overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

До суду 30 травня 2014 року звернулась [PERSON] із заявою про оголошення її матір [PERSON], [INFO], померлою. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що її матір [PERSON] 27.06.1997 року пішла з дому і не повернулась, з цього приводу було звернення до Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області про її розшук, проте по теперішній час відомостей про місце перебування [PERSON] немає більше трьох років. Визнання [PERSON] померлою необхідно заявнику для прийняття спадщини після смерті [PERSON], однією із спадкоємців якої є її матір [PERSON] В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги, викладені в заяві підтримала, просила заяву задовольнити, зазначивши, що її матір [PERSON] 27.06.1997 р. пішла з дому і по теперішній час нема відомостей про її місце перебування. Представник заявника [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.6), в судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримала, просила заяву задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] є його матір'ю, у кінці червня 1997 року вона пішла з дому та з цього часу нема відомостей про її місце перебування, просив заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи Московського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції просив розглядати справу за його відсутністю та прийняти рішення на розсуд суду, про що надав письмову заяву (а.с.10). Представник зацікавленої особи Одинадцятої ХДНК просив розглядати справу за його відсутністю та ухвалити рішення на розсуд суду, про що надав письмову заяву (а.с.8). Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Згідно довідки Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], перебуває у розшуку за Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, як така що зникла без весті, яка 27.06.1997 року пішла з дому і не повернулась, розшукова справа 700150 від 01.10.2000 року (а.с.4). Оскільки з постійного місця проживання [PERSON] відсутні відомості про місце її перебування з 2000 року, заява підлягає задоволенню. Відповідно ч.3 ст. 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

До суду 31.12.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 07.08.1999 року між ними зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадського стану Іллічівської райадміністарції виконкому одеської міськради зроблено актовий запис № 289. В період шлюбу народився син, [PERSON] , [INFO] . Тривалий час сторони не підтримують сімейних стосунків, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що примирення між ними є неможливим, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22.02.2021 року провадження у справі було відкрито. Позивач не приймав участі у судовому засіданні, однак надав до суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі, строк на примирення просив не надавати. Відповідач також не приймала участь у судовому засіданні, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу та просить справу розглядати без її участі, строк на примирення просила не надавати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 серпня 1999 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівської райадміністрації виконкому Одеської міськради зроблено запис 289. В шлюбі народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Згідно позову, шлюбні відносини між сторонами тривалий час припинені та сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони вирішили прізвища після розірвання шлюбу залишити без змін. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватись на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

До суду 31 липня 2014 року з позовною заявою звернулась [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 1000 грн., до повноліття дитини. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з 11.08.1989 року вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем припинені, вони проживають окремо один від одного. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутністю, про що надала письмову заяву. Відповідач 28.08.2014 року подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно, просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 500 грн. щомісячно. До початку судового засідання відповідач подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, погодився сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1000 грн. щомісячно, просив розглядати справу за його відсутністю. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. 11 серпня 1989 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], (а.с.4), яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.5). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач працездатний, згоден та має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, судом встановлена наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

\~\~До суду в вищевказаним позовом звернувся [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 01 грудня 2017 року він отримав у дар від [PERSON] 17/25 частин житлового будинку за адресою: вул. Дружби народів, 60, м. Генічеськ. 8/25 даного житлового будинку належить [PERSON] Таким чином вказаний житловий будинок є обєктом спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення суду від 11.11.2004 року, колишніми співвласниками будинок було поділено та встановлено порядок користування земельною ділянкою. Просить суд поділити в натурі вказаний житловий будинок та встановити порядок користування земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, просить її задовольнити. Відповідач до судового засідання не прибув, але надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, вимоги позову визнає, не заперечує проти його задоволення.Представник выдповыдача за довіренністю не заперечує проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору дарування від 01 грудня 2017 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 17/25 частин будинку, що розташований за адресою: вул. Дружби народів, 60, м. Генічеськ. Згідно витягу з реєстру прав на нерухоме майно, інші 8/25 частин вищевказаного будинку належить [PERSON] Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 11.11.2014 року, між колишніми співвласниками даного будинку, а саме [PERSON] та [PERSON] було поділено будинок за адресою: вул. Дружби народів, 60, м. Генічеськ, відповідно в долях 8/25 та 17/25 частин. Частиною 1 ст. 358 ЦК України, зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення в ч.1 ст.88 ЗК України, відповідно до якої, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У відповідності до ч.1,2 ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, оскільки будинок та земельна ділянка, що розташовані за адресою: вул. Дружби народів, 60, м. Генічеськ, вже поділена рішенням Генічеського районного суду від 11.11.2004 року між колишніми співвласниками, а нинішні співвласники [PERSON]С, та [PERSON], в ході судового розгляду погодились з таким поділом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

До суду вернувся із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] від імені та в інтересах якої діють [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору дарування [PERSON] Посилається на таке. 17.08.2005 року вона подарувала належну їй 1/3 частину квартири 243 б. 16 по вул.. Гаврилова в м. Запоріжжя онучкам - відповідачам по справі: [PERSON], [PERSON] по 1/6 кожній. На той час обидві онучки були неповнолітні. На теперішній час відповідачки відмовляються від її дарунка, вказують що він їм не потрібний, у вказаній квартирі не проживали та не проживають, фактично відмовились від подарунку. Просить розірвати договір дарування від 17.08.2005 року. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій позов підтримав. Відповідачка [PERSON] та представники неповнолітньої відповідачки [PERSON] в судове засідання не зявились, надали заяви, в яких позов визнали в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 17.08.2005 року [PERSON] подарувала [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по 1/6 частині квартири 243 б. 16 по вул.. Гаврилова в м. Запоріжжя, що підтверджується договором дарування від 17.08.2005 р. Згідно ч.ч.1,2 ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Зважаючи на те, що відповідачі позов визнають, є підстави вважати, що вони не прийняли дарунок. Згідно ч.1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Таким чином, є підстави для розірвання договору дарування 1/3 частини квартири 243 б. 16 по вул.. Гаврилова в м. Запоріжжя від 17.08.2005 р., укладеного між [PERSON] Лукінічною та [PERSON] і [PERSON], [PERSON], що діють від імені малолітньої доньки [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

До суду від відповідачки надійшло клопотання про зупинення провадження у справі оскільки вона звернулась до Оболонського РУГУ МВС України в м. Києві з заявою про вчинення щодо неї злочину, оскільки нею будь-яких дій для отримання кредиту не вчинялось, картка на яку були перераховані кошти їй не належить. Згідно п. 4 ст. 201 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, кримінального чи адміністративного судочинства. Вивчивши матеріали справи, що стосуються клопотання, вислухавши думку відповідачки, яка своє клопотання підтримала, суд не вбачає підстав для задоволення заявленого клопотання та зупинення провадження по справі, оскільки на теперішній час будь-якої справи, без вирішення якої неможливо розглянути дану справу, в провадженні конституційного, цивільного, кримінального чи адміністративного судочинства не перебуває. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

До суду в інтересах держави в особі департаменту фінансів Волинської областної державної адміністрації звернувся Любешівський районний прокурор. Просить стягнути з [PERSON] 2290,86 гривень витрат на лікування потерпілого від злочину. Позовні вимоги обґрунтувано тим, що у провадженні слідчого відділу Любешівського РВ УМВС України у Волинській області перебувало кримінальне провадження № 12014030140000164 відносно [PERSON] по факту завдання ним тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості [PERSON]. Вказане кримінальне провадження закрито за нереабілтуючою підставою: у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Разом з тим, Волинська обласна клінічна лікарня понесла витрати на лікування [PERSON], який дев'ять днів перебував у стаціонарі. В судовому засіданні прокурор Любешівської районної прокуратури позов підтримала. Від позивача -- департаменту фінансів Волинської областної державної адміністрації -- надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно з частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. Згідно з частинами 1, 3 статті 1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача судові витрати у формі судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

До суду в інтересах управління фінансів Любешівської державної районної адміністрації Волинської області звернувся Любешівський районний прокурор. Просить стягнути з [PERSON] 828,10 гривень витрат Любешівської центральної районної лікарні на лікування потерпілого від злочину. Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвалою Любешівського районного суду Волинської області відносно відповідача від 02 березня 2015 року констатовано заподіяння [PERSON] потерпілому [PERSON] легких тілесних ушкоджень. Любешівська центральна районна лікарня понесла витрати на лікування потерпілого, який 05 днів перебував у стаціонарі. На досудовому слідстві, під час судового розгляду справи відповідач вказані витрати не відшкодував. В судовому засіданні прокурор Любешівської районної прокуратури, представник позивача позов підтримали. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив. Будь-яких клопотань до суду не подавав. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Дослідженням доказів по справі суд встановив наступне. Відповідно до ухвали Любешівського районного суду Волинської області від 02 березня 2015 року у кримінальному провадженні № 1-кп/162/3/2015 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України за заподіяння [PERSON] легких тілесних ушкоджень у зв'язку з примиренням з потерпілим. Характер закриття кримінального провадження за своєю суттю є нереабілітуючим. З довідки Любешівської центральної районної лікарні № 565/15/2.14 від 14 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 27 липня по 01 серпня 2014 року. Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного посягання вартість лікування хворого становить 828,10 гривень. Відповідно до частини 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частинами 1, 3 статті 1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Прокурором подано розрахунок вартості одного ліжко-дня відповідно до положень постави Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Відповідно до статті 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача судові витрати у формі судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

До суду в порядку окремого провадження звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту належності його батьку державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, оскільки прізвище померлого батька «[PERSON], у той час як державний акт видано «[PERSON]». Зазначений факт заявнику необхідно встановити задля реалізації своїх спадкових прав на спадкове майно померлого батька. У судове засідання зявився представник заявника, заяву підтримав, просив її задовольнити. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з'явилися, надали до канцелярії суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення заяви не заперечують. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності заінтересованих осіб. Дослідивши письмові докази по справі, допитавши свідка, суд вважає, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню у зв'язку з наступними обставинами. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] (а.с. 4). 12.02.2002 р. [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], в якому зазначено «видано громадянину України [PERSON]». Згідно акту на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Ширяївської селищної ради народних депутатів Ширяївського району Одеської області від 02.11.2001 р. №261 передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,29 гектарів. Земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6, 7). [PERSON] був обізнаний про наявність помилки у виданому йому державному акті, проте не здійснив за життя будь-яких дій задля її виправлення. [INFO] р. [PERSON] помер (а.с. 5). Заявник [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після батька (а.с. 10). Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини (а.с. 8, 9). Нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з наявністю розбіжностей у прізвищі спадкодавця у свідоцтві про смерть та державному акті на землю (а.с. 11). Факт належності [PERSON] державного акту на землю підтверджується також показаннями свідка [PERSON], яка підтвердила, що під час розпаювання земель колишнього СПК «Колос» [PERSON] дійсно отримав сертифікат на право на землю, а згодом й державний акт з помилкою. Згідно положень п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи наявність беззаперечних доказів належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Ширяївською селищною радою народних депутатів 12.02.2002 року, суд вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved