Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON], третя особа: Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, відповідно до якої позивач просив позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини щомісячно, до досягнення дитиною повноліття на користь державного закладу, або особи, яка буде опікуватись дитиною. В обґрунтування позову зазначено, що малолітня [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], є дитиною, яка опинилися в складних життєвих обставинах. Відомості про батька дитини записані у Книзі реєстрації народжень за вказівкою матері на підставі ч.1 ст.135 СК України. В поле зору служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради родина [PERSON] потрапила після отримання листа від управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради з приводу того, що матір малолітньої не має постійного місця проживання, схильна до зловживання алкогольними напоями та для дитини немає належних умов для проживання. За клопотанням управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради дитина [PERSON], за згодою матері, була влаштована до Комунального закладу «Дніпровська міська дитяча клінічна лікарня № 1» ДМР для проходження повного медичного обстеження. За клопотанням центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Індустріальної районної у місті Дніпрі ради відповідач [PERSON] разом з дитиною [PERSON], була зарахована на тимчасове проживання до Комунального закладу «Дніпровський міський соціальний центр матері та дитини» Дніпровської міської ради з кінцевим терміном проживання до 25.04.2018 року. Згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 23.06.2018 року малолітня дитина [PERSON], [INFO], доставлена до Комунального закладу «Дніпровська міська дитяча клінічна лікарня №1» ДМР у зв'язку з тим, що дитина була виявлена без матері. Наказом служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 02.07.2018 року № 25 дитина [PERSON], [INFO], взята на облік сектору профілактики правопорушень та обліку дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Рішенням виконавчого комітету індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 19.07.2018 року № 227 «Про влаштування дитини [PERSON] до державного закладу для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» малолітня дитина [PERSON] влаштована до Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» ДОР» де і перебуває по теперішній час. Відповідач [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини, веде аморальний спосіб життя, долею дитини не переймається, фізичним, моральним та духовним розвитком не займається. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності № 18/3-08 від 09 січня 2019 року, в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Суду надала пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. У зв'язку із повторною неявкою відповідача у судове засідання, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи Резник Ж.О., що діє на підставі довіреності № 5/4 від 09 січня 2019 року, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог позовної заяви Органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в інтересах дитини [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів та просила ухвалити рішення на розсуд суду в інтересах дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим, враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідним записом в свідоцтві про народження в графі «Мати», яке видане повторно Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11). Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та обставини викладених у позові, підтверджується Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 23 червня 2018 року, згідно якого малолітня дитина [PERSON], [INFO] доставлена до КЗ «Дніпровська міська дитяча клінічна лікарня № 1» ДМР у зв'язку з тим, що дитина була виявлена без матері та висновком виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 24 жовтня 2018 року, відповідно до якого орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради визнав доцільним позбавлення батьківських прав матері [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України , право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України , батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її матір'ю підтверджено в ході судового розгляду, тому суд, враховуючи наявні докази винної поведінки відповідача, яка, безперечно, свідчить саме про безпідставне ухилення матері від виконання своїх обов'язків, вважає позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення аліментів з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, будь-яких доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідачем не надано або обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено. Згідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення аліментів з відповідача, та вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 800,00 грн., але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 02 листопада 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та відповідно до якої вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved