Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 08.10.2020 року звернувся [PERSON] із позовом про звільнення його від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх доходів відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2004 року з 08.10.2020 року, а також стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітній доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовий сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 08.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2018 року неповнолітня донька [PERSON] за власним бажанням стала проживати з батьком у зв`язку із чим припинились зобов`язання позивача по утриманню неповнолітньої дитини яка проживає окремо, та у матері доньки виникли зобов`язання щодо утримання неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги на наполягав на їх задоволенні. Стосовно матеріальної можливості відповідачки сплачувати аліменти у зазначеному розмірі позивач пояснив що дохід у неї непостійний, вона офіційно, наскільки йому відомо, не працевлаштована однак займається підприємницькою діяльність у вигляді пошиття одягу. У судовому засіданні неповнолітня [PERSON] пояснила що з 2018 року проживає окремо від матері із батьком який її матеріально утримує, а з матір`ю не спілкується. Відповідач до судового засідання не з`явилась, викликалась через поштові виклики, яки повернулись із відміткою що адресат відсутній за місцем реєстрації, та через СМС повідомлення. Відповідачка зверталась до суду із заявою про бажання ознайомитись із матеріалами справи, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від відповідачки не надходило. Як встановлено у судовому засіданні рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2004 року по справі №2-8148/2004 з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнути аліменти на утримання дітей : доньки [PERSON] , [INFO] і доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1\\3 частки від всіх доходів , починаючи з 17.11.2004 року і до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] а потім ј частину до повноліття доньки [PERSON] , тобто до [INFO] ( а/с 10). Місце проживання сторін та неповнолітньої доньки [PERSON] визначено одне - [ADDRESS] ), однак згідно довідки Садового товариства «Отрада» №93 від 16.09.2020 року ( а/с 16) та акту про фактичне проживання (а/с 17) [PERSON] та його донька [PERSON] постійно проживають за адресою: [ADDRESS] з травня 2018 року. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема,\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати неповнолітніх дітей врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою ( ч.1 ст. 141 СК). Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою ( ч.3 ст. 160 СК ). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття ( ч.1 ст. 180 СК ). Згідно ч.1-3\~ст.\~181\~СК \~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними.\~ За\~домовленістю між\~батьками дитини\~той із\~них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі.\~ За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до вимог п.1-4 ч.1 ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.2 ст. 182 СК розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. В даному випадку суд з урахуванням встановлених під час судового розгляду обставин приходить до висновку , що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з наступних підстав. Враховуючи що з моменту досягнення дитиною 14 років вона самостійно визначає з ким із батьків, яки проживають окремо, вона бажає проживати, суд вважає доведеним факт постійного проживання з 2018 року [PERSON] саме з батьком, окремо від матері. Дані обставини підтверджуються як поясненнями самої неповнолітньою дитиною так і довідкою а також актом про постійне проживання наданих СТ « Отрада». Факт встановлення того, що неповнолітня дитина постійно не проживає із матір`ю є підставою для звільнення батька від обов`язку сплати аліментів яки були присуджені на користь матері, з якою на час винесення рішення судом проживала неповнолітня дитина. Також зазначений факт є підставою для задоволення вимог батька, з яким постійно проживає неповнолітня дитина, на стягнення із матері дитини аліментів на утримання неповнолітньої дитини з дня звернення із позовом до суду до повноліття дитини. Враховуючи, що з грудня 2020 року прожитковий мінімум на дитину з 6 до 18 років встановлено у розмірі 2395 гривень, а саме даний розмір визнається державною як рекомендований а також розмір позовних вимог, відповідно до якого позивач просить стягнути аліменти у розмірі 2000 гривень, суд вважає що заявлений позивачем розмір аліментів є таким що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved