Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в обґрунтування якого позивач зазначила, що 22.03.2018 року з відповідачем по справі вона уклала шлюб, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, в результаті чого шлюб між ними було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.12.2020 року. Вона разом з сином [PERSON] проживає окремо від відповідача. На момент звернення до суду з цим позовом, між нею та відповідачем не досягнуто порозуміння з приводу способу та розміру сплати аліментів останнім на утримання спільного сина. Відповідач є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, має також на утриманні ще одного неповнолітнього сина від першого шлюбу [PERSON] , 2013 року народження, на утримання якого також сплачує аліменти за рішенням суду. На підставі зазначеного, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) , починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді від 01 квітня 2021 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу [PERSON] вручено. Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило. Відзив від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.03.2018 року, який було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.12.2020 року. (а.с.6,8). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 07.06.2019 року Центральним районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 641 від 07.06.2019 року. (а.с.7). Згідно матеріалів справи, дитина [PERSON] , проживає разом з позивачем, про що свідчать копії довідок виданих 21.08.2019 року за №18-141-3667 та 20.11.2019 року Управлінням з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг, про реєстрацію місця проживання осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10). Як зазначає позивач, у відповідача на утриманні знаходиться також син [PERSON] , 2013 року народження, на утримання якого відповідач сплачує аліменти. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги норму ч. 3 ст. 182 СК України та враховуючи, що відповідачем не було подано до суду будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При поданні позовної заяви позивач [PERSON] зазначала у позові, що відповідач є учасником бойових дій і просила суд компенсувати судовий збір за рахунок держави, однак слід зазначити, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники\~бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 545/1149/17, норма п. 13 ч. 1\~ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Так,\~правовий статус\~ветеранів війни,\~забезпечення створення\~належних умов\~для їх\~життєзабезпечення та\~членів їх\~сімей,\~встановлені\~ Законом\~України від\~22\~жовтня 1993\~року№ 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У\~статті 22 цього ж Закону\~передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від\~судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у\~статті 12 цього Закону. Тому, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1\~ст. 5 Закону України № 3674-VI «Про судовий збір», суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень ст.ст.12,\~22 Закону України № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 12 лютого 2020 року здійснено висновок про те, що\~учасники бойових дій\~звільняються від сплати\~судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав, як учасників бойових дій. Даний правовий висновок сформовано Великою Палатою Верховного Суду у зв`язку із передачею Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду справи на її розгляд для розв`язання виключної правової проблеми щодо застосування норми п. 13 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку із незгодою з попередніми висновками як Великої Палати, так касаційних палат, у яких стверджувалось про те, що учасники бойових дій безперечно звільняються від сплати судового збору у будь-якій справі. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved