Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-28 00:00:00

До Добропільського міськрайонного суду Донецької області з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, яку було прийнято до свого провадження ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2020 року та відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 липня 2017 року її було звільнено з ПАТ «Українська залізниця» згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату), де позивач працювала машиністом компресорної установки у регіональній філії роботодавця. В порушення вимог закону, починаючи з березня 2017 року, заробітна плата почала виплачуватися відповідачем нерегулярно, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати в загальному розмірі 20597,68 грн., що підтверджується доданими до позовної заяви розрахунковими листами-табуляграмами. Позивач зазначає, що вказана сума заборгованості відповідачем не виплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року в загальному розмірі 20597,68 грн., а також допустити негайне виконання судового рішення в межах місячної суми стягнення (встановленого позивачу окладу) в сумі 3627,12 грн. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з викладеним у позовній заяві з огляду на те, що в зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» у відповідача відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної тощо). Висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території Донецької та Луганської областей, у зв`язку з чим нарахування заробітної плати було припинено, та вищевказаний факт є підставою для звільнення відповідача від відповідальності. Окрім того, відповідач не може підтвердити інформацію щодо фактичного виконання позивачем робіт, визначених трудовим договором, а також здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат через відсутність первинних документів, зокрема, табелів обліку робочого часу із відміткою про фактично відпрацьований час. Втрата контролю і доступу АТ «Укрзалізниця» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на непідконтрольній території Донецької області, починаючи з 20 березня 2017 року, коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і припинення провадження господарської діяльності, знівелювала можливість відповідача виконати зобов`язання перед працівниками згідно ст.ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність на день звільнення у позивача невикористаних днів відпустки, оскільки в розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу. Окрім того, представник відповідача повідомив, що позивачем 18.09.2017 року було отримано заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 1638,09 грн. через касу у м. Лиман, що підтверджується відповідним видатковим касовим ордером. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від позивача в матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача також надіслав до суду клопотання з проханням проводити розгляд справи без його участі та відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З врахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні підлягають задоволенню частково з огляду на наступне: Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [NUMBER] , заведеної на ім`я позивача [PERSON] (дошлюбне - [PERSON] ), позивача 17.08.1983 року було прийнято електромонтером СЦБ по 4 розряду в групу по техдокументам Іловайської дистанції сигналізації та зв`язку Донецької залізної дороги, з послідуючими переміщеннями по службі, в тому числі, останній раз 14.04.1987 року переведено машиністом компресорної установки по 4 розряду на механізовану гірку Іловайськ. 11.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на підставі відповідного наказу, «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» «Державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Іловайська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 7-8). 17.07. 2017 року [PERSON] було звільнено у зв`язку зі скороченням штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу від 10.07.2017 року № 6275/ДН-ОС, що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці (а.с. 8). Згідно розрахункових листів з заробітної плати за березень 2017 року, проведеного ВП ШЧ Іловайськ СП «ДДЗП» філії «Дон.зал.» сума нарахованої заробітної плати склала 3910,74 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 9), згідно розрахунку за квітень 2017 року - 2228,33 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 9), згідно розрахунку за травень 2017 року - 2096,39 грн. (без утримання відповідних податків та зборів) (а.с. 10), згідно розрахунку за червень 2017 року - 0,00 грн. (а.с. 10), згідно розрахунку за липень 2017 року - 12362,22 грн. (без утримання відповідних податків і зборів) (а.с. 11). Окрім того, суд приймає до уваги доводи відповідача про проведення нарахування та часткову виплату заробітної плати за частину березня 2017 року, оскільки в матеріалах справи міститься довідка про доходи [PERSON] , з якої вбачається, що у березні 2017 року позивачу було нараховано заробітну плату в розмірі 2056,24 грн., сума до видачі склала 1638,09 грн., яку позивач отримав 18.09.2017 року, про що свідчить копія видаткового касового ордеру № 2108 від 18 вересня 2017 року. Суд приймає до уваги відомості, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу, наданих органом Пенсійного фонду України на виконання ухвали суду про витребування доказів. Так, в даних, наданих органом Пенсійного фонду України, зазначено, що сума нарахованої заробітної плати за березень 2017 року становить 3910,74 грн., в той час, як з матеріалів справи вбачається, що сума нарахованої відповідачем заробітної плати склала 2056,24 грн. При цьому зазначена в формі ОК -5 інформація про нарахування заробітної плати за березень 2017 року повністю співпадає із інформацією, яка міститься в розрахунковому листку за березень 2017 року, копія якого було надано позивачем до суду. Таким чином, сума заборгованої заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 18541,44 грн. (з врахуванням вже виплаченої суми) (сума без утримання передбачених законом податків та зборів). Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Однак, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Наявність роздрукованих розрахункових листків, виданих позивачу, яка використала їх як доказ наявної заборгованості із заробітної плати, свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні з підприємства 17.07.2017 року остаточного розрахунку з позивачем проведено не було, суд приходить до висновку про те, що заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем за період з березня 2017 року по липень 2017 року існує і її розмір становить 18541,44 грн. (з врахуванням вже виплаченої суми), яка підлягає стягненню з відповідача (сума без утримання передбачених законом податків та зборів). Відповідно до Закону «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. до переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст. 36 КЗпП України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.За змістом частини 1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду 16 червня 2020 року при розгляді справи № 910/5953/17 прийшла до висновку, що АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця» з дати державної реєстрації АТ «Укрзалізниця». Відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Суд приймає як доказ відсутності вини АТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але це не звільняє відповідача від проведення розрахунку з працівниками відповідно до трудового законодавства, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц. Норма ст. 67 Конституції України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Тобто, при виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі в розмірі 18541,44 грн., відповідач зобов`язаний утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Позивачем однією з позовних вимог зазначено прохання допустити негайне виконання судового рішення в межах місячної суми стягнення (встановленого окладу) в сумі 3627,12 грн. В той же час, суд вважає, що заявлена вимога підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 430 ЦПК України у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що згідно розрахункового листка-табуляграми за березень 2017 року, доданої позивачем до позовної заяви, сума нарахованої заробітної плати склала 3910,74 грн. (а.с. 9). Вказані відомості про розмір заробітної плати за березень 2017 року повністю співпадають з відомостями, які містяться в Індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с. 39-41). Окрім того, суд приймає до уваги доводи відповідача про часткове нарахування та виплату заробітної плати позивачу за березень 2017 року в розмірі 2056,24 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць - за березень 2017 року в розмірі 1854,50 грн. (з врахуванням вже виплаченої суми) (сума без утримання відповідних податків та зборів). Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що на день звернення до суду сума судового збору для фізичних осіб за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру становила 840,80 грн., а позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у сумі 756,86 грн.

Outcome: partial