Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 11.06.2018 року надійшов позов ПАТ «Дельта Банк», пред`явлений до [PERSON] , третя особа Перший Приморський відділ державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про захист права власності шляхом звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 15 квітня 2014 року Приморський районним судом м. Одеси було прийнято заочне рішення по справі №522/29630/13-ц, яким позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] було задоволено та вирішено у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 151-426 ДОУ 1 Н від 27 лютого 2006 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», яка станом на 26 червня 2013 року складає 26\~442 дол.США 08 центів, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року складає 211 351 грн. 54 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 19 456 дол.США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року складає 155 511 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом складає 6 986 дол.США 08 центів, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року складає 55 839 грн. 73 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,1кв.м., житловою площею 27,6кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) на підставі іпотечного договору № б/н від 27 лютого 2006 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Вирішено питання про стягнення судових витрат. Вказували, що на підставі вказаного заочного рішення суду від 15.04.2014р. державним реєстратором 13.04.2018р. на вказану квартиру право власності було зареєстровано за АТ «Дельта Банк» (номер запису про право власності №25749794 від 13.04.2018р.). Проте, 30.05.2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно банку стало відомо про існування обтяження нерухомого майна, а саме від 09.06.2011 року на підставі постанови Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія та номер В-4/297 від 09.06.2011 року) було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] , у тому числі на вказану квартиру [ADDRESS] (номер запис обтяження 25749848 від 09.06.2011 року). Із посиланням на те, що існуючи обтяження порушує права банка на розпорядження квартирою, звернулись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 22.06.2018 року провадження у справі відкрите з призначенням підготовчого судового засідання на 31.08.2018 року. Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року було розглянуто та задоволено клопотання про витребування доказів, а саме від Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №9493080, в рамках якого було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] (номер запису про обтяження 25749848 від 09.06.2011 року) та надати інформацію про те чи закінчено дане виконавче провадження. Розгляд справи відкладено на 31.10.2018 року. Ухвалою суду від 31.10.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 23.01.2019 року. Витребувані судом докази були надані до суду 26.11.2018 року (а.с.49-80). Розгляд справи 23.01.2019р. та 23.04.2019р. відкладався для належного сповіщення відповідача. Ухвалою суду від 12.06.2019 року за клопотанням представника [PERSON] - [PERSON] було зупинено провадження у справі до набрання законної\~сили судовим\~рішенням,\~винесеним за\~розглядом справи\~№522/29620/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу за кредитним договором №151-426 ДОУ 1 Н від 27.02.2006 року. Ухвалою суду від 12.10.2020 року провадження у справі було поновлено та призначено до розгляду\~в судовому\~засіданні на\~25.11.2020\~року. У зв`язку з перебуванням судді Домусчі Л.В. на лікарняному, розгляд справи призначений на 25.11.2020 року відкладено на 01.04.2021 року. Ухвалою суду, повний текст якої було складено 12.04.2021 року, було розглянуто та задоволення клопотання ТОВ «Вердикт Капітал; здійснено заміну сторони позивача Публічного акціонерне товариство «Дельта Банк» у порядку процесуального правонаступництва на залучену\~особу Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал». Розгляд справи було відкладено на 03.06.2021 року. Розгляд справи 03.06.2021 року, 15.07.2021 року, 16.09.2021 року та 23.09.2021 року відкладався через неявку сторін та за клопотанням представника позивача. У судове засідання 04.11.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача до суду надійшло клопотання, згідно якого просили відкласти розгляд справи. Між тим, до свого клопотання про відкладення розгляду справи сторона позивача будь-яких підтверджувальних документів не додав, а тому суд дане клопотання відхилив. У відповідності до ч.1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1жовтня 2020року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів\~достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а\~неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. З урахуванням положень\~ст. 223 ЦПК України, належного сповіщення сторін, а також відсутність доказів поважності причин неявки, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 08.11.2021 року. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи с наступного. Із матеріалів справи судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження №В-11/810 (ВП №9493080) із примусового виконання виконавчого листа №2п-1324/2008, виданого 17.04.2008 року Ужгородським міськрайонним судом про стягнення аліментів із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 08.01.2008 року, і до досягнення ними повноліття, було прийнято постанову від 09.06.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження (а.с.74). Зокрема, на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, законодавством визначено три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права. З точки зору цивільного законодавства до прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Таким чином, цивільне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року, яка, з точки зору ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, з урахуванням норм\~ст. 4 ЦПК України\~та\~ст. 15 ЦК України\~правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15,\~16\~Цивільного процесуального\~кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Порядок зняття арешту з майна регулюється\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». У ч.4\~ст.59 вказаного Закону\~зазначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини, а у ч.5 - вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає, що вимоги про зняття даного обтяження були обґрунтовані банком на захист їх прав як іпотекодержателів, із посиланням на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2014 року, прийнятого по справі №522/29630/13-ц, згідно якого у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 151-426 ДОУ 1 Н від 27 лютого 2006 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», яка станом на 26 червня 2013 року складає 26\~442 дол.США 08 центів, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року складає 211 351 грн. 54 коп., з яких: заборгованість за кредитом складає 19 456 дол.США, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року складає 155 511 грн. 80 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом складає 6 986 дол.США 08 центів, що за курсом НБУ станом на 26 червня 2013 року складає 55 839 грн. 73 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 47,1кв.м., житловою площею 27,6кв.м., що належить на праві приватної власності [PERSON] , шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ 34047020) на підставі іпотечного договору № б/н від 27 лютого 2006 року, укладеного між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». Вирішено питання про стягнення судових витрат. Між тим, за розглядом даної справи судом було встановлено, що вказане заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.04.2014 року було скасоване постановою Одеського апеляційного суду від 30.01.2020 року (а.с.160-166) та було постановлено нове рішення, згідно якого в задоволення позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено у повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили. За викладеного, з урахуванням того, що позовні вимоги було обґрунтовані з посилання на порушення прав банку як іпотекодержателя щодо неможливості реалізувати предмет іпотеки згідно заочного рішення суду від 15.04.2014 року через існуюче обтяження (арешт від 09.06.2011 року), зважаючи на те, що заочне рішення суду від 15.04.2014 року, згідно якого банк отримав можливість звернути майно до стягнення, скасовано; інших підстав банком для зняття арешту зазначено не було, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За розглядом справи судом не встановлено обставин порушення прав чи законних інтересів позивача внаслідок існування спірного обтяження. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов\~до висновку,\~що вимоги\~позивача не\~підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed