Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся позивач, [PERSON] із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про поверненя грошових коштів за договором банківського вкладу та остаточно уточнивши позовні вимоги просить визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року неправомірними. Визнати безспірне зобов*язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повернути кошти з депозитного рахунку після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року. Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] три проценти річних від суми простроченого зобов*язання у розмірі 2\~016,00 грн. Стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення зобов*язання у розмірі 736\~057,00 грн. Обґрунтовуючи вимоги поданого позову, позивач зазначив, що 24.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний договір «Ф&К«КЛАСІК» №328823/96938/1-14 у сумі 10\~100,17 дол.США, строком дії до 24.12.2014 року. Проте у встановлений договором строк, позивач вказану грошову суму не повернув. 09.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 328823/115851/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», за яким позивач вніс на депозитний рахунок 10\~100,17 дол.США . Зазначений вклад був внесений на різні строки з відповідними цим строкам розмірами відсоткової ставки, згідно п.п.1.1 Договору. Згідно п.2.4 Договору, повернення суми вкладу здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 цього Договору за письмовою заявою клієнта. Враховуючи невиконання відповідачем умов зобов*язання, у зв*язку із закінченням строків, передбачених п.1.1 Договору, згідно п.2.9 Договору, 23.01.2015 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошового вкладу. Однак відповідачем суму вкладу у повному обсязі повернуто не було, а було повернуто лише частково, а також відсотки, передбачені договором. Станом на 17.09.2015 року залишкову суму боргу за грошовим вкладом у розмірі 6\~601,07 дол.США відповідач не повернув. Тому, враховуючи кількість днів прострочення зобов*язання у період з 23.01.2015 року по 17.09.2015 року, позивач окрім стягнення основної суми боргу у розмірі 6\~601,07 дол.США, просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати з урахуванням 3% річних за весь час прострочення виконання зобов*язання 2\~016,00 грн. та 736\~057,00 грн. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що 11.11.2015 р. з зазначеного рахунку позивачем були отримані кошти у розмірі 6\~601,07 доларів США. Також 11.11.2015 р. позивачем було отримано 437,38 доларів США,, тобто сума депозиту разом із процентами. Також представник заперечував проти стягнення суми 3% річних та індексу інфляції, посилаючись на п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у даних правовідносинах. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 24.11.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний договір «Ф&К«КЛАСІК» №328823/96938/1-14 у сумі 10\~100,17 дол.США, строком дії до 24.12.2014 року. Проте у встановлений договором строк, позивач вказану грошову суму не повернув. 09.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 328823/115851/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», за яким позивач вніс на депозитний рахунок 10\~100,17 дол.США . Зазначений вклад був внесений на різні строки з відповідними цим строкам розмірами відсоткової ставки, згідно п.п.1.1 Договору. Згідно п.2.4 Договору, повернення суми вкладу здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 цього Договору за письмовою заявою клієнта. Між сторонами виникли договірні правовідносини. Враховуючи невиконання відповідачем умов зобов*язання, у зв*язку із закінченням строків, передбачених п.1.1 Договору, згідно п.2.9 Договору, 23.01.2015 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошового вкладу. Станом на 17.09.2015 року залишкову суму боргу за грошовим вкладом у розмірі 6\~601,07 дол.США відповідач не повернув. Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №\~612, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. № 171 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» встановлена строком до 17 грудня 2015 року. 11.11.2015 року позивач отримав відшкодування коштів за зазначеним вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Даний факт підтверджується випискою по особовому рахунку, в якій зазначається, що 11.11.2015р. з зазначеного рахунку позивачем були отримані кошти у розмірі 6\~601,07 доларів США, вихідний залишок за рахунком з 11.11.2015 р. складає 0,00 грн., окрім того відповідно до виписки по особовому рахунку № 2620.1.039145.007 за період з 11.11.2015 р. по 19.11.2015 р. від 19.11.2015 р. позивачем було отримано 437,38 доларів США, вихідний залишок за рахунком з 11.11.2015 р. складає 0,00 грн. За загальним правилом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини. Відповідач правомірно перерахував грошові кошти на поточний рахунок позивача, доказів того, що відповідач відмовився від надання позивачу грошових коштів саме з поточного рахунку суду не надано, а відтак суд вважає не доведеним факт наявності вини відповідача в порушенні зобов'язання, та безпідставними вимоги позивача в частині сплати трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням інфляції. Індекс інфляції - індекс споживчих цін, оприлюднений Державним комітетом статистики України. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник зміни загального рівня цін і тарифів на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляція - зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме зобов'язання сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд також враховує ту обставину, що індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики України та публікуються у пресі. Враховуючи те, що індекси інфляції розраховуються Міністерством статистики в національній валюті - гривні, підстави для застосування припису ст. 625 ЦК України щодо стягнення суми боргу в доларах США з урахуванням встановленого індексу інфляції - відсутні. Як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Крім того, процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону«Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом. Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Частиною 3 ст.10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень. Докази надаються суду сторонами. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. З урахуванням вище викладеного, згідно вимог чинного законодавства, суд вважає, що на теперішній час вимоги позивача цілком не обґрунтовані та безпідставні, у задоволенні яких відмовляє у повному обсязі.

Outcome: dismissed