Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до Держави Україна в особі представника ДФС України в якому просить стягнути на його користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 120 050,40 грн. матеріальної шкоди. Позив мотивує тим, що зазнав моральну та матеріальну шкоду через бездіяльність слідчого, який розслідував кримінальне провадження №32016240000000045. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у ньому, просить задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. 04.09.2020 року відповідачем надіслано клопотання про залучення співвідповідача у справі, проти задоволення якого позивач заперечив у судовому засіданні. 18.09.2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу на підставі зібраних доказів за даної явки учасників процесу. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся з позовом до Держави Україна в особі представника ДФС України в якому просить стягнути на його користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 120 050,40 грн. матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органу державної влади. Позивач вважає, що підставою для задоволення позову є бездіяльність слідчого, який здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні №32016240000000045, та незважаючи на вимоги чинного КПК України, письмові та усні запити, не надає постанову про закриття кримінального провадження, що свідчить про його бездіяльність, так як чинним законодавством його зобов`язано надати таку постанову. Майнова шкода, на думку позивача, полягає у понесених витратах: на ксерокопіювання документів, проїзд до суду, підготовка до справи. Так, дійсно, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.12.2017 року по справі №689/7019/17, постанову СУ ФР ГУ ДФС у Хмельницькій області від 31.03.2017 про закриття кримінального провадження №32016240000000045, скасовано. Суд прийшов до висновку, що постанова слідчого винесена передчасно, тому з метою встановлення всіх обставин, кримінальне провадження має бути проведено та завершено, з прийняттям подальшого рішення в порядку КПК України. Ухвала, винесена слідчим суддею Хмельницького міськрайонного суду за результатами скарги позивача, не тягне за собою наслідків цивільно-правового характеру та не є доказом того, що дії чи бездіяльність органу державної влади порушили законні права та інтереси позивача. Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров`я, незаконним засудженням тощо). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначенні статтями 1173 та 1174 ЦК України. Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювані в шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Як вбачається зі змісту позову, як на підставу відшкодування шкоди позивач вказує на те, що слідчим не надано постанову про закриття кримінального провадження, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Однак, для настання відповідальності з вказаних підстав, обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними, а ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 31.03.2017 року лише встановлено, що постанова слідчого винесена передчасно, тому з метою встановлення всіх обставин, кримінальне провадження має бути проведено та завершено, з прийняттям подальшого рішення в порядку КПК України. Що стосується визначення моральної шкоди, то воно міститься у статті 23 ЦК України та у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Під «моральною шкодою» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як передбачено абз.2 п.5 цієї постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювана, вина останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони завдані; ступінь вини заподіювана; яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи матеріальні формі він оцінює пов`язані з цим витрати та з чого він при цьому виходить. У відповідності до п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Окрім цього, жодним рішенням суду незаконність дій слідчого чи його протиправну бездіяльність по не надання копії постанови - не визнано. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою. Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення вимог процесуального закону, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди через необхідність звернення його до суду, не можуть бути належною правовою підставою для її відшкодування відповідачами. Ч.1 ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Чинний КПК України не передбачає оскарження в апеляційному та касаційному порядку ухвали слідчого судді про задоволення скарг заявника (потерпілого). Така ухвала є остаточною не з метою позбавлення слідчого, прокурора права на її перегляд вищою інстанцією та перевірки її законності і обґрунтованості, а задля забезпечення реалізації заявником права на вирішення його заяви про скоєння злочину у відповідності із нормами процесуального закону, яким регулюється вирішення цього питання. Вказана правова позиція відображена в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.11.2017 у справі №751/10092/16-ц, та від 01.11.2017 у справі №464/172/16 -ц, а також у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №638/1420/16-ц. Таким чином, у зв`язку із відсутністю незаконних рішень чи бездіяльності у діях відповідача, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні. Також суд не вбачає підстав і для відшкодування майнової шкоди. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені. Фактично позивачу по справі жодною особою правова допомога не надавалась і відповідно вона не може бути відшкодована. Понесені витрати на папір, ксерокопіювання документів, проїзд до суду не відносяться за змістом та характером в розумінні ст. 22,1166 ЦК України до матеріальних збитків або матеріальної шкоди. Таким чином, позивачем не надано жодного належного доказу того, що дії відповідачів є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є їх вина, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справи. Керуюючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постановою №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

Outcome: dismissed