Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Просить встановити той факт, що він, [PERSON] , [INFO] , є рідним сином [PERSON] , який помер [INFO] у віці 72 років. Визнати за ним в порядку спадкування право на спадкове майно, що належало [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: земельну частку (пай) площею 6,15 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» Охрамієвицької сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також необхідно доказати родинний зв`язок між ним та померлим так як у них відмінність у написанні прізвищ (батько - « [PERSON] », позивач -« [PERSON] »), що унеможливлює подальшу реалізацію права спадкування. За таких обставин у позивача виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, у винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Романівська буда Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом [NUMBER] , виданий Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 05.05.2000 року. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є « [PERSON] » та « [PERSON] » (свідоцтво про народження [NUMBER] від 03.07.1972 р.). [INFO] [PERSON] помер, про що Охрамієвицькою сільською радою Корюківського району у Чернігівській області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER] ) та складено відповідний актовий запис за № 18. Корюківською районною державною адміністрацією Чернігівської області було передано у колективну власність Колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» на території Охрамієвицької сільської ради земельну ділянку з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі. За життя [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» Охрамієвицької сільської ради Корюківського району Чернігівської області та був включений в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Як результат йому був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на земельну частку розміром 6,15 умовних кадастрових гектари, нормативна грошова оцінка на момент смерті 22 959,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований за адресою [ADDRESS] разом із сином - [PERSON] та невісткою [PERSON] (довідка виконавчого комітету Охрамієвицької сільської ради від 17.07.2019 № 403). Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Також необхідно доказати родинний зв`язок між ним та померлим так як у них відмінність у написанні прізвищ (батько - « [PERSON] », позивач -« [PERSON] »), що унеможливлює подальшу реалізацію права спадкування. За таких обставин у позивача виникла необхідність у встановленні факту родинних відносин, тому позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Те, що померлий [INFO] [PERSON] є дійсно батьком [PERSON] підтверджується письмовими доказами. В свідоцтві про народження заявника прізвище на російській мові вказано « [PERSON] », що співпадає з написанням прізвища його батька у цьому свідоцтві, а саме « [PERSON] ». При отриманні паспорта громадянина України прізвище заявника на українській мові було записано як « [PERSON] ». Прізвище [PERSON] у всіх документах, що були отримані ним, зазначене через тверду «и», а саме « [PERSON] ». Так, наприклад, у сертифікаті на право на земельну часку (пай) прізвище власника зазначене як « [PERSON] », що підтверджується довідкою МУ у Корюківському та Сновському районах ГУД у Чернігівський області від 04.12.2019 № 31-25-0.201-4165/177-19. У довідці Охрамієвицької сільської ради зазначено, що на території їхньої громади проживав гр. [PERSON] , [INFO] з 20.05.1980 року і по день смерті [INFO] (довідка від 17.074.2019 № 403). Так і у свідоцтві про смерть зазначено, що помер гр. [PERSON] . Також відповідно до Витягу з погосподарської книги № 3 Лупасівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області за 1971-1973 роки, членами господарства [NUMBER] були: ? [PERSON] , 1902 року народження - господар двору. ? [PERSON] , [INFO] - дружина; ? [PERSON] , [INFO] - син; ? [PERSON] . [INFO] - невістка; ? [PERSON] , [INFO] - онука; ? [PERSON] , [INFO] - онук. [PERSON] та [PERSON] є рідними дідусем і бабусею (свідоцтво про народження батька [NUMBER] від 07.12.1962 року). Як вже зазначалося, відповідно до свідоцтва про народження позивача його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Дані прізвища є співзвучними, різницю у їх написанні в різних документах можна пояснити помилкою при перекладі з іншої мови. Всі інші дані співпадають. Встановлення даного факту необхідно позивачу для оформлення спадщини. У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Для підтвердження дійсності отримання покійним документів на земельну частку (пай) позивач звернулася з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де йому надали відповідну інформацію від 04.12.2019 року № 31-25-0.201-4135/177-19. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 384,20 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved