Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви вбачається, що між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у сторін народилося два сини, один з яких на даний час є неповнолітнім. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем через часті сварки давно припинилося, відповідач виїхав на проживання до іншого міста. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з викладеним позивач просить розірвати шлюб між сторонами. Про дату, час та місце розгляду справи учасники були повідомлені належним чином. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте подала заяву, у якій просить справу розглядати без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає, просить залишити прізвище, набуте у шлюбі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте до суду надійшла його заява, у якій справу просить розглядати без його участі. Зазначено, що позовні вимоги визнає. Ураховуючи викладене суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутність сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У ході розгляду справи судом встановлено наступне. Завадівською сільською радою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 07.11.1993 між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 8. Цей факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , про народження якого Відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області складено актовий запис № 65. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 08.05.2007. З позовної заяви вбачається, що рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла остаточно і змінювати його не має наміру. Відповідач позовні вимоги визнав. Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони примиритися бажання не виявили. Ураховуючи викладене, суд уважає, що дана сім`я фактично розпалася, шлюб існує лише юридично. В силу ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 N 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12.06.2014 зазначено «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона ….і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Відповідно до приписів ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, тому шлюб слід розірвати. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні, в порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Ураховуючи викладене, у зв`язку з визнанням відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454,00 грн. Вирішуючи питання щодо судових витрат, дійшовши висновку про задоволення позовних вимог та враховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 454,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved