Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, в якій просить стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 80291,00 грн. за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що у провадженні слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєва Д.В. перебуває кримінальне провадження № 42018170000000300 від 06.11.2018 року за ч. 1 ст. 397 КК України. Слідчим не було проведено розшукових (слідчих) дій для встановлення особи, якій в даному кримінальному провадженні можливо повідомити про підозру, злочин залишається нерозкритим. Проте 10.01.2020, 18.02.2020 року скасовані постанови про відмову у задоволенні клопотань у кримінальному провадженні № 42018170000000300 відповідно до ухвал Октябрського районного суду м. Полтави. 08.05.2020 року зобов`язано прокурора розглянути клопотання в порядку ст. 28 КПК України. Вказані факти свідчать про протиправну бездіяльність посадових осіб, надмірну тривалість досудового розслідування. Позивач вважає, що протиправною бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування щодо проведення необхідної перевірки та розгляду його клопотань як потерпілого у кримінальному провадженні, надмірною тривалістю досудового розслідування, неодноразовим закриттям кримінального провадження йому завдало моральних страждань, оскільки він постійно перебував в напруженому психологічному стані, у нього з`являлося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, викликало у нього дискомфорт та почуття несправедливості. Ухвалою суду від 22.06.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та у справі призначене підготовче судове засідання. Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області направив відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнає, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, оскільки позивачем у позовній заяві не надано доказів, якими доводяться ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вказує, що позивачем не доведено факт заподіяння моральної шкоди, факт протиправних діянь відповідача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями відділу поліції та завданою шкодою; вина заподіювача. Також позивачем нічим не доведено розмір шкоди. Вказували, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. [PERSON] обґрунтував свої вимоги щодо відшкодування моральної шкоди бездіяльністю органу досудового розслідування кримінальному провадженні№ 42018170000000300. Вважають, що оскарження [PERSON] дій слідчого в порядку КПК є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму, як оскарження постанов слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Наполягали, що умови та порядок відшкодування шкоди державою заподіяної фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, встановлюється законом. Проте на даний час такого закону в Україні не прийнято. Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, що залишилися нерозкритими, посилючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17. Ухвалою суду від 09.12.2020 залучено як співвідповідача Полтавський відділ поліції ГУНП в Полтавській області та третю особу слідчого СВ Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області Савельєва Д.В. Витребувано у відповідача Полтавського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Полтавській області матеріали кримінального провадження № 42018170000000300 від 06.11.2018 року за ч. 1 ст. 397 КК України. Ухвалою суду від 08.02.2021 року провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засідання позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позові. У судове засідання відповідачі та треті особи не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час на місце судового розгляду. Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області надало заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідач Полтавський відділ поліції ГУНП в Полтавській області відзиву, клопотань та заяв по суті позову не надав. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, пояснень по суті спору, клопотань та заяв по суті позову не надавали. Суд, заслухавши позивача [PERSON] та його представника, дослідивши матеріали справи, кримінального провадження № 42018170000000300 від 06.11.2018 року за ч. 1 ст. 397 КК України приходить до такого висновку. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23.10.2018 у справі №554/7492/18 зобов`язано уповноважену особу прокуратури Полтавської області внести до ЄРДР відомості викладені у заяві [PERSON] від 27.08.2018 про вчинення кримінального правопорушення. На виконання вказаної ухвали 06.11.2018 було до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №42018170000000300 з правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 397 КК України. Як слідує із матеріалів кримінального провадження №42018170000000300 від 06.11.2018 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснювалося Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами Полтавської місцевої прокуратури. Палько О.А. в кримінальному провадженні за №42018170000000300 перебував в якості заявника. 08.05.2020 постановою слідчого СВ Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Савельєвим Д.В. кримінальне провадження №42018170000000300 від 06.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 397 КК України, закрито за ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. Таким чином, кримінальне провадження №42018170000000300 станом на день розгляду цивільної справи у суді закрито. Відповідно до\~ст.56 Конституції України,\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2\~ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення\~статті 1176 ЦК\~України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей\~1166,\~1167,\~1173,\~1174,\~1176 ЦК\~України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог нездійснення у кримінальному провадженні № 42018170000000300 від 06.11.2018 року слідчих (розшукових) дій за його клопотаннями. Також на те, що розслідування кримінального провадження не здійснювалося належним чином та тривалий час не встановлено винних осіб. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав. При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. У відповідності до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. \~ \~ \~ \~ Згідно ч. 3 КПК України, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. У пункті 4 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (частина третя статті 28 КПК). З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо. Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом. На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки інших державних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами поліції та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42018170000000300. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ГУНП в Полтавській області та Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області, а\~\~також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них службових обов`язків. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через ДКС України на його користь моральну шкоду у розмірі 80291,00 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю працівниками ГУНП в Полтавській області та Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області під час проведення досудового розслідування. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.1176\~ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Таким чином, до даних правовідносин позивачем безпідставно застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанов слідчого про його закриття не відноситься. Також, зазначений Закон не застосовується для розрахунку відшкодування моральної шкоди з інших, ніж передбачених ним підстав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди в розмірі 80\~291 грн. не підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed