Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

До Енергодарського міського суду Запорізької області 24.02.2018 року з позовною заявою звернувся [PERSON] (надалі позивач по справі) до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі відповідач по справі), в якій зазначив наступне: Між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в особі філії «Кримське регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») були укладені договори банківських вкладів: - 09.08.2010 року договір № SAMDN25000711478215 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 4790,17 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 9% річних; - 05.10.2011 року договір № SAMDN27000720340671, про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Депозит Моряка» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 10,6 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 7% річних; - 15.10.2012 року договір № SAMDN25000729733280 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 1987,37 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 8% річних; - 22.04.2013 року договір № SAMDN25000734760434 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 2745,00 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 8% річних; - 10.02.2014 року договір № SAMDNWFD0070074175300 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 1462,25 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 8% річних; - 03.03.2014 року договір № SAMDNWFD0070085691200 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 100,00 EUR, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 8% річних; - 29.06.2010 року договір № SAMDN25000711020177 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 29900,00 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 11% річних; - 20.07.2011 року договір № SAMDN27000718184481 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Копілка» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 58,82 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 7,5% річних; - 23.03.2012 року договір № SAMDN25000724527961 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 43003,56 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 8,5% річних; - 15.10.2012 року договір № SAMDN25000729736330 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 50000,00 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 10% річних; - 15.10.2012 року договір № SAMDN25000729736435 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт 12 місяців» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 20000,00 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 10% річних; - 19.02.2014 року договір № SAMDNWFD0070079767100 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Стандарт» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 5000.0 USD, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 10% річних; - 12.02.2014 року договір № SAMDNWFD0070075563700 про розміщення грошових коштів на депозитних рахунках вклад «Депозит плюс» з щомісячною виплатою відсотків, можливістю збільшення суми вкладу та автоматичною пролонгацією дії договору. На виконання договору позивач вніс кошти у сумі 52000.00 гривень, процентна ставка на день припинення виконання банком зобовязань 21% річних. З березня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокував позивачу доступ до банківських вкладів та в односторонньому порядку припинив виконання зобовязань за договорами. Позивач неодноразово звертався до ПАТ КБ ««ПРИВАТБАНК» із вимогами що до виконання зобовязань за договорами банківських вкладів, у своїх письмових відповідях від 16.12.14 №20.1.0.0.0/7-20141215/632 від 21.05.2015 №20.1.0.0.0/7-20150519/4086 відповідач посилаючись на неможливість здійснення своєї діяльності на території АР Крим взагалі відмовляє у наданні будь якої інформації за вкладами. Враховуючи те що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовляється повернути йому вклад і проценти, змушений звернутися до суду та, після уточнення позовних вимог 24.11.2017 року в частині їх збільшення (т.1 а.с.171-175), про що позивач у судовому засіданні подав суду письмові пояснення які містили розрахунок позовних вимог станом на 24.11.2017 року, при цьому, пояснення та розрахунок отримані представником відповідача в залі судового засідання, про що він розписався на примірнику пояснень наявному у матеріалах справи, просить суд: Стягнути з відповідача: -\~за договором № SAMDN25000711478215 від 09.08.2010 р. 6388,25 EUR з них 4790,17 EUR сума депозиту, 1598,08 EUR сума процентів за вкладом -\~за договором № SAMDN27000720340671 від 05.10.2011 р. 13,35 EUR з них 10,6 EUR сума депозиту, 2,75 EUR сума процентів за вкладом - за договором № SAMDN25000729733280 від 15.10.2012 р. 2584,67 EUR з них 1987,37 EUR сума депозиту, 597,3 EUR сума процентів за вкладом -\~за договором № SAMDN25000734760434 від 22.04.2013 р. 6970,21 EUR з них 5386,9 EUR сума депозиту, 1583,31 EUR сума процентів за вкладом -\~за договором № SAMDNWFD0070074175300 від 10.02.2014 р. 1891,82 EUR з них 1462,25 EUR сума депозиту, 429,57 EUR сума процентів за вкладом -\~за договором № SAMDNWFD0070085691200 від 03.03.2014 р. 123,17 EUR з них 100,00 EUR сума депозиту, 23,17 EUR сума процентів за вкладом -\~за договором № SAMDN25000711020177 від 29.06.2010 р. 42163,94 USD з них 29900,00 USD сума депозиту, 12263,94 USD сума процентів за вкладом -\~за договором № SAMDN27000718184481 від 20.07.2011 р. 75,28 USD з них 58,82 USD сума депозиту, 16,46 USD сума процентів за вкладом -?\~за договором № SAMDN25000724527961 від 23.03.2012 р. 56705,95 USD з них 43003,56 USD сума депозиту, 13702,39 USD сума процентів за вкладом -?\~за договором № SAMDN25000729736330 від 15.10.2012 р. 68849,32 USD з них 50000,00 USD сума депозиту, 18849,32 USD сума процентів за вкладом -?\~за договором № SAMDN25000729736435 від 15.10.2012 р. 27380,82 USD з них 20000,00 USD сума депозиту, 7380,82 USD сума процентів за вкладом -?\~за договором № SAMDNWFD0070079767100 від 26.02.2014 р. 6873,97 USD з них 5000,00 USD сума депозиту, 1873,97 USD сума процентів за вкладом -?\~за договором № SAMDNWFD0070075563700 від 12.02.2014 р. 93608,19 грн. з них 52000,00 грн. сума депозиту, 41608,19 грн. сума процентів за вкладом, що у гривневому еквіваленті, за курсом Національного банку України на день здійснення розрахунку дорівнює 6088883 (шість мільйонів вісімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 36 копійок; Вирішити питання про розподіл судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON] надали пояснення, збільшені вимоги позовної заяви просять задовольнити. Крім того надали суду пояснення у письмовій формі (т.1 а.с.134-139, 207-216) В судове засідання 06.03.2018 року представник відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»- не зявився, вкотре надав заяву про відкладення слухання справи у звязку з неможливістю явки (т.2 а.с.10). При цьому також надав письмові заперечення на позовну заяву в яких просить в задоволенні позовних вимог відмовити (т.1 а.с.99-106) 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши думку позивача та представника позивача, щодо можливості розгляду справи за відсутності представника відповідача, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» враховуючи наступне: Представником відповідача неодноразово надавались до суду клопотання про відкладення слухання справи у звязку з неможливістю явки представника. Представник позивача, у своєму письмовому клопотанні, просив суд звернути увагу на те що, кожного разу, подаючи клопотання про відкладення судового засідання, у приміщенні суду, у час який не співпадав з часом на який призначене засідання, розглядались справи в яких відповідач був позивачем, в усі справи представники ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зявлялись, слухання справ відбувалось. Отже представник позивача вважає що така поведінка відповідача є зловживанням своїми правами та має на меті лише затягнення судового процесу. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Суд погоджується з думкою представника позивача та вважає безпідставним клопотання представника відповідача про відкладення слухання справи та таким, що направлені на затягування розгляду справи у звязку із необхідністю бути присутнім в інших засіданнях в інших судах, тобто представник відповідача ігнорує необхідність розгляду даної цивільної справи в Енергодарському суді, яка перебуває у провадженні суду вже рік. Крім того, вкотре подане представником відповідача клопотання про відкладення слухання справи 06.03.2018 року у звязку з зайнятістю представника відповідача у судових засіданнях в м.Вільнянськ та проведення справи по відеоконференції (т.2 а.с.10) суд розцінює як зловживанням своїми процесуальними правами відповідачем (п.1 ч.2 ст.44 ЦПК України), оскільки судом вже вирішувались такі клопотання в задоволенні яких було відмовлено ухвалами від 14.04.2017 р. (т.1 а.с.62) та від 24.11.2017 р. ( т.1 а.с.190). Враховуючи зазначене, а також те, що відповідач своєчасно повідомлений про час і місце розгляду справи, не в перший раз підряд не зявився у судове засідання, законних підстав для відкладення слухання справи не вбачається, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що уточнені вимоги позивача обґрунтовані, підтверджені наданими належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно приписів ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч.2\~ст.124 Конституції України,\~юрисдикція судів поширюється\~\~на\~\~всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2, ч.3, ч.4 ст.10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~статті 12, 81 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно приписів ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.16 ЦК України,\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За загальними положеннями про договір (ч.1\~ст.626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.\~Статтею 651 ЦК України\~визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст.627 ЦК України, відповідно до\~ст.6 цього Кодексу,\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1058\~ЦК України,\~за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). В матеріалах справи містяться копії письмових та електронних доказів: договори, чеки, квитанції, банківські довідки про нарахування відсотків за вкладами, SMS повідомлення від банку про проведення банківських операцій. Оригінали письмових та електронних доказів надані суду для огляду, оглянуті судом у судовому засіданні, усі наявні в матеріалах справи письмові та електронні докази відповідають оригіналам. Відповідно до ч.1 ст.1059\~ЦК України,\~договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого\~постановою Правління Національного банку України\~\~\~ від 3 грудня 2003 року №516\~(далі - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті (пункт 2.1 Положення). Згідно з пунктом 1.17 глави 1 розділу\~IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої\~постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174\~(далі - Інструкція),в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.\~\~Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України,\~договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України,\~проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). Оригінал договорів банківського вкладу та оригінали квитанції про внесення грошових коштів на передбачені договорами рахунки оглянуті в судовому засіданні, матеріали справи містять їх засвідчені суддею копії. Під час прийняття рішення судом також враховані положення Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» які розміщені на сайті відповідача: Згідно з п.2.2.1.3. Договір вкладу вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання Клієнтом заяви на оформлення вкладу та розміщення суми вкладу на рахунку вкладу. Згідно з п.2.2.1.10. Автоматичне продовження вкладу на наступний день після припинення, у разі якщо Клієнт не заявив банку про відмову від продовження. Згідно з п.2.2.1.18. Для підвищення безпеки вкладу Клієнт не заперечує проти інформування його про стан вкладу за допомогою SMS. Згідно з п.2.2.1.23. Угода про розміщення вкладу набуває чинності з моменту підписання Заяви та припиняється виплатою Клієнту усієї суми вкладу разом з процентами. Наявні в матеріалах справи довідки за рахунками банківських вкладів, відповідно до яких за усіма договорами ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» фактично здійснював нарахування процентів, та відповідно до умов договорів перераховував їх на карткові рахунки позивача до березня 2014 року, що також є доказом укладання договорів. Згідно з п.2.3.2.14 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначені довідки замовляються клієнтом в системі Інтернет-банк Приват24, та мають провірочний код за допомогою якого справжність довідки можливо перевірити на сайті банка, довідки перевірені, є справжніми. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежним відповідачем та що спірні депозитні кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, що позбавляє відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору. Однак, суд вказані доводи банку вважає безпідставними, виходячи з наступного: Згідно зі ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 р. №2121-III (зі змінами), банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу); розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Стороною укладених з позивачем договорів є банк - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а не його структурна одиниця, то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобовязання за договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як юридична особа, а не його відділення як філія (Кримська філія). Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обовязків по укладених і дійсних договорів. Крім того, в апеляційній скарзі на ухвалу суду про відкриття провадження по справі (т.1 а.с.64-65), в відкриття провадження по якій було відмовлено ухвалою суду апеляційної інстанції (т.1 а.с.79-81), представник, як причину порушення правил підсудності розгляду справи зазначив на положення ч.2 ст.109 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року), про те, що позови до юридичної особи предявляються в суд за їх місцезнаходженням, отже, тим самим відповідач зазначив, що саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» є відповідачем по справі. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. 13.03.2017 р. Верховний суд України, розглядаючи справу\~ №6-2128цс16, підтвердив висновок про те, що \~вкладник за договором\~\~банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Зазначені заперечення спростовуються наданими позивачем копіями договорів депозитного вкладу та копіями квитанцій про внесення коштів на передбачені договорами відповідні рахунки, оригінали яких оглянуті під час судового розгляду та відповідають усім необхідним реквізитам, а також довідками банку, відповідно до яких відповідач до березня 2014 року здійснював фактичне нарахування процентів за договорами та перераховував їх на карткові рахунки позивача. Будь яких заперечень, що до наданих позивачем розрахунків позовних вимог, відповідачем суду не надано. Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих процентів вкладнику суду суду не надано. Верховний суд України, розглядаючи справу №\~6-2861цс15, \~сформулював відповідну Правову позицію в Постанові від 02 березня 2016 року, якою відповів на питання відносно\~продовження нараховування процентів за банківським вкладом (депозитом) після закінчення строку дії депозитного договору:\~«Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобовязань не припиняє зобовязальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом». Крім того, ВССУ у своєму рішенні від 08 квітня 2015 року зробив наступний правовий висновок: «Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до положень ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором. Крім того, ст.629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Отже, за змістом наведеним норм права зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст.4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління.» Відповідно до ст.9 Конституції України - «Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 р. та Протоколи до неї - є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 р. Конвенція набула чинності для України 11.09.1997\~р. Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобовязалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 р., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що: «Україна повністю визнає на своїй території […] щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції». Стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (з подальшими змінами) передбачає застосування судами Конвенції та практики Європейського суду з прав людини як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична\~ або\~ юридична\~ особа\~ має право мирно володіти своїм майном.\~ Ніхто не\~ може\~ бути\~ позбавлений\~ своєї\~ власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено в ст.41 Конституції України. Європейський суд з прав людини під терміном «власність» розуміє також грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконанням обов'язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів, відповідач порушує право позивача користуватися та розпоряджатися його майном: грошовими коштами в іноземній валюті, отриманих як вклад, термін дії якого закінчився. Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави» \~(Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року). Отже, відмовляючи повернути кошти, які належать [PERSON] на праві власності, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (відповідач по справі) також порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Ухилення відповідача від повернення вкладів позивачу є неправомірним та безпідставним, оскільки відповідно до вимог статті 1066 ЦК України, банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Оскільки стороною договору банківського вкладу є фізична особа, то відповідач не міг відмовити у видачі вкладів, оскільки Закон (стаття 1074 ЦК України) не допускає обмежень прав клієнта щодо розпорядження такого вкладу. Такі обмеження можливі лише у випадках, передбачених законом і на підставі судового рішення. Такий закон на час розгляду цієї позовної заяви у суді відсутній. Згідно до ст.19 Конституції України, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного: Згідно із ст.3 ч. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що ц ей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. За своєю природою договір банківського вкладу є договором із надання фінансових послуг, от же Позивач, як споживач банківських послуг, відповідно до положення ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору. Позивач звернувся до суду з позовом 24.02.2017 року. Відповідно до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент подачі позову до суду), судовий збір за подачу до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-VIII розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 01.01.2017 року складає 1600 грн. Отже, станом на 24.02.2017 рік мінімальна сума судового збору становить 640 гривень 00 копійок, а максимальна 80000 гривень 00 копійок. Ціна позову у гривневому еквіваленті становить 6088883 (шість мільйонів вісімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) гривні 36 копійок. Частиною 1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в їх основній частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за договорами, з відповідача на користь держави підлягає стягненню розмір судового збору, який, з урахуванням вищезазначених норм закону, становить розмір у 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку про правомірність заявленої під час судових дебатів суми витрат у розмірі 50000 (пятдесят тисяч) гривень 00 копійок, виходячи з наступного: Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору про надання правової допомоги від 27 жовтня 2016 року, укладеного між Адвокатським бюро «Василя Голубцова» та позивачем, плата за надання послуг становить 550 (пятсот пятдесят ) гривень за одну годину роботи керуючого бюро. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги загальна сума гонорару бюро, за надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції складає 50000,00 грн. (а.с.15). Відповідно до частин 1 та 5 ст.14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське бюро. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона у справі зробила про це відповідну заяву. Заяву про розмір витрат на правову допомогу представник позивача оголосив до закінчення судових дебатів, докази: додаткова угода до договору про надання правової допомоги та розрахунок, надані суду у встановлений термін. Заявлені до стягнення витрати, суд вважає обґрунтованими та пропорційними до предмета спору з урахуванням ціни позову, значенням справи для позивача. Також судом взято до уваги те, що саме поведінка відповідача призвела до затягування справи, зокрема подання явно необґрунтованої апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження у справі, подання чисельних клопотань про перенесення слухань у терміни коли суд був позбавлений можливості заздалегідь попередити про це іншу сторону. У звязку з зазначеним, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача, понесені витрати на правову допомогу адвоката в сумі 50000 (пятдесяти) тисяч гривень 00 копійок. Таким чином, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження, переконливих доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, зустрічного позову не заявлялось, на переконання суду, позовна заява ґрунтується на законі та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved