Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

До Димитровського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона перебула у трудових відносинах з ВП «Стандарт» ДП «Красноармійськвугілля» 3 2003 р. на посаді техніка-будівельника будівельної лабораторії. 31.01.2015 р. Наказом № 16-К її було звільнено з роботи за власним бажанням у відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Вона вважає дане звільнення незаконним, так як воно не відповідає вимогам чинного законодавства. А саме вона не писала заяву на звільнення за власним бажанням, у зв'язку з чим підстав на її звільнення не було. У судовому засіданні, позивач підтримала свої позовні вимоги та пояснила суду, що з 2003 року вона працювала техніком будівельником у Будівельній лабораторії. Робила випробування матеріалів, їздила на лад майданчика ш-ти Покровська, давала висновок і в себе в лабораторії ми випробовували. Претензій з боку керівництва офіційно до мене не було. 3 лютого 2015 року прийшла начальник [PERSON] у лабораторію, ближче до обіду й сказала, що підписала наші заяву за власним бажанням. Ми сказали, що не писали таких заяв. Вона сказала, що піде, перевірить, що вона підписала, тому що не бачила, що вона підписала. Заява була набрана на комп'ютері, стояла тільки підпис рукописно. Я ця заяву не набирала. Ми викликали терком у нашу підтримку й [PERSON] рассказаывала [PERSON] й записували все на диктофон. Після цього сердюк пішла в об'єднання й подзвонила мені пояснивши, що не змогла подивитися заяви, т. до відділу кадрів на місці не було. Після цього ми перебували на робочому місці, склали графік поїздки на шахту. 04 лютого я прийшла на робоче місце, а графіка роботи не було. Я дзвонила [PERSON], але вона не брала трубку. У другу зміну я поїхала на ш-ту покровська, цьому є підтвердження. Близько 14.00 я села на автобус і приїхала в лабораторію, де перебувала до 16.00 годин. Там перебувала [PERSON], яка викликала терком. 05 лютого я перебувала на робочому місці, потім до нас під'їхав [PERSON] і відділ кадрів [PERSON], вони зайшли до нас у лабораторію. Вони нам сказали, чому ми перебуваємо на робочих місцях, та як ми розраховані. Ми пояснили, що нічого не писали. [PERSON] сказав, що якщо завтра ми прийдемо на робоче місце, то нас не пустить Служба безпеки. Нам запропонували написати трудова угода, але ми відмовилися. 06 лютого ми перебували на робочому місці. З ранку приїхали профспілка, терком, телеканал [PERSON]. [PERSON], директор, яка перебуває в об'єднання, 2 рази викликала міліцію, до нас у лабораторію. Ми пробули до вечора на робочому місці, і після обіду [PERSON] принесла ксерокопію наказу, у якому ми були звільнені з 31.01.2015 року. 9 лютого ми прийшли в лабораторію, спочатку нас не прагли пускати, тому що ми тут не працюємо. В 08.00 годин ідуть сторожа додому, і ми пішли в будівлю. Наше робоче місце було опечатано. Приїхала [PERSON]. [PERSON] нам сказала приїжджати в об'єднання, щоб поговорити, ми туди поїхали, але нас не пускали. Ми написали заяву, щоб увійти, але нас не пустили й до нас ніхто не вийшов. Ми повернулися назад у лабораторію й сиділи там до 16.00 годин. 10 лютого з 08.00 до 16.00 годин ми просиділи в лабораторії. 11 лютого я пішла на лікарняний. 21 лютого лікарняний закінчився. 23 лютого ми вийшли на роботу, але все було опечатано. Нас не пускали. [PERSON] була на сесії. Нам сказали, що [PERSON] розпорядився не пускати нас у будівлю. Мені після лікарняного було важко стояти, тому що не було стільців, щоб сидіти. И с 23 лютого ми перестали ходити на роботу. 11 лютого ми звернулися в прокуратуру. Коли приходив [PERSON], то не показував нам копії наказів. [PERSON] за наказом теж був розрахований. 9 лютого 2015 року нас не прийняли в об'єднання, не пропустили. Представник відповідача позов не визнала та пояснила суду, що порядок [PERSON] ДП «Красноармійськвугілля» прийняло заяву [PERSON] на звільнення, розглянули й задовольнили. ст. 233 Кодексу про працю існує строк обігу особи, який довідався про звільнення, а це місячний строк. Позивачка відмовилася ознайомитися з актом, який був складено 05 лютого, позивачка знала про цей акт, і звернулася з позовом до суду 11 лютого, тобто пропустила місячний строк обігу. [PERSON] керівник ОП Стандарт, тому що він займається відстеженням якості вугілля. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснила, що первинної профспілкової організації Профспілки працівників вугільної промисловості України ВП «Шахта Димитрова» ДП «Красноармійськвугілля» пояснила суду, що підтримує позовні вимоги. Не встановлено переважне право позивача перед іншими працівниками на залишення на роботі. Профспілка не дала згоду на скорочення позивача з обґрунтуванням цього із зазначенням порушення прав, передбачених ст.42 КЗпП України. Звертає увагу на пленум ВСУ, що позивач підлягає поновленню на роботі, якщо профспілка не дала згоди на звільнення. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює заступником директора по маркетингові й збуту ВП «Стандарт». Акт складався 05.002.2015 року в ОП «Стандарт». Ми приїхали з наказом про звільнення, щоб показати [PERSON]. Як складався акт я не бачив. Я ознайомився з актом і підписав його. Я показав акт [PERSON], вона відмовилася його дивитися, був присутній при цьому відділ кадрів, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] говорила мені, що не писала заяву про звільнення. [PERSON] мені не приносила заяву про звільнення, хто приніс, я не знаю. У мої обов'язки входить проводити перевірку, їздити по лабораторіях і оглядати, як проводиться робота. Було заяві про звільнення, яке при мені [PERSON] не писала. Яким образом заява потрапила в приміщення ГП «Красноармейскуголь», не знаю. Я підкоряюся [PERSON]. Немає порушень при написанні заяви про звільнення. Слідчий мене не викликав на допит. У будівлю ГП може потрапити той, хто в списках, але я не знаю. Свідок [PERSON], суду пояснила, що працює ВП «Стандарт» заступником будівельної лабораторії. Заяву про звільнення вона підписувала в кабінеті [PERSON]. Я прийшла з кошторисом, він попросив мене підписати заяви моїх працівників про звільнення. Її 30, 31 січня й 02 лютого не було на роботі, запитала в [PERSON], як справи, він мені пояснив, що всі мої співробітники написали заяви, але тільки 5 людей на лікарняному. Я завізувала заяви співробітників, стала ставити число 3 лютого, тому що мене 31 січня не було на роботі. [PERSON] сказав, ні, потрібно іншим числом. На заяві я поставила 29 січня. Мене не було на роботі 30, 31 січня й [PERSON] я не стала підписувати заяву. Коли я підписувала заяву, те його текст не читала. Я навіть не звернула увагу, що текст був надрукований у заяві. Співробітники приходили, розписувалися в журналі, щодня, хоча були звільнені. 5 лютого 2015 року я була в кабінеті, прийшла [PERSON], запитала, де співробітники, я відповіла, що в лабораторії, і [PERSON] пішла туди. Я теж пішла в лабораторію, [PERSON] умовляла підписати акт [PERSON] й [PERSON], вони відмовилися. Я підписала цей акт. Я не тримала в руках наказ, але думаю, що це був наказ, що це ще могло бути. Опечатала лабораторію, тому що [PERSON] мені сказала, що працівники звільнено 31 січня, поміняти замки Усі наради в нас проводить [PERSON]. Він зам генерального. На нараді нам сказали всім написати заява про переклад на трудові угоди. Розраховуються й улаштовуються за трудовою згодою. Мені сказали не писати заява на переклад, тому що я була в штаті, як матеріально відповідальна особа. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює заступник голови Красноармійської територіальної організації ППВП України, 02.02.2015 року я був в об'єднанні, і мені подзвонила [PERSON] й сказала про те, що надходять дзвінки з ОП Стандарт і говорять писати заяви на розрахунки. Я подзвонив начальникові й сказав, щоб припинили цей тиск. Після цього знову зробив дзвінок з ОП Стандарт. Я приїхав разом з [PERSON], зібралися працівники ОП Стандарт і сказав припинити це неподобство. 03.02.2015 року вже зробив дзвінок від [PERSON] із проханням приїхати. Коли ми приїхали з [PERSON], нас зустріла завідувачка лабораторії [PERSON]. Я попросив її дати пояснення, що відбувається. Вона нічого не стала пояснювати. Потім вона сказала, що дівчинки написали заява на розрахунки, вона завізувала. Я їй пояснив, що наша розмова буде записана на диктофон. Ця розмова дійсно записана й відкрите карне виробництво. [PERSON] стала говорити про те, що не пам'ятає, що вона візувала. Дівчинки пояснили, що заява на розрахунки не писали. 06.02.2015 року зробив дзвінок від [PERSON]. Нас зустріла [PERSON], яка пояснила, що, тому що [PERSON] тут не працює, ідете. Я попросив [PERSON], надати документи, на підставі яких, працівників не пускають на роботу. [PERSON] не змогла нам надати ніяких документів. І я сказав дівчинкам залишатися на робочих місцях і продовжувати працювати. 09.02.2015 року знову зробив дзвінок від [PERSON] про те, що вони не можуть потрапити на робоче місце, тому що двері опечатані. Я приїхав туди з [PERSON], [PERSON], приїхали голови ш-ти Димитрова, голови ш-ти Стаханова, телебачення. Дійсно двері були опечатані. Телебачення все зняло, побрали інтерв'ю від дівчинок. [PERSON] у той день дзвонив [PERSON], на що той відповів, я зараз під'їду й ми розберемося. Ми прождали 10 хвилин, замість нього приїхав загін міліції. Працівники міліції пояснили, що їм подзвонив [PERSON], який пояснив, що тут усе ламають, трощать. Загін міліції побачив, що всі нормально склали акт і виїхали. Там є друга лабораторія екологічна, там дійсно були написані заяви про руки. А заяви, які відмовилися писати на звільнення, були видрукувані на комп'ютері. Ми приїхали в об'єднання, до зам директора [PERSON] й попросили його пояснити ситуацію. Чому дівчинок не пускають на робоче місце, покажіть наказ. Він від усього відрікся й сказав, що нічого не знає. Ми потім пішли від нього. після цього дівчинок продовжували не пускати на робочі місця. Мені доводилося щодня приїжджати на їхніх робочі місця й становити акти за кожний робочий день. Ми просили показати нам хоч один наказ або який-небудь акт, але нічого не було. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює директором ВП «Стандарт» ДП «Красноармійсквугілля». [PERSON] була звільнена на підставі її заяви про звільнення. Особисто [PERSON] до мене не приходила. Заяви всі були в кадровика. Кадровик принесла заяви мені і я помітила, що немає віз начальника лабораторії. Я попросила віднести до них, щоб були візи. Коли зарезервували, я підписала. Заява була видрукувана. Я пізніше консультувалася в юриста, бажане щоб заява була написана власноручно, але дозволяється друкувати. З наказом їздили ознакамливать на ділянку [PERSON], кадровик і члени комісії, які перевіряли дисципліну на ділянці. Лабораторія перебуває в іншій будівлі і я попросила поїхати й ознайомити з наказом. У мене є доповідна про те, що відмовилися знайомитися з наказом. Акт складався вже не на місці працівника. Вона не прийняла [PERSON] в об'єднання, тому що сказали, що буде телекомпанія [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює директором по виробництву ДП «Красноармейсквугілля». Кадри невід'ємна частина на підприємстві, на якому вони закріплені. Є директор, я зам генерального директора по виробництві, збуті ОП Стандарт. Заяви, що стосуються приймання й звільнення це в компетенції [PERSON]. Я не мав право підписувати заяви ні на приймання, ні на звільнення. Була програма ГП Красноармейскуголь, щоб усі працівники не матеріально відповідальні перейшли на іншу форму трудової угоди. Потрібно було звільнити працівників, а потім працевлаштуватися. Мої працівники діяли на підставі розпорядження директора. З листами й документами, які мені приносять на підпис була заява [PERSON], яке я підписав. Було три заяви, на яких не було віз. Це начальник ділянки й директор. Хто приніс мені ці заяви, я не знаю. Це був понеділок, у мене була нарада з керівниками, і я їм віддав на резервування. Я не знаю писали працівники ці заяви, або не писали. Заява була видрукувана, стояв підпис. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її та [PERSON] не ознакамливали з наказом на звільнення. Ми ходили 09.02.2015 року в об'єднання, і нас не впустили. При мені не складався акт. 05.02.2015 року до нас зайшла [PERSON] і [PERSON] і поставили запитання чому ми не прагнемо переходити на трудові угоди. Ми пояснили, що в нас не буде ніяких прав, ні відпусток, ні лікарняних. [PERSON] нам сказав, що завтра нас не пустять на роботу. Судом встановлено, що позивачка працювала техніком будівельником у Будівельній лабораторії ВП «Стандарт» ДП Красноармійськвугілля» з 2003 р. та була звільнена 31.01.2015 р. Наказом № 16-К за власним бажанням у відповідності до ч. 1 ст. 38 КЗпП Україн Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи із змісту ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст.40 і п.п.2 і 3 ст.41 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Оскільки відповідачем був порушений порядок вивільнення працівників, передбачений ст.ст.43, 492 КЗпП України, то суд вважає, що наказ про звільнення позивача підлягає скасуванню, а сам позивач підлягає поновленню на роботі. Згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягає середній заробіток за період з 26 лютого 2015р. по по 06.05.2015 р. у розмірі 8 331 (вісім тисяч триста тридцять одна грн.) 52 коп. Разом з тим, суд не вбачає підстав щодо скасування всього наказу відповідача № 16-к від 31.01.2015р., оскільки він стосується не тільки позивача, а й інших осіб і тому цей наказ підлягає скасуванню тільки в частині звільнення позивача. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 659 від 24.04.2015 р. підпис від імені [PERSON] в заяві на ім'я директора ВП «Стандарт» ДП «Красноармійськвугілля» від 29.01.2015 р. виконано не [PERSON], а іншою особою. (а. с. 51-56). На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 974 грн., як за задоволення вимог майнового та часткове задоволення вимог немайнового характеру. У зв'язку з вищевикладеним та на підставі ст.ст.42 ч.1, 43, 492, 235 ч.2 КЗпП України,

Outcome: partial