Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] до ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» з позовною заявою, в якій просив суд визнати незаконними дії заступника голови правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON] щодо видання наказу № 26-к від 24.03.2014 р., визнати недійсним наказ ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» від 24.03.2014 р., зобов`язати ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ № 26-к від 24.03.2014 р. та негайно поновити його на посаді заступника начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», стягнути з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн., зобов`язати ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» скасувати запис № 6 від 24.03.2014 р. в трудовій книжці позивача та стягнути з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» на його користь невиплачену заробітну плату за березень 2014 р. у розмірі 17 617 грн. 84 коп. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначив, що він з 04.11.2013 р. по 24.03.2014 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», працюючи на посаді заступника начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». 17 березня 2014 року після референдуму в Криму, владою Криму було проголошено про націоналізацію підприємтсва, а 21 березня 2014 року він був запрошений до кабінету голови правління ПАТ «Чорноморнафтогаз», де останній йому повідомив, що у складі нового підприємства він його не бачить, запропонував йому написати заяву про звільнення за згодою сторін та обіцяв йому в цьому випадку провести з ним повний розрахунок, в протилежному випадку погрожував неприємностями та звільненням. В таких умовах, в атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, присутності озброєних людей, він вимушений був прийняти рішення про написання заяви про звільнення та 24 березня 2014 року був підписаний наказ про його звільнення. Однак стверджував, що наказ про звільнення був підписаний заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» [PERSON], який не є уповноваженою з боку відповідача особою, оскільки жодного наказу щодо покладання обов'язків голови правління на заступника голови правління [PERSON] не видавалось. В результаті незаконного звільнення відповідач при поновленні його на роботі зобов'язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім зазначених порушень зазначав, що йому відповідачем була нарахована заробітна плата в розмірі 17 617 грн. 84 коп., яка при звільненні не була виплачена. Наголошував, що відповідач позбавив його гарантованого Конституцією права на працю та можливості собі та своїй дитині заробляти на життя. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань, він втратив душевний спокій, постійно перебував в роздратованому стані, не мав засобів для забезпечення належного рівня життя, та всі ці моральні страждання негативно відобразились на його здоров'ї, у зв'язку з чим просив також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. В судове засідання з'являвся позивач, підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В письмових запереченнях зазначив, що 24.03.2014 р. був підписаний наказ № 26-к від 24.03.2014 р. головою правління з геології, буріння та розробки родовищ [PERSON] Однак наголошував, що дійсно жодного наказу про покладання виконання обов'язків голови правління на [PERSON] не видавалось, та він не мав повноважень щодо прийняття цього рішення та підписання наказу про звільнення позивача. Отже, наказ про звільнення вважали неправомірним, оскільки підписаний посадовою особою, яка не була наділена належними повноваженнями. Оскільки наказ про звільнення є недійсним, він не створює юридичні наслідки для позивача та відповідача, трудові відносини відповідно до діючого законодавства не розірвані. Тому, в даному випадку вважали, що відсутній предмет спору. Трудові відносини з позивачем не припинені, тому інші вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди є такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також працювали в ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» та були свідками, що внаслідок неправомірних дій зі сторони нового керівництва ПАТ «Чорноморнафтогаз» вони були змушені, як і позивач написати заяву про звільнення за згодою сторін. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] з 04 листопада 2013 р. перебував у трудових відносинах з ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», перебуваючи на посаді заступника начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз». 24 березня 2014 р. заступником голови правління з геології, буріння та розробки родовищ [PERSON] було підписано наказ № 26-к про звільнення [PERSON], заступника начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення апарату управління, за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Позивачу [PERSON] була видана трудова книжка з відповідним записом про звільнення. Згідно з пунктом 9.5.8 статуту Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» правління очолює голова правління, який організує роботу правління і несе відповідальність перед загальними зборами, наглядовою радою та іншими органами товариства згідно чинного законодавства. Компетенція голови правління Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» визначена в пункті 9.5.9 Статуту товариства. У відповідності до пункту 9.5.12 статуту товариства, у разі відсутності голови правління виконання його обов'язків може покладатись наказом голови правління на заступника голови правління або на члена правління. Відповідно до п. 9.3.4 статуту товариства, рішення про обрання, відстрочення чи звільнення Голови Правління Товариства приймається загальними зборами акціонерів. Постановою № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленуму Верховного Суду України в п. 1 звернуто увагу суддів на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Як було встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача повноважень на підписання наказу про звільнення [PERSON] заступник голови правління з геології, буріння та розробки родовищ [PERSON] не мав, отже наказ № 26-к від 24 березня 2014 року про звільнення позивача з посади є незаконним. Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, у зв'яжу зі звільненням [PERSON] без законної підстави, позивач повинен бути поновлений на роботі та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 24 березня 2014 року до дати винесення рішення суду. При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо того, що предмет спору відсутній та відповідно підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки наказ про звільнення позивача відповідачем не скасований, в трудовій книжці позивача міститься запис про звільнення, тому права позивача на даний час порушені та відповідно підлягають захисту. Оскільки позивач був звільнений незаконно, стягненню на його користь з відповідача підлягає середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. При вирішенні питання про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку ст. 235 КЗпП України середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд застосовує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 та виходить із розміру середньоденного заробітку позивача, який відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» № 317 від 24 березня 2014 року становить 637 грн. 39 коп. Середня заробітна плата за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день постановлення рішення складає 107 081, 52 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, як встановлено судом, з позивачем не був проведений розрахунок в повному обсязі, та згідно з розрахунково-платіжною звітністю Публічного акціонерного товариства «Державного акціонерного товариства «Чорноморнафтогаз» позивачу була нарахована заробітна плата за березень в розмірі 17 617 грн. 84 коп. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, вимоги в частині стягнення заробітної плати за березень 2014 року є також обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При розгляді позовних вимог щодо зобов'язання відповідача скасувати наказ № 26-к від 24 березня 2014 року про звільнення та скасувати запис в трудовій книжці про звільнення суд виходить з наступного наступним. Згідно положень ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства Праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту України від 29 липня 1993 року передбачений порядок внесення записів у трудові книжки. В даному випадку на підставі рішення суду відповідач повинен здійснити дії, направлені на виконання рішення суду, в тому числі і внести відповідні записи у трудову книжку. Наказ є видом розпорядчого документа. Вносити зміни до наказу, визнавати його таким, що втратив чинність або скасовувати його має право здійснювати той орган, який видав наказ. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а згідно ч.4 зазначеної статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995, передбачено, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як зазначена позивачем заробітна плата була єдиним джерелом його доходу, та внаслідок незаконного звільнення позивач втратив не тільки засоби до існування, але й можливість утримувати свою сім'ю, що відповідно завдавало позивачу душевних страждань та хвилювань за майбутнє своєї родини. Захищаючи свої порушені права позивач був вимушений звернутися до суду, що також викликало в нього негативні переживання. Наведені вище обставини свідчать про те, що позивачу було завдано моральних страждань, він не має можливості вести звичний для нього спосіб життя та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищевикладене, а також

Outcome: partial