Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , про визнання майна особистою приватною власністю. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив про встановлення факту окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з 08.03.2016 р. по 17.01.2017 р. у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на таке. 19 травня 1989 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом РАЦС Київського району м. Одеси. В період шлюбу подружжям було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , яку 08.12.2016 р. було подаровано доньці, [PERSON] . 17.01.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Проте, як зазначає позивач, фактично шлюбні відносини припинилися з жовтня 2015 року, і до 08.03.2016 року позивач та відповідач проживали в одній квартирі, але в різних кімнатах. При цьому, між собою не спілкувалися, спільне господарство не вели. Також, позивач вказав, що з 08.03.2016 року по 17.01.2017 року сторони проживали окремо та сумісне господарство не вели, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, та, з 08.03.2016 року по 09.09.2016 р., [PERSON] перебував у відрядженні (рейсі) на судні на посаді електромеханіка, у цей час із відповідачкою [PERSON] не спілкувався та зв`язок не підтри\-мував. 10.09.2019 року по закінченню рейсу, не повертаючись у квартиру за адресою в [ADDRESS] , позивач орендував квартиру, в якій прожи\-вав однією сім`єю разом із [PERSON] , з якою він познайомився наприкінці 2015 року, після чого, вони не переставали спілкуватись та саме [PERSON] зустрічала позивача 10.09.2016 року після прибуття його з відрядження з судна. 27.05.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 28.09.2016 року (під час окремого проживання однією сім`єю з [PERSON] у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин) між [PERSON] та ТОВ «Альтраста» було укладено договір про пайову участь у будівництві житла, відповідно до якого позивач зобов`язався внести 1033050 грн. для отримання приміщення (квар\-тири) у будинку за адресою [ADDRESS] , загальною площею 74 кв. м. 26.12.2017 року за актом прийому-передачі позивачем було отримано квартиру, відповідно до умов згаданого договору, право власності на яку ним було зареєстровано 03.01.2018 року. Окрім того, як вказує позивач, до передачі йому квартири, 01.08.2017 р. відповідно до договору підряду та кошторису до нього, ним було розпочато та проведено за власні кошти ремонт у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач вказує, що, працюючи електромеханіком на судні, він мав змогу придбати квартиру за влас\-ні кошти, що підтверджується відомостями про заробітну плату та виписками з осо\-бового рахунку у банку. Крім того, позивач вказав, що [PERSON] за весь період шлюбу не працювала та власних коштів на придбання або участі у придбанні кварти\-ри за адресою [ADDRESS] не мала. На даний час, у позивача виникла необхідність продажу квартири за адре\-сою [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач звернувся до нотаріуса про укладення договору купівлі-продажу, але у вчиненні нотаріальної дії йому нотаріусом було відмовлено з причини відсутності згоди другого із подружжя, оскільки квартира, як вказує нотаріус, була придбана під час шлюбу із [PERSON] . Наведені обставини стали приводом для звернення позивача із позовом до суду, та, з урахуванням уточнень, останній просив суд встановити факт окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з 08.03.2016 року по 17.01.2017 року, у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин, а також визнати кварти\- ру [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] .. Представником відповідача стосовно заявлених позовних вимог, до суду 04.02.2020 року було надано відзив на позов, в якому сторона відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, вважаючи їх безпідставними, необгрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідач вказує, що [PERSON] перебував у законному шлюбі з [PERSON] протягом 27 років. Право власності на квартиру [ADDRESS] було набуто позивачем внаслідок інвестування коштів у розмірі 1033050 гривень у житловому комплексі «Сіті Парк» 28 вересня 2016 року. Як стверджує відповідач, кошти, за які придбано вказану квартиру були спільно нажитим у шлюбі майном. 17 січня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому було вирішено не проводити поділу майна, а тому вказана квартира залишалася спільною власністю після здачі будинку в експлуатацію. З того часу колишнє подружжя не підтримувало зв`язок і не спілкувалися. Крім того, у відзиві на позов відповідач вказує, що твердження позивача в позовній заяві, що з жовтня 2015 року по березень 2016 рік, він проживав в одній квартирі з [PERSON] , однак у різних кімнатах, не відповідає дійсності, тому як, стосунки у цей період були між подружжям гарними, вони проживали разом, вели спільне господарство та сімейний побут. Також, в підтвердження довірливих відносин та гармонійного спілкування і сімейного життя один з одним, позивач, [PERSON] , 03.08.2009 року надав довіреність на ім`я [PERSON] , якою він уповноважив останню бути представником у АТ «ОТП Банк» з питань, що пов`язані з розпорядженням коштами на відкритому на ім`я [PERSON] , в АТ «ОТП Банк» поточними рахунками, у тому числі здійснення операцій по цих рахунках. Враховуючи викладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (т.1 а.с.124-125). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, заслухавши пояснення свідків, допитаних у судових засіданнях, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності суд дійшов до наступного висновку. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 17.01.2017 року, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого Київським районним у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено актовий запис № 16. (т. 1, а. с. 14) В період шлюбу подружжям було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] . Вказане сторонами не заперечується. 08.12.2016 року, договором дарування, квартиру [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] подарували доньці - [PERSON] . (т. 1, а. с. 16 - 17) Судом встановлено, що [PERSON] є моряком. На підтвердження окремого проживання позивача з відповідачем у спірний період, позивачем надано до суду посвідчення особи моряка, серії [NUMBER] , послужну книжку моряка № [NUMBER] , паспорт громадянина України для виїзду за кордон, контракт від 11.03.2016 р. З наведених документів вбачається, що [PERSON] з 08.03.2016 р. по 09.09.2016 р. перебував у рейсі на судні на посаді електромеханіка. Вказане підтверджується посвідченням моряка, № [NUMBER] та послужною книжкою моряка № 02942/2007/24 (т. 1, а. с. 39 - 40, 44 - 55). Крім того, відповідно до зазначеного посвідчення моряка, 15.03.2016 року [PERSON] було прийнято на посаду електромеханіка, на якій він перебував до дня звільнення, а саме: 06.09.2016 року. (т. 1, а. с. 43) Також, вказане свідчить про те, що в цей період часу закінчився рейс та знаходження на судні [PERSON] . Також, позивачем на підтвердження добрих та довірливих стосунків, а також подальшого спільного постійного проживання з [PERSON] , до суду надано скан копіїї переписки з [PERSON] , договір оренди, від 09.09.2016 року та договір оренди від 01.11.2016 р. Так, згідно договору оренди квартири, укладеного 09.09.2016 року [PERSON] та ФОП [PERSON] , позивач [PERSON] орендував квартиру за адресою: [ADDRESS] . Кількість осіб, які будуть проживати у квартирі вказаним договором було передбачено та встановлено - 2 осіб. Відповідно до п. 2.1. Договору оренди, від 09.09.2016 р., квартира надається орендарю для його проживання (т. 1, а. с. 149 - 150). Як встановлено в судовому засіданні, в орендованій квартирі позивач прожи\-вав однією сім`єю разом із [PERSON], з якою в подальшому позивачем було укладено шлюб. Крім того, згідно роздруківки з мобільного телефону позивача, 08.09.2016 року останнім було складено текст СМС-повідомлення [PERSON] з текстом « Привет! Мы приземлился !» (т. 1, а. с 158), після якого, як стверджує позивач та свідок [PERSON] , остання зустрічала [PERSON] по його приїзді до м.Одеси. Також, відповідно до змісту укладеного 11.11.2016 року між [PERSON] та [PERSON] договору оренди житлової площі, останній орендував квартиру за адресою: [ADDRESS] , та, яким передбачено кількість осіб, що проживатимуть там - 3 осіб. (т. 1, а. с. 34) Те, що в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] проживали спільно із сином [PERSON] підтверджують, також, і свідки. Зокрема, свідок [PERSON] , який є сином [PERSON] зазначив, що з вересня 2016 року його мати стала проживати з [PERSON] по [ADDRESS] . А в листопаді того ж року, він - [PERSON] , його мати - [PERSON] та [PERSON] здійснили переїзд на іншу квартиру, а саме: квартиру по [ADDRESS] , та почали там проживати всі разом. В свою чергу, відповідачем, на спростування наведеного не долучено жодного доказу. Так, долучена відповідачем до відзиву на позов банківська довіреність, на підтвердження доводів відповідача щодо існування довірливих відносин між нею та позивачем не може розцінюватися судом як належний доказ, оскільки, датою видачі вказаної довіреності є 03.08.2009 року, тобто, з моменту її видачі пройшло більш ніж сім років до складного періоду життя подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Як наслідок, за такий, досить тривалий проміжок часу, на думку суду відносини між подружжям можуть погіршуватись чи покращуватись, а тому, суд не може розцінювати довіреність, як безумовний доказ довірливих відносин та гармонійного спілкування між особами. Також, у зв`язку з цим, суд звертає увагу, що така довіреність не є підтвердженням гармонійного спілкування та спільного сімейного життя сторін разом у спірний період. Окрім того, відповідно до довідки АТ «ОТП БАНК», за вих № 50103/168, від 02.03.2020 року, зазначена банківська довіреність 10.09.2016 року була анульована [PERSON] , тобто тоді, коли він повернувся з відрядження. (т. 1, а. с. 148) Отже, позивач [PERSON] після закінчення рейсу та знаходження його на судні, прибувши в м.Одесу, не повернувся проживати у квартиру за адресою [ADDRESS] , а став мешкати в орендованій квартирі [ADDRESS] . Згідно до тверджень позивача та пояснень у судовому засіданні [PERSON] , знайомство [PERSON] та [PERSON] , відбулось наприкінці 2015 року, після чого, вони не переставали спілкуватись, а в подальшому стали спільно проживати однією сім`єю. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що вказані обставини підтверджені доказами, та свідчать про те, що позивач та відповідач хоча і перебували у зареєстрованому шлюбі, але, в указаний час проживали окремо один від одного та вели окремо господаорство, розподіляли окремо один від одного свій свій бюджет. Крім того, судом встановлено, що 28.09.2016 року, між [PERSON] та ТОВ «Альтраста» було укладено договір про пайову участь у будівництві житла № 6/233, відповідно до якого позивач зобов`язався внести 1033050грн. 00 коп. для отримання приміщення (квар\-тири) у будинку за адресою [ADDRESS] , загальною площею 74 кв. м. (т. 1, а. с. 18 - 25) Вказані кошти позивачем були сплачені двома платежами: 28.09.2016 року (згідно квитанції № 4337309, платник [PERSON] ), та 05.10.2016 року (згідно квитанції № 4350362, платник [PERSON] ) (т. 1, а. с. 29) 27.05.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу, жінці присвоєно прізвище [PERSON] (т. 1, а. с.15) 01.08.2017 року, до передачі квартири позивачу, відповідно до договору підряду № 010817, та кошторису до нього, будучи у шлюбі з [PERSON] (якій, після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ), [PERSON] було розпочато та проведено за власні кошти ремонт в квартирі [ADDRESS] (т. 1, а. с. 35 - 38) 26.12.2017 року [PERSON] (коли він вже знаходився у шлюбі з [PERSON] (якій, після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ) та ТОВ «Альтраста» було укладено додаткову угоду до договору про пайову участь у будівництві житла № 6/233, від 28.09.2016 року (т. 1, а. с. 26) 26.12.2017 року позивач [PERSON] (коли він знаходився у шлюбі з [PERSON] (якій, після укладення шлюбу присвоєно прізвище [PERSON] ) прийняв від ТОВ «Альтраста» квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74 кв. м., у відповідності до умов договору. Вказане підтверджується актом прийому-передачі приміщення за договором про пайову участь у будівництві житла № 6/233, від 26.12.2017 року, згідно до якого ТОВ «Альтраста» передав [PERSON] квартиру, а позивач [PERSON] прийняв квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74 кв. м, відповідно до умов договору. (т. 1, а. с. 27 - 28) Згідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 03.01.2018 року на підставі вказаного акту прийому-передачі нерухомого майна, від 26.12.2017 року, договору № 6/233, від 28.09.2016 року, додаткової угоди, від 26.12.2017 року, виписки з переліку осіб, від 27.12.2017 року, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, згідно якого [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74 кв. м, розмір частки становить 1/1. (т. 1, а. с. 31) Також, на ім`я [PERSON] ТОВ «ОР БТІ» було складено технічний паспорт на вказану квартиру, від 29.12.2017 року. (т. 1, а. с. 32 - 33) На підтвердження того факту, що квартиру [ADDRESS] , загальною площею 74 кв. м., було придбано за власні кошти, позивач надав до суду відомості про його заробітну плату як електромеханіка на судах за час його окремого проживання з відповідачкою та припиненням з нею шлюбних відносин (т. 1, а. с. 59 - 65) Крім того, позивачем також, надано виписки з його осо\-бового рахунку в АТ «ОТП БАНК». (т. 1, а. с. 66 - 103) Факт спілкування [PERSON] із [PERSON] з березня 2015 року, а також їх спільного проживання з вересня 2016 року підтверджують і свідки. Так, в судовому засіданні було допитано свідків, а саме: гр. [PERSON] , дружину позивача - [PERSON] , сина [PERSON] - [PERSON] , знайому учасників справи - [PERSON] , доньку позивача та відповідача - [PERSON] . Так, свідок [PERSON] підтвердила, що вона працювала в офісі, який розташований в будинку, в якому проживала мати [PERSON] , яка їй в травні 2015 року скаржилась, що її невістка її не навідує, не спілкується з нею, а син її знаходиться в рейсі. З цих підстав, вона стала переписуватись з [PERSON] , а коли той прийшов з рейсу в 2015 році, вона стала з ним зустрічатись. Коли позивач перебував у рейсі з 08.03.2016 р. по 09.09.2016 р., вони не переставали спілкуватися. Також, коли був в рейсі [PERSON] , то його мати померла і саме вона займалась похоронами його матері та 09.09.2016 р. саме вона зустрічала позивача з рейсу. У цей період, 09.09.2016 р. вони з [PERSON] вирішили проживати разом однією сім`єю, для чого позивач орендував квартиру у [ADDRESS] , де вони стали проживати разом з позивачем [PERSON] та її сином - [PERSON] - з 09.09.2016 р. Спочатку вони проживали в найманій квартирі по [ADDRESS] , а потім, пізніше позивач орендував більшу за розмірами квартиру [ADDRESS] , для подальшого їх спільного проживання з [PERSON] та [PERSON] В найманій квартирі по [ADDRESS] вони проживали разом з 01.11.2016 р. Також, у цей час вони стали шукати варіанти квартир для купівлі для їх сім`ї. З цією метою завертались і до ріелторів. Процес розлучення у [PERSON] затягнувся, так як його дружина поставила йому умову, щоб той віддав їй квартиру і тоді було оформлено [PERSON] договір дарування квартири, в якій він раніше проживав до зустрічі з нею, в першому шлюбі, на його доньку від першого шлюбу. Щодо спірної квартири, розташованої в [ADDRESS] , [PERSON] вказала, що вона придбавалася за кошти позивача для їх сумісного подальшого проживання, вона обирала квартиру разом з позивачем, з ним їздили на перегляд квартир та врешті обрали саме цю, спірну квартиру. В ній вони разом з чоловіком [PERSON] робили ремонт на її та його кошти, також уклали договір для проведення ремонтних робіт. Після проведення в цій квартирі ремонтних робіт, вони з сім`єю вселились проживати у цю квартиру. Свідоцтво про право власності на цю квартиру вони отримали в 2018 році. (т.1 а.с.217-218). Свідок [PERSON] пояснив, що з літа 2016 року його мати, [PERSON] повідомила його про те, що в її житті з`явився чоловік, з яким вона планує подальше сімейне життя і на початку вересня 2016 року вона познайомила його з [PERSON] , а потім через декілька днів вони почали проживати разом однією сім`єю з матір`ю [PERSON] та [PERSON] в квартирі, яку позивач орендував в [ADDRESS] . Пізніше вони переїхали у більшу квартиру в [ADDRESS] . У весь цей час [PERSON] постійно без будь-яких перерв проживав разом з його матір`ю та ним в одній квартирі. Щодо спірної квартири, [PERSON] повідомив, що його мати, [PERSON] та [PERSON] разом шукали квартиру для придбання з метою подальшого сумісного проживання, разом їздили на перегляд квартир та разом обрали спірну квартиру в [ADDRESS] та позивач за власні кошти її придбав і його мати та її чоловік [PERSON] робили за власні кошти ремонт в цій квартирі (т.1 а.с.215-216). Свідок [PERSON] повідомив, що працював менеджером з продажу нерухомого майна. В вересні 2016 року він познайомився з позивачем [PERSON] , який підшукував для своєї сім`ї квартиру у новобудові. Також [PERSON] вказав що позивач ходив на перегляд квартир з жінкою по імені [PERSON] , яку він і сприймав, як дружину [PERSON] . Він їм пропонував варіанти квартир і [PERSON] з [PERSON] разом обирали квартиру для купівлі. При цьому, свідок вказав, що [PERSON] з [PERSON] поводили себе як подружжя, позивач [PERSON] уклав угоду на інвестування для придбання квартири у новобудові і вони удвох з [PERSON] сплачували за платіжними документами за придбання кватири у новобудові. На запитання, чи відомо йому про [PERSON] , свідок відповів, що нічого не відомо, саме [PERSON] він бачив з [PERSON] і вони вели себе як сімейна пара і він її сприймав, як дружину [PERSON] і вони разом обговорювали варіанти купівлі квартир, у нього склалося враження, що сім`я обирає собі квартиру для власного проживання. Під час підписання договору інвестування з [PERSON] також була [PERSON] . Він йому нічого тоді не говорив, що був на той час в шлюбі з іншою жінкою (т.1 а.с.213-214). Свідок [PERSON] підтвердила, що знає як позивача так і відповідача по справі, першу дружину позивача - [PERSON] . Свідок [PERSON] стверджувала, що вона знайома з позивачем [PERSON] з 2008 року та є свідком життя позивача [PERSON] з його першою дружиною [PERSON] та з другою дружиною [PERSON] . При цьому вказала, що позивач [PERSON] з першою дружиною [PERSON] з 2015 року перебували у поганих відносинах один з одним, відносин ніяких не підтримували, позивач проживав у одній кімнаті квартири, яка була як берлога холостяка, а відповідачка, його перша дружина [PERSON] жила в іншій кімнаті квартири. Вони не спілкувалися та не проживали як одна сім`я ще з 2015 року. Перша дружина [PERSON] не спілкувалась і з матір`ю [PERSON] . Похованням матері [PERSON] , коли та померла, займалась [PERSON] , а не [PERSON] і саме [PERSON] , а не [PERSON] при житті матері [PERSON] спілкувалась з нею. [PERSON] також повідомила, що по приїзду позивача [PERSON] з рейсу ( в якому він знаходився з березня 2016 року), у вересні 2016 року він в квартиру до першої дружини більше не повертався, а зразу винайняв квартиру, де став спільно проживати із [PERSON] , з якою вони дотепер нерозлучні, живуть дуже добре, вже мають спільну дитину [PERSON] і син [PERSON] також живе разом з ними. Також, цей свідок заявила, що їй відомо, що [PERSON] та [PERSON] разом з її сином проживали з початку вересня на орендованій квартирі у [ADDRESS] , а потім винайняли більшу квартиру на Таїрова (т.2, а.с.2-4) Окрім того, суд заслухав пояснення свідка [PERSON] , яка є рідною донькою позивача та відповідача. Свідок [PERSON] пояснила, що є донькою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , відносини між [PERSON] та [PERSON] були дуже гарними, і в той час, поки батько працював і став заробляти достатню кількість коштів, мати звільнилася з роботи та займалася господарством та її вихованням. Свідок стверджує, що з батьком ні вона ні її матір не переставали спілкуватися аж до грудня 2016 року. [PERSON] вказала, що батько [PERSON] проживав разом із нею та матір`ю (відповідачкою у справі) в одній квартирі та мали гарні сімейні стосунки. Також, цей свідок вкзала, що її батьки: [PERSON] та [PERSON] завжди проживали разом, спали в одній кімнаті. 14.09.2016 року, за ствердженням цього свідка, позивач прийшов з рейсу. Батьки стали планувати купити квартиру і батько без них з матір`ю переглядав квартири та прийняв рішення про купівлю спірної квартири для їх сім`ї. Також, свідок [PERSON] пояснювала, що про наміри батька - [PERSON] , щодо його проживання окремо від сім`ї вона дізналася лише 08.12.2016 року, коли було оформлено договір дарування на неї на квартиру по [ADDRESS] . Також, свідок вказала, що в 2015 році захворіла її бабуся, мати її батька, позивача у справі, але доглядати за нею у неї та у її матері [PERSON] , можливості не було. Окрім того, свідок зазначила, що після кожного відрядження батька, сім`я його рідко зустрічала, оскільки той повертався додому з групою моряків, і вересень 2016 року не став винятком. Також, свідок послалась, як на доказ, на факт розпорядження коштами, які знаходилися на рахунках [PERSON] .. Також, свідок вказала, що лише з 8.12.2016 року позивач перестав жити разом з нею та її матір`ю.(т.2 а.с.5.6) Проте, вказане донькою позивача, матір`ю якої є відповідачка, спростовується встановленими та вивченими у судовому засіданні, доказами. Вказані докази підтверджують факт того, що з 08.03.206 року сторони проживають окремо, а спірну квартиру було придбано позивачем під час окремого проживання у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин з відповідачем. Інші доводи відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно зі ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав, розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. В силу ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. 01.07.2016 року Верховний Суд України у справі № 6-612цс15 прийшов до наступних висновків. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, згідно п. 3 ч. 1 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, зі змісту цієї норми, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом набуття цього майна за час шлюбу, а й фактом, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України, від 05.04.2017 року (справа №6-399-цс17). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд звертає увагу відповідача, що кошти, на які було придбано квартиру [ADDRESS] , є особистою приватною власністю позивача, в силу того, що між сторонами фактичні шлюбні відносини були припинені до моменту здійснення такої покупки. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, відповідачем [PERSON] до суду не надано жодного доказу щодо того, що кошти на придбання квартири були спільними. Також не було долучено доказів, з яких джерел вона отримувала власні кошти для здійснення такої суттєвої покупки як квартира, а отже, таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Натомість, в судовому засіданні було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 09.09.2016 року до реєстрації ними шлюбу [PERSON] та [PERSON] та, що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що обставини, якими [PERSON] доводить свої вимоги про встановлення факту окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з 08.03.2016 року по 17.01.2017 року, у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин з [PERSON] , а також визнання кварти\-ри [ADDRESS] , особистою приватною власністю [PERSON] , знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки підтверджуються відповідними доказами, дослідженими в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved