Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстровано 19 листопада 2004 року, актовий запис № 554 від 19 листопада 2004 року складений Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне проживання припинили з червня 2017 року через побутові сварки, непорозуміння, різні погляди на майбутнє життя та несумісність характерів. Позивач вважає, що сім'ю зберегти неможливо, строк на примирення не потрібний. Спір про поділ спільного майна та місця проживання дітей між сторонами відсутній, ними добровільно вирішено, що дитина [PERSON], [INFO], залишиться проживати з батьком, а [PERSON], [INFO], з матірю. Просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, в своїй заяві просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у звязку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], 03 липня 2004 року зареєстрували шлюб у Костянтинівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецької області, актовий запис № 142 від 03 липня 2004 року, дошлюбне прізвище дружини «Сабуняк», що підтверджується свідоцтвом про шлюб 1-НО № 235502, виданим 03 липня 2004 року Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції. Від шлюбу подружжя має малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-НО № 419627, виданого 19.11.2004 року Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 554 від 19 листопада 2004 року, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-НО № 540813, виданого 15.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 539 від 15 жовтня 2013 року. Відповідно до ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною першою ст. 55 СК України передбачений обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Разом з тим, ст. 110 СК України передбачена можливість предявлення позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя разом не проживає, зберігати сімю намірів не має, а отже, спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача та їх дітей. Щодо надання додаткового строку для примирення подружжя, як захід, який має вчиняти суд відповідно до ст. 111 СК України, відповідно до якої суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, слід зазначити наступне. Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. Однак, враховуючи те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу, чого між сторонами у справі не має, та враховуючи те, що відповідач визнав позов в повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, строк на примирення не є необхідним. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, визнання позову відповідачем тощо, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сімї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, який не висував позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд вважає за можливе віднести судовий збір, сплачений позивачем при подачі даного позову до суду, на його рахунок.

Outcome: approved