Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Десята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, в якій позивач просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви до Десятої КДНК про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Вимоги позиву обґрунтовані тим, що [INFO] померла матір Позивача - [PERSON] . Після смерті Спадкодавця відкрилася спадщина на належне їй майно, яка складається з нерухомого майна, у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною Радою народних депутатів у місті Києві 19 січня 1995 року, згідно з розпорядженням (наказом) від 19 січня 1995 р. № 18/543 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 17 лютого 1995 року і записано у реєстрову книгу за № 1733. За змістом Листа Десятої Київської державної нотаріальної контори № 1743/02- - від 08.05.2009 року та Постанови нотаріуса про відмову видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2019 року, Позивач [PERSON] на момент відкриття спадщини після померлої [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою ніж Спадкодавець, докази про фактичне прийняття спадщини після смерті своєї матері відсутні, строк прийняття спадщини, визначений статтею 1270 ЦК Позивачем пропущено, і тому на думку нотаріуса відсутні правові підстави для видачі Позивачу свідоцтва право на спадщину на частину спадкову майна - частини квартири [ADDRESS] . Таким чином, Позивач з метою захисту та реалізації своїх спадкових прав вимушена вернутись з даною заявою до суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність. Просить прийняти рішення згідно чинного законодавства України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року у вказаній справі було відкрито провадження, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Представник відповідача не користався свої правом передбачене ст. 178 ЦПК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року клопотання позивача про витребування у Десятої КДНК копію матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] задоволено. 28 лютого 2020 року на адресу суду від Десятої КДНК надійшли затребувані документи, а саме спадкова справа № 134/2009 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва (актовий запис №1958) (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.61). 23 грудня 1977 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , щшо підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого 23 грудня 1977 року Дарницьким Дніпровським відділом ЗАГС (актовий запис № 2214) (а.с. 8). 31 січня 2009 року позивачем [PERSON] до Десятої Київської державної нотаріальної контори подано заяву, згідно якої спадщину після смерті своєї матері позивач приймає (а.с.56). Постановою державного нотаріуса Десятої Київської державної нотаріальної контори Домашенко В.В. від 11 квітня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на ім`я [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини (а.с.74). Як убачається з матеріалів спадкової справи № 134/09, відкритої щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.55-74), інші особи, які б прийняли спадщину, відсутні. Спадкодавець [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1963 року по день смерті була зареєстрований за вище вказаною адресою (а.с.60). На обґрунтування пропущення строків для прийняття спадщини, позивач зазначає, що реалізувати свої спадкові права після смерті своєї матері на частину спадкового майна не вдалося з суто формальних причин. Однак після смерті свого батька та чоловіка, [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, таким чином реалізувала своє право на спадкування. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. В даній справі судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив 22 березня 1998 року . При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказом, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] мала об`єктивні перешкоди для вчасного звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та суд визнає ці обставини поважними. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є обґрунтованими, оскільки спадщина після смерті [PERSON] у визначені законом строки ніким не прийнята, інших спадкоємців немає, пропущений позивачем строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. Тому позов підлягає задоволенню. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача судового збору, про що представником позивачів подано до суду відповідну заяву. Враховуючи наведене та

Outcome: approved