Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

До Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 37 по вул. Кірова в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області. Позовна заява обґрунтовується тим, що позивачу належить житловий будинок № 37 по вул. Кірова в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області. Після придбання зазначеного будинку зясувалось, що в ньому зареєстрований відповідач, проте у вказаному будинку він ніколи не проживав. Раніше питання про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у позивача не виникало, проте на сьогодні, у звязку з його реєстрацією у зазначеному житловому будинку, позивач не може оформити субсидію, що порушує її права як власника будинку, у звязку з чим позивач і вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач та її представник за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] у судове засідання не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, на адресу суду повернувся конверт з судовою повісткою та копіями документів, направлених відповідачу за місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку, на якому мається відмітка поштового відділення про повернення: «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п.4 ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та її представника, в звязку з неявкою відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Кірова 37 в с. Вознесенка, Мелітопольського району, Запорізької області на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 22 серпня 2007 року (а.с.6). Вказаний факт також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 серпня 2007 року та копією витягу з державного реєстру правочинів (а.с.7,8). Згідно довідки виданої Вознесенською сільською радою № 338 від 31.01.2017 року в будинку № 37 по вулиці Миру (Кірова) в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області дійсно зареєстрований [PERSON], проте з 2006 року в будинку не проживає (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у ході судового розгляду встановлено, що з 2006 року та по теперішній час відповідач [PERSON] в будинку № 37 по вулиці Миру (Кірова) в с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області не проживає, його речей та іншого майна в будинку немає, кошти за комунальні послуги він не сплачує, вимог щодо проживання у вказаному будинку відповідач не предявляє, до будинку не зявляється. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник квартири /будинку/ має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком.

Outcome: approved