Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування власної позиції, зазначає, що [PERSON] є власницею житлового будинку який розташований у [ADDRESS] та земельної ділянки під будинком. Підставою для виникнення права власності є Свідоцтва про право на спадщину 3-1218 від 27.09.2017 року та 3-1223 від 27.09.2017 року відповідно. Відповідно до Довідки №1184 від 27.06.2019 року (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописки) у житловому будинку який розташований у [ADDRESS] прописані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] (не проживає). [PERSON] з 2011 року не проживає у зазначеному будинку, оскільки він виїхав на постійне місце проживання до м. Москва. За даних обставин позивач вимушена звернутися до суду з даними позовними вимогами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив задовольнити позов та слухати справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у відкрите судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд зважав можливим розглядати справу в заочному порядку. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню - виходячи з наступного. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею житлового будинку який розташований у [ADDRESS] та земельної ділянки під будинком. Дана обставина підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98612799 від 27.09.2017 року та №98619068 від 27.09.2017 року. Підставою для виникнення права власності є Свідоцтва про право на спадщину 3-1218 від 27.09.2017 року та 3-1223 від 27.09.2017 року відповідно. Відповідно до Довідки №1184 від 27.06.2019 року (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописки) у житловому будинку який розташований у [ADDRESS] прописані наступні особи: [PERSON] ; [PERSON] (не проживає). [PERSON] з 2011 року не проживає у зазначеному будинку, оскільки він виїхав на постійне місце проживання до м. Москва, дані обставини також підтверджуються поясненнями свідків, а саме: [PERSON] , яка є сусідкою та мешкає у будинку по [ADDRESS] ; [PERSON] , яка є сусідкою та мешкає у будинку по [ADDRESS] . Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно вимог ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст.7 Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні та обґрунтовані, регулюються нормами ст.ст.29, 317, 391, 405 ЦК України та Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні і підлягають задоволенню, оскільки вказана квартира належить позивачу на праві власності на законних підставах, відповідач не проживає у квартирі понад 6 років та втратив право користування зазначеним житлом. При цьому, суд вбачає доцільним довести до відома заінтересованих осіб, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке у встановленому процесуальним законом порядку набрало законної сили, є безпосередньою підставою для внесення відповідних відомостей до реєстраційного обліку органом реєстрації, яким в даному випадку є Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Outcome: approved