Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

До Обухівського районного суду Київської області звернувся позивач [PERSON], з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 21 липня 2000 року з відповідачем по справі [PERSON] зареєстровано шлюб, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, втрату взаєморозуміння. Подружніх стосунків з відповідачем не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу, оскільки він носить формальний характер, при його фактичному розпаді, відновлювати стосунки з відповідачем наміру немає та на примирення з відповідачем не погоджується. Позивач та представник позивача в судовому засіданні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що спільне життя вже давно перетворилось на існування, сторони лише проживали разом, однак не спілкувались, не цікавились один одним, інтимних стосунків не мали. Погіршення відносин сталось в тому числі і з підстав різних релігійних поглядів. Представник позивача також зазначив, що сторони вже проживають окремо та не мають спільного майна. Просили час для примирення не давати. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти розірвання шлюбу. Позивач пояснив, що проживали вони разом як одна сімя, все було добре. Так, дійсно сторони не мали інтимних стосунків, але це не перешкоджало їм проживати разом, виховувати спільних дітей. Відповідач просив зберегти шлюб, оскільки підстав для його розірвання він не бачить. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 21 липня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Обухівського районного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис № 79 від 21.07.2000 року та видано Свідоцтво про одруження серії І-БК № 051120. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження. На даний час сторони спільного господарства не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом був наданий достатній час для примирення сторонам, однак цього не відбулось. Більш того, сторони перестали проживати разом. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя наведені в позовній заяві (а саме, що вони разом не проживають. спільного майна не мають, не підтримують сімейні відносини), судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя (а саме позивача). Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також на підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640,00 гривень. Враховуючи наведене,

Outcome: approved