18 років її син, який є відповідачем по справі надає матеріальну допомогу, на сьогоднішній день розмір якої складає приблизно 2 000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) повторно серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, що відповідно підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Згідно з довідкою від 30 червня 2020 року, виданою Маріупольським об`єднаним управлінням ПФУ Донецької області за № 0580-19-7/4309, [PERSON] перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області та отримує пенсію за віком, яка за період з січня 2020 року по травень 2020 року становить 17527,54 грн. ( за період з січня 2020 року по квітень 2020 року, включно, розмір пенсії складав 3240,70 грн щомісячно, в травні 2020 року - 3564,74 грн.; в квітні 2020 року була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 1000 грн). Відповідно до виписки з медичної карти КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3 м. Маріуполя» від 06.12.2019 виданої на ім`я [PERSON] вбачається, останній перебуває на «Д» обліку з ішемічною хворобою серця, стенокардіею напруги ФКГ, атеросклеротичного і постінфарктного кардіосклерозу. З наданої копії довідки від 23.04.2020 №РО-027, виданої директором ПАТ «СП УКРЕНЕРГОЧОРМЕТ» Дубовік Є.В. вбачається, що [PERSON] з 08.06.2017 до теперішнього часу працює у товаристві на посаді слюсаря з ремонту парогазотурбінного устаткування. Дохід за період з 01.10.2019 по 31.03.2020 склав 67 960 грн. 27 коп. [PERSON] , [INFO] , є пенсіонером за віком, що відповідно підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] . Згідно з довідкою виданою Красноградським об`єднаним управлінням ПФУ в Харківській області за № 8333183395361471, [PERSON] перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області та отримує пенсію за віком, яка за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становить 9787,00 грн. Відповідно до свідоцтва про народження виданого ЗАГС Харківської області серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно наданої копії довідки до акту огляду медико-соціальною експертною установою серії 12 ААА №700755 на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що останній є особою з інвалідністю з дитинства та має 2 групу інвалідності з 01.06.2018. Відповідно до довідки виданою Красноградським об`єднаним управлінням ПФУ в Харківській області за № 4010580399021061, [PERSON] перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні ПФУ Донецької області та отримує соціальну пенсію, яка за період з листопада 2019 року по квітень 2020 року становить 9754 грн. Отже, між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку повнолітніх дітей утримувати батьків. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 202 Сімейного кодекс України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Згідно ст.205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, статтею 202 Сімейного кодексу України визначено обов`язкові умови та підстави покладання на дітей обов`язку утримувати своїх батьків, а саме: діти є повнолітніми; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я та потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх дітей. Моментом виникнення обов`язку дітей утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Тобто, виходячи із зазначених норм, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. З огляду на вищевикладене вбачається, що право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. За визначенням, наведеним у частині третій статті 75 СК України, непрацездатною вважається та особа, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. А необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій статті 75 СК України. Аналіз вищевказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність становить з 1 січня 1638 грн., з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Відповідно до статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. Потреба матеріальної допомоги (нужденність) полягає в тому, що батьки не мають можливості забезпечити своє гідне існування у зв`язку з відсутністю пенсій (допомоги) чи їх низького розміру, а також у зв`язку із відсутністю у них інших джерел існування. Сам факт непрацездатності батьків не є безумовною підставою для виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вичерпний перелік підстав, які звільняють від доказування, визначений ст. 82 ЦПК України і до їх переліку не належать доводи, викладені позивачем в позові. Як встановлено судом, [PERSON] не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат. Суд також звертає увагу на те, що довідкою медичного закладу дійсно доводиться, що станом на 06.12.2019 позивачу [PERSON] встановлено діагноз: ішемічна хвороба серця, стенокардія напруги ФКГ, атеросклеротичний і постінфарктний кардіосклероз. Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження тривалості та вартості такого лікування. Крім того, посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії. Доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують його доходи матеріали справи не містять. Виходячи зі змісту статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому [PERSON] не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України та, відповідно, частини першої статті 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність його позовних вимог. Також, в порушення вказаних вимог, позивачем не надано достатніх доказів в підтвердження фактів, викладених ним у позовній заяві. Позивачем не надано жодних довідок в обґрунтування його скрутного матеріального становища, необхідності лікування, відсутності інших джерел доходу, окрім пенсії. Відсутність вказаних доказів позбавляє суд можливості зробити висновок щодо наявності у позивача потреби в матеріальній допомозі відповідача, згідно ст.202 СК України. Відповідно до вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13 квітня 2016 року (справа № 6-3066цс15). Аналогічна правова позиція зазначена в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі № 494/1682/15-ц; від 10 жовтня 2018 року по справі № 301/160/17; від 05 вересня 2019 року в справі № 212/1055/18-ц та від 10 січня 2019 року в справі № 369/7004/17. З огляду на вищевикладені доводи сторін, враховуючи надані сторонами суду докази з позиції їх належності та допустимості, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Тому судові витрати відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed