Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики грошей від 19 жовтня 2018 року. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 19 жовтня 2018 року уклав з відповідачем договір позики грошей, під впливом тяжких для нього обставин і на вкрай невигідних умовах. Його мати була тяжко хвора та потребувала дорогого лікування, у зв`язку із чим позивач змушений був погодитись на умови договору в тій частині, що в разі несплати частини суми позики, він зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Умови договору в цій частині виконувати він не міг, та погодився на них лише під впливом тяжкої обставини, а саме хвороби матері, у зв`язку із чим, просить визнати договір недійсним. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач не надав належних доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, та відсутні правові підстави для задоволення позову. Так, відповідно до п. 19 укладеного договору сторони зазначили, що укладення такого договору не пов`язано з тяжкими обставинами для сторін. Надана позивачем копія виписки з амбулаторної картки матері датована 04 грудня 2019, тобто більше ніж через рік після укладення спірного договору. Позивач не скористалася своїм правом та відповідь на відзив до суду не надав. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 липня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на\~позов, а позивачу відповідь на відзив. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що його матір [PERSON] довго хворіла, при цьому, крім нього, у матері є чоловік (батько позивача) та дочка (сестра позивача), матір проживає окремо від позивача у квартирі, що належить їй з батьком. Позивач взяв у борг приблизно 2800 доларів США, повертав відповідачу щомісяця відсотки приблизно по 100 доларів на місяць. Він працює на заводі, отримував у середньому зарплату в розмірі 12\~000 гривень. У травні 2019 року у нього виникли фінансові труднощі, він не отримував на заводі премію, у зв`язку з чим перестав погашати борг. Звернувся до суду з вимогою про визнання договору недійсним лише через 2 роки після укладення договору з тих причин, що у грудні 2019 року його примусово виселили з квартири. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, за участю його представника. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено, що 19 жовтня 2018 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В. Відповідно до умов договору, відповідач передав, а позивач прийняв у позику грошові кошти в сумі 51\~145 грн., що еквівалентно 1824 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення договору. Позивач зобов`язався повернути суму позики, яка буде еквівалентна 1824 доларів США за курсом НДУ на день повернення позики, у строк до 19 жовтня 2019 року у порядку та на умовах, передбаченими договором. За згодою сторін договір є безпроцентним. Як вбачається з п. 2 договору позики, передачу грошей було здійснено до підписання договору. Пунктом 4 договору позики передбачено, що позика повертається частинами в національній валюті, починаючи з листопада 2018 року, кожного місяця до 25 числа включно, у сумі не меншій еквіваленту 57 доларів США. Згідно з п. 12 договору позики, у випадку прострочення повернення позики, позичальник зобов`язаний на вимогу позикодавця сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. У випадку прострочення позичальником оплати частки з суми позики відповідно до вимог п. 4 договору, позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 25 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. У пункті 19 договору позики сторони засвідчили, серед іншого, що цей договір укладений не під впливом обману, насильства або тяжкої для них обставини. Крім того, пунктом 13 обумовлено, що у випадку, якщо позичальник у встановлений у п. 1 договору строк не поверне позикодавцю суму позики або прострочить виконання зобов`язань, позикодавець за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити всі свої вимоги. З наданої позивачем копії виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 04 грудня 2019 року вбачається, що остання перебуває на диспансерному обліку з діагнозом ішемічна хвороба серця, стенокардія, гіпертонічна хвороба 2-го ступеня. Оцінка доказів. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені позивачем суду докази не відповідають вимогам статей 77, 80 ЦПК України, оскільки надана позивачем виписка з амбулаторної картки [PERSON] датована 04 грудня 2019 року, не містить відомостей про час встановлення діагнозу, зазначеного у виписці, призначене лікування. Будь-яких доказів на підтвердження того факту, що грошові кошти, отримані в результаті укладення позивачем спірного договору позики, останній витрачав на лікування матері, а також інших належних та достатніх доказів на підтвердження факту укладення договору під впливом тяжкої обставини, суду також не надано. Копія оголошення про надання коштів під заставу, як і звернення позивача 31 липня 2020 року до ГУНП в Донецькій області із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності не мають правового значення для вирішення спору. Мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України\~Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі\~статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи зі змісту ст. 1046-1048 ЦК України, істотними умовами договору позики, є умови щодо предмету договору (передача грошей або речей, що визначені родовими ознаками), його ціни (розмір встановлених договором відсотків, або безпроцентний характер позики), строк та порядок виконання зобов`язання. Сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору позики, та такі позивачем не оскаржуються. Разом з цим, позивач фактично зазначає про несправедливість лише п. 12 оскаржуваного договору, яким визначено відповідальність позивача за прострочення взятого на себе зобов`язання. Позивач зазначає, що не міг виконати зобов`язання за договором в цій частині, та погодився на них лише під впливом тяжкої обставини, при цьому просить визнати недійсним весь договір позики. Суд зазначає, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики, такий є безпроцентним, та в разі виконання позивачем взятих на себе зобов`язань належним чином, положення договору, які на думку позивача є несправедливими, та на які він погодився лише під впливом тяжкої обставини, не підлягатимуть застосуванню, оскільки встановлюють відповідальність позивача за порушення зобов`язання за договором. В іншому випадку слід було б дійти висновку, що позивач з самого початку не збирався виконувати взяті на себе зобов`язання за договором позики. Крім цього, як вбачається з п. 19 оскаржуваного договору, який було посвідчено нотаріусом, сторони засвідчили, серед іншого, що цей договір укладений не під впливом обману, насильства або тяжкої для них обставини, їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі. Окрім того, у преамбулі договору визначено, що сторони діяли вільно, попередньо ознайомлені нотаріусом з загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи необхідним обсягом цивільної дієздатності, повною мірою усвідомлюючи значення своїх дій та на підставі вільного волевиявлення, котре повністю відповідає їх внутрішній волі як учасників правочину. Таким чином, оскільки позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту наявності у нього тяжкої обставини на час укладення договору, та що за відсутності такої обставини договір не було б укладено, або було б укладено на інших умовах, оскільки в договорі відсутні вкрай невигідні для позивача обставини, адже договір є безпроцентним та за умови належного його виконання щомісяця, не допускаючи прострочення, можливо було виконати його умови, крім того, про відсутність тяжкої обставини при укладенні договору прямо вказано в цьому договорі, який посвідчений нотаріально. Жодна з сторін не заявила, що договір носить характер уявного чи удаваного, позивач звернувся до суду, що визнати договір недійсним лише у липні 2020 року, строк виконання зобов`язання визначений до 19 жовтня 2019 року і за показами позивача він перестав сплачувати щомісячні платежі ще у травні 2019 року. З огляду на викладене, за таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. З огляду на висновок про відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 233, 526, 626-628, 638, 1046-1048 ЦК України,

Outcome: dismissed