Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] із позовною заявою до фізичної особи - підприємця [PERSON], третя особа: Ленінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровська про розірвання трудового договору. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що 18 червня 2012 року між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений безстроковий трудовий договір, який був зареєстрований у Донецькому міському центрі зайнятості за яким позивачка працювала на посаді інструктора - методиста тренажерного залу, без внесення до трудової книжки. З червня 2014 року у зв'язку з проведенням антитерористичної операції у м. Донецьку відповідачка припинила свою трудову діяльність та оплату заробітної плати. Встановити місце знаходження відповідача для розірвання трудового договору у позивачки не було можливості. Позивачка проживала у [ADDRESS]. У зв'язку із загрозою своєму життю вона була змушена виїхати з місця свого постійного проживання до м. Дніпропетровська, де тимчасово проживає в установленому законом порядку за адресою: [ADDRESS]. Наголошує, що на даний час вона не має можливості реалізувати своє право на зайнятість та повернутись у м. Донецьк для розірвання трудового договору. Просить суд розірвати трудовий договір укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON], яка використовує найману працю відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням та зобов'язати Ленінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровська зняти з реєстрації трудовий договір. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач фізична особа - підприємець [PERSON] не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Підстав неявки представника третьої особи, належним чином повідомлено про дату час та місце судового розгляду справи суду не повідомлено. В зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу на підставі ст. 197 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207- VІІ, громадяни України, які переселилися з тимчасово окупованої території та не звільнилися з роботи (не припинили інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) на тимчасово окупованій території, для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття можуть припинити трудові відносини або підтвердити факт припинення таких відносин (іншого виду зайнятості) у судовому порядку за місцем свого перебування. Припинення інших видів зайнятості, у тому числі самозайнятості та підприємницької діяльності, здійснюється за заявним принципом та спрощеною процедурою за місцем перебування особи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON]було укладено трудовий договір від 18 червня 2012 року, який зареєстрований Донецьким міським центром зайнятості за № 05011203294/3, відповідно до якого працівник зобов'язувався виконувати роботу інструктора-методиста тренажерного залу на невизначений строк з оплатою праці в розмірі 2265 грн. на місяць /а.с.12/, без внесення до трудової книжки /а.с.13/. У зв'язку з загрозою життю на тимчасово окупованій території, позивачка була змушений виїхати з міста Донецьк до міста Дніпропетровськ, де і проживає на сьогоднішній день. Згідно з довідкою № 1204001955 про взяття на обліку особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції [PERSON] перемістилася з тимчасово окупованої території в м. Дніпропетровськ та проживає за адресою [ADDRESS]. /а.с.10/. Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, за власним бажанням, попередивши роботодавця письмово за два тижні. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавства про працю. Умови колективного чи трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями, покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Враховуючи те, що [PERSON] переселилася з території проведення антитерористичної операції, не може продовжувати працювати за трудовим договором, укладеним з відповідачем, не має можливості розірвати договір, в порядку передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині розірвання трудового договору. Відповідно до положень Порядку реєстрації трудового договору, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08 червня 2001 року за № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, провести дії по зняттю з реєстрації трудового договору в центрі зайнятості можливо лише у разі звернення обох сторін (роботодавця, працівника) та з належним їм документами. Згідно з Наказом міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за № 554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Що стосується вимоги позивача про зобов'язання Ленінського районного центру зайнятості м. Дніпропетровська зняти вказаний договір з реєстрації та внести відповідний запис у книгу реєстрації трудових договорів, вона- не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду про розірвання трудового договору і є підставою для зняття з реєстрації трудового договору, а тому вимоги позивача в цій частині є зайвими. Згідно частині 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial