Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, третя особа - Другий Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про таке. 04 липня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір кредиту № 2008/698-ф03.7/65, згідно до якого, Позивач отримав в кредит грошові кошти, у сумі 100000 доларів США, терміном до 03 липня 2028 року включно, зі сплатою 13% річних та комісій. 23 жовтня 2008 року між ним - Позивачем у справі та Відповідачем було укладено додаткову угоду №1, про внесення змін до Договору кредиту № 2008/698-ф03.7/65, від 04 липня 2008 року, за яким булозбільшено проценту ставку розміру процентів річних до 13,50%. Позивач вказує, що в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 04 липня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1174, за яким Позивач передав Відповідачу в іпотеку майнові права на нерухоме майно, будівництво якого на той час було не завершено, право власності на яке виникне у Позивача в майбутньому, а саме: трьохкімнатну квартиру, будівельний номер № 55 (п`ятдесят п`ять) , загальною проектованою площею 117,95 (сто сімнадцять цілих дев`яносто п`ять сотих) квадратних метрів, що знаходиться на четвертому поверсі Об`єкту будівництва та будується за адресою: м. Одеса , [ADDRESS] . 24 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на Предмет іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 23408 та 29.01.2018 року державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Перчик В.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом № 23408 від 24.10.2017 року. Також, позивач, посилаючись на ст.ст. 87-88 Закону України «Про нотаріат» , вказав, що нотаріус вчиняє виконавчі написи на підставі документів, які свідчать про безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Проте, на думку позивача, всупереч зазначеним правовим нормам, приватний нотаріус не з`ясував, що відсутні докази безспірності заборгованості за кредитним договором. Також, на думку позивача, Договір іпотеки від 04 липня 2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1174 підлягає визнанню недійсним, оскільки, на час укладення Договору іпотеки №1, стаття 5 Закону України «Про іпотеку», не визначала майнові права, як предмет іпотеки. На підставі зазначеного, позивач просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 24.10.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 23408 та визнати недійсним, з моменту укладення договір іпотеки від 04.07.2008 року, зареєстрований в реєстрі за № 1174, стягнути судовий збір, сплачений позивачем. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, з підстав, викладених у поясненні до позову, просила відмовити в його задоволенні. Так, в поясненні представник ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що позивачем по справі не надано доказів повного і належного виконання грошового зобов`язання за кредитним правочином перед АТ «Укрсоцбанк». На стадії переддоговірного, договірного і досудового врегулювання вказаного спору, всупереч вимогам статей 638, 641-644, 649, положеннями частини 4 статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів», Позивачем не розірвано кредитний договір, договір іпотеки, не оскаржено положення окремих частин правочинів, тому, на думку Відповідача, немає підстав для задоволення даного позову до АТ «Укрсоцбанк». На думку представника відповідача, позивач не зазначив яким чином укладений Договір іпотеки від 04.07.2008 року, завдав йому шкоду. Житловий будинок, в якому розташований предмет іпотеки - житлова квартира, - введено в експлуатацію та Позивач проживає у житловій квартирі, на придбання якої були отримані кредитні кошти. Також представник вказує, що, всупереч п.1.9. Договору іпотеки, та п. 1.3.2. Договору кредиту, Позичальник не уклав з Банком, протягом 2-х робочих днів після реєстрації права власності на нерухоме майно, Договір про внесення змін до іпотечного Договору, у якому сторони мали змінити опис предмету іпотеки: та замість «майнових прав на нерухоме майно», вказати - «нерухоме маймо», яке належить Позичальнику на праві власності із зазначенням відповідних реєстраційних даних. На думку представника відповідача, вказані майнові права могли бути предметом іпотеки, як засіб забезпечення кредитних зобов`язань. Також, представник відповідача вважає, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна, як об`єкта цивільних прав. Крім того, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі за відсутності предмету спору. Відповідач, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Доказів на пітвердження правомірності своїх дій щодо вчинення виконавчого напису, до суду ннм не було надано. Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи, був повідомлений, у встановленому законом порядку. Заслухавши думку сторін, що прибули у судове засідання, вивчивши матеріали справи та надані до суду докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 04.07.2008 року було укладено договору кредиту № 2008/965-Ф03.7/65 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] , за умовами якого, останній отримав кредит, зі сплатою 13% річних та комісій, в розмірі та порядку, визначених в Додатку № 2 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною та з кінцевим терміном повернення заборгованості - 03.07.2028 року включно. (а.с. 10-16 т.1) Відповідно до п. 2.1.1 Договору кредиту, Позивачем було отримано грошову суму, у розмірі 100 000 доларів США. 23 жовтня 2008 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до Договору кредиту № 2008/698-ф03.7/65 від 04 липня 2008 року, за якимзбільшено проценту ставку розміру процентів річних до 13,50%.(а.с. 17 т.1) В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника, 04 липня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1174, за яким Позивач передав Відповідачу в іпотеку майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у Позивача в майбутньому, а саме: трьохкімнатну квартиру, будівельний номер № 55 (п`ятдесят п`ять) , загальною проектованою площею 117,95 (сто сімнадцять цілих дев`яносто п`ять сотих) квадратних метрів, що знаходиться на 4 ( четвертому ) поверсі Об`єкту будівництва та будується за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 20-25 т.1) 24.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за №23408 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 26 т.1). Які саме документи стали підставою для вчинення виконавчого напису, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., доказів до суду не надано, лише двічі листом приватний нотаріус надіслав повідомлення до суду, в якому вказав, що у нотаріуса велике навантаження та заздалегідь сформований графік прийому громадян, а тому він просить розглядати справу без його участі, за наявності тих матеріалів, які містяться в матеріалах цивільної справи (а.с.85, 123 т.1) Постановою Другого Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 29.01.2018 року, було відкрито виконавче провадження № 55633358 (а.с.27 т.1), на підставі виконавчого напису №23408, виданого 24.10.2017року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] . Сума заборгованості становить 128191,74 доларів США. (а.с. 27-28 т.1) Як вбачається з виконавчого напису № 23408, розмір заборгованості, що виникла в наслідок невиконання/неналежного виконання Боржником умов Кредитного договору, становить 128191,74 доларів США, за період 04.07.2014 року по 19.05.2017 рік (а.с. 27 т.1). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення виконавчих написів регламентовано главою 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Так, згідно п. 1.1 глави 16 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, на підставі виконавчих написів. У пункті 2.3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначено, що вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору, здійснюється нотаріусом, після спливу тридцяти днів, з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку, про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Проте, на підтвердження виконання відповідачем вимог пунктів 2.3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідачем не було надано доказів направлення позивачу повідомлень-письмової вимоги про усунення порушень, боржнику. У пункті 1.2 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, пунктом 1-1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, визначено, що до такого переліку належать іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б)оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в)засвідчена стягувачем копія письмової вимоги, про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г)оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Проте, згідно Довідки № 10.1-186/96-15.94 від 04.02.2016 року, Позивачем на користь Відповідача, на виконання умов Договору кредиту було сплачено: борг за кредитом, у розмірі 8,757,49 доларів США та відсотки за Кредитом у розмірі 77 850,36 доларів США (а.с. 31-32 т.1) На ухвалу суду, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., копії нотаріальної справи щодо вчинення вищезазначеного виконавчого напису, до суду не було надано, як і не було надано доказів, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Також, згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» від 31 січня 1992 року № 2, а саме пункту 13, вбачається, що при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості, або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, підтверджується відповідними документами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що визнати заборгованість за кредитним договором безспірною не можна, а відтак достатніх підстав для звернення до нотаріуса за виконавчим написом у ПАТ «Укрсоцбанк» не було, а тому, суд визнає, що спірний виконавчий напис вчинено, всупереч вимог законодавства. Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним, з моменту його укладення, договір іпотеки від 04.07.2098 року, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1174, суд зазначає наступне. Відповідно до Закону «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, одержати задоволення своїх вимог, за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, в порядку, встановленому цим законом. Згідно ст. 575 ЦК України, іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання, або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому, на підставі договору, що набрав чинності. Дійсне зобов`язання повинне грунтуватися на чинних правових підставах виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених законом, якими є договір або інший правочин, закон, рішення суду, і повинне бути спрямоване на реальне настання юридичних наслідків. Відповідно до визначення термінів, що містяться в ст.1 Закону №898-ІV, основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою. Отже, згідно із чинним законодавством, іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов`язання або вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Безпосередньо Законом №898-ІV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобов`язання. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» , яка діяла на час укладення спірного договору іпотеки, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього, відповідно до законодавства, може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Тобто, за правилами, визначеними зазначеною статтею Закону №898-ІV, об`єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: - майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним. Проте, як вбачається з Договору іпотеки, від 04 липня 2008 року укладеного між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який був у той же день посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Трофімець В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1174, в іпотеку було передано не майно, а майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у Позивача в майбутньому, а саме: трьохкімнатну квартиру, будівельний номер № 55 (п`ятдесят п`ять) , загальною проектованою площею 117,95 (сто сімнадцять цілих дев`яносто п`ять сотих) квадратних метрів, що знаходиться на 4 ( четвертому ) поверсі Об`єкту будівництва та будується за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 20-25 т.1) Тобто, на час укладення договору іпотеки у позивача було відсутнє нерухоме майно, яке б йому належало на праві власності та була відсутня реєстрація майна, у встановленому законом порядку, як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі і Закону № 898-IV (25 грудня 2008 року). Отже, лише 25.12.2008р. Законом № 800-VI, було доповнено частиною другою статтю 5 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до редакції Закону № 800-VI від 25.12.2008р., внесено до статті 5 Закону України «Про іпотеку», частину другу, згідно до якої, предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Тобто, було законодавцем в редакції Закону № 800-VI від 25.12.2008р. внесено зміни до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», згідно до якої, предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва. Проте, договір іпотеки між позивачем [PERSON] та відповідачем Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», було укладено та посвідчено нотаріусом не після внесення змін до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» - 25.12.2008р., а до їх внесення а саме: 04 липня 2008 року. З доказів наданих суду вбачається, що позивач 01.07.2010 року отримав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 29) Згідно витягу з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] . (а.с. 30) Як слідує з договору іпотеки, від 04.07.2008 року, Позивач передав Відповідачу в іпотеку не майно, а майнові права на нерухоме майно, будівництво якого не завершено, право власності на яке виникне у Позивача в майбутньому, а саме: трьохкімнатну квартиру будівельний номер № 55 (п`ятдесят п`ять) , загальною проектованою площею 117,95 (сто сімнадцять цілих дев`яносто п`ять сотих ) квадратних метрів, що знаходиться на 4 (четвертому ) поверсі Об`єкту будівництва та будується за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 20-25) Тобто, на час укладення спірного договору іпотеки, 04.07.2008 року стаття 5 Закону № 898-IV не визначала майнові права, як предмет іпотеки, а відповідні зміни до цієї статті були внесені Законом № 800-VІ від 25 грудня 2008 року. Згідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України передбачено правові наслідки недійсності правочину. Так, згідно до вказаної статті, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно до статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. У відповідності до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Статтею 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Оскільки, оспорюваним договором передано в іпотеку майнові права на квартиру, тому позивач, відповідно до положень статей 15, 16, 215, 216 ЦК України, має право оспорювати зазначений іпотечний договір в судовому порядку, оскільки цей договір стосується його прав та інтересів. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що договір іпотеки від 04.07.2008 року, укладений між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» є недійсним в частині передачі в іпотеку майнових прав на трьохкімнатну квартиру будівельний номер № 55 (п`ятдесят п`ять) , загальною проектованою площею 117,95 (сто сімнадцять цілих дев`яносто п`ять сотих) квадратних метрів, що знаходиться на 4 (четвертому ) поверсі Об`єкту будівництва та будується за адресою: [ADDRESS] , та такий, що укладений з порушенням вимог статті 5 Закону № 898-IV, в редакції, яка була чинною, на час укладення договору іпотеки. Тобто, [PERSON] було неправомірно передано в іпотеку зазначені майнові права, АКБ СР «Укрсоцбанк». Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на відсутність доказів на порушення права позивача, оскільки майнові права на квартиру, що перебуває у власності позивача є предметом іпотеки, укладеним на забезпечення виконання зобов`язання, іпотекодержатель на підставі зазначеного договору має право в будь-який час звернути стягнення на предмет іпотеки. З наведених підстав, позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється, у разі визнання іпотечного договору недійсним. Згідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації, у встановленому законодавством порядку. Вказана правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року по справі № 6-8цс13, згідно до якої, майнові права на спірну квартиру у незавершеному будівництвом житловому будинку, власником якої на даний час є позивачка, відповідно до положень Закону № 898-IV у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не могли бути предметом іпотеки. Викладене також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, наведеними у постановах від 30 січня 2013 року, у справі № 6-168цс12; від 15 травня 2013 року, у справі № 6-36цс13; від 02 грудня 2015 року, у справах № 6-1502цс15 та № 6-1732цс15. Зазначена правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року, у справі №523/13462/15-ц та від 5 грудня 2018 року у справі № 523/13460/15-ц, провадження № 61-13625св18. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати, в розмірі 1536,80 грн.

Outcome: approved