Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.06.1995 року дійсними з моменту його укладення. Свої вимоги позивачі обґрунтували наступним. Вони придбали квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.1995 року, укладеного на Одеській товарній біржі. На момент укладення вищевказаної угоди, її нотаріальне посвідчення було необов'язковим. Однак, на теперішній час, позивачі мають намір оформити належним чином правоустановчі документи, проте їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору. Посилаючись на викладене, позивачі просили суд визнати договір купівлі-продажу, укладений на Одеській товарній біржі 16.06.1995 року, № 7702 дійсним. В судове засідання сторони не з'явилися, позивачі надали до суду заяву, в якій просили справу розглянути заочно в їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити та справу розгянути заочно, відповідачі про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи в їх відсутність до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомлених відповідачів. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно договору купівлі-продажу № 7702, укладеного 16.06.1995 року на Одеській товарній біржі між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та його неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON], [PERSON], з іншого, останні придбали квартиру [ADDRESS]. Згідно вищезазначеного Договору: [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та його неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] та [PERSON] купили квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,70 кв.м. З огляду на те, що зазначені правовідносини виникли до моменту вступу в силу ЦК України 2003 року, то договір купівлі - продажу повинен бути визнаний дійсними на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963р.), тобто згідно законодавства, що діяло на момент укладання угод. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.), коли хоч одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду визнати угоду дійсною. З огляду на викладені обставини, а також те, що при укладені Договору продавці ухилилися від його нотаріального посвідчення, з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, позивачі звернулися до суду із відповідним позовом. У відповідності зі ст. 224 ЦК УРСР (1963р.), за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Відповідно до договору купівлі - продажу від 16.06.1995 року № 7702, [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] та його неповнолітньої доньки, [PERSON], [PERSON] передала у власність покупцям квартиру [ADDRESS], загальною площею 50,70 кв.м., а позивачі прийняли вищевказане майно, сплативши за нього 514.960.000,00 крб., які отримані продавцем до підписання вищезазначеного договору, що підтверджується п. 5 Договору. Таким чином, сторони дійшли згоди по всім істотним умовам Договорів. У відповідності до ст. ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті в її склад фізичні особи. Член товарної біржі має право сам здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, яка являє собою купівлю-продаж товарів, дозволених до обороту на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на товарній біржі. На момент укладення угоди купівлі-продажу сторони були членами біржі, зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Сторони не пред'являли і не пред'являють один до одного ніяких претензій. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. На даний момент нотаріально посвідчити договір, укладений на товарній біржі, сторони не можуть, оскільки згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 227 ЦК УРСР від 1963 року, (діяв на момент укладення договору), нотаріальна форма договору була обов'язкова для договорів, по яким предметом купівлі-продажу були житлові будинки. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в ред.1963 р.), передбачено - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] та [PERSON] в повному обсязі. На підставі ст. ст. 3-4, 10-11, 15, 59-60, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved