Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], а саме на: земельну ділянку площею 0,82 га, сіножаття, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Прибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, власність на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; земельну ділянку площею 1,91 га, рілля, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Прибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, власність на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] в селі Прибинь Корюківського району Чернігівської області. [INFO] позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (свідоцтво про одруження [INFO]). 25 листопада 1999 року [PERSON] склала заповіт на користь позивачки. Даний заповіт посвідчений Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області та зареєстрований в реєстрі за №43. [INFO] померла мати позивачки [PERSON], про що Прибинською сільською радою Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] та зроблено актовий запис № 02. За життя їй було видано державний акт про право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] розміром 0,82 умовних кадастрових гектар та 1,92 умовних кадастрових гектар. До складу спадкового майна увійшли: земельна ділянка площею 0,82 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно грошова оцінка на момент смерті складає 3246,67 грн.; земельна ділянка площею 1,91 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно грошова оцінка на момент смерті складає 29438,88 грн. Спадкоємцем [PERSON] є її дочка [PERSON], яка відповідно до положень статті 1268 ЦК України прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем (довідка Прибинської сільської ради № 02-26/158 від 13.03.2018 р). Однак позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно Для підтвердження дійсності отримання спадкодавцем документів на земельні ділянки позивачка звернулася із заявою до міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де їй надали відповідну підтверджуючу інформацію ( а.с.14). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна. Отже позивачка є спадкоємцем, тобто власником майна покійної матері, так як відповідно до положень частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із статтею 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved