Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17 вересня 2019 року надійшла позовна заява АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів від 04 грудня 2006 року в розмірі 116997 грн. 10 коп., яка складається з суми трьох відсотків річних - 23603 грн., пені за подвійною обліковою ставкою НБУ - 93394 грн. 10 коп.; а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1921 грн. В обґрунтування своїх вимог представник АТ «Укрсоцбанк» у позовній заяві посилався на те, що 04 грудня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір кредиту № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в 29655 Євро зі сплатою 13,50 процентів річних. У порушення умов договору, позичальник [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16 серпня 2019 має прострочену заборгованість у розмірі 698740,26 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 262020,33 грн.; сума заборгованості за відсотками - 256451,24 грн.; розмір інфляційних втрат за кредитом - 94458,47 грн.; розмір інфляційних втрат за відсотками - 85810,22 грн. З огляду на те, що позичальником прострочено грошове зобов`язання з повернення кредитних коштів, отриманих на підставі кредитного договору № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів від 04 грудня 2006 року, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3 % річних та пені за подвійною обліковою ставкою НБУ у розмірі 93394,10 грн. Загальний розмір заборгованості зі сплати нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3 % річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 16 серпня 2019 року становить 116997,10 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також судовий збір в розмірі 1921 грн. (а.с. 1-6). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.48). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.49) До суду 11 жовтня 2019 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.50). Ухвалою судді від 15 жовтня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.51-52). Ухвалою суду від 06 листопада 2019 року у даній цивільній справі позивача АТ «Укрсоцбанк» замінено на правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с. 86-87), оскільки загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» і єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» №5/2019 від 15 жовтня 2019 року був затверджений передавальний акт і визначено, що правонаступництво щодо всього майна, прав і обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати визначеної у передавальному акті, тобто з 15 жовтня 2019 року. Представник позивача АТ «Альфа-Банк» надав до суду клопотання, у якому просив задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував, (а.с. 91, 99). Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 04 грудня 2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений договір кредиту № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання були надані грошові кошти в 29655 Євро зі сплатою 12 процентів річних (а.с. 8-12). 24 грудня 2007 року і 26 листопада 2010 року між сторонами зазначеного правочину були укладені договори про внесення змін до договору кредиту № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів (а.с. 13, 14-15). Договором від 26 листопада 2010 року розмір відсоткової ставки з 20 жовтня 2008 року змінений з 12 відсотків річних на 13,5 відсотків річних, строком повернення кредиту до 03 грудня 2012 року. Відповідно до листа № 13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». [PERSON] свої зобов`язання перед банком належним чином не виконав, в результаті чого станом на 16 серпня 2019 року має прострочену заборгованість у розмірі 698740,26 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 262020,33 грн.; сума заборгованості за відсотками - 256451,24 грн.; розмір пені за несоєчасне повернення кредиту - 94458,47 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 85810,22 грн. (а.с. 19-32). Пунктом 4.1 договору кредиту № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів від 04 грудня 2006 року визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.1.1 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В зв`язку з тим, що відповідачем належним чином не здійснено заходів по погашенню боргу, позивач набув цілком законного права вимагати як кредитор від боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідальності, передбаченої частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з розрахунком боргу, доданим представником позивача до позовної заяви, і перевіреним судом, розмір 3-х відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 18 серпня 2016 року по 19 серпня 2019 року становить 262020,33 грн., розмір пені відповідно до п. 4.1 договору кредиту № 095/79-ДК на купівлю автотранспортних засобів від 04 грудня 2006 року за цей же період - 93394,10 грн. (а.с. 33-34). Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позивних вимог, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором умови виконав в повному обсязі, відповідач підписав кредитний договір та прийняв кошти і зобов`язався їх повернути у відповідності до норм чинного законодавства і умов договору, проте без поважних причин цього не зробив. За викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved