Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб, укладений 30 липня 2002 року між нею та [PERSON] , щодо якого виконкомом Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області складено актовий запис № 1 від 30 липня 2002 року. В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що спільне проживання із відповідачем припинено з березня 2019 року через сварки. Від шлюбу подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу мати прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце його проведення були повідомлені належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Судом встановлено, що 30 липня 2002 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб у виконкомі Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області (актовий запис № 1 від 30 липня 2002 року), прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим 30 липня 2002 року виконкомом Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області. Подружжя має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження [NUMBER] , виданим 10.12.2002 року виконкомом Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, [NUMBER] , виданим 18.11.2008 року виконкомом Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області, [NUMBER] , виданим 29.07.2010 р. виконкомом Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ч. 1 ст. 110 СК України передбачена можливість пред`явлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сім`ю намірів не має, а отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, необхідно зазначити таке. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне проживання та збереження даної сім`ї суперечить їх інтересам, що має істотне значення. При подачі позову до суду позивач [PERSON] ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05.11.2019 року була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що при подані позову позивач була звільнена від сплати судового збору, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 50 відсотків судового збору, що мав бути сплачений при поданні позову, що складає 384 грн. 20 коп. Інші 50 відсотків судового збору в розмірі 384 грн. 20 коп. необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved