Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

До суду 31 травня 2016 року з позовною заявою звернулась [PERSON] до [PERSON], у якому просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, складеним 12.02.2013 року, після смерті бабусі [PERSON], померлої 13 березня 2015 р., упродовж трьох місяців. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з липня 2010 року вона постійно проживала разом із своїм батьком [PERSON], який помер 10.05.2012 р. та бабусею [PERSON] у трикімнатній квартирі № 96 по вул. Бучми (колишня Уборевича), 42-А в м. Харкові, доглядала за ними, коли вони хворіли. У 2010 році її батько [PERSON] звертався до паспортного столу з метою зареєструвати її за місцем їхнього проживання, проте йому було відмовлено через відсутність у батька свідоцтва про право на спадщину після смерті дідуся. В звязку з тим, що вона, позивач, була вагітна, їй необхідна була реєстрація, тому її 13.09.2011 р. зареєстрували за іншою адресою її другої бабусі по материнській лінії: Харківська область, Коломацький район, с. Білоусове, вул. Гагаріна, 9, у будинку не придатному для проживання, де вона не проживала жодного дня. За життя 12.02.2013 року її бабуся, [PERSON], склала заповіт, яким заповідала усе своє майно їй, позивачу [PERSON] 13.03.2015 року померла її бабуся [PERSON], в цей час вона, позивач, була на шостому місяці вагітності з третьою дитиною. Враховуючи те, що, позивач є спадкоємцем за заповітом, і, з 2010 року постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вона вважала себе такою, що прийняла спадщину, і тому, народивши за цей час трьох малолітніх дітей, які з дня народження постійно проживають разом з матірю - позивачем у зазначеній квартирі, особисто не звернулась до нотаріуса у передбачений законом строк для отримання свідоцтва про право на спадщину, а довірилася своїй сестрі [PERSON], яка, враховуючи її зайнятість, пообіцяла самостійно оформити спадщину на двох сестер, казала що для оформлення спадщини необхідний додатковий час. На початку 2016 року вона дізналась, що її ввели в оману. 11.05.2016 року вона із запізненням написала заяву до Одинадцятої ХДНК про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті померлої 13.03.2015 р. [PERSON] 13.05.2016 р. державним нотаріусом Одинадцятої ХДНК їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Від представника відповідача [PERSON] надійшов до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача вважає позов безпідставним, посилаючись на те, що причини пропущення строку для прийняття спадщини, що викладені позивачем у позовній заяві, не є поважними (а.с.138-141). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові, зазначивши, що, позивач та її троє малолітніх дітей мають статус багатодітної малозабезпеченої родини, іншого житла, ніж квартира [ADDRESS] не має, на теперішній час вагітна на четверту дитину. На час відкриття спадщини позивач постійно проживала разом із спадкодавцем, з липня 2010 року проживала постійно разом з батьком [PERSON], бабусею [PERSON] та трьома малолітніми дітьми, за якими здійснювала постійний догляд. Позивач була юридично необізнана із порядком прийняття спадщини, від спадщини не відмовлялась, тому вважала себе такою, що прийняла спадщину, та повністю довірилась своїй сестрі, відповідачу у справі, яка пообіцяла їй оформити спадщину на двох, віддала відповідачу усі правовстановлюючі документи на квартиру, технічний паспорт, свідоцтва про смерть батька та бабусі, у зв'язку з чим не звернулась до нотаріуса у передбачений законом строк для отримання свідоцтва про право на спадщину. Позивач не претендує на права відповідача на її частину спадщини, намагається оформити ту частину спадщини, яку їй заповідала бабуся. Ніхто із спадкоємців не оформлював свого права на спадщину та не отримував свідоцтва про право на спадщину. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, обґрунтовуючи свої доводи тим, що згідно розясненням Вищого Спеціалізованого Суду України, фактичне проживання позивача у квартирі у продовж шести років, не може вважатися підставою для визнання причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини поважною, а тому вважає, що у позові необхідно відмовити. Треті особи в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином, від Одинадцятої ХДНК надійшла письмова заява про розгляд справи без участі її представника (а.с.137). В судовому засіданні [PERSON], [PERSON], [PERSON], як свідки, показали, що, вони є сусідами позивача, яка з 2010 року постійно проживала у [INFO] разом зі своїми батьком та бабусею та разом зі своїми малолітніми дітьми, та проживає по теперішній час. [PERSON] постійно доглядала свою бабусю [PERSON], яка була прикована до ліжка, по день її смерті, відповідача [PERSON] ніколи не бачили. Зі слів [PERSON] їм відомо, що її сестра по матері [PERSON] пообіцяла їй оформити спадщину на них двох, але обманула її, заволодівши документами на квартиру, та намагається позбавити житла. [PERSON] в судовому засідання, як свідок показав, що він є рідним дядьком позивача та відповідача, [PERSON] передала йому всі документи на квартиру для зберігання. Після смерті [PERSON] позивач повідомила його, що її сестра [PERSON] пообіцяла допомогти їй в оформленні спадщини, та він особисто передав [PERSON] документи на квартиру, які остання передала [PERSON] для оформлення спадщини. Через деякій час він дізнався від [PERSON], що [PERSON] її обманула, спадщину не оформила, документи забрала. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, та дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 12.10.2016 року, трикімнатна квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] і [PERSON] 2/3 частини квартири; та на праві приватної власності за [PERSON] 1/3 частина (а.с.89). Позивач [PERSON] разом із своїми малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.43), проте з 2010 року проживає за адресою: [INFO] (колишня Уборевича), 42-А, кВ. 96, де проживала на час смерті свого батька [PERSON], який помер 10.05.2012 р. та бабусею [PERSON], яка померла 13.03.2015 року, та проживає по теперішній час, що не оспорюється сторонами у справі. Позивач, за цей час народила трьох дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.15-17), та постійно проживаючи у [INFO], доглядала свого батька та прикуту до ліжка бабусю. Померла [PERSON], її син [PERSON], та її онука [PERSON] разом з малолітніми дітьми жили однією сімєю, що підтверджується показами свідків. Всі троє малолітніх дітей проживають з дня їх народження по теперішній час з матірю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] (нині Бучми) міста Харкова, що підтверджується показами свідків, квитанціями особовими картками Дитячої поліклініки № 13, в якій обслуговуються діти за місцем їх фактичного проживання, на отримання дитячого харчування та квитанціями на часткову оплату комунальних послуг після смерті [PERSON] Згідно даним Соціального паспорту багатодітної родини, виданого 31.03.2017 р. Шелестівською сільською радою Коломакського району Харківської області, та даним Акту обстеження умов проживання позивачки з дітьми за місцем їх зареєстрованої адреси (вул. Гагаріна, буд. 9, села Білоусове, Коломацького району, Харківської області), виданого 29.06.2016 р. Коломацьким районним центром соціальних служб сімї, дітей та молоді, будинок № 9 для проживання є незадовільним (а.с.40,143). Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законом чи міжнародним договором України, або підставою для їх обмеження. Згідно ст. 33 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожному, хто на законних підставах перебуває а території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання визначено житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одинці, в якому особа проживає. Померла [PERSON] є бабусею позивача, що підтверджується Витягом з Державного Реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 11.10.2016 р. № 00017196039 [PERSON], [INFO] та свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] (а.с.12,90). 12.02.2013 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала усе своє майно, де б таке не було та з чого б таке не складалось, що буде належати на день її смерті, та що вона за законом буде мати право, [PERSON]. Заповіт посвідчено у присутності двох свідків державним нотаріусом Одинадцятої ХДНК [PERSON] та зареєстровано за № 2-55 (а.с.19). [PERSON] померла 13.03.2015 року. Встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини за заповітом, минув 13 вересня 2015 року. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу,він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], звернулась до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно 11 травня 2016 р., тобто з пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України\~строку (а.с.20). Згідно положень ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Як зазначено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідач [PERSON], є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, у суду відсутні відомості про прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] Згідно постанови державного нотаріуса Одинадцятої ХДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.05.2016р., у зв'язку із пропуском позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини, нотаріус відмовив позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.20). Позивач протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України,із заявою про відмову від спадщини до нотаріуса не зверталася. Ніхто із спадкоємців Свідоцтва про право на спадщину не отримував. [PERSON] та її троє малолітніх дітей іншого житла, крім кв. 96 у домі № 42-А по вулиці Бучми міста Харкова, не мають. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті. Позивач була зайнята через наявність малолітніх дітей та через свою вагітність, фактично проживала разом із заповідачем, вважала себе такою, що прийняла спадщину, довірилася своїй сестрі [PERSON], яка пообіцяла самостійно оформити спадщину на двох, віддала останній правовстановлюючі документи на квартиру, та своєчасно не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Суд прийшов до висновку, що причини, внаслідок яких позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON], є поважними. Таким чином, вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтовані, доведені та не спростовані відповідачем, та такі що підлягають задоволенню.

Outcome: approved