Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 20.11.2009 року звернувся [PERSON] із позовом до Публічного товариства Комерційний банк «СоцКомБанк» про стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 16.04.2009 року між позивачем та Публічним товариством Комерційний банк «СоцКомБанк» був укладений договір банківського вкладу № 19-09-Р/0028, за умовами якого, позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 3428, 46 доларів США, а відповідач зобов'язується сплачувати проценти за користуванням грошових коштів. 13.10.2008 року був укладений договір банківського вкладу № 19-09-Р/0036, відповідно до якого, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 20000 гривень. У зв'язку з тим, що після строку дії договорів, відповідач грошові кошти не повернув, як це передбачено їх умовами, просить стягнути з відповідача суму вкладу у розмірі 3428, 46 доларів США, 20000 гривень, а також стягнути компенсацію за спричинення моральної шкоди, яку позивач оцінює в 10000 гривень, а також судові витрати. В процесі розгляду справи позивач змінював позовні вимоги, згідно остаточних уточнень просив додатково стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 гривень, судові витрати у розмірі 250 гривень, просив відшкодувати витрати спричинені погіршенням стану здоров'я, у розмірі 8760 гривень, збитки, спричинені незаконним утриманням вкладу по договору № 19-09-Р/0028 у розмірі 565 дол. США, збитки, спричинені незаконним утриманням вкладу по договору № 19-09-Р/0036 у розмірі 3055 грн., крім того, просив відшкодувати вартість транспортних витрат у розмірі 1944 гривні. У судовому засіданні позивач підтримав свої уточнені позовні вимоги. Представник відповідача за довіреністю Шендеровська Я.В. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем 13.10.2008 року був укладений договір банківського вкладу № 19-08-Р/0036 в національній валюті, за умовами якого [PERSON] надав ПАТ КБ «СоцКомБанк» грошові кошти у розмірі 20000 грн. у строк до 16.10.2009 року, а ПАТ КБ «СоцКомБанк» зобов'язався виплачувати позивачу 20,25 % річних та повернути внесені кошти після закінчення терміну дії договору, за заявою вкладника, що підтверджується копією договору доданого до матеріалів справи. 16.04.2009 року позивач уклав з відповідачем договір банківського вкладу № 19-09-Р/0028, за умовами якого [PERSON] вніс готівкові кошти в іноземній валюті до ПАТ КБ «СоцКомБанк» у розмірі 3428, 46 доларів США на строк до 16.05.2009 року, а ПАТ КБ «СоцКомБанк» зобов'язалось виплачувати позивачу 14,5 % річних та повернути внесені кошти після закінчення терміну дії договору, за заявою вкладника, що підтверджується копією договору доданого до матеріалів справи. В судовому засіданні встановлено, що Банк порушив умови взятих на себе договірних зобов'язань, після спливу строку дії договорів, грошові кошти, внесені позивачем йому не повернуті, проводилася тільки виплата нарахованих відсотків згідно договірних умов. Як вбачається, з виписок з особових рахунків вкладника [PERSON] щодо розміру вкладів позивача, відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 3428,46 доларів США, 20000 гривень. Надаючи правову кваліфікацію виниклих правовідносин, суд вважає, що між сторонами виниклі договірні правовідносини, обумовлені ст. 1058 ЦК України. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу, одна сторона, що прийняла від другої сторони або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до п. 2.1.5 укладених договорів ПАТ КБ «СоцКомБанк» зобов'язався повернути вкладнику вклад на умовах та в порядку, передбачених договорами. Судом встановлено, що відповідач грошові кошти після спливу терміну дії договору не повернув, чим порушив зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив витрати з ІТЗ у розмірі 30 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.10.2009 р. доданою до матеріалів справи. Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив витрати з ІТЗ у розмірі 120 гривень, що підтверджується квитанцією від 20.11.2009 р. доданою до матеріалів справи. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної порушенням зобов'язання, не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Так, стаття 23 ЦК України встановлює виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди. Системний аналіз статей 23, 625, 1050, 1167 ЦК України свідчить про те, що порушення договірного зобов'язання не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки законодавством передбачений спеціальний порядок відповідальності та порядок відшкодування збитків за порушення грошового зобов'язання. Крім того, суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення транспортних витрат у розмірі 3055 грн., у зв'язку з недоведеністю їх понесення. Так, відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимоги і заперечень. Не підлягають задоволенню вимоги щодо відшкодування збитків, які полягають в неможливості укладення нових договорів банківського вкладу, оскільки суду не надано доказів щодо наявності таких намірів та неможливості їх реалізації, тому вимоги позивача в цієї частині ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджених доказами. За тих ж обставин не підлягає задоволенню вимога щодо відшкодування затрат на лікування. Сам факт проходження лікування, не є доказом того, що погіршення стану здоров'я пов'язане з порушенням зобов'язання з боку позивача. Тому, суд, оцінюючи наданий доказ - довідку № 153, вважає його неналежним, оскільки він не стосується предмету доказування.

Outcome: partial