Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 34,8 кв.м (літера А-1), житловою площею 21,6 кв.м, надвірні будівлі та споруди, які складаються з: сіней (літера а-1), літньої кухні-сараю (літера Б-1), сараю (літера В-1), льоху (літера Г), огорожі (літера № 1, 2), а також на земельну ділянку площею 0,1600 га, кадастровий номер 1422482700:06:001:0195, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на все її майно, в тому числі на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право власності від 17.02.1989 року, та на земельну ділянку площею 0,1600 га, кадастровий номер 1422482700:06:001:0195, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на підставі Державного акту серії ІІІ-ДН № 138682. Позивач та її брат [PERSON] фактично вступили у володіння та управління вказаним майном, оскільки проживали разом із спадкодавцем та користувалися вказаним майном. [INFO] помер [PERSON] та позивач прийняла спадщину після смерті брата, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини. Державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в Спадковому реєстрі наявна інформація, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , було заведено спадкову справу № 104/1997 р. та 02 липня 1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за р/№ 261. Проте з`ясувати коло спадкоємців неможливо, оскільки справи по 2002 рік включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву та залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Відповідач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення відповідач був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Судом встановлено, що [INFO] у с. Іллінівка (стара назва - с. Ілліча) Костянтинівського району Донецької області [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25 лютого 1997 року виконкомом Іллічівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, копія якого долучена до матеріалів справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з права власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 34,8 кв.м, житловою площею 21,6 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами: сіни, літня кухня-сарай, сарай, льох, огорожа, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння, виданого виконкомом Олександро-Калинівської сільської ради 17 лютого 1989 року на підставі рішення виконкому Костянтинівської районної ради народних депутатів за № 55 від 15 лютого 1989 року. Право власності [PERSON] зареєстроване Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації (реєстрова книга №2938, кн 11). Відповідно до довідки КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» № 287 від 04.04.2018 р. право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 17 лютого 1989 року, виданого виконкомом Олександро-Калинівської сільської ради. Інформація про реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно міститься у реєстраційній книзі № 11 за р/№2938. Інформація щодо видачі дублікатів правовстановлюючих документів на вищезазначений об`єкт нерухомого майна відсутня. Крім того, після смерті [PERSON] до складу спадщини увійшло право власності на земельну ділянку площею 0,1600 га, кадастровий номер 1422482700:06:001:0195, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ - ДН № 138682, яка надана для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та розташована за адресою: Донецька область, Костянтинівський район, с. Ілліча Іллічівської сільської ради, загальною площею 0,1905 га, виданого на підставі рішення Іллічівської сільської ради та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 88, від 25 червня 1997 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-1404000972019 від 22.01.2019 року, наданим відділом у Костянтинівському районі Міськрайонного управління у Костянтинівському районі та м. Торецьку ГУ Держгеокадастру в Донецькій області, витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.11.2019 року №2355/0/203-19. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2018 року у цивільній справі № 233/6100/17 за заявою [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа - Іллінівська сільська рада Костянтинівського району Донецької області, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яке набрало законної сили 23 лютого 2018 року. Відповідно до ст. 529 ч. 1 ЦК Української РСР (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно зі ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з інформаційною довідкою №56683993 від 01.07.2019 року в Спадковому реєстрі наявна інформація про заведення 02.07.1997 року Другою Костянтинівською державною нотаріальною конторою спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , та видачу свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 16.02.2001 року. Позивач [PERSON] та її брат [PERSON] фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживали у спірному будинку та користувалися вказаною земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за № 136 від 04.02.2019 року, відповідно до якої [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Судом не встановлені обставини щодо відмови [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини у встановлений законом строк. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та її брат [PERSON] є спадкоємцями першої черги та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном після смерті матері [PERSON] , разом з тим, судом не встановлені обставини щодо відмови вказаних осіб у прийнятті спадщини у встановлений законом строк, зважаючи на те, що право власності на спірне нерухоме майно з часу отримання свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 16.02.2001 року не було зареєстроване іншими особами, суд дійшов висновку про те, що саме [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . [INFO] у селі Іллінівка Костянтинівського району Донецької області помер [PERSON] у віці 81 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 2018 року Костянтинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області, копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно із ч.ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , як така, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Іллінівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області за № 1364 від 29.11.2019 року, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] мали зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру за № 59157390 від 27.01.2020 р. та копії спадкової справи № 200/2019, наданих Костянтинівською державною нотаріальною конторою, спадкову справу після смерті [PERSON] заведено за заявою позивача [PERSON] . Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні. 01.07.2019 р державним нотаріусом Другої Костянтинівської державної нотаріальної контори надано відмову № 762/01-16 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , оскільки в Спадковому реєстрі наявна інформація, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , було заведено спадкову справу № 104/1997 р. та 02 липня 1997 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за р/№ 261. Проте з`ясувати коло спадкоємців неможливо, оскільки справи по 2002 рік включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву та залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. Зі слів заявника спадщина була оформлена на ім`я та ім`я сина померлої [PERSON] , 1937 року народження, який помер [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Листом Вищого спеціалізованого суду України за №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , своєю чергою позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , проте спадкоємець має об`єктивні перешкоди у реалізації свого права власності на спадщину через відсутність документа, що підтверджує таке право, суд дійшов висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved