Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON]з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору припиненим та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 04.02.2011 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір про спільну діяльність, згідно якого позивач та відповідач зобов'язались діяти спільно шляхом об'єднання майна, грошових коштів і зусиль, технологій з метою отримання прибутку від розвитку мережі сервісних центрів. Позивач виконав умови договору в повному обсязі. Відповідач належним чином не виконував умови договору. Посилаючись на ст. ст. 16, 525, 526, 536, 598, 625, 1130, 1132, 1141 Цивільного кодексу України, п. 153.14 ст. 153 Податкового кодексу України, п. 1.7, п. 4.6. Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №1588 від 09 грудня 2011 року просить суд визнати припиненим договір про спільну діяльність від 04.02.2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 169 184, 59 грн. В судове засідання з'явилась представник позивача [PERSON], обставини викладені в позовній заяві підтримала, позовну заяву просила задовольнити, клопотала про заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому чинним законодавством, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов [PERSON] до фізичної особи - підприємця [PERSON] про визнання договору припиненим та стягнення грошових коштівпідлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04.02.2011 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір про спільну діяльність. Відповідно до п. 1.1. договору про спільну діяльність від 04.02.2011 року сторони домовилися пор організацію спільної діяльності в сфері розвитку мережі сервісних центрів для досягнення господарських і комерційних цілей. Позивач, на виконання п. 3.1.1. договору, здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 120 000 грн. на рахунок відповідача, зазначений в договорі, зокрема в п. 6.1.4 договору. 04.02.2011 року позивач перерахував 100 000 грн. та 12.04.2011 року 20 000 грн., що підтверджується квитанціями № 6605 від 04.02.2011 року, № 6919 від 04.02.2011 року та № 8513 від 12.04.2011 року. Відповідно до п. п. 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.1.4., 4.1.5., 5.2, 5.4., 8.3. на [PERSON] покладались наступні обов'язки: зареєструвати договір в органах податкової служби; відкрити окремий поточний рахунок в банку щодо спільної діяльності за договором; здійснювати поточні операції по спільній діяльності через окремий рахунок; вести податковий і бухгалтерський облік спільної діяльності; здійснювати керівництво спільною діяльністю; протягом п'яти днів приступити до здійснення комерційних проектів; забезпечити підготовку та найм персоналу; надавати у 10-ти денний строк інформацію про хід виконання спільної діяльності; в 10-ти денний строк надавати фінансові звіти про порядок користування грошовими коштами; складати акти виконаних робіт; надавати звіти щодо підсумків спільної діяльності та інші. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Згідно ч. 2 ст. 1130 ЦК України спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Частиною 1 статті 1131 ЦК України встановлено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 1130 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до п. 11.4. договору про спільну діяльність дія договору може бути припинена за заявою однієї із сторін в разі невиконання другою стороною своїх зобов'язань. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків за договором укладеним 04.02.2011 року між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON], позовні вимоги в частині розірвання договору та повернення грошових коштів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач отримала грошові кошти позивача на підставі договору про спільну діяльність, а в подальшому в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов договору, але грошові кошти не повернула позивачу, а тому зобов'язана сплатити позивачу 3% річних у розмірі 14 191, 23 грн. та інфляційне збільшення боргу у розмірі 34 993, 36 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3-5, 14, 30, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved