Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на її користь вартість 2/3 частини автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER]. До початку розгляду справи по суті позивач [PERSON] в порядку ст. 31 ЦПК України подала позовну заяву, в якій просила суд визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], усунути перешкоди зі сторони [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] та скасувати за [PERSON] право власності на зазначений автомобіль, визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER] та встановити між нею та [PERSON] порядок користування автомобілем, відповідно до часток у праві власності, а саме перші 20 днів, починаючи з дня, коли рішення суду вступить в закону силу, автомобілем користується [PERSON], а наступні 10 днів, користується [PERSON]. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, та в період перебування у шлюбі ними була придбана квартира та автомобіль. Вважає, що при поділі квартири та автомобіля, суд повинен відступити від засад рівності подружжя, оскільки розмір аліментів, які присуджені до стягнення з відповідача на утримання їх спільної дитини є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Крім цього зазначила, що [PERSON] під час шлюбу та розгляду справи в суді продав без її згоди автомобіль, чим фактично приховав спільне майно та витратив його на шкоду інтересам сім'ї. Вважає, що оскільки автомобіль був відчужений відповідачем з метою приховання його від поділу майна своїй знайомій [PERSON], остання не може вважатися добросовісним набувачем. Стверджує, що [PERSON] купувала автомобіль, його не бачивши, оскільки він знаходився у користуванні [PERSON], крім того [PERSON] добра знайома [PERSON] та знаходиться з ним в дружніх стосунках. Жодної згоди на відчуження автомобіля вона [PERSON] не надавала. [PERSON] була подана зустрічна позовна заява до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якій [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та право власності за [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності; усунути перешкоди зі сторони [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення його в зазначену квартиру та виселення [PERSON], [PERSON], зобов'язавши [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні майном; визнати факт передачі [PERSON] позики [PERSON] розміром 23 000 Євро; визнати факт солідарної відповідальності за [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за надану позику; стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] суму позики в розмірі 23 000 Євро. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив, що за час перебування у шлюбі ним та позивачем за первісною позовною заявою [PERSON] дійсно було придбано квартиру та автомобіль. Вважає, що частки при поділі квартири повинні бути рівними, а обставини, які зазначені в первісній позовній заяві є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Зазначає, що він як власник квартири не має можливості користування та розпорядження нею, оскільки [PERSON] та її батьки [PERSON], [PERSON] чинять йому перешкоди в цьому. Також зазначив, що з метою придбання для сім'ї автомобіля у 2011 році ним було отримано від чоловіка рідної сестри, [PERSON], в позику грошові кошти в сумі 23 000 Євро та будучи в той час переконаним, що жодних матеріальних питань з цього приводу між ними не виникне, дану угоду було оформлено у простій письмовій формі. На даний час кошти не повернуті, тому просить визнати факт солідарної відповідальності та стягнути солідарно з нього та [PERSON] суму позики. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] в заяві просив суд визнати факт передачі [PERSON] позики [PERSON] в сумі 23 000 Євро, визнати факт солідарної відповідальності [PERSON] та [PERSON] перед [PERSON] за надану ним позику, у зв'язку з використанням її в інтересах подружжя та стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суму позики в розмірі 23 000 Євро. В заяві [PERSON] зазначив, що 28 червня 2011 року між ним та Таргобанком, що знаходиться в м. Дюсельдорфі по вул. Касернен, буд. 10 було укладено кредитну угоду про надання кредиту в розмірі 15 000 Євро, строком сплати до 01.07.2018 року, при цьому разом з відсотками та вартістю послуг банку, загальна сума, яку він зобов'язаний повернути банку становить 21 538,91 Євро. Дана позика була ним отримана для надання її [PERSON] для купівлі автомобіля. 08.07.2011 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики на суму 23 000 Євро та передача коштів здійснювалась в присутності свідків, а на отримані кошти був придбаний автомобіль, який знаходився у користуванні подружжя, тому вважає, що [PERSON] та [PERSON] повинні нести солідарну відповідальність. В судове засідання з'являвся представник [PERSON], підтримав викладені в позовній заяві обставини та вимоги, просив їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував, зазначаючи, що про будь-які позики чоловіка [PERSON], [PERSON] не було невідомо, грошові кошти на купівлю автомобіля були у сім'ї, а саме частина з них була нею особисто позичена, частину надали її батьки, та й ще частина була накопичена нею за деякий час. Що стосується позовних вимог про усунення перешкод в користуванні квартирою зі сторони [PERSON] зазначала, що дійсно у 2013 році зі сторони останнього чинились перешкоди, навіть було застосовано насильство, за вчинення якого [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності. На даний час вона проживає в спірній квартирі, однак побоюється, що в подальшому [PERSON] буде чинити знов перешкоди. Представник позивача стверджував, що в квартирі проживає тільки [PERSON] та її син, а її батьки [PERSON] та [PERSON] тільки навідуються інколи в гості. В судове засідання з'являвся [PERSON] та його представник, підтримали позовну заяву та викладені в ній обставини, просили задовольнити її в повному обсязі. Заперечували щодо задоволення первісної позовної заяви, наголошуючи про те, що відсутні будь-які підстави для відступлення від рівності часток подружжя, зазначаючи, що розмір аліментів на утримання дитини був визначений рішенням суду з врахуванням матеріального стану сторін, заборгованості по сплаті аліментів він не має, вважає, що отримуючи заробітну плату в розмірі 7 000 - 8 000 грн. в місяць [PERSON] не є особою, яка перебуває у скрутному матеріальному становище. Посилання [PERSON] на те, що він начебто витрачав всю заробітну плату на сторонніх осіб, зловживав спиртними напоями, вів аморальний спосіб життя є безпідставним та таким, що пригнічує його як особу, оскільки все життя його виховували на засадах суспільної моралі, поваги та почуття любові до родини та створивши сім'ю він сподівався на міцний, щасливий шлюб. Вимоги позивача [PERSON] щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу вважає також необґрунтованими, зазначаючи, що ним було отримано в позику від чоловіка рідної сестри [PERSON] на купівлю автомобіля грошові кошти в сумі 23 000 Євро. Дійсно через фактичне припинення шлюбних відносин [PERSON] було запропоновано продати спірний автомобіль та поділити грошові кошти, у зв'язку з чим [PERSON] було відчужено [PERSON] автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засідання [PERSON] зазначив, що автомобіль був відчужений [PERSON] за 14 000 доларів США, кошти від реалізації якого були розподілені в рівних частках між ним та [PERSON] Також в судовому засіданні був присутній представник [PERSON], яка заперечувала щодо позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER] недійсним. Підтвердила, що дійсно 04 липня 2013 року нею на підставі довідки-розрахунку був зареєстрований на її ім'я автомобіль «Mitsubishi ASX», 2011 року випуску, однак наголошувала, що довідка-рахунок за своєю правовою природою не є правочином, отже не може бути визнана недійсною. Крім цього, вважає, що позивач [PERSON] не може наполягати на поділі автомобіля, зазначаючи, що даний автомобіль був особистою власністю [PERSON] Відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON], [PERSON] також з'являвся в судове засідання, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині усунення перешкод [PERSON] в користування квартирою [ADDRESS], зазначаючи, що він та його дружина [PERSON] проживають та зареєстровані за іншою адресою, і тільки інколи приїздять в гості до доньки - [PERSON] та онука, будь-які перешкоди в користуванні майном [PERSON] не здійснюють. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала через канцелярію суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі та в позовних вимогах [PERSON] до неї відмовити в повному обсязі. В судове засідання з'являвся представник третьої особи, який просив суд заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод в користуванні майном, визнання договору купівлі-продажу недійсним, встановлення порядку користування майном підлягає задоволенню частково; зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ майна, усунення перешкод в користуванні майном, визнання факту передачі грошових коштів, визнання факту солідарної відповідальності та стягнення коштів підлягає задоволенню частково; заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про визнання факту передачі грошових коштів, факту солідарної відповідальності та стягнення грошових коштів також підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 15 вересня 2000 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] У період перебування у шлюбі у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Також в період знаходження у шлюбі [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського округу 13 липня 2002 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1-770, та автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується договором № 1107-11003 від 11.07.2011 року, укладеним між ТОВ «Ніко-Дніпропетровськ» та [PERSON] Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська 15 вересня 2000 року, актовий запис № 583 - розірвано. В судовому засіданні були допитані свідки, які пояснювали обставини придбання спірної квартири, автомобіля, обставини непроживання [PERSON] в спірній квартирі та обставини надання [PERSON] у позику [PERSON] грошових коштів в сумі 23 000 Євро. Свідок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснювали в судовому засіданні, що їм відомо за слів [PERSON] та його матері, що [PERSON] взяв кредит у Німеччині для [PERSON], для купівлі останнім автомобіля на прохання дружини [PERSON] Зазначали, що автомобіль був придбаний, однак більш детально не змогли пояснити щодо обставин позики саме [PERSON] [PERSON], повернення коштів та використання зазначених грошових коштів. Також зазначали, що квартира, в якій проживали [PERSON] та [PERSON] була придбана у рівних частках, які були надані батьками сторін. Свідок [PERSON], дружина третьої особи, [PERSON], пояснила в судовому засіданні, що її чоловік дійсно брав кредит у банку в Німеччині в сумі 15 000 Євро, який був отриманий на прохання подружжя з метою купівлі автомобіля. Грошові кошти в сумі 23 000 Євро у червні 2011 року були передані [PERSON] та був складений відповідний договір. Станом на липень 2014 року грошові кошти, які були надані в позику ні [PERSON], ні [PERSON] не повернули. Свідок [PERSON] та [PERSON] зазначили суду, що в їх присутності була здійснені передача грошових коштів [PERSON] [PERSON] та був складений договір позики. Зазначені дії відбувались за адресою проживання матері [PERSON] - [PERSON], [PERSON] в момент передачі грошових коштів, складання та підписання договору позики не була присутня. Також свідки надавали пояснення щодо придбання сторонами спірної квартири, а саме зазначили про купівлю її в рівних частках подружжям. Стверджували, що [PERSON] не проживає в [ADDRESS], оскільки чиняться зі сторони [PERSON] перешкоди в цьому, зазначаючи, що вони навіть бачили в квартирі батьків [PERSON] Допитаний в залі судового засідання як свідок [PERSON] пояснював, що йому [PERSON] продав автомобіль ВАЗ 2106, в якому році не пам'ятав, однак зазначав, що автомобіль марки «ВАЗ» був проданий у зв'язку з наміром [PERSON] купити новий автомобіль, який зі слів [PERSON] і був придбаний в подальшому. Свідок [PERSON] та [PERSON] зазначали, що автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний за грошові кошти, які накопичувала [PERSON] Також повідомляли, що батьками [PERSON] була надана частина грошових коштів на придбання автомобіля та відповідно про факт укладання договору позики від 08 липня 2011 року [PERSON] для купівлі автомобіля, [PERSON] не було відомо. Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 31.01.2004 року. Відносини між подружжям, що виникли до 1 січня 2004 року, регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України. До відносин подружжя, що виникли після 01 січня 2004 року, застосовується СК України. Згідно зі ст. 22 КпШС України (чинному на час придбання квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] була придбана за час знаходження у шлюбі в рівних частках та є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до абзацу 1 ст. 28 КпШС України (чинному на час придбання квартири) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з абзацом 2 ст. 29 КпШС України (чинному на час придбання квартири) поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Відповідно до ст.ст. 22, 61 КпШС, що діяв у період набуття подружжям спільного майна, майно набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Що ж стосується способів та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд керується нормами Сімейного кодексу України, який діє на момент вирішення спору про поділ майна. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав грошові кошти на шкоду інтересам сім'ї. Згідно з довідкою головного бухгалтера Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» від 09.04.2014 року з [PERSON] з серпня 2013 року по березень 2014 року здійснюється утримання аліментів. Доказів того, які б підтвердили, що розмір аліментів, які отримує [PERSON] на утримання сина недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини позивачем не надано. Надана позивачем [PERSON] довідка Комунального позашкільного навчального закладу «Будинок творчості дітей та юнацтва» Дніпропетровської міської ради про те, що дитина - [PERSON] відвідує заняття ансамблю спортивного танцю «Айстра» з 2008 року по теперішній час, не свідчить про недостатній розмір аліментів, які отримує [PERSON] для утримання сина. Про наявність хронічних чи будь-яких інших захворювань та необхідність лікування дитини позивачем [PERSON] доказів також не було надано. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, та відповідно визнання право власності на 2/3 частини спірної квартири за [PERSON], та в даному випадку суд вважає необхідним визначити ідеальні частки сторін по справі у спірному майні по 1/2 за кожним з подружжя. При вирішенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності та порядку користування автомобілем «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER], суд виходить з наступного. Судом встановлено, що автомобіль «Mitsubishi ASX», реєстраційний номер [NUMBER], був придбаний в період знаходження у шлюбі [PERSON] та [PERSON] за 193 840,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 11 липня 2011 року, укладеного між «Ніко-Дніпропетровськ» та [PERSON]. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку( доходу). Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно з довідкою-рахунок серії ААВ № 478184 від 04 липня 2013 року [PERSON] було продано автомобіль «Mitsubishi ASX», свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], вартістю 160 250, 65 грн. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Законодавством передбачено спеціальний порядок реєстрації транспортних засобів. Так, відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, а саме відповідно до п. 8, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби та інше. Державна реєстрація відноситься до актів адміністративного, а не цивільного законодавства, так як державна реєстрація транспортних засобів проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів, а також для ведення їх обліку та запобіганню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції. Відчуження автомобіля згідно із зазначеним вище Порядком не передбачає надання письмової згоди подружжя, її відсутність не є перешкодою для реєстрації автомобілю у відповідності з вищевказаними Порядком. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Матеріали справи не містять доказів порушення норм вказаної статті при здійсненні відчуження зазначеного автомобіля. Посилання [PERSON] на те, що вона не надавала згоду на відчуження транспортного засобу, тому необхідно визнати договір купівлі-продажу недійсним, судом не приймаються. [PERSON] не надала доказів того, що реалізація спірного автомобіля відбувалася не в інтересах сім'ї. Обставини, на які посилаються позивач [PERSON] та її представник щодо відчуження автомобіля не в інтересах сім'ї, не можуть бути виходячи із змісту ст. ст. 58, 59 ЦПК України, належними та допустимими доказами. Оскільки позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним не підлягають задоволенню, позовні вимоги в частині визнання право власності за [PERSON] на 2/3 частини автомобіля та визначення порядку користування автомобілем «Mitsubishi ASX» також задоволенню не підлягають. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою суд виходить з наступного. Представник позивача в суді зазначав, що станом на липень 2014 року відповідач [PERSON] не чинить перешкоди позивачу у користуванні квартирою та зазначені факти мали місце влітку 2013 року. [PERSON] зараз проживає в [ADDRESS] разом зі своїм сином. Отже, на час розгляду справи спір щодо користування квартирою [PERSON] відсутній. При цьому, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою зі сторони [PERSON], [PERSON] і [PERSON] суд вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Всупереч зазначеним вимогам [PERSON] на підтвердження своїх доводів про створення відповідачами [PERSON] і [PERSON] перешкод у користуванні квартирою, жодних належних та допустимих доказів суду не надав. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] в частині того, що вони бачили в квартирі батьків [PERSON] не можуть буди підставою для задоволення вимог в цій частині. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника та об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Як свідчать матеріали справи [PERSON] як співвласник спірної квартири не має можливості проживати та користуватися нею. В судовому засіданні було встановлено та підтверджено поясненнями як свідків, так і сторін про існування між [PERSON] та [PERSON] неприязних стосунків та непроживання [PERSON] за адресою реєстрації в квартирі [ADDRESS]. Отже, позовні вимоги в частині усунення перешкод зі сторони [PERSON] в користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про визнання факту передачі [PERSON] позики [PERSON] в розмірі 23 000 Євро, визнання факту солідарної відповідальності за ним та [PERSON] за надану позику, у зв'язку з використанням її в інтересах подружжя та стягнення солідарно з нього та з [PERSON] на користь [PERSON] суми позики в розмірі 23 000 Євро, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зазначених вимог, вважаючи, що в даному випадку позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до приписів ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому спосіб судового захисту регламентовано ч. 2 ст. 16 ЦК України. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Такого способу захисту як визнання факту передачі грошових коштів та визнання солідарної відповідальності шляхом стягнення як з позивача так і відповідача на користь третьої особи грошових коштів, враховуючи положення ст. 16 ЦК України, не передбачено. Вирішуючи заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] про визнання факту передачі грошових коштів, факту солідарної відповідальності та стягнення грошових коштів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно в тому числі гонорар, виграш, які були отримані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір ,укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї,створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Третьої особою - [PERSON] в підтвердження своїх вимог був наданий договір від 28 червня 2011 року, укладений між [PERSON] та Таргобанком про надання позики в розстрочку з фіксованою сумою внеску процентної ставки у розмірі 9,99% на весь термін дії угоди в розмірі 15 000 Євро, а також договір позики від 08 липня 2011 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та представник третьої особи пояснювали, що [PERSON] уклав договір від 28 червня 2011 року з метою надання грошових коштів подружжю для купівлі автомобіля, та грошові кошти, які були в подальшому надані в позику [PERSON] були використані саме для цієї мети. Однак, оцінюючи всі докази в сукупності, суд вважає, що [PERSON] не доведено цих обставин. Згідно з договором позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], останньому була надана позика в сумі 23 000 Євро, строком на два роки, до 08 липня 2013 року. Договір позики був укладений між [PERSON] та [PERSON] без присутності [PERSON] та відповідно до договору [PERSON] не є стороною договору позики та в ньому не зазначено про солідарний обов'язок [PERSON] та [PERSON] Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] щодо отримання [PERSON] в їх присутності грошових коштів від [PERSON] в розмірі 23 000 Євро, суд не може прийняти до уваги як доказ того, що дані грошові кошти були передані [PERSON] саме для придбання автомобіля, в інтересах сім'ї. Свідки були очевидцями тільки передачі грошових коштів, а пояснення свідків щодо того, що ці грошові кошти були передані саме для купівлі автомобілю, суд не може прийняти до уваги, оскільки в момент передачі грошових коштів, [PERSON] не була присутня, свою обізнаність та наміри щодо отриманих грошових коштів [PERSON] в їх присутності не висловлювала. Грошові кошти на протязі більш ніж трьох років, як пояснила свідок [PERSON] безпосередньо [PERSON] не повертались. Договір позики від 08 липня 2014 року був укладений [PERSON], з якої метою були передані [PERSON] грошові кошти в договорі не зазначено. Надані фото, на яких зображені [PERSON], [PERSON] та дружина третьої особи - [PERSON], при купівлі автомобіля будь-яким чином не підтверджує факт надання грошових коштів в сумі 23 000 Євро подружжю. Сам факт перебування [PERSON] та [PERSON] на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для солідарної відповідальності . Таким чином, аналізуючи предмет договору позики від 08 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та інші його умови, пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні, суд приходить до висновку що [PERSON] не було доведено підстав для стягнення грошових коштів солідарно з [PERSON] та [PERSON], використання зазначених коштів в інтересах сім'ї, отже підстави для стягнення солідарно грошових коштів з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] відсутні. При цьому, враховуючи факт визнання передачі грошових коштів [PERSON] [PERSON], наявність письмового договору позику від 08 липня 2011 року, та пояснень свідків в частині того, що дійсно даний договір був укладений та грошові кошти передані [PERSON], суд вважає необхідним задовольнити заяву третьою особи частково та стягнути грошові кошти тільки з [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial