Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернулась позивачка [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна сумісною власністю та визнання права власності на частину майна. З позовної заяви вбачається, що позивачка [PERSON] зі своїм колишнім чоловіком розірвала шлюб 13.06.2005 р. З [PERSON], вона познайомилася в березні 2011 року. Він приблизно в 2000 році розірвав свій шлюб. З грудня 2011 року вони стали з ним проживати разом, однією родиною, без реєстрації шлюбу, за її адресою, де живемо по теперішній час. Весь цей час, [PERSON] продовжував спілкуватися зі своєю колишньою родиною та фінансово допомагати, тому що там в нього є син інвалід з дитинства, вона цьому не перешкоджала, хоча іноді виникали з цього приводу сварки. Для спільного проживання, поїздок на дачу, відпочинку і інших потреб, наприкінці вересня 2012 року вони з [PERSON] придбали за сумісні кошти автомобіль [NUMBER], який зареєстрували на нього. Однак весь цей час користувались автомобілем вдвох. Вона має посвідчення водія і керувала цією машиною. Також в період 2012 р. - 2017 р. вони придбали з відповідачем побутову техніку, яку поділять в добровільному порядку. 24.06.2005 року, позивачка за 10 000 доларів США продала трьохкімнатну квартиру № 101 по бул. Краматорському, 24, ці гроші у неї зберігались, а з часом вона їх віддала [PERSON] на придбання автомобіля. Відповідач також деякий час працював в Москві і заробив гроші, частину яких вклав в придбаний автомобіль. З грудня 2011 року вони проживали однією родиною втрьох вона, її дитина і відповідач, в її квартирі [ADDRESS]. Весь цей час вони вели з [PERSON] сумісне господарство, харчувались разом, купували побутову техніку фотоапарат в 2012 р., сушку для овочів, пароварку, їздили відпочивати, в 2013 р. купили телефон Хамвей, тобто жили однією родиною, без реєстрації шлюбу. Таким чином, зараз виникла необхідність у зверненні до суду із цією заявою про встановлення фактів, які мають юридичне значення, для розподілу машини купленої за сумісні кошти. Ці обставини підтверджуються технічним паспортом на машину, договором купівля продажу квартири, посвідченням водія, свідоцтвом про розірвання шлюбу. Просить винести рішення, яким встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з грудня 2011 року позивачки та відповідача, визнати сумісно нажитим майном автомобіль [NUMBER], визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частку автомобіля. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON]В в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував, що відповідач дійсно проживав однією родиною з позивачкою з грудня 2011 року. Але автомобіль [NUMBER], він купив за свої особисті кошти, які заробив у м. Москва та вважає його своїм особистим майном. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачка його донька. Вона раніше була одружена, однак після розлучення, з 2011 року почала проживати, вона була власницею квартири, що становить обєкт спору. Перед придбанням квартири огляд квартири здійснювався сторонами у справі та їх матерями. Під час укладення угоди на біржі були присутні матір позивачки та відповідач. Причини не визначення позивачки покупцем свідку невідомі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка її сусідка, вона проживає з нею в одному тамбурі багатоквартирного будинку. Вона проживає за зазначеною адресою з 2009 року, а позивачка вже там мешкала. З 2001 року разом з нею став проживати відповідач, вони вели спільне господарство, виховували дитину позивачки. Декілька разів, вона разом з сусідами святкувала свята, приходили один до одного в гості. Їй відомо, що позивачка і відповідач купили машину, за чиї кошти пояснити вона не може. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази у справі, приймаючи до уваги думку пояснення сторін, свідків щодо вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявленого позову з наступних підстав. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 13.06.2005 року позивачка розірвала шлюб з колишнім чоловіком [PERSON]А.(а.с.9) Згідно акту, виданого комітетом мікрорайону №1 Краматорської міської ради від 28.07.2017 року, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [INFO] кв.№200 з грудня 2011 року та по теперішній час. Згідно посвідчення водія на імя [PERSON], виданого 16.06.2006 року вона має право керувати транспортними засобами.(а.с.10). Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER], № кузова Y6UCA41Z9CB157842, зареєстровано 29.09.2012 року на імя [PERSON]. (а.с.15) Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В силу ч. 1 ст. 5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Згідно з ч.ч. 9, 10, ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. З положень ч. 1 ст. 60 глави 8 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В силу ч. 1 ст. 69 глави 8 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ч. 1 ст. 70 глави 8 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Суд виходить з того, що у судовому засіданні було доведено факт проживання сторін [PERSON] та [PERSON] однією сімєю без укладення шлюбу, виконані вимоги, встановлені для розгляду справ у порядку позовного провадження, зокрема, дотримано принцип диспозитивності та змагальності щодо розгляду спору, а також спірний факт підтверджено доказами, що відповідають вимогам законодавства. Крім того, суд керується тим, що підтвердження статусу власника (співвласника) майна є необхідним для захисту цивільних прав та інтересів. У звязку з цим суд вважає, що факт проживання сторін однією сімєю з грудня 2011 року по теперішній час є доведеним та підлягає встановленню, за сторонами слід визнати право власності на автомобіль [NUMBER], як майно, що є спільною сумісною власністю осіб, що проживають однією сімєю, а за позивачкою у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю осіб, що проживають однією сімєю, слід визнати право власності на 1/2 частину автомобіля [NUMBER]. На підставі ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ч.ч. 1, 3 ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. При розгляді вказаних тверджень суд керується необхідністю підтвердження обставин справи належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. Вказане твердження спричинене недостатністю, неповнотою, взаємною суперечливістю таких доказів та неможливістю належного підтвердження достовірності вказаних джерел доказів. Таким чином твердження відповідача, що оспорюване майно куплене за його особисті кошти не найшло свого підтвердження.

Outcome: approved