Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про звільнення від стягнення аліментів, свої вимоги мотивував тим, що з відповідачкою [PERSON] він був у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Словянського міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року був розірваний. Від сумісного шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Словянського міськрайонного суду від 03 лютого 2017 року з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку(доходу), але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягненням дітьми повноліття. Зазначає, що після розгляду справи про стягнення аліментів їхній сумісний син [PERSON], [INFO] став мешкати разом з ним та знаходитися на його вихованні і матеріальному забезпеченні. Друга дитини [PERSON], [INFO] мешкає разом з відповідачкою та знаходиться на її матеріальному забезпеченні. Вказує,що причиною цього стало те, що син [PERSON] захворів, але відповідачка не звернулася до лікарів. При цьому пояснила, що у неї немає ні часу, ні грошей його лікувати. Син, почувши ці пояснення, вирішив жити з ним. Зазначає, що як він так і відповідачка працюють та мають однакову заробітну плату, тому вважає, що є всі законні підстави звільнити його від сплати аліментів. Просив суд ухвалити рішення, яким звільнити його, [PERSON], [INFO] від сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснив, що з 20.02.2017 року син став проживати з ним та перебуває на його утриманні, з 01.04.2017 року відповідач забрала меблю, ліжко, газову піч і вони стали з сином проживати за іншою адресою. Для доньки [PERSON] він матеріальну допомогу не надає, оскільки вона з ним не спілкується. Наполягав саме на звільненні його від сплати аліментів на сина та дочку у звязку з тим, що фактично син проживає з ним та знаходиться на його утриманні, а дочка проживає з відповідачкою. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що з лютого 2017 року фактично вона аліменти не отримала. Коли син захворів, позивач запропонував свою допомогу та взяв його до себе і син лишився жити з ним, а дочка з нею. Раніше він забирав жити до себе доньку, але у новій родині до неї погано ставились і дочка повернулась жити до неї. Позовні вимоги не визнає, оскільки син з позивачем проживає тимчасово та повернеться до неї. Син перебуває на утриманні позивача з лютого 2017 року, на утримання дочки позивач допомоги не надає. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 26 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а. с. 5) Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження Серії 1-НО № 370784, батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 6) Згідно із свідоцтвом про народження Серії 1-НО № 077582, батьками [PERSON], [INFO] є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7) Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, а саме до 29 червня 2022 року, а після досягнення повноліття [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів доходу, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а саме до 13 травня 2024 року. (а. с. 8-9) 16 лютого 2017 р. державним виконавцем Словянського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, серії ВП №53433621 з виконання виконавчого листа №2/243/722/2017, виданого 16.02.2017 р. про стягнення з [PERSON] аліментів (а. с. 11). Позивач як на підставу своїх вимог визначає, що його потрібно звільнити від сплати аліментів, оскільки дитина [PERSON] проживає разом з ним. Вказане він підтверджує актом фактичного проживання, складеного членами квартального комітету та затвердженого головою Билбасівської селищної ради.(а. с. 12) В ч. 1,2\~ст. 60 ЦПК України\~зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення, а також його анулювання. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч. 3 ст. 181 СК України). Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. За правилами ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що з лютого 2017 року неповнолітня дитина [PERSON] перестав проживати з матірю [PERSON], а став проживати в родині батька [PERSON], що не заперечували сторони в судовому засіданні, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів, призначених за рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2017 року про стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON]. Судом відповідно до приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснив сторонам можливість зміни та уточнення позовних вимог, проте позивач наполягав саме на такому способі захисту своїх прав, тобто звільненню його від сплати аліментів на користь відповідача у повному обсязі з тих підстав, що з ним стала проживати одна з малолітніх дітей після ухвалення судового рішення про сплату аліментів. Суд зазначає, що в даному випадку на визначених позивачем правових підставах та обґрунтуванні позовні вимоги задоволенню підлягають частково, позивач не може бути звільнений від сплати аліментів на утримання обох дітей, а саме дитини (дочки [PERSON]), яка проживає та знаходиться на утриманні відповідача, оскільки його обовязок, передбачений ст. 180 СК, по утриманню дитини до досягнення повноліття, не припинився. Позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на його користь на утримання сина, який проживає та знаходиться на його утриманні. На підставі викладеного,

Outcome: partial