Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], у якому ставить вимогу визнати квартиру [ADDRESS] її приватною власністю. Позовну вимогу обґрунтовує тим, що 03.03.2007 року уклала шлюб з [PERSON], про що відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управлення юстиції Рівненської області складено актовий запис № 50. У 2010 році шлюб між ними розірвано, про що складено актовий запис № 44. 6 вересня 2012 року актовий запис № 50 про укладення шлюбу та актовий запис № 44 про розірвання шлюбу були анульовані відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області. Під час шлюбу, нею 23.03.2007 року нею укладено договір купівлі-продажу, яким купила квартиру [ADDRESS] за 227 000,00 грн. Вказує, що квартиру купила за власні кошти. А саме, з метою придбання цієї квартири того ж дня продала свою квартиру [ADDRESS] за 75 000,00 грн. Крім того, отримала кредит у сумі 30000,00 доларів США, відповідно до кредитного договору № Ф1-07/53037-32 від 23.03.2007 року. Кредит погашала за рахунок допомоги батьків [PERSON] та [PERSON]. При цьому відповідач участі в придбанні квартири, погашенні боргу не брав. Відповідач не працював і доходів не отримував. Окрім того, у зв?язку із вчиненням злочину [PERSON] у період з 27.12.2008 року до 2012 року утримувався в Рівненському слідчому ізоляторі. Також вказує, що з метою повного погашення кредиту її матір [PERSON] змушена була продати квартиру [ADDRESS]. 7 лютого 2014 року кредит вона погасила повністю. Посилаючись на ст.. 45 СК України, просить задоволити її вимоги. Від відповідача надійшла зустрічна позовна заява, у якій, з урахуванням збільшення позовних вимог, просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], яка зареєстрована за [PERSON] та знаходиться в Старорафалівській сільській раді Володимирецького району, а також просив визнати за ним право власності на ? частку вищевказаних квартири та земельної ділянки. Зустрічні позовні вимоги відповідач обґрунтовує тим, що спірна квартира була придбана у період шлюбу та за рахунок спільних коштів подружжя. Вважає, що позивач не подала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримала, просила їх задовольнити, вимоги зустрічного позовну не визнала повністю, просила відмовити у його задоволенні. Дала пояснення аналогічна за змістом до обставин, якими обґрунтовувала позов. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги первісного позову не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні. позовні вимоги зустрічного позову підтримав повністю. Дав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтовував позов. Крім того додав, що відповідач [PERSON], перебуваючи в умовах СІЗО через своїх друзів допомагав матеріально позивачу та спільній дитині, через своїх друзів. Представник третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмету спору - виконавчого комітету Вараської міської ради Самохіна О.М. у судовому засіданні пояснила, що в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня дочка сторін [PERSON]. З акту обстеження квартири встановлено, що квартира знаходиться у належному стані для проживання дитини. Дослідивши первісний та зустрічний позови, заслухавши пояснення представників сторін, представника третьої особи, допитавши свідка та дослідивши інші докази подані сторонами, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. На підставі копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 28.04.2010 року встановлено, що 3 березня 2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом РАЦС Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис № 50. Цим же рішенням шлюб між сторонами розірвано. Копіями повідомлень відділу ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області про анулювання актового запису цивільного стану за вих. № 463/09-03-46 та № 464/09-03-46 підтверджується, що 6 березня 2012 року актовий запис № 50 про шлюб, складений 03.03.2007 року та актовий запис № 44 про розірвання шлюбу, складений 27.05.2010 року на [PERSON] та [PERSON], анульовані. Відповідно до копії висновку про анулювання актового запису про шлюб, який є недійсним, у результаті проведеної перевірки встановлено, що актовий запис про шлюб на [PERSON] та [PERSON], складений 03.04.1993 року за № 149 Подільським ВДРАС м. Києва не розірваний, в той же час він уклав новий шлюб 03.03.2007 року з [PERSON] за № 50 у відділі ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області. На підставі викладеного, з урахуванням вимог ч.4 ст.39 СК України, судом встановлено, що шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції в Рівненській області визнаний недійсним. Відповідно до ст. 44 СК України, у випадках, передбачених ст.ст. 39-41 СК України, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації. У період шлюбу, 23.03.2007 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за 227 000 грн. Такі обставини встановлені на підставі копії договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за № 720. Відповідно до постанови Верховної Ради України від 19.05.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», м.Кузнецовськ, перейменовано у м.Вараш. З дослідженої у судовому засіданні копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], вбачається, що 09.09.2008 року [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 0,1011 га, яка розташована у Старорафалівській сільській раді Володимирецького району Рівненської області з цільовим призначенням для ведення садівництва. Отже, із встановлених обставин випливає, що [PERSON] набула права власності на вище вказані квартиру та земельну ділянку, з приводу яких виник спір, перебуваючи у шлюбі з [PERSON], який компетентним органом визнаний недійсним. Таким чином, вирішуючи спір між сторонами слід застосувати положення ст. 45 СК України, яка передбачає правові наслідки недійсності шлюбу, зокрема, визначає належність такого майна сторонам на праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.6 ст. 45 СК України, вище вказані праві наслідки застосовуються до особи, яка знала про перешкоди до реєстрації шлюбу і приховала їх від другої сторони і (або) від органу державної реєстрації актів цивільного стану. Оскільки, висновком про анулювання актового запису про шлюб, який є недійсним підтверджується, що саме реєструючи шлюб з [PERSON] [PERSON] перебував у шлюбі з іншою особою і приховав таку обставину, суд доходить висновку, що до нього можливо застосувати правові наслідки недійсності шлюбу, визначені ст. 45 СК України. Доводи відповідача та його представника щодо необхідності застосування ст.ст. 60, 69 СК України, ст. 368 ЦК України, які передбачають підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя є не переконливими, оскільки у розглядуваному спорі майно придбане у шлюбі, який визнаний недійсним, а тому для вирішення спірних правовідносин слід застосувати положення ст.. 45 СК України, яка визначає саме правові наслідки недійсності шлюбу. Відповідно до ч.2 ст. 45 СК України, розмір часток осіб у майні набутого протягом недійсного шлюбу визначається відповідно до їхньої участі у придбанні цього майна своєю працею та коштами. Визначаючи розмір часток позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у спірному майні судом встановлені наступні обставини. Позивач [PERSON] позов обґрунтовує тим, що з метою купівлі квартири [ADDRESS], того ж дня здійснила продаж належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS], яка набута нею до реєстрації шлюбу 09.04.2005 року. Обставина продажу позивачем власної квартири у день придбання спірної квартири підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2007 року, зареєстрованого за № 714. З копії цього ж договору вбачається, що позивач продала квартиру за 75 000 грн. Зі змісту дослідженої у судовому засіданні копії іпотечного договору № 53037-32, укладеного між Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ та [PERSON], остання передала в іпотеку квартиру [ADDRESS], як забезпечення повернення кредитних ресурсів виданих за кредитним договором № Ф1-07/53037-32 від 23.03.2007 року на суму 30 000,00 доларів США. Таким чином, враховуючи, що відповідно до даних з офіційного сайту НБУ станом на 23.03.2007 року курс 100 грн. становив 505,00 доларів США, загальна сума отриманого кредиту у гривнях становила близько 151 500,00 грн. (30000,00 х 5,05). Отже, сума вартості проданої позивачем квартири та сума отриманого кредиту майже повністю співпадає з вартістю спірної квартири. Така обставина дає можливість стверджувати про те, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], у м. Вараш, за рахунок продажу квартири, яка була її особистою власністю та отриманого кредиту, відповідно до кредитного договору № Ф1-07/53037-32 від 23.03.2007 року. Також, суд враховує, що всі три вищевказані операції відбулись в один день 23.03.2007 року. Копіями квитанцій, поданих позивачем підтверджується, що [PERSON] та її матір [PERSON] на погашення кредиту за кредитним договором № Ф1-07/53037-32 від 23.03.2007 року внесли 16 120,16 доларів США. Крім того, [PERSON] та [PERSON] внесли кошти на купівлю іноземної валюти на валютному аукціоні НБУ для погашення кредиту згідно договору № Ф1-07/53037-32 від 23.03.2007 року 14.07.2009 року - 2 899,95 грн. (у еквіваленті 380,35 доларів США за даними сайту НБУ), 12.05.2009 року - 2 954,30 грн. (у еквіваленті 384,98 доларів США), 04.03.2009 року - 2 986,20 грн. (у еквіваленті 387,82 доларів США), 09.10.2009 року - 192 091,79 грн. (у еквіваленті 23 981,50 доларів США). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] разом внесено на рахунок банку кошти у сумі 41254,81 доларів США на погашення кредиту, за кредитним договором № Ф1-07/53037-32 від 23.03.2007 року. Копією довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» підтверджується, що [PERSON] мала іпотечний кредит з 23.03.2007 року до 7 лютого 2014 року, який станом на 12.02.2014 року повністю погашений. У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] показала, що є матір?ю [PERSON]. У 2007 році позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], будучи на 7 місяці вагітності. У позивача не було власного майна і він прийшов жити в однокімнатну квартиру що її доньки. Свідок з чоловіком бачили, що [PERSON] не піклується про сім?ю, а тому вирішили самі допомогти доньці придбати квартиру, щоб їй було зручніше з дитиною. Таки чином, їхня донька [PERSON] продала свою власну квартиру, придбану до реєстрації шлюбу, а також отримала кредит у банку на суму 30 тис. доларів США і придбала спірну квартиру. По іпотечному договору свідок виступила поручителем, оскільки розуміла, що погашати кредит буде вона самостійно. Так і було, що вона погашала кредит за доньку за рахунок свої коштів та коштів свого чоловіка. Майже всі платежі на погашення кредиту здійснила вона самостійно, лише декілька платежів здійснила позивач. При цьому, кошти на погашення кредиту кожного разу давала вона. Свідок кошти на погашення кредиту брала із власних заощаджень. Крім того, продала у Криму квартиру, дачу та гараж. Кошти від продажу цієї нерухомості також використала на погашення кредиту. Щодо придбання [PERSON] земельної ділянки, то показала, що ділянка була видана позивачу через профком на ВП РАЕС, як працівнику станції. Ділянка не купувалась, а була передана безоплатно у власність [PERSON] Остання працює на ВП РАЕС з 2005 року до цього часу. Також показала, що у період коли [PERSON] знаходився у СІЗО позивач носила йому харчові передачі. На ці передачі кошти давали друзі відповідача. Від відповідача жодної копійки на погашення кредиту не надійшло. Показання свідка [PERSON] суд бере до уваги, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами у справі. Крім того, свідок показання давала вільно, чітко, невимушено деталізувала, не плуталась в подіях та обставинах. Крім того, її показання щодо продажу нерухомості в АРК з метою погашення кредиту підтверджуються копією договору купівлі-продажу від 11.09.2009 року, відповідно до якого свідок [PERSON] продала квартиру [ADDRESS]. Оскільки після цього 09.10.2009 року [PERSON] внесено на рахунок банку 192 091,79 грн. на погашення кредиту. У зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] лише вказав, що квартира придбана за спільні з позивачем кошти. Проте, будь-яких доказів існування спільних коштів з позивачем, доказів наявності у нього коштів або джерела доходу до суду не подав. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] у поясненнях стверджував те, що у період ув?язнення відповідач надсилав кошти позивачу для сплати кредиту. На підтвердження цієї обставини представник відповідача до суду подав копію рішення Кузнецовського міського суду від 30.05.2012 року, яким встановлено, що на прохання відповідача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передавали грошові кошти для позивача на утримання її та спільної дитини. При цьому гроші передавали приблизно у сумі 500-600 грн. один чи два рази на місяць з грудня 2008 року до 2011 року, а з січня 2011 року до березня 2012 року в розмірі 200-300 грн. раз на два чи три місяці. Оцінюючи ці докази суд приходить до висновку, що такі суми не є значними, щоб за рахунок них здійснювати погашення кредиту. Крім того, такі суми відповідають розміру утримання спільної дитини, які відповідач зобов?язаний нести відповідно до положень Сімейного кодексу України. Крім того, суд бере до уваги показання свідка [PERSON] про те, що друзі [PERSON] передавали кошти [PERSON] для придбання харчової передачі відповідачу, який перебував в СІЗО. На підставі викладеного суд не бере до уваги копію рішення Кузнецовського міського суду від 30.05.2012 року на доведення обставин про те, що [PERSON] брав участь в погашенні кредиту. Зі змісту копії довідки Рівненського СІЗО підтверджується, що з 27.12.2008 року до 2012 року [PERSON] перебував в СІЗО та заробітної плати за цей період не отримував. Доказів про те, що [PERSON] мав дохід або надавав кошти на погашення кредиту до суду не подано. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оскільки у судовому засіданні не доведено участі відповідача [PERSON] працею або коштами у придбанні квартири [ADDRESS], у м.Вараш, Рівненської області, а доведено що [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах останньої, повністю оплатили вартість спірної квартири, суд доходить висновку про те, що відповідач не має частки у цьому майні. Отже, беручи до уваги, що спірна квартира була придбана за кошти отримані від продажу особистої квартири позивача та за рахунок кредиту, отриманого позивачем та погашеного ним та її матір?ю, а також те, що відповідач не брав участі у придбанні цієї квартири своєю працею або коштами, суд вбачає підстави для задоволення позову [PERSON] щодо визнання спірної квартири її приватною власністю та відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] щодо поділу цієї квартири та визнання її об?єктом спільної сумісної власності подружжя. Вирішуючи позовну вимогу за зустрічним позовом щодо визнання земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER], яка зареєстрована за [PERSON] та знаходиться в Старорафалівській сільській раді Володимирецького району, об?єктом спільної сумісної власності подружжя та її поділ судом встановлені наступні обставини. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] набула у власність земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] у межах Старорафалівської сільради площею 0,1011 га на підставі розпорядження голови Володимирецької районної державної адміністрації від 25.06.2008 року за № 254. Свідок [PERSON] показала, що для [PERSON] ця ділянка виділена органами місцевого самоврядування та передана у власність безоплатно. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не брав участі у придбанні цієї ділянки своєю працею або коштами, а тому суд з урахуванням вимог ст. 45 СК України, визнає вказану ділянку приватною власністю [PERSON], що є підставою для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визнання цієї ділянки спільним майном подружжя та її поділу. Крім того, суд враховує положення ст. 81 Земельного кодексу України, за змістом якої [PERSON] як громадянин Вірменії позбавлений права мати у власності земельну ділянку, виділену [PERSON], відповідно до державного акту від 09.09.2008 року. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved