Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 30.03.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентства нерухомості «Атланта» про повернення коштів. Позов обґрунтований тим, що 01 серпня 2019 року між [PERSON] , «Агенство нерухомості «Атланта» Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] , що діє на підставі довіреності від [PERSON] було укладено договір про намір укласти правочин, відповідно до п. 1.1. якого Власник і Набувач зобов`язані в майбутньому (в строк зазначений в п. 2.5. договору) укласти і нотаріально посвідчити договір про відчуження, відповідно до якого Власник передає Набувачу у власність багатокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (далі іменується Об`єкт), який належить йому на праві власності, а Набувач в свою чергу оплатити Власнику ціну Об`єкту на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 2.5. договору про намір укласти правочин договір відчуження Об`єкту мав бути укладеним між Власником та Набувачем та нотаріально посвідчений не пізніше 15 серпня 2019 року. Згідно з пунктом 4.4. договору про намір укласти правочин позивач як Набува передав, а [PERSON] прийняв забезпечувальний платіж грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 2000 доларів США за офіційним курсом на день укладення договору. З огляду на те, що [PERSON] не забезпечено укладення нотаріально посвідченого договору відчуження Об`єкту, чим порушено умови договору про намір укласти правочин, позивач просить стягнути з [PERSON] забезпечувальний платіж та 3% річних, а також визнати недійним договір про намір укласти правочин. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентства нерухомості «Атланта» про повернення коштів було залишено без руху. 04.05.2020 року до Приморського районного суду м. Одеси було подано заяву [PERSON] про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 07 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У судове засідання 09 вересня 2020 року з`явився представник відповідача, інші сторони не з`явились, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 09 вересня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 19 листопада 2020 року з`явилися представник позивача та представники відповідачів. У судове засідання 16 лютого 2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, також від представника відповідача «Агенство нерухомості «Атланта» Товариства з обмеженою відповідальністю надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання 18 березня 2021 року сторони не з`явились, повідомлялись належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, також від представника відповідача «Агенство нерухомості «Атланта» Товариства з обмеженою відповідальністю надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 01 серпня 2019 року між [PERSON] , «Агенство нерухомості «Атланта» Товариством з обмеженою відповідальністю та [PERSON] , що діяв на підставі довіреності від [PERSON] було укладено договір про намір укласти правочин, відповідно до п. 1.1. якого Власник і Набувач зобов`язані в майбутньому (в строк зазначений в п. 2.5. договору) укласти і нотаріально посвідчити договір про відчуження, відповідно до якого Власник передає Набувачу у власність багатокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (далі іменується Об`єкт), який належить йому на праві власності, а Набувач в свою чергу оплатити Власнику ціну Об`єкту на умовах передбачених договором. Відповідно до п. 2.1. договору про намір укласти правочин ціна Об`єкту становить грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 74\~200 (сімдесят чотири тисячі двісті) доларів США за офіційним курсом на день укладення і нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкту. Відповідно до п. 2.5. договору про намір укласти правочин договір відчуження Об`єкту мав бути укладеним між Власником та Набувачем та нотаріально посвідчений не пізніше 15 серпня 2019 року. Згідно до п. 4.4. договору про намір укласти правочин позивач передав, а [PERSON] прийняв забезпечувальний платіж грошову суму в гривнях, яка еквівалентна 2000 доларів США за офіційним курсом на день укладення договору. Відповідно до п. 4.5. договору про намір укласти правочин у разі невиконання (неналежного виконання) Власником своїх обов`язків у тому разі та у випадку якщо неможливість такого виконання визнана тим, що на момент укладення та нотаріального посвідчення договору відчуження Об`єкту, Власник не може розпоряджатись Об`єктом (Об`єкт під заставою, проданий, подарований, переданий як внесок до статутного фонду юридичної особи, знаходиться у спорі, під арештом і т.д.) або відмови власника від виконання обов`язків, він в трьохденний строк з моменту пред`явлення відповідної вимоги зобов`язаний повернути Набувачеві отриману від нього по Договору суму забезпечувального платежу та сплатити Набувачеві штраф у розмірі 100% від розміру забезпечувального платежу, а Агенству штраф у розмірі 4% ціни Об`єкту зазначеної у п. 2.1. договору. Укладення договору відчуження багатокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - не відбулось. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Однак, як встановлено судом та не оспорюється учасниками справи, умови договору про намір укласти правочин не виконано, кошти отриманні як забезпечувальний платіж позивачу не повернуто, укладення договору відчуження багатокімнатної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - не відбулось. Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору. Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того, чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій. При цьому, в силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. Ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила ст. 571 ЦК України про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Суд приходить до висновку, що забезпечувальний платіж по договору про намір укласти правочин від 01.08.19 р. в розмірі 2000 доларів США на день підписання договору, в розумінні норм ч. 2 ст. 570 ЦК України є саме авансом. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Припинення зобов`язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. (ВСУ у справі за N 6-226цс14 від 02.09.2015 р.). Оскільки основний договір між сторонами не було укладено в термін не пізніше 15 серпня 2019 року, зобов`язання, встановлене попереднім договором про намір укласти правочин припинилося, позивачем не доведено правові підстави та не надано відповідних доказів до суду для визнання договору про намір укласти правочин від 01.08.19 р. недійсним. Відповідно до положень ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Отже, за загальним правилом представник не є учасником правовідношення, яке виникає внаслідок вчинення ним правочину від імені довірителя. Таким чином встановивши, що [PERSON] , який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , є неналежним відповідачем, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Суд приходить до висновку, що з підстав відсутності фінансових взаємовідносин між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта», останнє також є неналежним відповідачем за вимогою про стягнення забезпечувального платежу, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог до цього відповідача. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у задоволенні позову було відмовлено, судові витрати покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed