Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та вселення, та просить суд зобовязати відповідачів не перешкоджати їй у користуванні власністю Ѕ частиною квартири № [ADDRESS], та вселити її в квартиру № [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що вона являється власником Ѕ частки квартири № [ADDRESS], співвласниками зазначеної квартири являються також і відповідачі, які не бажають з нею розмовляти, змінили замки та не впускають до належної квартири, неодноразово зверталася до відповідачів із вирішенням мирним шляхом спору, що виник у них з приводу спірної квартири. Однак відповідачі ніяк не реагують на її звернення, за даних обставин вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, а на даний час вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності, про що надала письмове клопотання. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялися за адресою згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08.12.2016р., яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності на 1/5 частину квартири № [ADDRESS], та визнано за нею право власності на 1/10 частику даної квартири в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла 13.10.2010р., а також визнано за [PERSON], право власності на 1/5 частину вищезазначеної квартири. (а.с. 9-11) Відповідно, до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У звязку з чим обставини, які визнані в вищезазначеному рішенню, не потребують доказуванню. 09.06.2017р. [PERSON] подарувала належну їй 3/10 частинку квартири № [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування, копія якого наявна в матеріалах справи. (а.с. 13-15) Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON]. та [PERSON] зареєстровано за кожним по 1/5 частині квартири № [ADDRESS]. (а.с. 20) Матеріалами справи встановлено, що відповідачі, які зареєстровані та проживають у [INFO], здійснюють перешкоди позивачу в користуванні квартирою, змінили замки та не бажають спілкуватися з позивачем, для вирішення спору, який у них виник. Вказане підтверджується копіями талонів-повідомлень від 05.05.2016р. та від 28.06.2017р. У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 361 Цивільного кодексу України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідачами не спростовано жодними належними й допустимими доказами зазначені позивачем обставини. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved