Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на виїзд їх спільної дитини [PERSON], [INFO], за кордон, а саме до Ізраїлю, без дозволу (згоди) та супроводу матері на строк 6 місяців (з 01.02.2018 року по 01.08.2018 року) для відвідування самої матері [PERSON] та брата [PERSON], який знаходиться в цій країні на лікуванні. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце його проведення повідомлявся належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, на підтвердження чого до позовної заяви була долучена копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 липня 2002 року (актовий запис № 223, складений 24 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Костянтинівського міського управління юстиції). Від шлюбу подружжя має двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31 січня 2006 року (актовий запис № 55, складений 21 січня 2006 року Костянтинівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецької області), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 червня 2012 року (актовий запис № 372, складений 26 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Костянтинівці Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області), копії яких містяться в матеріалах справи. Малолітня дитина [PERSON], 2012 року народження, під супроводом матері [PERSON] перебуває на лікуванні в медичному закладі Ізраїлю з 04 грудня 2017 року з діагнозом «новоутворення черевної порожнини - нейробластома», що підтверджується виписним епікризом та рахунком за лікування, копії яких містяться в матеріалах справи. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 р. затверджені Правила перетинання державного кордону громадянами України, відповідно до п. 3-5 яких передбачено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16 річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається , в тому числі, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З вищевказаних норм права вбачається, що дитина може виїжджати за кордон за визначеними батьками підставами: країною перебування, конкретною метою та встановленого терміну перебування за кордоном, який необхідний для реалізації такої мети виїзду. За змістом ч. 1 ст. 3, ст.18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У ст. 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. За змістом ст. 157 цього Кодексу, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про те, що запланована позивачем поїздка із дитиною [PERSON], [INFO], до держави Ізраїль з метою відвідати своїх близьких родичів відповідає інтересам дитини, не суперечить чинному законодавству, та враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе позовну заяву задовольнити та надати дозвіл [PERSON], [INFO], на в'їзд з України до держави Ізраїль строком на 6 (шість) місяців з дня набуття рішенням законної сили у супроводі її батька [PERSON] без згоди та супроводу її матері [PERSON]. Враховуючи те, що позивача судом було звільнено від сплати судового збору, а від відповідача відповідна заява не надійшла, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved