Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 28.04.2016 року звернулася позивач із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що 09.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №149. Протягом останнього часу між подружжям зіпсувались стосунки, в результаті чого вони припинили сумісне проживання. Від шлюбу сторони мають дитину, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Оскільки досягти домовленості щодо сплати відповідачем аліментів на утримання дитини та дружини не вдалось, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та аліментів на утримання позивачки в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, в письмових запереченнях зазначає, що позовні вимоги визнає частково, просить суд встановити розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/5 частини від усіх видів доходів, починаючи з дня ухвалення рішення та до досягнення дитиною повноліття, в решті позовних вимог відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.06.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міського управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис №149, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО №287858, виданого 09.06.2012 року. Від шлюбу у подружжя народилась донька, [PERSON], [INFO]. З письмових пояснень сторін вбачається, що на даний час сторони припинили спільне проживання, дитина проживає з матірю, наявності спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами не встановлено. Згідно довідки від 30.12.2015 року №5105/006449 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи встановлено, що фактичним місцем проживання дитини та позивача є: м. Одеса, вул. М. Говорова, буд. 18 б, кв. 198. Таким чином, факт спільного проживання позивача та дитини встановлено судом та не оскаржується сторонами. Згідно статті 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач є працевлаштованою особою, має регулярний стабільний заробіток, визнає обовязок з утримання дитини, що, зокрема, підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про перерахування грошових коштів на користь позивача, інших осіб на утриманні не має. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує положення ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно вимог якої розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 50%. Таким чином, враховуючи встановлений законом обов'язок батьків утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за можливе визначити розмір належних до сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку та будь-яких доходів відповідача, але не менш ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку в місяць, починаючи з дня пред'явлення позову до суду до досягнення [PERSON] повноліття. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів на утримання позивача, суд керується положеннями ст. 75 СК України, згідно якої дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що позивач є отримувачем допомоги при народженні дитини, допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, допомоги як внутрішньо переміщеній особі. Однак, суд зазначає, що отримання позивачем зазначених видів грошової допомоги не є підставою для відмови в праві на отримання утримання від відповідача, як батька дитини, яка проживає з позивачем. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Частиною 1 ст. 80 СК України встановлено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи законодавче обмеження щодо максимального розміру відрахувань із заробітної плати відповідача, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів, що підлягають сплаті відповідачем на користь позивача в розмірі 1/6 від усіх видів заробітку до досягнення [PERSON] трьох років.

Outcome: partial