Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 15.04.2015 року звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], із вимогами ( стосовно уточненої позовної заяви від 02.11.2015 року (а/с 125) про розподілу спільного майна подружжя у вигляді садового будинку літерою « А», загальною площею 105,2 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м, гаражу літ «Б», літньої кухні літ.»В» та земельної ділянки, площею 0,0954 га, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Астрономічна,12. , шляхом визнання за позивачем права власності на ? частку зазначеного майна. У судовому засіданні позивач, та його представник [PERSON] просив суд задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на тому, що в період шлюбу на земельній ділянці яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Астрономічна,12., сумісними зусиллями був збудований дачний будинок, який є спільною власністю подружжя. Згідно письмових заперечень (а/с 114) відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог, наполягаючи на тому що земельна ділянка є її особистою приватною власністю як приватизована, а успадкований відповідачкою садовий будинок був реконструйований без допомоги позивача. Суд, проаналізувавши надані сторонами докази та пояснення учасників процесу, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав: Як встановлене у судовому засіданні 26 листопада 1993 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб ( а/с 7), яки був розірваний рішенням суду 26 квітня 2012 року (а/с 8). 08.10.1998 року рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради « про передачу у приватну власність членам садівничого товариства « Ромашка» земельних ділянок для садівництва» [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 954 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Астрономічна, 12 9а/с 58). Зазначена земельна ділянка на підставі рішення президіума ради обєднання садівницьких товариств Київської районної ради народних депутатів від 09.07.1986 року була оформлена відповідачкою ( на той час мала прізвище «Березюк» ) від її рідної бабки [PERSON] (а/с 117). Державний акт на підставі рішення виконкому ОМР від 08.10.1998 року отримано 29.12.2000 року (а/с57). Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 28.11.2008 року садовий будинок лит. «Аа», гараж лит. «Б», літня кухня лит. «В» за адресою м. Одеса, вул. Астрономічна,12 прийнятий в експлуатацію (а/с 44). Зазначений державний акт затверджений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №1457 від 11.12.2008 року (а/с 48).. На підставі зазначеного рішення виконавчим комітетом ОМР 11.06.2009 року видано свідоцтво на право власності на зазначені садові будівлі (а/с 51). Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в\~ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. В даному випадку з боку позивача заявлялись позовні вимоги про розподіл спільного майна подружжя, що регламентується нормами Сімейного Кодексу України ( в подальшому СК) та Цивільним Кодексом України ( надалі ЦК). Так у відповідності до вимог ч.1,3 ст. 370 ЦК співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу У частині першої статті 364 ЦК зазначено що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній часткової власності. Частина другої зазначеної статті проголошує якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Частина друга статті 183 ЦК регламентує, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Класифікація речей на подільні та неподільні має правове значення для поділу майна, яке знаходиться у спільній власності та відокремлення певної частки. Рухомі речі можуть бути розділенні між власниками та виділом кожному з них його частки в натурі. Нерухома річ передається одному з власників, який сплачує іншим вартість їх частки, або річ може бути продана, а отримана сума розподіляється між власниками пропорційно частці кожного з них. Таким чином поділ нерухомого майна з виділенням його частки співвласнику можливо при певних обставинах. З боку позивача у судовому засіданні не надано жодного доказу яки обґрунтовували його вимоги щодо можливості виділення йому частки із спільної сумісної власності подружжя. Розподіл сумісного майна регламентується статтею 367 ЦК, і також в даному випадку, з боку позивача не доведені можливості застосування норм вищезазначеної статті. У відповідності до вимог ч..ч.1-3 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, вважає, що по даної справи позивач доводив у судовому засіданні лише факт визнання спільною сумісною власністю подружжя будинку не заявляючи відповідних вимог, та в свою чергу, не доводив свої вимоги стосовно можливості розподілу сумісного майна з виділенням окремої частки. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed