Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] , яка діє в інтересах: [PERSON] , [INFO] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки сторони добровільно не приходили до порядку виховання та утримання сина, то [PERSON] була вимушена звернутися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини із матір`ю. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року була затверджена мирова угода, за умовами якої визначене місце проживання дитини з матір`ю, встановлена домовленість, що всі питання щодо виховання дитини будуть вирішуватися спільно батьками; щотижнево з 19 години 00 хвилин п 'ятниці до 19 години 00 хвилин суботи, з урахуванням здоров`я, режиму дня та бажання дитини, батько забирає та повертає дитину в узгодженому місці; святкові дні син буде проводити з одним із батьків за його бажанням. Зі свого боку заявниця умови угоди виконувала, не чинила перешкоди у спілкування дитини з батьком. Поряд із цим, 26 червня 2021 року [PERSON] взяв дитину на вихідні дні, з визначеним днем її повернення мамі 28 червня 2021 року, проте вказаної домовленості не виконав, через що 23 липня 2021 року дитина була забрана заявницею від батька у примусовому порядку. За повідомленням дитини, батько тисну на нього, наполягав, щоб він за власним бажанням залишився у нього та повідомив матір про це. З метою визначення психічного стану дитини, заявниця звернулася до психолога, за висновком якого [PERSON] має прояви стурбованості, тривоги та страху з приводу сварок та розбіжностей між батьками. В процесі обстеження [PERSON] зазначив, що батько вимагав повідомити матері, що він хоче жити з татом. На думку заявниці, стиль виховання дитини батьком пов`язаний із маніпуляціями та тиском, через що у дитини з`являється тривога. 28 липня 2021 року батько зустрів дитину з заявницею під час їх прогулянки на велосипедах та намагався забрати дитину силою, стягнув з велосипеду, налякав, вчинив бійку з матір`ю і оточуючими. Заінтересована особа - батько дитини проти встановлення чіткого графіку спілкування зі спільною дитиною, бажає забирати сина, тоді, коли вважає за потрібне, без жодних домовленостей, без врахування інтересів та потреб сина. Заявниця, вважає що її дитина є особою, яка зазнала домашнього насильства та ймовірність настання відповідальності за вчинені правопорушення, не впливають належним чином на заінтересовану особу та не сприяють припиненню проявів домашнього насильства різних форм щодо сина. Заявниця просить: 1) Видати стосовно [PERSON] , [INFO] , обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до сина [PERSON] , [INFO] ; 2) видати стосовно [PERSON] , [INFO] , обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] наближатися на відстань ближче ніж 100 метрів до [PERSON] , [INFO] ; 3) встановити строк дії обмежувального припису 6 місяців. Заявник, будучі своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час ті місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, до суду направила свого представника адвоката Дерев`янко І.О., яка надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом публікації оголошення на офіційному веб порталі Судової влади України, в судове засідання не прибув, причини його неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки заінтересованої особи, повідомленого належним чином, суд постановив, на підставі ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, проводите судове засідання за відсутності [PERSON] та, згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2019 року затверджена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої: сторони дійшли згоди визначити місце проживання сина, [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , всі питання щодо виховання [PERSON] вони будуть вирішувати спільно за взаємною згодою та в інтересах дитини, сторони домовились у подальшому створювати всебічно сприятливі умови для виховання та розвитку [PERSON] , зростання сина у нормальній моральній і духовній атмосфері, сприяти підвищенню освітнього рівня сина, збереження нормального стану здоров`я сина, про безперешкодне спілкування та зустрічі батька, [PERSON] , з сином, щотижнево з 19 години 00 хвилин п`ятниці до 19 години 00 хвилин суботи, з урахуванням стану здоров`я, режиму дня, та бажання дитини, [PERSON] , батько забирає сина та повертає матері попередньо узгодивши місце зустрічі, святкові дні, син, [PERSON] , буде проводити з одним з батьків за бажанням дитини. За повідомленням Запорізького районного управління поліції Відділу поліції № 4 ГУНП в Запорізькій області від 04 березня 2021 року, заява [PERSON] щодо фактів, викладених у зверненні щодо неналежної поведінки [PERSON] з питань виконання ухвали суду від 18 квітня 2019 року, містить ознаки вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП. Зазначено, що оскільки протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП уповноважені складати органі опіки, то подальша перевірка звернення припинена. Згідно із висновку про результати психологічного обстеження [PERSON] , [INFO] , складеного ФОП [PERSON] , рекомендовано: 1) звернутися до дитячого невролога з приводу тривожності та синдрому блювання; 2) для досягнення рівноваги та покращення психічного стану дитини звернутися до дитячого психолога та пройти дитині необхідну кількість занять; 3) батькам пройти психотерапію або заняття з психологом з приводу міжособистісного спілкування та виховання дитини; 4) залишити [PERSON] мешкати з мамою, встановив час побачень з батьком який вказаний в Мировій угоді, затвердженій ухвалою Комунарського районного суду 18 квітня 2019 року. На оглянутому судом відеозаписі судом встановлено, що [PERSON] під час прогулянки дитини [PERSON] з матір`ю вчинив сварку та намагався в примусовому порядку забрати дитину. Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: - домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; - психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; - фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї та сина систематичне фізичне та психологічне насильство. Даний факт знайшов своє підтвердження під час розгляду справи по суті, був доведений належними письмовими доказами, наявними у матеріалах справи. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності фізичного та психологічного насильства з боку [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] , як жертви такого насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є підставною та обґрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved