Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області звернувся позивач [PERSON] , інтереси якого представляє адвокат Кузнєцова Т.А. з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, який розташований: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого 22.11.1989 року Сватівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства і зареєстрованому в Сватівському бюро технічної інвентаризації № 5427 від 04.12.1989 року. Відповідач син позивача. Він зареєстрований як член сім`ї в житловому будинку, що належить позивачу. Однак в житловому будинку не проживає з 24 серпня 2016 року, не приймає участі в утриманні житлового будинку, що спричиняє незручності позивачу. Крім того, сімейних відносин відповідач не підтримує тому, що створив іншу сім`ю, але виписуватися з житлового будинку не бажає. Реєстрація відповідача, який фактично не проживає у будинку позивача, порушує права позивача як власника щодо розпорядження, володіння та користування належним йому майном. Просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кузнєцова Т.А. в судове засідання не з`явились, представник позивача- адвокат Кузнєцова Т.А. подала до суду заяву про розгляд справи без присутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає з 24 серпня 2016 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Розглядаючи цей спір, суд приймає до уваги, що позовні вимоги по суті позову та викладені у позові обставини визнав відповідач, про що вказав у поданій суду заяві. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності, виданого 22.11.1989 року Сватівським виробничим управлінням житлово-комунального господарства і зареєстрованому в Сватівському бюро технічної інвентаризації № 5427 від 04.12.1989 року (а.с.11). Згідно довідки № 2744 від 14.06.2021 року про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 14.06.2021 у будинку за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, його дружини, зареєстрований відповідач [PERSON] ( а.с.12). Також факт реєстрації відповідача [PERSON] у вказаному вище будинку за адресою: [ADDRESS] , підтвержується копією паспорту відповідача [PERSON] з відміткою про його реєстрацію за вищевказаною адресою (а.с. 10). Відповідач є сином позивача. Сторони визнали ту обставину, що відповідач з 24 серпня 2016 року не проживає у будинку позивача. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову не є добровільним чи є умовним. У даному випадку суду доказів поважності причини відсутності відповідача за місцем його реєстрації в строк більше одного року не надано. Суд же розглядає справу відповідно до ст. ст. 12 та 13 ЦПК України не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вся сукупність наданих доказів свідчить про те, що відповідач більше як один рік відсутній на спірній житловій площі без поважних причин. У даному випадку наявні законні підстави для задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного, та

Outcome: approved