Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася з позовом [PERSON], зареєстрована за адресою: [INFO], до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ ДАСТІ», місцезнаходження юридичної особи: м. Одеса, вул. Бугаївська, 21, про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Науменко А.В. від 05.04.2018 року цивільну справу було передано до Малиновського районного суду м. Одеси для розгляду за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2018 року цивільна справа була передана судді Гуревському В.К. та ухвалою від 20.04.2018 року провадження у справі було відкрито. Позивач [PERSON] просить стягнути з відповідача ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» на її користь суму грошових коштів у розмірі 26\~635\~083 грн. 85 коп., яка складається з суми боргу 18\~257\~924 грн. 66 коп.; 3% річних за договором позики від 25.12.2014 року 1\~435\~373 грн.; інфляційних витрат за договором позики від 25.12.2014 року 6\~941\~786 грн. 19 коп.; судового збору 8\~810 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 25 грудня 2014 року між нею та ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» було укладено договір процентної позики. Згідно умов укладеного договору відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 18\~257\~924 грн. 66 коп., що на дату підписання договору є еквівалентом 1\~157\~869, 16 доларів США. Позику відповідач отримав згідно умов договору шляхом безготівкового перерахування коштів на свій банківський рахунок. Згідно умов договору позичені грошові кошти відповідач мав повернути шляхом перерахування на поточний рахунок позивача в наступному порядку: 1. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 01.04.2015 2. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 01.07.2015 \~3. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 01.10.2015 4. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 29.12.2015 Станом на дату подання позову відповідач отримані грошові кошти не повернув, однак продовжує сплачувати відсотки за користування грошима відповідно до умов договору. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушив умови договору позики, а тому він змушений звернутися до суду з вимоги про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 26\~635\~083 грн. 85 коп. Справа за підсудністю передана до Малиновського районного суду м. Одеси. Представник позивача приймав участь у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у жодному судовому засіданні участі не приймав, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений у встановленому законом порядку, відзиву на позов не надходило, пояснень стосовно обставин, викладених у позові до суду не надавав. Було подано лише заяву про відкладення судового засідання з метою ознайомлення з матеріалами справи, яку було задоволено. У наступних судових засіданнях представник відповідача участі не приймав, відзив на позовну заяву не подавав. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача та представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не зявився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. Судом встановлено, що 25 грудня 2014 року (хоча позивач в позовній заяві помилково вказав 2015 рік) між фізичною особою [PERSON] та ТОВ «Компанія Дасті» було укладено договір процентної позики, копія якого знаходиться у матеріалах справи. Згідно умов укладеного договору відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 18\~257\~924 грн. 66 коп., що на дату підписання договору є еквівалентом 1\~157\~869, 16 доларів США. Позику відповідач отримав згідно умов договору шляхом безготівкового перерахування коштів на свій банківський рахунок, відповідно до платіжного доручення №1 від 25.12.2014 року на суму 2\~057\~924 грн. 66 коп.; платіжного доручення №44993 від 25.12.2014 року на суму 15\~000\~000 грн.; платіжного доручення №44994 від 25.12.2014 року у сумі 1\~200\~000 грн., отримувачем яких зазначено ТОВ «Компанія Дасті», призначення платежу надання позики згідно договору від 25.12.2014 року. Відповідно до умов договору позичені кошти відповідач мав повернути шляхом перерахування на поточний рахунок позивача в наступному порядку: 1. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 01.04.2015 2. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 01.07.2015 \~3. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 01.10.2015 4. 289\~467,29 еквівалент доларів США до 29.12.2015 Станом на дату подання позову відповідач отримані грошові кошти не повернув, однак продовжує сплачувати відсотки за користування грошима відповідно до умов договору, що підтверджується платіжним дорученням №191 від 02.06.2015 року у сумі 97\~382 грн. 27 коп., платником в якому вказано ТОВ «Компанія Дасті», призначення платежу [PERSON], поповнення на карту згідно угоди Б-Н від 25.12.2014 року. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковий для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, враховуючи вказані норми, а також зобовязання встановлені договором, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору та не передав позивачу грошові кошти у сумі 18\~257\~924 грн. 66 коп. В частині 1 статті 1050 ЦК України вказано, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що проценти річних про які йдеться у частині другій ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 ЦК України. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобовязання і одночасно, способом захисту майнового права та зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами. Відповідно до умов договору позики, а також доказів наданих позивачем, загальна сума 3% річних за весь термін зобовязання становить 1\~435\~373 грн., що складається з: - сума процентів за період прострочення з 01.04.2015 29.03.2018 років 410\~053 грн.; - сума процентів за період прострочення з 01.07.2015 29.03.2018 років 375\~913 грн.; - сума процентів за період прострочення з 01.10.2015 29.03.2018 років 341\~398 грн.; - сума процентів за період прострочення з 29.12.2015 29.03.2018 років 308\~009 грн.; Загальна сума інфляційних витрат становить 6\~941\~786 грн. 19 коп., що складається з наступного: - сума інфляційного збільшення боргу за період 01.04.2015 29.03.2018 року 2\~548\~731 грн. 11 коп.; - сума інфляційного збільшення боргу за період 01.07.2015 29.03.2018 року 1\~516\~537 грн. 14 коп.; - сума інфляційного збільшення боргу за період 01.10.2015 29.03.2018 року 1\~488\~283 грн. 80 коп.; - сума інфляційного збільшення боргу за період 29.12.2015 29.03.2018 року 1\~388\~234 грн. 14 коп.; Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~1048\~ЦК України,\~позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За викладених обставин суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі: 26\~635\~083 грн. 85 коп., з яких: - 18\~257\~924 грн. 66 коп. сума боргу; - 1\~435\~373 грн. 3% річних; - 6\~941\~786 грн. 19 коп. інфляційні витрати. На підставі ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору й вимог ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) повязані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) повязані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин суд має покласти витрати по сплаті судового збору в сумі 8\~810 грн. з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved