Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

До Октябрського районного суду м. Полтави звернувся [PERSON] до [PERSON], Територіальної громади в особі Шевченківської районної у м.Полтава ради про визнання права власності за набувальною давністю, в порядку ст. 31 ЦПК України уточнив свої позовні вимоги, які були прийняті судом, прохаючи суд визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться в м.Полтава, вул.Кагамлика, 18 за набувальною давністю. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] народився 25 серпня 1985 року від свого народження до цього часу проживає в будинку за адресою м.Полтава, по вул.Кагамлика, 18, ? якого на праві приватної власності належала бабусі його батька [PERSON], а після ї смерті в 1986 році матері його батька, його бабусі [PERSON], за якою право власності було визнано за рішенням суду в 2008 році. У вказаному житловому будинку він мешкав зі своєю родиною: батько - [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON], бабуся [PERSON], та бабуся батька [PERSON] З 1985 року всі проживали в зазначеному житловому будинку однією сімєю та вели спільне господарство. Позивач та його представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Відповідач до суду не зявилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що проти задоволення позову заперечує. Представник відповідача до суду не зявився, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності зазначивши, що проти задоволення позову заперечують у повному обсязі. Ознайомившись з матеріалами цивільної справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] народився 25 серпня 1985 року від свого народження до цього часу проживає в будинку за адресою м.Полтава, по вул.Кагамлика, 18. ? вказаного будинку на праві приватної власності належала бабусі його батька [PERSON], а після її смерті в 1986 році матері його батька, його бабусі [PERSON], за якою право власності було визнано за рішенням суду в 2008 році. У вказаному житловому будинку він мешкав зі своєю родиною: батько - [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON], бабуся [PERSON], та бабуся батька [PERSON] З 1985 року всі проживали в зазначеному житловому будинку однією сімєю та вели спільне господарство. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 квітня 2009 року [PERSON]К, продала свою ? частину домоволодіння [PERSON]. (а.с.33) Позивач на сьогодні продовжує проживати у спірному домоволодінні. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив зазначені обставини. 29 вересня 2008 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави позовну заяву [PERSON] до Територіальньої громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування задоволено, та визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння по вул.Кагамлика, 18, в м.Полтаві за спадкуванням за заповітом після смерті [PERSON] померлої 26.06.1986 року. (а.с.34) 23 грудня 2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користування власністю та виселення задоволено повністю, усунено перешкоди у користуванні належною [PERSON] ? частиною домоволодіння по вул.Кагамлика, 12 в м.Полтава шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з домоволодіння. Виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку по вул.Кагамлика, 18 в.Полтаві. (а.с.45) Дані обставини свідчать про наявність перешкод у користування власністю [PERSON] збоку [PERSON] 08 липня 2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давнястю - відмовлено повністю. (а.с.48-49) Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області від 25 вересня 2013 року, у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2013 року касаційну скаргу відхиллено, рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін. (а.с.52) У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦК України \~обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаними рішеннями судів, які набрали законної сили, позивач позбавлений права володіння та права на проживання в спірному житловому будинку. Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 344 ЦК України особа (редакція 2004 року), яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Позивачу було відомо про відсутність підстав у нього на набуття права власності на спірне домоволодіння, так як ? частина цього домоволодіння належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, та про наявність цих обставин позивачу було відомо. Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (редакція 2004 року) правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються у випадку, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом. Позивач користується нерухомим майном, яке є предметом спору з 1985 року. З огляду на зазначені вимоги Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність не поширюються на вказані правовідносини, так як володіння позивачем майном розпочалося більш як за три роки до набрання чинності ЦК України, який набув такої з 01 січня 2004 року. Більше того позивачу було відомо про власника майна спірного майна [PERSON], так як він постійно був стороною у судових справах, повязаних з нерухомим майном за адресою вул.Кагамлика 18, м.Полтава. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до ст. 16 ЦК України, - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права власності. Суд, враховуючи вищевикладене прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за безпідставністю.

Outcome: dismissed