Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

До Корольовського районного суду м.Житомира звернулось АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із вказаним позовом, в якому його представник просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість в розмірі 21 748,97 грн. та витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог, представник позивача вказує, що відповідно до укладеної Генеральної угоди від 13.05.2016 про реструктуризацію заборгованості за Заявою №б/н від 13.04.2009 та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 7 135,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угоди разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав [PERSON] можливість розпорядитись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями і продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань, що порушує законні права та інтереси позивача. Ухвалою судді від 02.01.2020 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позов суду не надав і клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від відповідача також не надходило. З огляду на викладене та відповідно до ст.280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди від 13.05.2016 про реструктуризацію заборгованості за Заявою №б/н від 13.04.2009 та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт, [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в сумі 7 135,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Генеральна угоди разом із запропонованими банком «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір (а.с.6). АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав [PERSON] можливість розпорядитись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, останній не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями і продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст.3 ЦК України. Відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем станом на 13.11.2019 загальна заборгованість відповідача за договором складає 21 748,97 грн., з яких: 7 135,13 грн. - заборгованість за кредитом; 2 536,92 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 10 416,00 грн. - заборгованість за пенею; 1 660,92 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди (а.с.4). Суд вважає, що підстави для стягнення одночасно з відповідача як пені, так і штрафу за невиконання умов договору відсутні виходячи з наступного. Відповідно до ст.49 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч.2. ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). За положеннями ст.61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору, який був укладений між сторонами, передбачено цивільно-правову відповідальність у вигляді нарахування як пені так і штрафу за одне те й саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, що свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З огляду на те, що позивач неправомірно заявляє вимоги про стягнення одночасно і пені, і штрафу за одне й те ж порушення умов договору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь позивача штрафу за порушення строків виконання грошового зобов`язання, який обчислений відповідно до умов договору. За викладених обставин та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд стягує з останнього заборгованість за договором у розмірі 11 332,97 грн., яка складається із заборгованості за кредитом і по відсоткам за користування кредитом та штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. На підставі вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: partial