Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом звернулась позивач, в якому вказала, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2012 р. у справі № 2-3525, встановлено наступне: «Згідно ордеру від 28.02.1986 року №347 відповідач [PERSON] отримав у ЖБК V. 298 «Медик-11» трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира була видана на сім'ю з чотирьох осіб: [PERSON], дружина - [PERSON], син [PERSON], син - [PERSON] Відповідно до платіжних документів (а.с.10) пай за спірну квартиру було виплачено в повному обсязі подружжям [PERSON] в червні 1992 року. 06.08.1993 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання останнього від 27.08.1993 р., актовий запис № 539 (а.с.12). З довідки ЖБК № 298 «Медик-11»від 07.04.1997 року № 11 вбачається, що членом ЖБК був відповідач [PERSON] (а.с.11). Згідно розпорядження Комунарської районної адміністрації М.Запоріжжя від 09.04.1997 року № 431/14-р за відповідачем [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.14). На підставі вказаного розпорядження на ім'я [PERSON] було видане Свідоцтво на лраво власності на вказану квартиру від 06.05.1997 року № 714, яке зареєстроване в ОП ЗМБТІ за №36577(а.с.15.). З витягу про право власності на нерухоме майно та технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що між відповідачами по справі [PERSON] і [PERSON] було укладено договір міни від 07.05.2010 року № 524, який пройшов державну реєстрацію 11.05.2010 року, а власником спірної квартири є [PERSON], Відповідно до постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2011 року, прийнятий по адміністративній справі № 2-83/11, в позові [PERSON] до Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи: [PERSON], ОП ЗМБТІ, про визнання нечинними та скасування актів органу місцевого самоврядування відмовлено повністю. Постанова набрала законної сили 27.06.2011 р. Згідно ухвали апеляційного суду Запорізької області від 09.11.2011 року залишено в силі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.09.2011 року по цивільній справі № 2-1010/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - ОП ЗМБТІ, про визнання недійсним договору міни спірної квартири. У вказаному позові було відмовлено повністю». Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.09.2012 р. у справі № 22-5068/12, зазначене вище рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя було залишено без змін. В Ухвалі суд апеляційної інстанції зазначив таке: «Судом встановлено та визнається сторонами, що на підставі ордеру № 347 від 28.02.1986 році [PERSON] отримав у ЖБК № 298 «Медик-11» квартиру [ADDRESS] на сім'ю з чотирьох осіб: його, дружини - [PERSON] та двох синів (а.с.9). Пай за вказану квартиру було виплачено в повному обсязі подружжям [PERSON] у червні 1992 року (а.с.11). 06.08.1993 році шлюб між подружжям [PERSON] розірвано (а.с.12). В порядку приватизації [PERSON] 06.05.1997 року набув право власності на спірну квартиру (а.с.14, 15) та 07.05.2010 року здійснив відчуження вказаної квартири [PERSON] на підставі договору міни (а.с. 21). Відмовляючи у задоволені позову [PERSON], суд правомірно виходив з того, що спірна квартира є спільним майном подружжя, проте позивачка пропустила трирічний строк позовної давності, який розпочався 06 травня 1997 року і закінчився 06 травня 2000 року». Враховуючи вищезазначене, Рішенням та Ухвалою судів першої та апеляційної інстанцій були встановлені наступні обставини (що не доказуються при розгляді інших справ): Згідно ордеру від 28.02.1986 р. за №347 відповідач [PERSON] отримав у ЖБК № 298 «Медик-11» трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Квартира була видана на сім'ю з чотирьох осіб: [PERSON], дружина - [PERSON], син [PERSON], син- [PERSON]. 03.06.08.1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON]. Згідно розпорядження Комунарської районної адміністрації м. Запоріжжя від 09.04.1997 р. №431 14-р за відповідачем [PERSON] було оформлено право власності на квартиру. На підставі вказаного розпорядження на ім'я [PERSON] було видане Свідоцтво на право власності на Квартиру від 06.05.1997 року № 714, яке зареєстроване в ОП ЗМБТІ за № 36577. Спірна квартира була спільним майном подружжя [PERSON]. 07.05.2010 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір міни №524, який пройшов державну реєстрацію 11.05.2010 року, а власником квартири став [PERSON] Разом з цим, 02.03.2009 р. гр. [PERSON] власноручно написав, підписав та передав представнику [PERSON] зобов'язання. Зазначеним вище документом [PERSON] зобов'язався викупити у [PERSON] належну їй ? частину квартири у разі, якщо [PERSON] не придбає [PERSON] одно або двокімнатну квартиру як компенсацію його частки в квартирі, яка мала би перейти у такому випадку у власність [PERSON] [PERSON] жодних квартир [PERSON] не купувала, у зв'язку з чим, [PERSON], згідно з п.5 власноручно написаного та виданого ним Зобов'язання, був зобов'язаний придбати у [PERSON] ? частку квартири за ринковою вартістю. Проте [PERSON] порушив дане ним Зобов'язання, ? частку квартири, що належала [PERSON], не придбав у неї за ринковою вартістю, а 07.05.2010 року уклав з [PERSON] договір міни за № 524, який пройшов державну реєстрацію 11.05.2010 року. Із зазначених вище норм чинного законодавства України слідує, що п. 5 Зобов'язання за своєю правовою природою є ні чим іншим, як одностороннім договором, за умовами якого [PERSON] взяв на себе обов'язок придбати у [PERSON] ? частку. Квартири, тоді як [PERSON] пунктом 5 цього Зобов'язання наділена лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Не придбання [PERSON] на користь [PERSON] одно або двокімнатної квартири, згідно з умовами п. 1 Зобов'язання, є ненастанним певної події, що, згідно з нормами ч. 6 ст.11 ЦК України, є договірною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Як було зазначено вище, [PERSON] не викупив у [PERSON] ? частку квартири. Більше того, як було встановлено в рішенні та ухвалі, [PERSON] відчужив квартиру шляхом укладання з [PERSON] договору міни, чим остаточно довів небажання виконати добровільно дане ним зобов'язання. У зв'язку з чим позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь ? частку ринкової вартості трикімнатну квартиру [ADDRESS] у сумі 162 042,50 грн. (сто шістдесят дві тисячі сорок дві гривні 50 копійок), та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1 620,43 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю наполягав на вимогах, які зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги не підтримує, просив суд залишити їх без задоволення. Крім цього, строк позовної давності у три роки був пропущений позивачем без поважних причин, противного позивач не довів, клопотань про поновлення строку ніким не заявлявся. Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає у задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Позовна заява подана позивачем до суду 18.12.2013 року. Як вбачається з матеріалів цивільної справи згідно зобов'язання складеного [PERSON] 26.02.2009 року, згідно якого [PERSON] зобов'язується придбати однокімнатну квартиру, як компенсацію за частку квартири [ADDRESS], придбану за період спільного проживання, яка належить [PERSON] Максимальний строк придбання квартири встановлено до 01.03.2010 р. Після виконання вищевказаного зобов'язання позивачу переходить у власність ? частка квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] У випадку невиконання позивачем даного зобов'язання [PERSON] викупає ? частку квартири [ADDRESS], за ринковою вартістю. Це підтверджується копією зобов'язання від 02.03.2009 року (а.с. 20). Позивач квартиру не придбала у встановлений строк, а відповідач порушив дане ним зобов'язання, та не придбав ? частку вищевказаної квартири у [PERSON], уклавши договір міни за № 524 з [PERSON], який пройшов державну реєстрацію 11.05.2010 року. Тому позивач дізналась про порушення свого права з 07.05.2010 року. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, при цьому договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, що слідує із ст. 259 ЦК України. Оскільки строк позовної давності у три роки був пропущений позивачем без поважних причин, противного позивач не довів, не надав клопотання про поновлення строку позовної давності тому перебіг строку позовної давності в силу ст. 261 ЦК України припадає на день укладання кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed