Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . У 1993 році на підставі рішення Орджонікідзевського райвиконкому народних депутатів від 25.02.1992 року, [PERSON] видано ордер на вказане житлове приміщення. Позивач проживає та зареєстрована у вказаному приміщенні з 11.08.1994 року по теперішній час. У вказаному приміщення також зареєстровані діти сторін, треті особи у справі. З 2010 року відповідач фактично не проживає в квартирі, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні квартири, відсутні його особисті речі в квартирі, він взагалі перестав цікавитися житлом. У судовому засіданні представника позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони у справі є її батьками. Батько, [PERSON] , у 2010 році виїхав до Москви та більше додому не повертався. Близько двох років вони підтримували стосунки зрідка через телефоні дзвінки, проте вже більше 8 років зв`язок з ним втрачений, його місце перебування не відомо. Речей батька у квартирі не має. Інші треті особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Таким чином, зі згоди позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії ордеру №822 від 03.03.1993 року [PERSON] було видано ордер направо зайняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , на склад родини: [PERSON] ( дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка), [PERSON] (дочка). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.10.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. 22.02.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями їх свідоцтв про їх народження, свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії акту про не проживання особи від 27.02.2021 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2010 року. Акт підписаний сусідами [PERSON] (кв. 195) та [PERSON] (кв. 185). У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що сторони у справі її батьки. Вона вийшла заміж, у вказаній квартирі не проживає. Батька не бачила близько 13 років. Приблизно 15 років тому батько почав їздити на заробітки до Москви, періодично дзвонив, проте усе весь час з різних номерів телефону. Років 8 тому вони приїздила до нього у гості, він працював на будівництві у пригороді Москви. Потім зв`язок з ним обірвався, вона намагалася його шукати через знайомих та соціальних мережах, проте невдало. У спірній квартирі речей батька давно не має, забрав з собою. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартиру у цьому будинку отримали у 1993 році, як і сторони у справі. Відповідача [PERSON] у квартирі не бачила більше 10 років, нібито виїхав на заробітки до Росії. У 2021 році у квартирі сталася пожежа, загинув син позивачки, [PERSON] . У вказаному житловому приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] з 14.11.2000 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит суду відділу департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.09.2021 року. Відповідно до змісту\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ст. 71 \~Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк у випадку спору може бути продовжено судом. \~Згідно зі статтею 72 Житлового Кодексу України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно із частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК\~ встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Судом встановлено, що відповідач забрав особисті речі, покинув спірне житлове приміщення та виїхав до Російської Федерації у 2010 році, більше у спірну квартиру не повертався, що свідчить про втрату інтересу до вказаної квартири. Враховуючи викладене, аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки він понад десять роки не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Outcome: approved