Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що їй на підставі Свідоцтва про право власності від 18 серпня 2000 року, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 серпня 2000 року, Договору дарування від 22 листопада 2004 року, належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . В зазначеному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , - онук позивача. [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з липня 2015 року по теперішній час, про що складено відповідний акт обстеження. З наведеного часу відповідач не проживає в житловому будинку, вивіз звідти свої особисті речі та майно, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не бере, особисті речі [PERSON] в будинку відсутні. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу вона не чинить, відповідач має вільний доступ до приміщення, проте оплачувати та слідкувати належним чином за будинком нарівні з позивачем не бажає, тим самим порушує її права як власника. Тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, позивач у судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути дану справу в заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копій: Свідоцтва про право власності, виданого 18 серпня 2000 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 серпня 2000 року державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори та Договору дарування частини будинку, посвідченого 22 листопада 2004 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу, - Бочаровій З.І. належить 1/2 частка, 1/3 частка та 1/6 частка житлового будинку [ADDRESS] . Таким чином, позивачу належить 1/1 частина будинку [ADDRESS] . Відповідач по справі - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія Довідки № 86188, виданої 12 листопада 2020 року виконавчим комітетом Слов`янської міської ради. Відповідач у вказаному будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , - не проживає з липня 2015 року, що підтверджується Актом комітету мікрорайону «Залізничний № 1» м. Слов`янська № 250 від 01 грудня 2020 року. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є власницею житлового будинку, права користування яким просить позбавити відповідача; відповідач [PERSON] не проживає в будинку без поважних причин протягом останніх 5 років, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору, а отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved