Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області 03 квітня 2019 року надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] , просив суд визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на майно, після смерті [PERSON] яка померла [INFO] , а саме: нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] , житловою площею 17,7 кв.м загальною площею 36,6 кв.м., розташованої за цією адресою. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . У встановлений законом термін позивач звернувся до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Стадник О.О. для відкриття спадкової справи та прийняття спадщини, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.12.2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] в зв`язку з тим, що я не надала документів підтверджуючих факт родинних відносин з [PERSON] та не надала правовстановлюючих документів на вищезазначену квартиру. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 392, 1265 ЦК України, вказуючи на його право спадкування за законом, позивач просить визнати за ним право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Каргін Є.С. Маріупольської міської ради до судового засідання не зявилася, попередньо подала до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якій просила прийняти рішення на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України. Рух справи. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.04.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд її вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені у справі підготовчі судові засідання, розяснено учасникам справи їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень, а також порядок подачі доказів. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, а також матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] , витребувані судом з метою встановлення кола спадкоємців та відповідно можливих відповідачів у справі, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Згідно рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 18.02.2019 року було встановлено факт родинних відносин між позивачем та [PERSON] , Згідно з довідкою №2 від 11.06.2018 року ЖБК «Жовтневий-137».01.01.1991 року [PERSON] сплатила повну вартість квартири, що на той час складала 4680 карб., 18.01.1999 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності [NUMBER] від 18.01.1999 року на зазначену квартиру, що підтверджується відповіддю Міського БТІ міського відділу комунального господарства №287/02-14 від 02.07.2018 року. Квартира [ADDRESS] літ. А-9, житловою площею 17,7 кв.м., загальною площею 36,6 кв.м. складається з коридору 1, кладової 2, санвузла 3, кухні-4, житлової кімнати 6 та балкону, що підтверджується технічним паспортом на квартиру від 20.03.2019 року. Інвентаризаційна вартість квартири згідно технічного паспорту на квартиру від 20.03.2019року, становить 41208 грн. Згідно свідоцтва про смерть від 28.02.2018 року зазначено що [PERSON] , померла [INFO] у віці 74 роки актовий запис №516. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обовязком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, а саме, що позивач у передбаченому законом порядку і строки подав заяву про прийняття спадщини, а інші спадкоємці за заповітом таким правом не скористалися. Спір між сторонами стосується права на спадкове майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У справі судом установлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся її брат [PERSON] , інші спадкоємці за законом, у тому числі за заповітом: із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Указані обставини свідчать, що спадкоємці за заповітом у відповідності до статті 1272 ЦК України вважаються такими, що спадщину не прийняли. Як розяснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК України застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. Отже, позивач у справі, на теперішній час є єдиним спадкоємцем після смерті сестри та який у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому він як спадкоємець отримав право на спадкування у відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України. Щодо правових підстав для визнання права за позивачем на спадкове майно. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право він не в змозі реалізувати, у звязку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Отже, у справі установлено наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на майно у порядку спадкування за законом, оскільки у нього існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, суд наголошує, що у цьому випадку рішення суду є правовстановлюючим документом, на підставі якого повинна бути проведена державна реєстрація прав спадкоємця. Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Аналіз наведеної норми права вказує, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Інших спадкоємців, крім позивача немає, і ніхто крім нього не звертався до нотаріальної контори стосовно спадкового майна, він звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області, у звязку з тим, що відповідно до статті 1277 ЦК України у випадку відсутності спадкоємців чи неприйняття ними спадщини, майно переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна. Отже, в даному випадку позов подано до належного відповідача Маріупольської міської ради Донецької області, оскільки нерухоме спадкове майно знаходиться на території м. Маріуполя. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved