Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулися [PERSON], [PERSON]з позовом до [PERSON], третя особа: відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб паспортної і міграційної служби Індустріального району м. Дніпропетровська про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування поданої заяви позивачі зазначили, що згідно свідоцтва про право власності від 26.04.2004 року та договору дарування від 09.12.2009 року, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім позивачів, в квартирі зареєстрован [PERSON], який фактично не проживає з позивачами та не оплачує комунальні послуги. Наголошують, що житлово-комунальні послуги сплачуються тільки позивачами, відповідач до житла не зявляється, фінансово не допомагає, що змушує позивачів нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. В судове засідання позивачі зявилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, в звязку з чим суд, враховуючи заяву позивачів, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник третьої особи відділ громадянства і реєстрації фізичних осіб паспортної і міграційної служби Індустріального району м. Дніпропетровськав судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], згідно із свідоцтвом про право власності на житло № 3/259-04 від 26.04.2004 року, виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, та згідно договору дарування 1/2 частки квартири від 09.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 5188, є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Крім [PERSON] та [PERSON]в даній квартирі, зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою № 1806, виданою комунальним підприємством «ЖЄП-53». У відповідності до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засідання було допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] з 2010 року не проживає за адресою: [INFO] та його речей в квартирі не має. Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання та не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин понад один рік. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Порядок зняття з реєстраційного обліку визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку проводиться компетентними органами на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням. Таким чином, порядок зняття з реєстрації визначений законом та підстав для задоволення позовних вимог щодо зняття з реєстрації відповідача, суд не вбачає. \~ На підставі викладеного,

Outcome: partial