Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся з позовною заявою [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод у його спілкуванні з їх спільним сином [PERSON], [INFO]. Визначити такий спосіб його участі у спілкуванні та вихованні [PERSON]: -перші та треті вихідні кожного місяця з 10-00 год. суботи до 21-00 год. неділі, без присутності матері; -два тижні щорічно для спільного з дитиною відпочинку, без присутності матері; -щорічно в день народження сина (04 липня) з 10-00 год. до 14-00 год., без присутності матері . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та відповідачка мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем.. На час народження дитини, він та відповідачка не знаходились у шлюбі, проживали окремо. Деякий час (з початку 2011 року по вересень 2012 року) відповідач разом з сином проживали у м. Києві, тому він був обмежений у можливості спілкуватись зі своїм сином. З вересня 2012 року (коли відповідач повернулась до м. Харкова) по липень 2015 року він налагодив контакт з сином. Регулярно бачився з ним, відвідував у дитячому садочку, забирав додому на вихідні, піклувався про здоров'я сина, брав активну участь у його вихованні та забезпеченні як в грошовій, так і в натуральній формі (давав гроші [PERSON], купував їжу та одяг сину, тощо). Але, з липня 2015 року відповідач, порушуючи право малолітнього сина [PERSON] на контакт з батьком, який проживає окремо, без будь-якого попередження змінила місце проживання, перестала виходити на зв'язок (мобільні телефони були вимкнені) та зникла, забравши їх спільного сина. При цьому вона не повідомила причини цього переїзду, адресу нового місця проживання, та не повідомила, який дошкільний навчальний заклад тепер відвідує їх син. Позивач, зазначив, що він вжив всіх можливих заходів задля пошуку сина. Так, він неодноразово приїжджав до колишнього місця проживання відповідача ( [ADDRESS]), проте вона там більше не проживає, за свідченням сусідів з'являється епізодично, а вказану квартиру здає в оренду. Також він приїжджав у дошкільний навчальний заклад № 38, який раніше відвідував його син. Як пояснила вихователька на ім'я [PERSON], [PERSON] перестала приводити їх спільного сина у дитячий садок, де на даний час знаходиться дитина [PERSON] їй також невідомо. Позивач зазначив, що він бачив свого сина останній раз наприкінці червня, коли давав відповідачу гроші на святкування дня народження сина. Такими діями, відповідач спричиняє йому перешкоди у спілкуванні з їх спільним сином та у його вихованні. Він позбавлений можливості піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач вважає, що задоволення його позову буде якнайкраще забезпечувати інтереси дитини, сприяти її гармонічному та всебічному розвитку, сприятиме зростанню сина в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості не тільки з боку матері, а й з боку батька. Тому він звернувся до суду з зазначеним позовом. Представник позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву з проханням розглядати справу за їх відсутністю . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить розписка /а.с.35/. У судовому засіданні , яке відбулося 05.02.2016 року відповідач [PERSON] позов визнала у повному обсязі. Представник третьої особи управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, надали до суду заяву, згідно якої у зв'язку зі службовою необхідністю просили розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили при ухваленні рішення врахувати інтереси дитини. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає , що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню , виходячи з наступного. Частиною 2 статті 2 Сімейного кодексу України врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» за якою, батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків , хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків , з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків , хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків , з ким проживає дитина ,чинить перешкоди тому з батьків , хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини/періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо/, місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку , стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин , що мають істотне значення. Як встановлено судом сторони у справі мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю . Для правильного виховання дітей важно , щоб в їх вихованні приймали участь обоє батьки - і батька, і мати. Усунення одного із батьків від виховання не тільки порушує право цього батька, але й порушує права самої дитини , роблячи його полусиротою при живих батьках. Лише у тих випадках, коли неправильна поведінка батька чи матері, які мешкають окремо при спілкуванні з дитиною може заважати нормальному його вихованню, суд вправі позбавити такого батька права спілкуватися з дитиною. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської ради надала суду висновок від 01.03.2016 року , в якому зазначило , що вважає доцільним встановити порядок участі позивача у вихованні малолітнього сина [PERSON], [INFO] , відповідно до якого батько буде спілкуватися з сином : перші та треті вихідні кожного місяця з 10-00 год. суботи до 21-00 год. неділі, два тижні щорічно для спільного з дитиною відпочинку , щорічно в день народження сина (04 липня) з 10-00 год. до 14-00 год. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що встановлення саме такого порядку зустрічей з дитиною для позивача буде повністю відповідати інтересам дитини, а також не буде порушувати права матері дитини [PERSON]. В матеріалах справи відсутні докази, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, щодо протиправної поведінки позивача щодо малолітнього сина , чи негативних для розвитку дитини після таких спілкувань. Дитина повинна бути врівноважена та підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини. Призначення днів та годин для зустрічей з сином встановлюється, щоб у такий спосіб позивач мав можливість брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею, та уникнути конфліктних ситуацій з відповідачкою. Задовольняючи позов , суд враховував інтереси малолітньої дитини щодо підтримування на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права , свободи та інтереси позивача, малолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], суд вважає , що таке визнання може бути прийняте судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved