Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

До Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області звернулася позивачка з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що шлюб з відповідачем, зареєстрований 26.07.2009 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 35, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], не склався, шлюбні відносини фактично припинені, відповідач проживає окремо, і на підставі ст.ст.104, 105,110,112 СК України просить розірвати зазначений шлюб. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб так як примирення між ними неможливе. Оскільки відповідач [PERSON] був повідомлений про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку статей 74, 76 ЦПК України, в судове засідання не з'явився, про причини не явки суду не повідомив, у зв'язку із чим суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224-226 ЦПК України за згодою позивачки постановив ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалив по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом (далі - СК) України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 26.07.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Софіївськог районного управління юстиції у Дніпропетровській області 25.07.2009 року, про що відповідно зроблено актовий запис № 35. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого виконкомом Кам'янської сільської ради Софіївського району Дніпропетровській області 10.112.2009 року, про що відповідно зроблено актовий запис № 24. Донька проживає разом з позивачкою. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені з січня 2014 року. Спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо. Заяв щодо застосування заходів для примирення сторони до суду не надали. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України їх шлюб необхідно розірвати. Згідно з квитанцією б/н від 06.11.2014 року, виданої адвокатом [PERSON], позивачка сплатила за складання позовної заяви 200 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Пункт 2 ч.3 статті 79 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Згідно з ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.1). Отже, витрати на правову допомогу слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 200 гривень. На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України суд також присуджує з відповідача на користь позивачки [PERSON] документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 243,60 грн (а.с.1).

Outcome: approved