Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про визнання права власності на земельну частку (пай), припинення права власності на земельну ділянку за територіальною громадою та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування свої вимог вказувала, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 26.05.2015 року визнано за нею право власності на земельну ділянку (пай), площею 3,94 га в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Драбівського району Черкаської області, і яка належала [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) від 17.01.1997 року. Рішення суду було предявлено до виконання, проте, [PERSON] сільська рада Драбівського району на заяву [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність повідомила, що рішенням Драбівського райсуду дана земельна ділянка визнана відумерлою, і на даний час вона є власністю територіальної громади. В частині позовних вимог до приватного сільськогосподарського підприємства «Плешкані» та [PERSON] сільської ради Драбівського району щодо зобовязання відповідачів розірвати договір оренди землі представник позивача [PERSON] відмовилась. В судовому засіданні представники позивача підтримали позов, просили суд його задоволитити повністю окрім вимоги про зобовязання відповідачів розірвати договір оренди землі. Представник приватного сільськогосподарського підприємства «Плешкані» залишив вирішення позову на розсуд суду. Представник [PERSON] сільської ради подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов визнав, проте судом не прийнято від відповідача визнання позову, оскільки таке визнання може порушити право власності територіальної громади на земельну ділянку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступного. Відповідно до рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 26.05.2015 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку (пай) площею 3,94 га в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Драбівського району Черкаської області, і яка належала [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ЧР 0146977 від 17.01.1997 року. З копі рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 14.04.2008 року вбачається, що спадщина, у виді земельної ділянки, яка належала [PERSON] визнана судом відумерлою за позовом прокурора Драбівського району та передана у власність територіальної громади с. Безпальче в особі [PERSON] сільської ради. Даний факт також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна від 31.07.2015 року. суд вважає, що відповідач [PERSON] сільська рада набула право власності на законних підставах, які позивачем не оспорюються і не опопорювалися. За рішенням суду від 26.05.2015 року позивач, як спадкоємець набув лише право на отримання земельної частки (паю), яке передбачено в сертифікаті про право на земельну частку (пай) 17.01.1997 року. Реалізація даного права визначна положеннями Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899. Даним законом, передбачено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (ч.2 ст.3 даного закону). Порядок виділення земельних часток (паїв) визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 № 122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)». Суд вважає, що позивачем не дотримано встановленого порядку реалізації свого права, а обраний ним спосіб захисту свого права - визнання права власності на земельну ділянку, суд вважає неправильним. Відповідно до ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У звязку з вищевикладеним суд вважає, що позивач не навів доказів та норм законодавства, на підставі яких можливо припинити право власності відповідача територіальної громади на земельну ділянку. Таким чином, підстав для задоволення позову суд не вбачає, тому в його задоволені потрібно відмовити. Також суд приймає відмову від вимоги про розірвання договору оренди, оскільки це є правом позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed