Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Яснозірської сільської ради Віньковецького району із вимогою про визнання права власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач зазначає, що після смерті спадкодавця він прийняв спадщину, отримавши свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки. Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями. Однак, йому було відмовлено у вчинені будь-яких нотаріальних дій, оскільки відсутні документи що підтверджують право власності на домоволодіння як спадкове майно за спадкодавцем. Відповідно до свідоцтва виданого в 1990 році вказаний будинок з господарськими будівлями (двома сараями, літньою кухнею та домом) належав діду позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Фактично вступила у спадкові права на будинок, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР бабуся позивача, яка проживала з дідом, проте і вона [INFO] померла, не оформивши спадкові права, залишивши заповіт на батька позивача, який юридично не переоформив свої права на будинок, але фактично їх реалізував. В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги з підстав оговорених у позовній заяві. Наголосив на тому, що третя особа - [PERSON] , який претендує на 1\\6 частину домоволодіння, як інвалід 3 групи, не реалізував своє право на спадщину, не подавши заяву нотаріусу. Наголосив, що дядько відмовився від спадкових прав, про що повідомив суду і що відображено в рішенні Віньковецького районного суду від 16 квітня 2019 року, яке набуло чинності 28 травня 2019 року,тому він втратив право на домоволодіння. Представник відповідача Яснозірської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області в судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про день, час та місце судового розгляду. Надіслав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] частково визнали вимоги позивача. Зазначили, що з квітня 2015 року [PERSON] є інвалідом 3 групи, а тому має право на обов`язкову частку у спадщині, а саме на 1\\6 частину домоволодіння [ADDRESS] після смерті [PERSON] - бабусі позивача. Остання була зареєстрована в м. Деражня в його будинку на час смерті, тому згідно п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» позивач, як інвалід 3 групи, набув право з моменту її смерті на обов`язкову частку у спадковій масі, - в тому числі на дім в с. Яснозір`я, незалежно від наявності залишеного бабусею заповіту на батька позивача. В інструкції зазначено, що доказом постійного проживання особи разом зі спадкодавцем може бути реєстраційний запис в будинковій книзі. Такий запис існує, оскільки баба була зареєстрована на час смерті в м. Деражня в будинку позивача. Не заперечував щодо укладення мирової угоди з відповідачем. Подав інший позов, який розглядається окремо судом. Дослідивши надані сторонами докази, слід вважати позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.03.2017 року, актовий запис № 8, свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 22.08.1990 року, актовий запис № 11. Він як спадкоємець за заповітом в силу ст. 1223 ЦК України прийняв спадкову масу від своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] (свідоцтво [NUMBER] , актовий запис №12), а вона - від свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] в с. Яснозір`я (свідоцтво [NUMBER] , актовий запис № 6). Останній був власником будинку [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом, про право особистої власності на домоволодіння видане виконкомом Віньковецької районної ради 20.11.1990 року. Права власника домоволодіння,, спадкові права та родинні стосунки між відповідачем та третьою особою не оспорюються і підтверджені представленими позивачем доказами у матеріалах цивільної справи, тому судом не аналізуються. У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання відповідачем, тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України вони приймаються без доказування. Позивач у визначеному законом порядку прийняв спадщину після померлого батька - [PERSON] , що підтверджується рішенням Віньковецького районного суду у справі № 670/641/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] та інших осіб, про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування права про державну реєстрацію права власності на спадкове майно. Вказане рішення суду від 16 квітня 2019 року має преюдиційне значення при розгляді цієї справи. В описовій частині судового рішення у справі № 670/641/17 викладені показання [PERSON] . Він повідомив суду, що знав про те, що має право на спадщину, яка відкрилась після смерті матері - [PERSON] , але заяву до нотаріальної контори не подавав, і разом зі своїм братом - [PERSON] на спадщину він не претендував та переоформляти спадкове майно на своє ім`я не хотів. Аналізуючи його показання у мотивувальній частині рішення у справі № 670/641/17, суд дійшов висновку, що протягом встановленого строку заяву про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріальної контори [PERSON] не подавав, оскільки не мав такого наміру, і таким чином пропустив строк для прийняття спадщини, тобто встановив факт його відмови від спадщини. Із смислового значення ст. 1275 ЦК України при відмові від прийняття спадщини за законом частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом. А частина п`ята статті 1273 ЦК України визначає, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Тобто, відмовившись від прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не вправі претендувати на неї , навіть в тому випадку, якби він довів, що постійно, відповідно до ст. 1268 ЦК України проживав із матір`ю на момент її смерті. Він не довів цього у судовому засіданні, тому суд у справі № 670/641/17 констатував: «При визначенні місця відкриття спадщини потрібно спочатку перевіряти наявність постійного місця проживання (тобто реєстрацію), якщо постійного місця проживання немає - переважне, а якщо немає переважного - тимчасове. Суд встановив, що [PERSON] на час смерті постійно проживала в с. Яснозір`я із сином - [PERSON] , тобто батьком позивача. Як зазначено у судовому рішенні, в матеріалах спадкової справи (т.1 а.с. 89, (зворот) міститься акт Яснозірської сільської ради від 23.01.2017 року, згідно змісту якого [PERSON] на час смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , проживали сумісно за адресою: [ADDRESS] , та вказаний факт у судовому засіданні засвідчили всі допитані судом вищезазначені свідки. Таким чином, суд вважає, що Віньковецькою державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена правомірно за місцем відкриття спадщини», тобто за місцем проживання, а відповідно і смерті бабки. Встановлений у судовому засіданні факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] в с. Яснозір`я виключає її проживання в м. Деражня з позивачем, а реєстрація її в м. Деражня у позивача, на момент смерті, не є підставою згідно п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» для набуття права на спадкову масу. Посилання представника третьої особи на п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» де зазначено, що доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем може бути реєстраційний запис в будинковій книзі, недоречне. Встановлено і не оспорюється сторонами та обставина, що [PERSON] була зареєстрована в м. Деражня у будинку третьої особи, але сама подія реєстрації особи не є тотожною із поняттям проживання (постійного, тимчасового, переважного). Із змісту ст. 29 ЦК України слідує, що фізична особа вільно вибирає собі місце проживання. ЇЇ місцем проживання є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Будучи зареєстрованою в м. Деражня, щоб син мав пільги, [PERSON] постійно проживала в с. Яснозір`я Віньковецького району, що встановлено вище зазначеним судоми рішенням, та показаннями свідків. Тому [PERSON] для реалізації спадкових прав, незалежно від наявності в нього інвалідності, повинен був, відповідно до ст. 1269 ЦК України звернутись із заявою в нотаріальну контору, що він проігнорував, відмовившись від подання заяви, а відповідно від вступу у спадкові права, тому втратив право на обов`язкову частку надане йому ст. 1241 ЦК України у спадщині. Факт неподання ним заяви до нотаріуса про прийняття спадщини через небажання його та брата вступати у спадкові права, виключає можливість цієї особи претендувати на спадкову масу в цілому, зокрема на 1\\6 частину спірного домоволодіння [ADDRESS] , незважаючи на наявність його інвалідності Із судового рішення у справі № 670/641/17 слідує, що після смерті [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] - батькові позивача. Вона після смерті свого чоловіка - [PERSON] в 2004 році, а батько позивача після її смерті в 2007 році, не переоформили спадкових прав на будинок, але кожен з них в силу ст.1261 (спадкоємець першої черги за законом) та ч.1 ст.1223 ЦК України (спадкування за заповітом) набув таке право. Відповідно [PERSON] після смерті [PERSON] вправі скористатись набутим його батьком правом на спадкове майно, тобто на будинок [ADDRESS] . Його право визнане відповідачем та підтверджене представленими доказами, тому позовні вимоги ним доведені. Позивач у встановленому порядку не може оформити право власності на даний житловий будинок, оскільки за життя спадкодавця не було виготовлено правовстановлюючих документів на нього, що підтверджено повідомленням приватного нотаріуса Барського нотаріального округу № 254/01-16 від 9.08.2019 року. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Суд приходить до висновку, що оскільки спадкування охоплює перехід всіх прав та обов`язків (за винятком визначених законом, які не можуть входити до складу спадщини ст. 1219 ЦК України), то спадкуванню підлягають і права та обов`язки щодо об`єктів нерухомого майна, які знаходились у володінні спадкодавця хоча і не були оформленні у встановленому законом порядку. А отже такі права та обов`язки можуть успадковуватись, оскільки вони не припиняються зі смертю спадкодавця, а будуть існувати доти, доки буде існувати об`єкт нерухомості та до юридичного оформлення прав власності на нього спадкоємцем. Крім того, суд бере до уваги і позицію відповідача, який згідно поданої заяви позовні вимоги визнав у повному обсязі, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права третьої особи - [PERSON] та інших осіб. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved