Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 27.04.2020 року звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. У своїй позовній заяві позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 29 березня 2020 року приблизно о 21 годині 30 хвилин у квартирі [ADDRESS] , що належить відповідачу [PERSON] виникла пожежа, що була ліквідована силами пожежників. Через пожежу та її гасіння (пошкодження вогнем та залиття при гасінні) будівля, у якій він проживає та яка належить йому на праві власності була пошкоджена та стала непридатною для життя.З урахуванням заяви про зміну предмету позову остаточними позовними вимогами [PERSON] було стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Моральна шкода, на думку позивача полягала у тому, що через пожежу, що відбулася з вини відповідача позивач був змушений вживати заходів щодо відновлення експлуатаційного стану свого будинку, звертатися до спеціалістів, проводити ремонтні роботи, тривалий час проживати у будинку не придатному до експлуатації через пожежу та залиття, окрім того, сам факт пожежі завдав йому моральних страждань через ризик втратити житло. У результаті уточнень позивач просив стягнути з відповідача 72008,00 гривень матеріальної шкоди, що складаються з суми визначеної висновком експерта як заподіяна шкода 62008,00 гривень та 10000,00 гривень оплата згідно виставленого експертом рахунку за проведення експертизи та 12072,00 гривень моральної шкоди. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.04.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач до суду не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вважає позов [PERSON] обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 2/100 ЖБК «Чорноморець Аркадія», який розташований у [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] виданим 03 вересня 1996 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] виданим 03 вересня 1996 року Управлінням житлово - комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів посвідчено, що 2/100 ЖБК «Чорноморець Аркадія», який розташований у [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності. Згідно з листом Шевченківського відділення поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління національної поліції № 36/1жео-6648 від 03 квітня 2020 року про результати розгляду звернення встановлено, що біля 21 години 30 хвилин 29 березня 2020 року у квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] [INFO] виникла пожежа, в подальшому ліквідована силами та засобами 4 відділення ДПРЧ - 2,7,9 - ДПРЗ Головного управління ДСНС України в Одеській області. Травмовані чи загиблі внаслідок пожежі відсутні. Відповідно до Акта про пожежу від 29 березня 2020 року, складеним комісією у складі Головного інспектора відділу нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Одеського місцевого управління ГУ ДСНС України в Одеській області майор служби цивільного захисту Леоновим О. С., [PERSON] та [PERSON] . Ймовірною причиною пожежі встановлено необережне поводження з вогнем. 30 березня 2020 року Головний інспектор відділу нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Одеського місцевого управління ГУ ДСНС України в Одеській області майор служби цивільного захисту [PERSON] склав звіт про причину виникнення пожежі, яким встановлено пошкодження покрівлі житлового будинку на площі (орієнтовно 30 м. кв.), перекриття між горищним приміщенням та 1-им поверхом житлового будинку, пошкодження предметів домашнього інтер`єру тощо. Серед можливих версій виділено дві - порушення експлуатації (недолік конструкції) електромережі як малоймовірну причину пожежі і необережне поводження з вогнем мешканцями будинку як найбільш ймовірну причину пожежі. Висновком експерта № ЕС-2502-1-1534.20 від 18 травня 2020 року виготовленим на замовлення позивача було досліджено питання: - Який розмір матеріальної шкоди завдано внаслідок пожежі в квартирі [ADDRESS] , яка виникла у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку? За результатами експертного дослідження судовим експертом Кріві К. В. зроблено висновок, згідно якого розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок пожежі квартири [ADDRESS] , яка виникла у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку, у тому числі внаслідок залиття, яке виникло в результаті гасіння пожежі сусідньої квартири [ADDRESS] , станом на момент складання висновку становить 62008 гривень. Нормативне обґрунтування та позиція суду. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Відповідно до частини першої статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Статтею 179 ЖК УРСР передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. У пункті 3. 7. 2 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових території, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17 травня 2005 року № 76, забезпечення пожежної безпеки в жилих будинках покладається на власників цих будинків або на уповноважені ними органи, а в жилих приміщеннях (квартирах) також і на їх власників, наймачів (орендарів). Взаємні зобов`язання власника будинку, власника, наймача (орендаря) жилого приміщення щодо забезпечення пожежної безпеки повинні визначатися договором. Згідно з пунктом 2.2. Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій від 19 жовтня 2004 року № 126, (які були чинними на час пожежі) забезпечення пожежної безпеки в житлових будинках (квартирах) приватно-житлового фонду та інших приватних окремо розташованих господарських спорудах і гаражах, на територіях, а також у дачних будинках, на садових ділянках покладається на їх власників чи наймачів, якщо інше не обумовлено договором найму. З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2020 року, у квартирі [ADDRESS] , що належить відповідачу громадянину [PERSON] сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] . Пожежа у квартирі [ADDRESS] за вищевказаною адресою сталася внаслідок необережного поводження з вогнем або порушення порядку експлуатації електромережі у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується звітом від 30 березня 2020 року Головного інспектора відділу нагляду (контролю) у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту Одеського місцевого управління ГУ ДСНС України в Одеській області майор служби цивільного захисту [PERSON] та складеним ним Актом про пожежу від 29 березня 2020 року. Суд вважає належним та допустимим доказом висновок експерта № ЕС-2502-1-1534.20 від 18 травня 2020 року, зокрема, у зв`язку із тим, що висновок містить розписку судового експерта про обізнаність щодо кримінальної відповідальності за надання завідомо неправдивого висновку та підготовлений для подання до суду на підставі ухвали про відкриття провадження у справі № 522/6762/20 від 28 квітня 2020 року. Суд вважає, що відповідальність за спричинену майнову шкоду позивачу повинен нести відповідач, як власник квартири, де виникла пожежа, оскільки, у даному випадку вина відповідача у завданні майнової шкоди полягає у завданні шкоди позивачу через недотримання відповідачем Правил пожежної безпеки в Україні. Таких самих висновків у таких спірних відносинах дійшов Верховний Суд у постановах № 428/644/15-ц від 26 вересня 2019 року, № 761/9634/15-ц від 27 листопада 2019 року Будь - які доводи чи спростування на предмет заявлених позовних вимог відповідачем не заявлені. Сума матеріальної шкоди визначена висновком експерта № ЕС-2502-1-1534.20 від 18 травня 2020 року у сумі 62008,00 гривень. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. В частині стягнення 10000,00 грн згідно виставленого рахунку за проведення експертизи суд звертається до Глави 8 ЦПК України, яка регулює порядок стягнення судових витрат. Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. За таких обставин суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення 10\~000,00 гривень у якості витрат на проведення експертизи, однак не погоджується із підставами для такого стягнення, вважаючи, що позивач має право на відшкодування 10 000,00 гривень в якості судових витрат, а не в порядку відшкодування матеріальної шкоди. При цьому суд повно та всебічно встановивши обставини справи, враховує предмет та підстави позову, керується принципом «jura novit curia» («суд знає закони»), відповідно до якого під час розгляду справи суд має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. (думка, викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 4 вересня 2019 року у справі № 265/6582/16-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пункті 7.43 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 та п. 8.1. постанови у справі № 145/2047/16-ц від 16 червня 2020 року). В частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. За змістом частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В даному випадку, як було вже встановлено вище, моральна шкода була спричинена внаслідок протиправних дій відповідача, з вини останнього, та полягає в душевних стражданнях яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням його майна, загрозою втрати житла та зусиллями, які він був змушений вживати у зв`язку із поновлення експлуатаційного стану своєї оселі. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співрозмірною суму моральної шкоди у розмірі 6036,00 грн.

Outcome: partial