Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що, він перебував у шлюбі з відповідачкою з 11.09.2009 року, від якого вони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26.07.2016 року, шлюб між сторонами - розірвано. Позивач зазначає, що після розлучення відповідачка створює перешкоди у спілкуванні з дитиною. За даних обставин позивач, просять суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні, спілкуванні та побаченні з сином - [PERSON] , [INFO] та встановити спосіб участі батька у вихованні сина, шляхом перебування дитини з батьком: щотижня, з 16.00 години до 20.00 години у вівторок. З 16.00 години до 20.00 години у середу, з 16.00 години п`ятниці до 19.00 години суботи, та протягом першого місяця літніх канікул. Представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та зазначила, що не заперечує проти спілкування батька з сином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, сповіщений належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступними обставинами. Судом встановлено, що 11 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [PERSON] , [INFO] , являється сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи та не спростовується сторонами у справі. В силу ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Інші доводи учасників справи, які наведені у позові та відповідних письмових пояснень, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Так, суд вважає за необхідне зазначити, що Органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, що діє в інтересах [PERSON] , [INFO] , складено відповідні висновки щодо визначення способу участі батька - [PERSON] у вихованні малолітнього сина. Таким чином, враховуючи те, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню сина та здійснення його права на особисте спілкування з ним, необхідно визначити спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні сина, беручи при цьому до уваги висновок Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 30.10.2019р. Це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи при цьому інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням відповідних висновків Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору - у розмірі 768,40 гривень. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 32000,00 гривень. Відтак, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 4000,00 гривень. Вартість виконаних робіт, заявлена представником позивача, не відповідає їх обсягу відповідно до матеріалів справи та проведених судових засідань.

Outcome: partial