Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON], в якому просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2015 року. З травня 2015 року відповідач став ухилятися від своїх батьківських обов'язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, не спілкується з донькою в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не піклується про стан її здоров'я, не відвідував дитячий заклад, де перебуває дитина. У зв'язку з початком бойових дій в Донецькій області, позивач із донькою виїхали з м. Донецьк Донецької області до м. Краматорськ Донецької області. З часу окремого проживання від відповідача, останній повністю припинив спілкування з дитиною. Всі питання щодо виховання та утримання дитини вирішуються позивачем. Жодного з покладених законом на батьків обов'язків відповідач не виконував та не виконує, не бере грошової або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Краматорської міської ради надав висновок від 12 грудня 2018 року щодо розв'язання спору, в якому зазначив, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідатиме інтересам дитини [PERSON], оскільки батько дитини з жовтня 2015 року остаточно перестав цікавиться долею, життям, здоров'ям та вихованням дочки, не турбувався про її майбутнє, матеріальної допомоги та моральної підтримки не надавав, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, за час перебування дитини у дошкільному закладі не з'явився жодного разу. Позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Краматорської міської ради Кірєєва І.В в судовому засіданні висловив думку щодо доцільності позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку, передбаченому п. 19 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, про причини неявки не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не надав. Ухвалою Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 04.01.2019 р. без виходу до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання судом постановлено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області (актовий запис №326 від 08.07.2014 року). 23 жовтня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі заочного рішення Краматорського міського суду Донецької області від 23.10.2015 року у справі № 234/16407/15-ц, яке набрало законної сили 03 листопада 2015 року. Відповідно до довідок про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, від 04 січня 2017 року за № 52847 та за № [NUMBER] позивач у справі [PERSON] та малолітня [PERSON], [INFO] є внутрішньо переміщеними особами та мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецьк Донецької області, мав останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями Відділу ведення Державного реєстру виборців Краматорської міської ради від 16.04.2018 р. за № 16-38/35/1. [PERSON], [INFO], з вересня 2017 р. відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 72 «Снігуронька» загального типу. [PERSON] у вказаний дошкільний навчальний заклад не з'являвся, що підтверджується довідкою ДНЗ №72 від 29 січня 2018 року за № 01-20/9. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона є матір'ю позивача та регулярно бачиться з дочкою та онукою. Під час вагітності [PERSON] відповідач привіз дружину до її батьків та двічі на тиждень відвідував її. Через два місяці після народження дитини позивач виїхала до м. Київ, де відповідач двічі відвідував її разом з дитиною. З травня 2015 року позивач разом з батьками проживає у м. Краматорськ. Відповідачу відомо місце проживання дитини та інші засоби зв'язку. Проте відповідач за цей час жодного разу не телефонував та не приїжджав до дитини. Матеріальної допомоги не надавав. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що він є батьком позивача та регулярно бачиться з дочкою та онукою. Приблизно з серпня 2015 року позивач проживає у м. Краматорськ. Відповідач життям дитини взагалі не цікавиться: жодного разу не приїжджав до дитини, не телефонував позивачу, хоча позивач не чинила жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною. [PERSON] в останнє бачив в липні 2014 року. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено факт ухиляння відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї малолітньої дочки, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти, та не утримує її. А отже, інтересам дитини відповідатиме позбавлення [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позву з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved