Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

До суду звернувся перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (далі - прокурор) з позовною заявою до Затоківської селищної ради та [PERSON] про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2761 «Про передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,03 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] » та визнання недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32662460 від 26.01.2015 року щодо земельної ділянки площею 0,03 га, для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ). При цьому, позовні вимоги обґрунтовані тим, що міжЗатоківською селищною радою та ТОВ «Кимстрой» 12.11.2004 року укладено договір оренди щодо земельної ділянки площею 2,3 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], для будівництва оздоровчо-розважального комплексу. Рішенням господарського суду Одеської області від 02.04.2013 року задоволено позов заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради до ТОВ «Кимстрой», розірвано договір оренди та зобов`язано повернути до земель комунальної власності смт Затока вказану земельну ділянку. В подальшому на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, із земель наданих раніше у користування ТОВ «Кимстрой», проведено державну реєстрацію земельних ділянок по [ADDRESS] з кадастровими номерами: [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER]; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER]; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER]; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER]; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER]; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] . Після державної реєстрації земельних ділянок Затоківською селищною радою 29 грудня 2014 року прийнято рішення про відведення вказаних земельних ділянок у власність на користь приватних осіб, у тому числі [PERSON] , для індивідуального дачного будівництва. Підставою для державної реєстрації земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки яка раніше перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой» згідно договору оренди, укладеного 12.11.2004 року. Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой», значилось як будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись нею відповідно до цього ж цільового призначення. Таким чином, у даному випадку має місце формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення такого виду документації із землеустрою як Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, відведення земельних ділянок у власність громадян з цільовим призначенням для індивідуального дачного будівництва безпосередньо суперечить містобудівній документації, згідно з якою спірні земельні ділянки за Генеральним планом смт Затока відносяться до земель рекреаційного призначення. Таким чином порушення земельного законодавства полягає у недотриманні порядку передачі земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] , земельна ділянка для індивідуального дачного будівництва повинна була передаватись у право власності на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а не на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки. 03.03.2018 року ухвалою суду відкрито провадження по справі за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON]., [PERSON] ., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконними рішення селищної ради, недійсними свідоцтв про право власності. Ухвалою суду від 06.06.2018 року справу було прийнято до провадження суддею Боярським О.О. у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Мишко В.В. 30.01.2019 року ухвалою суду було задоволено клопотання позивача та заявлені позовні вимоги до кожної фізичної особи - відповідача були роз`єднані у самостійне провадження. Ухвалою суду від 18.02.2019 року прийнято до провадження позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] про визнання незаконним рішення селищної ради та визнання недійсним свідоцтво про право власності. Ухвалою суду від 15.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.06.2019 року до суду надійшов відзив Затоківської селищної ради. 17.07.2019 року до суду надійшов відзив Затоківської селищної ради. Прокурор Євглевський А.В. позовну заяву повністю підтримав та просив суд її задовольнити. Представник Затоківської селищної ради Демчишин П.О. у судове засідання не з`явився, у поданому відзиві та раніше поданої заяви представник селищної ради просив суд розглянути справу за його відсутністю. Позовні вимоги прокурора вважають обґрунтованими та законними. [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи відповідач повідомлялася поштовим повідомленням та шляхом надання оголошення на офіційному сайті суду, причини неявки суду не відомі. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014 року № 2761 [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,03 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією вказаного рішення, що була надана суду Затоківською селищною радою. Вказана земельна ділянка була сформована та зареєстрована на підставі Технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, що підтверджуються Затоківською селищною радою. Відповідно до ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок (п.2, ч.2). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4). Формування земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок (ч.5). Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок (ч.6). Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї (ч.9). Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі (ч.10). Таким чином земельна ділянка, що була передана [PERSON] в порядку безоплатної передачі (ст. 121 ЗК) для індивідуального дачного будівництва, була сформована шляхом поділу, за технічною документацією із землеустрою щодо поділу. Разом з тим, вказана земельна ділянка [ADDRESS] до її формування входила до єдиного масиву (ділянки) площею 2,30 га, що перебував в оренді ТОВ «Кимстрой» до 2013 року. В пункті 15 Договору оренди від 12.11.2004 року, укладеного між Затоківською селищною радою та ТОВ «Кимстрой», зазначено, що цільовим призначенням земельної ділянки є будівництво оздоровчо-розважального комплексу. Тобто, передаючи у власність [PERSON] спірну ділянку Затоківська селищна рада змінила її цільове призначення без проведення та дотримання встановленої процедури. Вище було зазначено, що поділ земельної ділянки можливий лише з збереженням її цільового призначення. Проте в даному випадку поділ проведено зі зміною цільового призначення земельної ділянки (з «будівництво оздоровчо-розважального комплексу» на «індивідуальне дачне будівництво»). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій», цільове призначення земельної ділянки - це її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Більш того, стаття 121 ЗК України не встановлює можливість безоплатної передачі громадянам земельної ділянки для будівництва оздоровчо-розважального комплексу. 11 вересня 2018 року Велика Палата Верховного Суду розглянула справу № 712/10864/16-а в якій дійшла наступних висновків стосовно питання про зміну цільового призначення земельної ділянки. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Так, статтею 122 ЗК у зазначеній редакції, серед іншого, передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. У той же час відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що зміна цільового призначення земель комунальної форми власності є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування, яка проводиться на підставі відповідних проектів устрою, що мають затверджуватись рішенням уповноваженої ради у встановленому законом порядку. Виходячи з принципу ЗК щодо раціонального використання та охорони земель Велика Палата Верховного Суду вважає, що зміна виду використання землі в межах її цільового призначення повинна проводитися у порядку, встановленому для зміни цього цільового призначення землі. ЗК передбачає зміну цільового призначення землі органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення природоохоронного та історико-культурного призначення. Аналогічних висновків Верховний суд дійшов у постановах від 08.05.2018 у справі № 521/4789/17, від 30.05.2018 у справі № 308/7923/16-ц, від 27.06.2018 у справі № 362/3134/14-ц, від 04.07.2018 у справі № 826/8492/17, від 17.07.2018 у справі № 712/9000/16-а, від 21.02.2019 у справі № 813/6231/14, від 26.06.2019 у справі № 701/902/17-ц. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Підсумовуючи викладене, суд погоджується з ствердженнями позивача, що цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ТОВ «Кимстрой», значилось як будівництво та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, то після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність фізичній особі для індивідуального дачного будівництва. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведені позивачем аргументи свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно з ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування», Затоківська селищна є представницьким виборним органом місцевого самоврядування, який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Статтею 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст є комунальною власністю. Підставою для набуття територіальною громадою в особі Затоківської селищної ради права комунальної власності на землю є безоплатна передача їй землі державою. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Порушення інтересів територіальної громади смт Затока полягають у незаконному набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,03 га, тобто у протиправному позбавлені територіальної громади смт Затока права на вищезазначену земельну ділянку. Прийняття незаконного рішення про передачу у власність земельної ділянки комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Прокурором повністю обґрунтована необхідність звернення із позовом на захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин, дотримання конституційного принципу законності набуття й реалізації права власності на землю у поєднанні із додержаним засад правового порядку в Україні. Оцінюючи можливість захисту права за ст.1 Першого протоколу, ЄСПЛ загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулось у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справою стосовно позбавлення особи власності на майно, набуте незаконно. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Отже, правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Враховуючи вказане, суд вважає співмірним позбавлення відповідача власності із метою (ціллю) для якої вказане здійснюється, а саме відновлення прав в частині володіння та користування землями, що належать до комунальної власності та перебувають у власності народу в цілому. Вказаний висновок відповідає ряду правових позицій Верховного Суду України у постановах, що прийняті в порядку п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України та є обов`язковими до застосування, зокрема у справах: №6-1376цс16 від 29 червня 2016 року; № 6-2903цс15 від 11.05.2016 р.; № 6-427цс15 від 2 березня 2016 року; № 6 - 2510цс 15 від 16.12.2015р. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню з Затоківської селищної ради та [PERSON] , сплачений позивачем судовий збір у розмірі 3524 грн., тобто з кожного відповідача по 1762 грн. (3524/2). На підставі викладеного,

Outcome: approved