Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовними вимогами до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, після збільшення розміру яких остаточно просила стягнути з [PERSON] суму збитків у розмірі 36375 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 9 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено угоду про намір укласти договір купівлі продажу обєкту нерухомості, по якому [PERSON] мала намір купити, а [PERSON] продати квартиру в строк до 1 червня 2013 року. В рахунок повної вартості квартири [PERSON] передала [PERSON] 2500 доларів США, що на момент передачі грошових коштів становило 20150 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно 29250 грн. Однак, [PERSON] вище зазначене рішення суду не виконує в повному обсязі, та борг до теперішнього часу не повернула, в зв'язку з чим позивач зазнала збитків в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України (упущена вигода), повязаних з істотним подорожчанням іноземної валюти (долару США), в якій надавався аванс. Так, з дати ухвалення рішення до моменту звернення із заявою про збільшення позовних вимог офіційний курс гривні щодо долару США підвищився з 11 грн. 70 коп. до 26 грн. 21 коп. за один долар США. Представники позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Крім того, подали письмові пояснення, в яких зазначили, що курсова різниця, що спричинила збитки позивачу через несвоєчасне повернення грошових коштів, є недоотриманим доходом позивача, тобто упущеною вигодою, яка може виразитися також в неотриманні позивачем доходу у вигляді процентів за договором банківського депозиту, які вона могла б отримати, якщо б відповідач своєчасно повернула суму авансу, а позивач поклала б отримані кошти на депозитний рахунок у банку. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] самостійно розстрочила виконання рішення суду, здійснюючи періодичні виплати, без звернення до суду по питанню розстрочки виконання рішення суду, чим умисно порушила виконання зобовязання, та завдала позивачу істотних збитків, повязаних з подорожчанням курсу гривні до долару США протягом тривалого виконання рішення суду. На думку представника позивача, якби [PERSON] вчасно виконала своє зобовязання щодо сплати грошової суми в розмірі, визначеному рішенням суду чи дотримала встановлену законом процедуру відстрочки або розстрочки виконання рішення, позивач не зазнала б таких збитків від істотного подорожчання долару США протягом 2015 року. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти позову згідно поданих письмових заперечень, та просили закрити провадження у справі. У запереченнях зазначено, що за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.11.2014 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 29250 грн. На підставі чого Першим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ постановою від 05.12.2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] грошової суму у розмірі 29250 грн. Відповідач зазначає, що борг частково погашений. Також відповідач вказує, що істотне подорожчання іноземної валюти відносно гривні не може розглядатися як упущена вигода, яка є доходами, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Зміна курсів іноземних валют до гривні не могла бути передбачена судом при ухваленні рішення а також сторонами, тобто відповідні обставини знаходяться поза межами відповідальності боржника, в звязку із чим відсутні підстави для задоволення цих вимог. Збільшення розміру боргу у випадку зміни курсу відповідної валюти після прийняття судом рішення не ґрунтується на законних підставах. Крім того, Малиновським районним судом м. Одеси вже розглядалася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення курсової різниці від перерахунку заборгованості, інфляційних збитків та 3% річних за прострочення грошового зобовязання. Рішенням суду, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, в задоволенні позовних вимог про стягнення курсової різниці відмовлено, що є підставою, на думку відповідача та її представника, для закриття провадження у справі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 09.04.2013 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено угоду про намір укласти договір купівлі - продажу обєкту нерухомості, відповідно до якої [PERSON] мала намір купити, а [PERSON] продати обєкт нерухомості, а саме квартиру [ADDRESS], ціна якої становить 53000 доларів США, сторони зобовязувались оформити договір купівлі продажу до 01.06.2013 року, також в договорі зафіксовано, що покупець [PERSON] передала, продавцю [PERSON] суму в розмірі 2500 доларів США. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси\~ від 10.07.2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.11.2014 року, встановлено, що [PERSON] передала, а продавець [PERSON] отримала та зобовязалась повернути аванс у розмірі 2500 доларів США. За вказаним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму сплаченого авансу в розмірі 2500 доларів США, що еквівалентно 29250 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці факти. 05.12.2014 року державним виконавцем Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ, винесено постанову про відкриття провадження, за виконавчим листом №521/10941/13-ц, виданим на підставі рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.07.2014 року, про стягнення з відповідача грошової суми у розмірі 29250 грн. Згідно із копій листів Малиновського відділу державної виконавчої служби вбачається, що [PERSON], частково виконує вищезазначене рішення суду, станом на 18.01.2016 року сума заборгованості складає 19295 грн. 08 коп., остання грошова сума у розмірі 1818 грн. 18 коп. була перерахована на реквізити стягувача розпорядженням від 26.10.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 4 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.09.2015 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення курсової різниці від перерахунку заборгованості, інфляційних збитків та 3% річних, в частині стягнення курсової різниці та інфляційних збитків відмовлено. При ухваленні рішення Малиновським районним суду м. Одеси\~ від 10.07.2014 року було враховано положення ст. 533 ЦК України, в зв'язку з чим суд вважав, що доводи позивача та її\~ представника, щодо стягнення з відповідача збитків у зв'язку зі зміною курсу є не обґрунтованими, оскільки, рішенням Малиновського районного суду вже стягнуто суму авансу в гривневому еквіваленті з урахуванням курсу НБУ станом на час постановлення рішення суду. Оскільки чинним законодавством не передбачено можливість збільшення розміру позики, що підлягає стягненню, у випадку зміни курсу відповідної валюти після прийняття судом рішення, суд вважав, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення курсової різниці від перерахунку заборгованості у сумі 24800 гривень необхідно відмовити. Вказане рішення набрало законної сили 24.09.2015 року. Вирішуючи спір по суті, а не закриваючи провадження у справі на вимогу відповідача та її представника, суд виходить із того, що статтею 205 ЦПК України передбачено обовязок щодо закриття провадження у справі в звязку із набранням законної сили рішення суду, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Так як предметом позову є вимога про відшкодування збитків у звязку із зміною валютного курсу, а не стягнення курсової різниці, суд не вбачає підстав для закриття провадження у справі. Разом із цим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування збитків та стягнення упущеної вигоди, суд керується наступним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход. При таких обставинах, істотне подорожчання іноземної валюти відносно гривні не є упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦК України. Не приймаються до уваги і доводи представників позивача про спричинені збитки через несвоєчасне повернення грошових коштів, що є недоотриманим доходом позивача, тобто упущеною вигодою, яка може виразитися також в неотриманні позивачем доходу у вигляді процентів за договором банківського депозиту, які вона могла б отримати, якщо б відповідач своєчасно повернула суму авансу, а позивач поклала б отримані кошти на депозитний рахунок у банку. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Таким чином, незважаючи на те що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди теж повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином. Позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано жодного належного та допустимого доказу, на підтвердження існування реальної можливості отримання відповідних доходів. Доводи представників позивача про те, що якби [PERSON] вчасно виконала своє зобовязання щодо сплати грошової суми в розмірі, визначеному рішенням суду чи дотримала встановлену законом процедуру відстрочки або розстрочки виконання рішення, позивач не зазнала б таких збитків від істотного подорожчання долару протягом 2015 року також судом до уваги не беруться в звязку із наступним. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Судом встановлено, що виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 29250 грн. відкрито ще 05.12.2014 року. Суд звертає увагу на те, що повязуючи збитки від істотного подорожчання іноземної валюти протягом 2015 року із недотриманням з боку відповідача встановленої процедури відстрочки або розстрочки виконання рішення, [PERSON] не використовує своє право на звернення із скаргою на дії державного виконавця в межах зазначеного виконавчого провадження в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а обирає невірний спосіб захисту своїх прав шляхом відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed