Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувсь з позовом [PERSON] до [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Краматорської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] . В 2015 році у квартирі за вказаною адресою був зареєстрований малолітній [PERSON] , [INFO] . в 2015 році відповідачка забрала свого сина та стала проживати за адресою: [ADDRESS] . З цього моменту дитина не проживає у квартирі. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , судові витрати покласти на нього. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Литвиненко В.І. не з`явились. Адвокат Литвиненко В.І. до суду надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду надала заяву в якій вимоги позивача визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення та пояснила, що після ухвалення судом рішення дитина буде зареєстрована за фактичною адресою проживання: [ADDRESS] . Представник третьої особи - Служби у справах дітей Краматорської міської ради - Савченко О.С., в судове засідання не з`явилася, однак до суду надала заяву, в якій просила суд провести слухання справи у відсутності представника третьої особи. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майн, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 02 квітня 2021 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину належить квартира [ADDRESS] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним власником квартири. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами по справі, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Довідка № 9992, видана 04 березня 2021 року Центром надання адміністративних послуг м. Краматорська. Відповідач [PERSON] , та її малолітній син [PERSON] в даній квартирі не проживає з 2015 року, що підтверджується Актом № 99 від 07.08.2020 року складеним головою комітету мікрорайону №5 [PERSON] у присутності сусідів: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки Дмитрівського міського голови № 276/02-21 від 05.08.2020 року, [PERSON] , [INFO] проживає в [ADDRESS] з 2015 року, але зареєстрований [ADDRESS] . З Висновку Органу опіки та піклування Краматорської міської ради № 01-49/1695 від 02 квітня 2021 року, вбачається, що Орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає, що недоцільно визнати такими, що втратив право користування житловим приміщенням малолітній [PERSON] , [INFO] , оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому вважають, що факт її не проживання у квартирі не є підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування даним житлом у випадку відсутності члена сім`ї без поважних причин більш ніж один рік, якщо інше не встановлено угодою між ним та власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Частиною 1 статті 163 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Беручи до уваги той факт, що малолітній [PERSON] , [INFO] не проживає в квартирі [ADDRESS] , а проживає зі своєю матір`ю за іншою адресою: [ADDRESS] , а також і той факт, що відповідач [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] визнає позовні вимоги [PERSON] , суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування вищезазначеним житлом. Відповідно до ч. ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже [PERSON] протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає в іншому житловому приміщенні, разом зі своєю матір`ю - відповідачкою по справі, в той час як наявність лише формальної реєстрації місця проживання [PERSON] у належній позивачеві квартирі створює йому перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру. За наведених обставин суд не погоджується з встановленою органом опіки та піклування недоцільністю визнання [PERSON] таким, що втратив користування права житловим приміщенням. Позивач не вимагає компенсації судових витрат та просить суд покласти на нього судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved