Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська в 2011 році звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл спільного майна. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, що позивач з середини листопада 2001 року проживав з відповідачкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу, оскільки перебував з 30 жовтня 1971 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В 2004 та 2006 році у позивача та відповідачки народились спільні діти [PERSON] та [PERSON]. Факт проживання однією сім'єю підтверджується спільними дітьми, копіями авіаквитків щодо вирушення на спільний відпочинок. Під час спільного проживання позивачем було продано відповідачці господарське приміщення [NUMBER] в гаражно-будівельному обслуговуючому кооперативі «Кіровець» та гараж [NUMBER], також під час спільного проживання відповідачка придбала земельну ділянку, площею 0,074 га. в селі Піщанка Новомосковському району Дніпропетровської області, також під час спільного проживання було збудовано одноповерхневий будинок. Позивач просить суд встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка - [PERSON] та жінки - [PERSON] без шлюбу, визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] господарське приміщення [NUMBER], загальною площею 101,9 кв.м., гараж [NUMBER], загальною площею 28,7 кв.м., що знаходяться в гаражно-будівельному обслуговуючому кооперативі «Кіровець» за адресою м. Дніпро, вул. Сергія Лазо, земельну ділянку, площею 0,075 га. для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Лазурь», село Піщанка, Новомосковського району Дніпропетровської області, садовий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Новоселівка, садове товариство «Лазурь», вул. Виноградна, будинок № 2, що розташований на земельній ділянці, площею 0,075 га. для ведення садівництва, визнати частки позивача та частку відповідачки у спільній сумісній власності рівними по ? кожному, визнати за [PERSON] право власності на ? частину господарського приміщення [NUMBER], загальною площею 101,9 кв.м., гаражу [NUMBER], загальною площею 28,7 кв.м., що знаходяться в гаражно-будівельному обслуговуючому кооперативі «Кіровець» за адресою м. Дніпро, вул. Сергія Лазо, земельну ділянку, площею 0,075 га. для ведення садівництва, що розташована за адресою: садівниче товариство «Лазурь», село Піщанка, Новомосковського району Дніпропетровської області, садовий будинок за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, село Новоселівка, садове товариство «Лазурь», вул. Виноградна, будинок № 2, стягнути з відповідачки витрати зі сплату судового збору. (т. 1 а.с. 28-29, 151-153) Позивач в жодне судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, через свого представника та шляхом направлення на його адресу судових повісток, про причини неявки суд не повідомив. Дана справа перебуває в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська з 2011 року, за цей період неодноразового позовна заява [PERSON] ухвалами суду залишалась без розгляду через неявку позивача та його представника у судові засідання, які в подальшому оскаржувались позивачем в апеляційному порядку та скасовувались, а справа поверталась для продовження розгляду. (т. 1 а.с. 217-218, т.2 а.с.2-5, 26-28, 127-128, 157-160) З огляду на те, що у позивача було достатньо часу скористатись своїми процесуальними правами, заявити необхідні клопотання, витребувати або подати необхідні докази у справі справи, з урахуванням того, що позивач оскаржує ухвали про залишення позову без розгляду, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку, що неявка позивачки не перешкоджає розгляду справи по суті та вважає за необхідне здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначала, що дійсно в них з позивачем є спільні діти але однією сім'єю вони не проживали, доказів не це позивач до справи не надав, майно позивач відчужив на її користь добровільно. Третя особа [PERSON] в жодне судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена шляхом направлення на її адресу судових повісток, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року було прийнято до розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними та об'єднано в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, розподіл спільного майна. (т.3 а.с.81) В обґрунтування позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] зазначено, що між [PERSON] та [PERSON] 30 жовтня 1971 року був зареєстрований шлюб, від якого вони мають двох дітей [PERSON] 1973 р.н. та [PERSON] 1975 р.н. В період шлюбу ними за спільні кошти було придбано господарське приміщення [NUMBER], загальною площею 101,9 кв.м., гараж [NUMBER], загальною площею 28,7 кв.м., що знаходяться в гаражно-будівельному обслуговуючому кооперативі «Кіровець» за адресою м. Дніпро, вул. Сергія Лазо. Титульним власником даного майна, яке було придбано в період шлюбу був зазначений [PERSON] [PERSON] вважає себе власником вказаного майна, яке було продане та переоформлене без її згоди, тому вона просить визнати недійсним договір купівлі-продажу господарського приміщення [NUMBER], розташованого у Гаражно-будівельному кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, який був укладений 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кулініч А.С., зареєстрований в реєстрі за № 616, припинити за [PERSON] право власності на господарське приміщення [NUMBER], розташованого у Гаражно-будівельному кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом застосування двох стороною реституції, визнати недійсним Договір купівлі-продажу гаражу [NUMBER], розташованому в Гаражно-будівельному кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, який був укладений 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Кулініч А.С., зареєстрований в реєстрі за № 618, припинити за [PERSON] право власності на гараж [NUMBER] в Гаражно-будівельному кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, застосувати наслідки недійсності правочину шляхом застосування двох стороною реституції, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. (т.3 а.с.63-69) В жодне судове засідання [PERSON] не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена шляхом направлення на її адресу судових повісток, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду позовна заява [PERSON] залишалась без розгляду через її неявку, які в подальшому була оскаржена [PERSON] в апеляційному порядку (т.3 а.с.152-154) та скасована апеляційним судом (т.3 а.с.181-183) З огляду на це, враховуючи, що у [PERSON] було достатньо часу скористатись своїми процесуальними правами, подати необхідні клопотання, витребувати або подати необхідні докази у справі справи та з урахуванням того, що [PERSON] оскаржує ухвали про залишення позову без розгляду, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд приходить до висновку, що неявка третьої особи з самостійними вимогами, не перешкоджає розгляду справи та вважає за необхідне здійснити розгляд справи за відсутності [PERSON] В судовому засіданні відповідачка [PERSON] заперечувала проти позову [PERSON], вказувала на його необґрунтованість та недоведеність, в задоволенні просила відмовити. В судові засідання [PERSON] не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи був повідомлений шляхом направлення на його адресу судових повісток, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, вислухавши пояснення сторони, суд приходить до висновку, що позови задоволенню не підлягають виходячи з наступного. 30 жовтня 1971 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 6) Рішенням Бабушкінського суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, рішення 01 серпня 2011 року набрало законної сили (т.1 а.с.172). 01 липня 2005 року між [PERSON], що діяв від імені [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку розміром 0,075 га. для ведення садівництва, що розташована за адресою с/т «Лазурь», Піщанської сільради, Новомосковського району Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі продажу земельної ділянки серії [NUMBER] від 01 липня 2005 року посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Монашко М.П., за реєстровим № 290. (т.1 а.с.19-20) 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу господарського приміщення, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила господарське приміщення [NUMBER], що знаходиться в Гаражно-будівельному обслуговуючому кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, що підтверджується договором купівлі продажу серії ВМО № 464459 від 15 жовтня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кулінічем А.С., за реєстровим № 616. (т.1 а.с.13-14) 15 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу гаража, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила гараж [NUMBER], що знаходиться в Гаражно-будівельному обслуговуючому кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, що підтверджується договором купівлі продажу серії ВМО № 464461 від 15 жовтня 2009 року посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кулінічем А.С., за реєстровим № 618. (т.1 а.с.16-17) Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду не те, що [PERSON] в період з 1971 року по 2011 рік перебував в зареєстрованому шлюбі, можливість перебування в шлюбі одночасно з декількома особами виключена, у суду відсутні підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу. За цих обставин не може бути застосована норма щодо визнання спірного майна таким, що було набуто подружжям за період шлюбу, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволенню не підлягають. При вирішення вимог позову третьої особи [PERSON] суд виходить з наступного. Згідно ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року по цивільній справі № 200/14865/14-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус ДМНО Кулініч А.С. про визнання недійсним договору дарування, визнано договір дарування 55/100 частини домоволодіння від 09 жовтня 2009 року, зареєстрований в реєстрі за № 598 недійсним,скасовано державну реєстрацію права власності на 55/100 частини домоволодіння, визнано право власності на 55/100 частини домоволодіння, вирішено питання щодо судових витрат по справі. Рішенням колегії судді судової палати по цивільним справа Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2015 року (провадження № 22/774/7136/15) рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2014 року було скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус ДМНО Кулініч А.С. про визнання недійсним договору дарування відмовлено. (т. 3 а.с. 107-111) Відмовляючи в задоволенні позовних вимог апеляційний суд зазначив, що позивачем не було доведено та не було надано жодного належного й допустимого доказу про вчинення оскаржуваного правочину під впливом тяжкої для позивача обставини і на вкрай невигідних умовах. (т. 3 а.с.111) Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Правочини які [PERSON] просить визнати недійними, були укладені між [PERSON] та [PERSON], сама [PERSON] не була стороною вказаних правочинів. Доказів того, що при укладені вказаного правочину були порушенні права [PERSON] до справи не надано, клопотань щодо витребування від приватного нотаріуса документів, які стали підставою для вчинення вказаних правочинів [PERSON] заявлено не було, самостійно суд позбавлений можливості збирати докази на користь сторін у справі, таким чином перевірити чи надавала згоду [PERSON] на укладення даних правочинів неможливо, у зв'язку з чим вимоги за позовом третьої особи задоволенню не підлягають. Крім того, слід зауважити, що строк пред'явлення вимог про визнання даних правочинів недійними, на день пред'явлення позову минув. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2014 року, з урахуванням виправлених ухвалою суду від 2 серпня 2014 року описок, в порядку забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільно нажитого майна, визнання права власності на майно було - заборонено до набрання законної сили рішенням у справі будь-яким особам вчиняти будь-які дії з відчуження наступного майна: господарського приміщення [NUMBER] загальною площею 101,9 кв.м., розташованого у гаражно-будівельному кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, що належить [PERSON]; гаража [NUMBER] загальною площею 28,7 кв.м., розташованого у гаражно-будівельному кооперативі «Кіровець» по вул. Сергія Лазо в м. Дніпропетровську, що належить [PERSON]; земельної ділянки площею 0,075 га, розташованої у Садовому товаристві «Лазурь» Піщанської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, що належить [PERSON]; садового будинку, вулиця Виноградна, розташованого у Дніпропетровській області, в Новомосковському районі, у с. Новоселівці, «Лазурь» Дніпропетровського фурнітурного заводу, буд. 2, що належить [PERSON] Згідно п.9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. З урахування того, що у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 серпня 2014 року, з урахуванням виправлених ухвалою суду від 2 серпня 2014 року описок. У зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору ( т.1 а.с. а.с. 1-2, 27, 154) відшкодування не підлягають. У зв'язку з повною відмовою в задоволенні позову [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору ( т.3 а.с.63) відшкодування не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed