Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач просить визнати недійсним Державний акт серії ЯЕ № 020457 від 19.08.2008 року, виданий на імя [PERSON] на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 0,1655 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради. Також визнати в порядку спадкування за ним, як за спадкоємцем майна померлої [PERSON], право власності на цю ж земельну ділянку № 318, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та знаходиться на території [PERSON] сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], проте зареєструвати право власності на вищевказану земельну ділянку немає змоги, оскільки Віньковецькою РДА був виданий державний акти на право власності на земельну ділянку після смерті спадкодавиці. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з'явились. Позивач надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати без участі сторони позивачів. Представник відповідача [PERSON] сільської ради надав до суду заяву, якою просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі - в судове засідання не зявився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів.\~\~\~\~ У звязку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, за наявних у справі письмових матеріалів Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] померла 28 січян 1998 року (свідоцтво про смерть 1-БВ № 084091 від 29.01.1998 р., актовий запис № 5). Вона була власником земельної ділянки площею 0,1655 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. ЇЇ права власника посвідчуються державним актом серії ЯЕ № 020457 від 19.08.2008 року, виданого на імя [PERSON] на право власності на земельну ділянку № 318 для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 0,1655 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради та інформаційною довідкою відділу Держгеокадастру у Віньковецькому районі № 27-28-99.4-2348/15-16 від 25.07.2016 року. [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], посвідченим секретарем Карачієвецької сільської ради 23.05.1994 року та зареєстрованим в реєстрі за № 49. Спадщину прийняв шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 776 від 18.07.2016 року. Але державним нотаріусом Віньковецької державної нотаріальної контори постановою № 45/02-31 від 27.01.2015 року відмовлено у видачі позивачу свідоцтва на право власності за заповітом через те, що правовстановлюючі документи на спірні земельні ділянки видані після смерті спадкодавця. Нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку у звязку з тим, що правовстановлюючий документ видано після смерті спадкодавця. Позивач являється спадкоємцем за заповітом, але не може в позасудовому порядку реалізувати своє право спадкоємця. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Як\~вбачається з розяснень постанови Пленуму Верховного Cуду України від 16.04.2004 року за № 7 (з відповідними змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства», при розгляді цивільних справ захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). З аналізу наведених правових норм Державний акт серії ЯЕ № 020457 від 19.08.2008 року на право власності на земельну ділянку № 318 для ведення товарного сільського господарського виробництва площею 0,1655 га що розташована на території [PERSON] сільської ради, виданий на імя [PERSON] слід визнати недійсним, як такий, що виданий після смерті [PERSON]. За [PERSON] слід визнати право власності на спірну земельну ділянку на підставі ст. 1223 ЦК України як за спадкоємцем нерухомого майна за заповітом.

Outcome: approved