Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просила визнати жилий будинок № 52 по вул. Херсонській м. Костянтинівки Донецької області спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], а також визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку № 52 по вул. Херсонській м. Костянтинівки Донецької області. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вказаний будинок був придбаний спільно із відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Проте відповідач не визнає вказаний будинок обєктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.03.2018 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце його проведення була повідомлена належним чином, надала клопотання до суду про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила судові витрати залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання до суду про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 10 серпня 1985 року перебували в шлюбі, який був зареєстрований відділом ЗАГС Костянтинівського міськвиконкому, актовий запис №574, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу IV-НО № 415430. Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу 1-НО № 049904 вказаний шлюб між сторонами було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівка Донецької області було складено відповідний актовий запис № 209 від 20 вересня 2006 року. В період зареєстрованого шлюбу, а саме 04.04.1986 року [PERSON] придбав у [PERSON] будинок із надвірними будівлями, розташований за адресою вул. Херсонська, буд. № 52, в м. Костянтинівка Донецької області, уклавши договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори та внесений в реєстр за № 1489, право власності було зареєстровано в Костянтинівському бюро технічної інвентаризації 21 квітня 1986 року за № 3271кн7. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 02.12.1993 року, домоволодіння складається з житлового будинку А1, загальною площею 36,6 кв. м, жилою площею 28,8 кв. м, площею приміщень, що не включена до загальної площі, 15,9 кв. м, а всього 52,5 кв. м. (1940/1961 року побудови) та надвірних будівель: Б - літня кухня (1993 року побудови), б сіни до літньої кухні (1993 року побудови); В погріб (1961 року побудови), Г сарай (1993 року побудови), г сіни (1993 року побудови), Д гараж (1989 року побудови), Е вбиральня (1989 року побудови), Ж водопровід, І замощення, 1-2 огорожа. Згідно копії домової книги, доданої до позовної заяви, в спірному будинку зареєстровано місце проживання сторін у справі та сина [PERSON], [INFO]. Наведене підтверджується паспортними даними позивача та довідкою відділу реєстрації Костянтинівської міської ради від 22.01.2018 р. щодо місця реєстрації відповідача у справі. Судом оглянуто наданий позивачем акт про перевірку паспортного режиму, складений Костянтинівським ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області від 08 грудня 2017 року, згідно якого відповідач у справі [PERSON] в спірному будинку не проживає тривалий час, його особистих речей в будинку не має. Відповідно до 22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР ( в редакції, що діяла на час виникнення права власності) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Разом з тим, статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Так, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України). Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про можливість визнати домоволодіння, що складається з житлового будинку А1, загальною площею 36,6 кв.м, жилою площею 28,8 кв.м, площею приміщень, що не включена до загальної площі, 15,9 кв.м., а всього 52,5 кв.м., з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сіней до літньої кухні б; погреба В, сараю Г, сіней г, гаражу Д, вбиральні Е, водопроводу Ж, замощення І, огорожі 1-2, та розташоване за адресою: вулиця Херсонська, будинок № 52, м. Костянтинівка Донецької області, обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. В частині першій ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. В постанові Верховного Суду України у справі №6-3037цс15 від 18.05.2016 року було зроблено правовий висновок про те, що при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, застосуванню підлягають положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи право [PERSON] на поділ майна подружжя, а також те, що сторонами не надано доказів про можливість поділу майна в натурі, суд дійшов до висновку про можливість поділити обєкт права спільної сумісної власності подружжя шляхом визнання права спільної часткової власності за [PERSON] на 1/2 частину та за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння, що складається з житлового будинку А1, загальною площею 36,6 кв. м, жилою площею 28,8 кв. м, площею приміщень, що не включена до загальної площі, 15,9 кв. м, а всього 52,5 кв.м, з надвірними будівлями, які складаються з літньої кухні Б, сіней до літньої кухні б; погреба В, сараю Г, сіней г, гаражу Д, вбиральні Е, водопроводу Ж, замощення І, огорожі 1-2, та розташоване за адресою: вулиця Херсонська, будинок № 52, м. Костянтинівка Донецької області. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у звязку із задоволенням позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на її рахунок. Згідно із частиною 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачем при подані позову сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд дійшов до висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 320 грн.

Outcome: approved