Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Харкова звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору дарування та визнання права власності на будинок. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що його матір'ю, [PERSON], за життя, а саме у 1984 році було подаровано його братові, [PERSON] будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] Позивач зазначає, що договір дарування укладений між його матір'ю та його братом має бути розірваним, оскільки останнім вівся розпусний спосіб життя, він зловживав спиртними напоями, надали йому значні кошти, які він ніколи не повертав, понад десять років він знущався над ним та над батьками, наносив численні тілесні ушкодження , провокував постійні сварки, погрожував вбивством. Все вказано робилось для того, щоб прискорити смерть батьків, тому вважає, [PERSON] не заслуговує на такий дар. Крім того, 2008 року [PERSON] та [PERSON], батьками позивача, було вчинено заповіти, згідно з якими, все майно, що їм належить на момент вчинення заповіту та буде належати у майбутньому, вони заповідають позивачеві, [PERSON]. Вважаючи, що договір дарування має бути розірваним а також наявність заповіту позивач просить визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача, [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Відповідачка [PERSON] до суду не з'явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Як пояснив позивач у судовому засіданні, його матір'ю, [PERSON], у 1984 році нібито було укладено договір дарування з [PERSON] Цим договором [PERSON] подарувала [PERSON] належний їй будинок [ADDRESS] 06 грудня 2008 року [PERSON] склала заповіт на все майно що їй буде належати на момент смерті на ім'я [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори , Шевцовою О.В. ,р. №6-755. ( а.с.32). 05 грудня 2008 року [PERSON] склав заповіт на все майно що їй буде належати на момент смерті на ім'я [PERSON], який посвідчено державним нотаріусом П'ятої Харківської державної нотаріальної контори , Шевцовою О.В. р. №6-752. ( а.с.33). [PERSON] помер [INFO]року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.30). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с.30). [INFO] року помер [PERSON]. Статтями 10,11,60ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно до ст. 69 ЦПК України - перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Слід зазначити, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження укладення оскаржуваного договору дарування, документів які підтверджували право власності на будинок станом на момент розгляду справи. Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена. Статтею 728 ЦК України передбачена позовна давність, що застосовується до вимог про розірвання договору дарування, яка є спеціальною та становить один рік. Позивачем у позовній заяві було поставлено питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, але не надано належних доказів та не доведено поважності причин пропуску строків позовної давності. Крім того, відповідно до зазначених норм цивільного законодавства вимога про розірвання договору дарування може ставитись саме дарувальником. Можливості розірвання договору дарування на вимогу зацікавленої особи чинне законодавство не передбачає. Враховуючи, що позивачем не надано належних доказів у справі та не доведено обставини на які він посилається як на підстави своїх позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed