Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

До Іллінецького районного суду Вінницької області звернувся адвокат Пісковий Ярослав Володимирович в інтересах [PERSON] із позовною заявою, в якій зазначив, що 12 травня 2016 року його довірителька зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося, взаємне нерозуміння призвело до неможливості їхнього подальшого спільного проживання. З квітня 2018 року по даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних подружніх стосунків, тому позивач просить суд розірвати їх шлюб. Наразі сторони проживають окремо, діти проживають з позивачем та перебуває на повному, її утриманні, доходу не вистачає для належного утримання дітей та забезпечення їх усім необхідним. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей та не приймає участі у їх вихованні. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти (аліменти) на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] щомісячно в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також вирішити питання розподілу судових витрат, в частині витрат на професійну правничу допомогу та судового збору. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 06.08.2020 було відкрите спрощене позовне провадження в справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Відповідач ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення статей 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що 12 травня 2016 р. між сторонами [PERSON] до [PERSON] був зареєстрований шлюб у Монастирищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, за актовим записом № 22, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 11). Сторони є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується змістом свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.08.2016 р. (а.с.12) та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.05.2018 р. (а.с.13) Позивач проживає разом із своїми дітьми у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Леухівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області № 172 від 11.06.2020 р. Відповідач проживає окремо, добровільно належної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов`язаний її надавати. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині розірвання шлюбу та обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що між сторонами шлюбні відносити фактично припинені, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому позовна вимога про розірвання шлюбу між сторонами підлягає до задоволення. Згідно положень статей 1-3 Конвенції ООН Про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно положень статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 19 років з 1 січня 2020 року становить 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Малолітнім дітям сторін по справі - [PERSON] виповнилось 4 роки та [PERSON] 2 роки відповідно. Суд звертає увагу, що відповідач доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дитини не надав, а тому суд дійшов висновку про їх не виконання та порушення відповідного права особи, яке підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача коштів на утримання дитини (аліментів). Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи суду не надав. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі, який представник позивача зазначає у змісті позовної заяви. З огляду на це, суд визнає необхідним визначити розмір стягнення із [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] , в 1/3 частці від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення старшою дитиною повноліття. При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст. 182 СК України. Аліменти підлягають стягненню в контексті статті 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 01 липня 2020 р. На підставі положень пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Щодо вирішення питання про розподіл судові витрати, пов`язаних із розглядом даної справи, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з врахуванням чинників по фактичним обставинам, визначеним частиною четвертою вказаної статті. Відповідно до змісту частин 5, 6 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Визначаючись з розподілом витрат на правничу допомогу сторони позивача суд враховує, що позивач скористалася допомогою адвоката, про що свідчить договір про надання правової (правничої) допомоги № 04/06/20 від 04.06.2020 р. (а.с. 21), додаткового угода до даного договору № 1 від 04.06.2020 р. (а.с. 23), рахунок № 04/06 від 04.06.2020 р. (а.с. 24) та сплатила за його послуги кошти в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 04.06.2020 р. (а.с. 26). Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг від 09.06.2020 р. (а.с. 25) вартість наданих послуг адвокатом за надання консультації, підготовки процесуальних документів становить 5000,00 (п`ять тисяч гривень 00 коп.) грн. Суд враховує, що дані витрати пов`язані з розглядом цієї справи, розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, докази про їх неспівмірність відсутні, а тому, зважаючи на те, що позовні вимоги були задоволені повністю, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч гривень 00 коп. ) грн. Крім того, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) грн. У відповідності до статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовною вимогою про стягнення аліментів у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved