Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернулась [PERSON] , в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, вона є бабою малолітньої [PERSON] . Матір дитини [PERSON] померла. Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не утримує її. З 01 лютого 2018 року дитина проживає разом з позивачем. Відповідач надав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що з дитиною проживати намірів не має через погіршення стосунків між ними, на утримання дитини надає кошти її бабі, з якою проживає дитина. Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради надав висновок від 19 листопада 2018 року щодо розв`язання спору, в якому зазначив, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідатиме інтересам дитини [PERSON] , оскільки батько дитини з 20.11.2017 року перебуває під соціальним супроводом в Костянтинівському міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді у зв`язку із скоєнням фізичного насильства над дочкою [PERSON] За період роботи батько до рекомендацій фахівців практично не прислухався, не виконує батьківських обов`язків по відношенню до дитини, дочка з батьком не проживає, чітких намірів щодо подальшого спільного проживання та виховання доньки не має. З 01 лютого 2018 року дитина мешкає в родині бабусі, яка виховує її та утримує за свої кошти. Батько з листопада 2017 року жодного разу не відвідував батьківських зборів, не приводив дитину до школи та не забирав, фінансової підтримки дитині не надавав, не зробив нічого для налагодження стосунків із дитиною, покращення її психоемоційного стану, усю відповідальність батько перекладає на малолітню дитину. Позивач [PERSON] та представника позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Костянтинівської міської ради [PERSON] в судовому засіданні висловив думку щодо доцільності позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на обставини, викладені у висновку органу опіки та піклування. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (актовий запис №425 від 07.07.2009 року), копія якого додана до матеріалів справи. Матір дитини, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 липня 2017 року Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (актовий запис № 936 від 14.07.2017 року), копія якого міститься в матеріалах справи. Батьки дитини перебували у шлюбі з 28 лютого 2009 року та рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 червня 2017 року шлюб між подружжям було розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за № 00022186089 від 21 лютого 2019 року. Згідно з висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 07.09.2018 р., наданим Амбулаторією № 3 КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Костянтинівської міської ради» [PERSON] , [INFO] , є здоровою. Відповідно до характеристики, наданої Костянтинівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4, [PERSON] навчається в 3 класі, на даний час проживає з бабусею [PERSON] , яка систематично підтримує зв`язок з класним керівником у розв`язанні різних нагальних питань, дбає про результати навчання та розвитку дитини. З копій квитанцій ПАТ «Укрпошта» вбачається, що відповідач періодично перераховував кошти на ім`я відповідача, зокрема 08.09.2018 р. в сумі 1530,00 грн., 03.11.2018 р. в сумі 1530,00 грн., 10.12.2018 р. в сумі 3045,00 грн., 12.01.2019 р. в сумі 1530,00 грн. та в сумі 515,00 грн., 09.02.2019 р. в сумі 1530,00 грн. Згідно з характеристикою, наданою ТОВ «Керамресурс» [PERSON] працює на вказаному підприємстві з 2015 року на посаді головного маркшейдера, зарекомендував себе як дисциплінований та акуратний працівник, ініціативний, здатний брати на себе відповідальність у прийнятті рішень зі складних питань, що знаходяться в його компетенції, відрізняється професійністю та високою продуктивністю, націленістю на результат, в порушенні трудової дисципліни непомічений, дисциплінарних стягнень не піддавався, з підлеглими та колегами знаходиться в дружніх відносинах, комунікабельний, в роботі акуратний, пунктуальний, стресостійкий. З вказаним підприємством відповідач уклав договір від 04.08.2017 р. про надання йому безпроцентної поворотної позики. [PERSON] 26 серпня 2017 року уклав шлюб з [PERSON] , від шлюбу подружжя має малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач неодноразово звертався до органу опіки та піклування із заявами про насилля над [PERSON] з боку її батька [PERSON] , що підтверджується копіями відповідних заяв від 14.09.2017 р., 16.11.2017 р. З копії висновку Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області від 16.11.2017 р. вбачається, що за вказаним фактом проведено перевірку, складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП відносно [PERSON] та проведена профілактична бесіда про недопущення насильства в сім`ї в подальшому. Відповідно до копії висновку Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області від 16.08.2018 р. в ході перевірки повідомлення ЄО № 9001 від 15.08.2018 р. щодо невиконання батьківських обов`язків [PERSON] встановлено, що відносини між [PERSON] та його дочкою [PERSON] дуже складні, останні не можуть знайти спільну мову та не розуміють одне одного. З лютого 2018 року по теперішній час дитина мешкає та виховується бабусею [PERSON] , а [PERSON] належної участі у вихованні та житті своєї дитини не приймає, мешкає з новою дружиною. В ході розмови з [PERSON] та [PERSON] було прийнято спільне рішення, що батько дитини переоформить піклування на [PERSON] та буде матеріально допомагати. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона є класним керівником малолітньої [PERSON] , [INFO] , з листопада 2017 року. Протягом двох місяців батько дитини, [PERSON] , цікавився життям дитини. Після того не піклувався про шкільне життя дитини, на телефонні дзвінки не відповідав, хоча раніше спілкувався з класним керівником. Відповідача бачить майже кожного ранку в дитячому садку, куди він приводить свого меншого сина, проте жодного разу не поцікавився справами дочки [PERSON] . Дитина про батька в школі не згадує. Про дитину піклується бабуся. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що вона є колишньою сусідкою [PERSON] та померлої [PERSON] . [PERSON] є хрещеницею її дочки. Дитина мешкає із бабусею [PERSON] та раз на місяць вони зустрічаються. Останнього разу бачились 24 лютого 2019 року. З 28.05.2018 р. по 15.07.2018 р. [PERSON] возила [PERSON] на море до м. Одеси. Звідти намагалися зателефонувати [PERSON] з метою повідомити про справи дитини, проте на телефоні дзвінки батько дитини не відповідав, допомогу на оздоровлення дитини не надав. 25 червня 2018 року, коли вони святкували день народження дитини, [PERSON] зателефонував привітати [PERSON] , розмова була коротка, справами дитини батько не цікавився. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що він є сусідом [PERSON] та часто бачиться з її родиною, яка складається з онуки [PERSON] , баби та її чоловіка. Батька дитини жодного разу не бачив. В судовому засіданні була з`ясована думка дитини [PERSON] , [INFO] , яка повідомила про те, що з батьком проживала разом кілька місяців. Спочатку все було добре, а потім їх стосунки зіпсувалися. Дружина батька [PERSON] не хотіла її кормити, казала, щоб вона після школи лягала спати, а коли батько прийде з роботи, то покормить. Два рази він кричав на дитину та висловлювався нецензурною лайкою. Одного разу побив ременем, наніс чотири удари. Зараз вона проживає з бабусею, між ними нормальні відносини. З батьком останнього разу спілкувалася телефоном, коли він вітав її з Днем народження. Батько не цікавиться її життям. Проживати із батьком вона не бажає, хоче жити із бабою. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем було доведено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а отже ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав та вказане втручання в особисте життя дитини та відповідача відповідатиме інтересам дитини. При цьому слід роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved