Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] (далі - позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить: -розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований у Гельмязівській сільській раді Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 4; -стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття сина; -стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьох років в розмірі 1/6 всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для людини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання заяви до суду. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, втрачено почуття любові, у зв`язку з чим подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Строк на примирення не потрібен. На даний час спільного господарства не ведуть, сім`я носить формальний характер, подружні стосунки не підтримують. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На даний час позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років, у зв`язку з цим ніде не працює. Вважаючи, що відповідач має достатній заробіток (дохід), позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років, а також аліменти на утримання неповнолітнього сина. Спору про майно та місце проживання дитини немає. Ухвалою від 25.06.2020 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка в судове засідання не прибула, надавши до початку судового засідання заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує повністю та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не прибув, надав до початку судового засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 12.04.2018 зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за актовим записом № 4, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.12.2018, виданим виконавчим комітетом Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, разом не проживають тривалий час, не ведуть спільного господарства, на примирення не згідні. Відповідно до довідки виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради від 21.02.2020 № 265 [PERSON] зареєстрована і проживає у с. Гельмязів, Золотоніського району, Черкаської області, разом з сином [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному та постійному утриманні матері. Позивачка не має можливості самостійно утримувати малолітнього сина, оскільки вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, та примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18 , ст.51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають, як сім`я. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. У частині 2 ст. 112 СК України зазначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином на підставі викладеного вище, та враховуючи, що судом встановлено, що сімейні відносини у сторін не склалися, між ними відсутнє взаємопорозуміння, тому на думку суду, збереження шлюбу суперечило б інтересам обох, а тому їх шлюб, на підставі ст.ст. 110-112 СК України, необхідно розірвати. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає про таке. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР 27.02.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що дитина виховується позивачкою і потребує матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на утримання сина. Оцінивши надані докази в сукупності та з урахуванням того, що відповідач добровільно не надає належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а також визнання ним позовних суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Отже, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу, чоловік зобов`язаний утримувати дружину, з якою проживає дитина до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю [PERSON] . Отже, як встановлено судом відповідач є працездатною особою, має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення малолітньою дитиною трьох років у розмірі 1/6 всіх видів доходів відповідача, щомісячно. При цьому вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів у розмірі, не меншому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для людини відповідного віку задоволенню не підлягають, оскільки в силу ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів визначається лише у випадку стягнення аліментів на утримання дитини та вираховується з прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню частково. Частиною 1 ст. 79 СК України визначено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. та в дохід держави судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: partial