Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Територіальної громади в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтований тим, що 27 листопада 2004 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя про визнання померлою матері позивачки [PERSON] набрало законної сили, на підставі чого 09 грудня 2004 року відділом РАЦС Ленінського РУЮ м. Запоріжжя видано свідоцтво про смерть. Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , право власності на яку оформлено свідоцтвом про право на житло [NUMBER] від 07 квітня 1993 року, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів та зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 29 квітня 1993 року. Як спадкоємець за законом першої черги, позивач звернувся з відповідною заявою до нотаріальної контори, проте нотаріус відмовив в оформленні спадщини у зв`язку відсутності правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на зазначене спадкове майно. На теперішній час оформити спадщину й отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудовому порядку позивач не має можливості через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вказану квартиру. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі, просить суд вирішити справу на власний розсуд. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2004 року [PERSON] , 1942 року народження, визнано померлою. Рішення набрало чинності 27 листопада 2004 року. На підставі вказаного рішення суду Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя зареєстровано смерть [PERSON] [INFO] , про що 09.12.2004 року зроблено актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом мерії ! - [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстроване Соломбальським РАЦС м. Архангельська, актовий запис № 1540, [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 07 квітня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням від 07 квітня 1993 року № 1806-П, виконавчий комітет Ленінської районної ради народних депутатів посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] Вказана квартира зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на праві приватної власності, про що внесено запис у реєстрову книгу за № 209р № 35762 від 29.04.1993 року. Спадкова справа № 123 (2005) відкрита за заявою [PERSON] від 21 лютого 2005 року за № 223, відповідно до якої остання приймає спадкове майно спадкодавця за законом. В заяві зазначено, що інших спадкоємців немає. До складу спадкового майна за законом належить квартира [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О. від 22.06.2018 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане нерухоме майно. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто майнові права можуть бути предметом спадкування. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі сукупності вищевказаних письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] станом на час своєї смерті мала право власності на квартиру [ADDRESS] . Отже, [PERSON] має право на спадкування за законом квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ,, яка належала [PERSON] станом на час його смерті. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевказані обставини справи, думку сторін, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved