Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.07.2019 року звернулась позивач [PERSON] із вказаною позовною заявою та просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , з 2012 року по день смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 29,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач познайомилась із сім`єю Сурових в 1987 році та з того часу вони разом проводили багато часу, перебували у дружніх відносинах. Після смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON] позивач надавала матеріальну допомогу позивачу, а починаючи з 2012 року, у зв`язку із погіршенням здоров`я [PERSON] - [PERSON] переїхала проживати до квартири [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підтримувала її морально та матеріально, між ними склались сімейні відносини як між сестрами. [INFO] [PERSON] померла, позивач здійснила її поховання. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] та позивач звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини оскільки жодних родичів [PERSON] не мала. Разом з тим, з відповіді нотаріуса вбачається відсутність підстав для визнання [PERSON] спадкоємицею у зв`язку із необхідністю встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем не менш як п`ять років до дня смерті. Окрім цього, позивач зазначає, що їй стало відомо, що із заявами про прийняття спадщини звернулись також [PERSON] , який зазначив, що проживав однією сім`єю із спадкодавцем, та [PERSON] , яка зазначила, що є двоюрідною сестрою спадкодавця. Однак позивач зазначає, що вказані твердження не відповідають дійсності, оскільки позивач проживала разом із [PERSON] вдвох, а будь-яких родичів [PERSON] не мала. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2019 року вжито заходів забезпечення позову. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2019 року витребувано докази у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року витребувано докази у справі. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року відмовлено в об`єднанні справ. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Протягом розгляду справи по суті в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судове засідання 28.09.2020 року з`явився представник [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема зазначив, що жодних достатніх, достовірних та належних доказів на підтвердження факту проживання позивача із спадкодавцем в матеріалах справи немає, а позивачем вчиняються шахрайські дії з метою отримання квартири у власність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 09.01.2019 року складено відповідний актовий запис №434, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.07.2019 року. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. відкрито спадкову справу №02/2019 щодо майна померлої [PERSON] . З витребуваної судом копії спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] №2/2019 вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON] , [INFO] , який зазначив, що проживав із спадкодавцем на день смерті, [PERSON] , [INFO] , яка зазначила, що є двоюрідною сестрою спадкодавця та [PERSON] , [INFO] . Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . При цьому, позивач зазначає, що проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2012 року. Разом з тим, на підтвердження доказів щодо спільного проживання із [PERSON] позивачем надано лише копії лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] №133, довідки про причину смерті, довідки на одержання та підпоховання праху, договору-замовлення на організацію проведення поховання, рахунку-фактури на ритуальні послуги. Таким чином, вказані докази підтверджують лише факт організації [PERSON] поховання [PERSON] . У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Оскільки встановлення факту, що має юридичне значення, безпосередньо пов`язано з вимогами про визнання права власності на майно, та враховуючи наявність спору щодо права на спадкування, питання щодо встановлення факту розглядається у позовному провадженні. Відповідно до ст. 1264 ЦК України особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини мають право за законом на спадкування в четвертій черзі. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, з метою доказування факту спільного проживання із спадкодавцем позивачем було заявлено про виклик для допиту в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , однак явку вказаних свідків до судового засідання позивачем не забезпечено. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких належних, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували проживання однією сім`єю позивача із [PERSON] протягом заявленого нею періоду. Доводи позивача щодо надання матеріальної допомоги [PERSON] , забезпечення її лікування, забезпечення її продуктами харчування, сплати комунальних платежів, проживання разом із нею до дня її смерті за адресою: [ADDRESS] , не підтверджені жодними доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , з 2012 року по день смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Окрім цього, на виконання вимог ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2020 року Відділом документального та інформативного забезпечення Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради надано скан-копію документів реєстраційної справи №1852749351101, з якої вбачається, що 08.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру під [ADDRESS] , яка в цілому складається із житлової кімнати загальною площею 29,6 кв.м., житловою - 12,0 кв.м. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М.О., зареєстровано в реєстрі за №371. 14.06.2019 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] , номер запису про право власності: 32011158. В подальшому 12.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] продав, а [PERSON] прийняла у власність квартиру під [ADDRESS] , яка в цілому складається із житлової кімнати загальною площею 29,6 кв.м., житловою - 12,0 кв.м. Договір посвідчений державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пенчевим К.Л., зареєстрований в реєстрі за №1-683. Право власності за [PERSON] на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.06.2019 року, номер запису про право власності: 32077355. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] вибула із власності [PERSON] 08.06.2012 року на підставі її волевиявлення, у зв`язку з чим суд спростовує доводи сторін щодо включення вказаної квартири до складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , у зв`язку з чим вимоги позивача щодо визнання права власності на вказану квартиру є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Згідно статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed