Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 14.12.2009 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що між ним, [PERSON] та відповідачами, 17.06.1998 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого позивач придбав у відповідачів квартиру № 14, по вул. Розумовська, 17 в м. Одесі. На виконання укладеного договору позивачу були передані ключі від зазначеної квартири, а відповідачі в свою чергу звільнили квартиру. Оскільки зазначений договір не був посвідчений нотаріально, однак був зареєстрований на Одеській товарній біржі, відповідно до діючого на час укладення договору законодавства, просить визнати договір купівлі-продажу дійсним. Позивач та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовну заяву, 23.04.2010 року позивач [PERSON] надав суду заяву в якій просив задовольнити позов, розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали. Представник третьої особи Одеській товарній біржі, в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не сповістив. Суд, у звязку з неявкою відповідачів та третьої особи та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з однієї сторони та [PERSON], [PERSON] з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру №14, по вул. Розумовській, буд. №17, в м. Одесі. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірний будинок є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 23398 від 17.06.1998 року, укладений на Одеській товарній біржі, без наступного нотаріального посвідчення, з реєстрацією його в „Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», реєстраційний номер № 23398 від 17.06.1998 року. Підтвердженням факту виникнення права власності у позивача на вищезазначений будинок, є реєстрація зазначеного будинку в КП «ОМБТІ та РОН» на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивач [PERSON] передав відповідачам обумовлену в п. 5 Договору купівлі-продажу грошову суму, а відповідачі передали [PERSON] ключі від спірної квартири, після чого позивач вселився до квартири, де й проживає на теперішній час, що підтверджується, зокрема, довідкою випискою про склад сімї та прописку від 26.04.2010 року № 594. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним відсутні.

Outcome: approved