Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла заява [PERSON] , за змістом якої остання просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців, а саме: заборонити перебувати в місці проживання з [PERSON] ; заборонити наближатися [PERSON] на відстань ближче 500 мертів до місця спільного проживання; заборонити вести листування, телефонні переговори з заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що вона проживає разом з сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного мешкання [PERSON] неодноразово вчиняв у відношенні неї психологічне та фізичне насилля. На звернення до органів поліції з приводу вчинення домашнього насилля у відношенні [PERSON] було винесено терміновий обмежувальний припис. У зв`язку із викладеним вона відчуває страх, та що ситуація з вчиненням відносно неї фізичного та психологічного насильства може повторитись, тому звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заявник [PERSON] надала заява про розгляд заяви про видачу обмежувального припису без її участі, наполягала на задоволенні заяви. Заяву аналогічно змісту до суду подав [PERSON] , який не заперечував, щодо ухвалення судом обмежувального припису. За змістом ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вичиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з п. 4 ч. 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя). Статтею 21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , який є її сином, мешкають в будинку [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить заявниці. За інформацією № [NUMBER] від 12.1.2020 наданої відділом превенції Центрального ВП ГУНП в Донецькій області відносно [PERSON] неодноразово складались адміністративні матеріали за скоєння домашнього насильства. Так, 14.06.2019 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.173-2 ч.1 КУпАП, який розглянутий Жовтневий районним судом м.Маріуполя, на [PERSON] покладено стягнення у вигляді 170грн.Протягом 2002 року дві слались аналогічні протоколи, які на даний час перебувають в провадженні суду. (а.с.12) Отже, суд виходить із наявності встановлених фактів вчинення психологічного та фізичного насильства [PERSON] відносно [PERSON] , які не заперечуються сторонами, а тому заслуговують на увагу доводи заявниці про те, що її життя та здоров`я під загрозою, систематичні випадки насильницьких дій призвели до постійних побоювань за свою безпеку, неможливості відчувати себе захищеною від повторення протиправних дій кривдника. Таким чином, проводячи аналіз поданих доказів, на підставі встановлених судом обставин, суд вважає, що наявні очевидні ризики повторного заподіяння домашнього насильства [PERSON] відносно матері [PERSON] , тому, з метою застосування превентивного засобу - методу стримування та попередження повторення неправомірних дій зі сторони кривдника, суд вважає, що заява обґрунтована та до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. Щодо вимог заявника про встановлення обмежувального припису у вигляді заборони [PERSON] наближатись на відстань 500 метрів та перебувати в місці спільного проживання/перебування із [PERSON] , то в цій частині вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки на думку суду, саме заборони перебування в частині будинку - кімнатах, якими користується [PERSON] , запобігатиме особистому спілкуванню між [PERSON] та [PERSON] із урахуванням не допущення тривалого порушення права [PERSON] на житло. Зміст ч. 1 ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» уповноважений підрозділ органу Національної поліції України бере на профілактичний облік кривдника з моменту виявлення факту вчинення ним домашнього насильства на встановлений законодавством строк і проводить з ним профілактичну роботу. У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне повідомити уповноважений орган Національної поліції України з приводу обставин домашнього насильства зі сторони [PERSON] та вирішити питання профілактичного обліку кривдника [PERSON] на визначений судом строк. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial