Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка посилалась на наступні обставини. Позивачі є власниками квартири [ADDRESS] . В будинку зареєстрований їх син - [PERSON] , який постійно з 2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] , де є власником, однак знятися з реєстрації не бажає. Позивачі мають намір продати квартиру та виїхати в інше місто на постійне проживання, однак наявність зареєстрованої особи не дозволяє їм це зробити. Просили визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачі у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про згоду з позовними вимогами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 20.05.2005 року, виданим виконавчим комітетом Краматорської міської ради. Разом з позивачами у зазначеній квартирі, зареєстрований їх син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 51144 про склад сім`ї року, виданою Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради. Відповідно до ч.1 ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР від 30.06.1983 члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У ч. 3 ст.156 Житлового Кодексу Української РСР від 30.06.1983 зазначено, що члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Факт непроживання [PERSON] з грудня 2015 року у вказаному житловому приміщенні підтверджується актом про не проживання голови комітету мікрорайону № 3 від 23.09.2021 року за № 01-25/88, складеним за підписом сусідів [PERSON] , [PERSON] . В ст. 317 ЦК України визначено зміст права власності, який полягає в тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] понад рік без поважних причин у вказаному житловому приміщенні не проживає, участі в утриманні будинку не приймає, особисті речі за місцем реєстрації не зберігає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, а [PERSON] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] . На підставі статей 391,405ЦК України та

Outcome: approved