Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

До суду 29.10.2018 р. надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що Рішенням Першотравневого районного суду від 27.06.2008 р. із відповідача на його користь було стягнуто збитки в розмірі 40 983,50 грн. На виконання цього рішення 04.11.2008 р. було відкрито виконавче провадження, яке у зв?язку із виконанням рішення було закрито 07.09.2018 р. Вважає, що у зв?язку із простроченням виконання зобов?язання відповідач повинен сплатити йому інфляційні збитки та 3 проценти річних від простроченої суми за період з вересня 2008 року по серпень 2018 року. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму інфляційних в розмірі 91 966,97 грн., 3% річних 12 295,05 грн., а всього 109 262,02 грн. В судове засідання позивач не з?явився, у позовній заяві просив справу слухати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з?явився, причини неявки суду не повідомив. До суду направив відзиви, в яких, не оспорюючи обставини по суті, заперечував проти позову, оскільки він має незначний дохід, має на утриманні малолітню доньку та непрацездатного батька. З його доходів відбувались стягнення за іншими виконавчими провадженнями і порядок стягнень вирішувався державним виконавцем. Також просить застосувати до позовних вимог трирічний строк позовної давності. Не заперечував проти стягнення з нього на користь позивача за 2016-2018 роки суму боргу в розмірі 8 540,04 грн., яка складається із інфляційних виплат в 6 539,63 грн. і 3% річних в розмірі 2000,30 грн. Суд вирішив розглянути справу за відсутності сторін, оскільки позивач просив справу слухати за його відсутності, а відповідач не повідомив поважні причини своєї неявки до суду, клопотань про відкладення судового засідання не подавав. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що на виконання Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 27.06.2008 р., яке набрало законної сили 23.09.2008 р. (а.с. 19-22), із [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто на відшкодування збитків від втрати майна 40 983,50 грн. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист від 23.09.2008р. (а.с. 6) та Постановою державного виконавця від 04.11.2008 р. (а.с. 4) було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного вище судового рішення. В зв?язку із повним виконанням рішення виконавче провадження було закрито, про що свідчить постанова державного виконавця від 07.09.2018 р. (а.с. 7). Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019р. у справі №127/15672/16-ц визначено, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2008 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дата останнього платежу з погашення боргу). Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених в статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому, враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З огляду на викладене, оскільки позивач звернувся за стягненням з [PERSON] інфляційних втрат і 3 % річних, а позивач звернувся із заявою про застосування наслідків пропуску позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в межах трирічного строку позовної давності - з 29.10.2015 року по 29.10.2018 року (дату звернення з позовом до суду). Визначаючи розмір інфляційних втрат і 3 % річних, суд враховує, що згідно листа Лівобережного відділу Державної виконавчої служби у м. Маріуполі від 26.02.21 № 17.1-23/2329 станом на 31.12.2015 р. заборгованість [PERSON] перед [PERSON] становила 40 983,50 грн, станом на 31.12.2016 р. - 40 983,50 грн, станом на 31.12.2017 р. - 25 694,63 грн., повне погашення заборгованості відбулось 07.09.2018 р. При цьому, суду не надано доказів погашення боргу щомісячно, тому суд виходить з того, що такі погашення відбувались у зазначені вище дати. Таким чином, інфляційні збитки за період 29.10.2015 року по 29.10.2018 року становлять 13 715,90 грн., а 3% річних за цей же період - 4 089,19 грн., а всього відповідач повинен сплатити позивачу 17 805,09 грн. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на його скрутний майновий стан, оскільки зазначені виплати не є штрафними санкціями і ч. 1 ст. 625 ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Посилання відповідача на дії чи бездіяльність державних виконавців є недоречними, тому що саме він зобов?язаний був погасити заборгованість, не чекаючи, поки за нього це зробить державний виконавець. Суд також не погоджується із розрахунком заборгованості, зазначеної відповідачем, оскільки він зроблений не вірно. У зв?язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, а позов задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в найменшому розмірі, визначеному на час подання позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved