Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

До суду 27 квітня 2017 року надійшов позов [PERSON] , уточнений 22.06.2017 року(а.с.43), та збільшено позовні вимоги заявою від 03.09.2018 року, пред`явлений до [PERSON] , законним представником якої є [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна, за яким просив встановити факт проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] , з грудня 2008 року до часу його смерті [INFO] , та визнати за ним, [PERSON] , право власності у порядку спадкування за законом після смерті батька на квартиру [ADDRESS] .(а.с.194-196). В обґрунтування позову посилався на те, що його бабусі, [PERSON] , належала квартира [ADDRESS] . [INFO] бабуся позивача померла, та на момент її смерті батько позивача [PERSON] проживав разом із нею, а отже позивач вважає, що його батько прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Вказував, що у вказаній квартирі разом із батьком [PERSON] проживав \~ \~ \~ \~його брат [PERSON] , який помер [INFO] . Його батько звернувся до приватного нотаріуса Ганченко О.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого брата, проте через відсутність правовстановлюючого документу виникли труднощі з оформленням свідоцтва про право на спадщину. Між тим, батько помер [INFO] , не встигши оформити права на спадщину. Займаючись оформленням спадкових прав на майно, що залишилось після смерті батька, позивачу стало відомо про існування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2012 року у справі №1522/22658/12 за позовом [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа : ПРА ОМР про визнання права власності у порядку спадкування за законом, за яким за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] . Між тим, вказане рішення вважає таким, що порушує його права та інтереси, а його батько [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] .. Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Ільченко Н.А.. Ухвалою суду від 23.06.2017 року провадження у справі було відкрито. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року №901/0/15-18 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді [PERSON] [PERSON] , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м.Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 05 травня 2018 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.07.2018 року. До суду 09.07.2018 року надійшов зустрічний позов [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , пред`явлений до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус ОМНО Білоусова Наталія Володимирівна, за яким просила визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] ; встановити порядок виконання рішення суду, за яким визначити, що вказане рішення суду є підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на квартиру (т.1, а.с.134-166). В обґрунтування зустрічного позову посилалась на те, що померла [PERSON] була бабусею [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту складено не було, отже потенційними спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є діти померлої - [PERSON] (батько [PERSON] ) та [PERSON] (батько [PERSON] ). Останні до нотаріальної контори разом із заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтв про отримання спадщини не отримували. [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час її смерті проживав разом із нею за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу батько позивача за первісним позовом [PERSON] був зареєстрований та проживав за іншою адресою та з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері до нотаріуса не звертався, а також позивач за зустрічним позовом вважає, що останній є таким, що не прийняв спадщину після смерті матері. [INFO] батько [PERSON] помер. [INFO] [PERSON] як законний представник їх малолітнь доньки [PERSON] спадкоємця першої черги звернулась до приватного нотаріуса Філімонової Г.В. із нотаріально посвідченою заявою від 23.12.2011 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Приватним нотаріусом ОМНО Філімоновою Г.В. було відкрито спадкову справу №1/2012, однак нотаріусом роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. За викладених обставин звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 09.07.2018 року зустрічний позову [PERSON] в особі законного представника [PERSON] був прийнятий до провадження та підготовче засідання призначено на 03.09.2018 року. До суду 03.09.2018 року надійшов відзив на позов від представника [PERSON] адв. [PERSON] (т.1, а.с.182-193), згідно якого заперечував проти зустрічного позову та просив відмовити, заперечував той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] , оскільки свідоцтво про народження № [NUMBER] від 05.12.2003 року, видане державним реєстратором штату Міннесота США, є не апостильованим, також не надано доказів його легалізації в Україні. Жодних відомостей щодо реєстрації народження дитини [PERSON] в реєстрі актів цивільного стану України не міститься. Впродовж свого життя [PERSON] неодноразово говорив, що не має дітей. Окрім того, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано в 2001 році, після чого [PERSON] виїхала проживати до США та дитина ( [PERSON] ) народилась лише через 2.5 року, а отже заперечував факт того, що дитина є спадкоємницею [PERSON] .. Також наполягав на тому, що батько позивача [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] , разом із братом та матір`ю з грудня 2008 року, а отже є таким, що фактично прийняв спадщину. Протокольною ухвалою суду від 03.09.2018 року судом було прийнято до розгляду збільшення первісних позовних вимог. Розгляд справи було відкладено на 05.11.2018 року. До суду 02.11.2018 року надійшла відповідь на відзив первісного позивача від адвоката Лашкевича Д.В. (т.1, а.с.207-238), з посиланням на те, що Україна та США є підписантами Гаазької Конвенції від 05 жовтня 1961 року, а отже свідоцтво про народження [INFO] [PERSON] , видане 19.12.2003 року в штаті Міннесота, США, і апостильоване в країні видачі державним реєстратором штату Міннесота [PERSON] , повністю визнається та є дійсним на всій території Україні та додаткової легалізації не потребує. Окрім того, повторна державна реєстрація факту народження дитини в компетентних органах України діючим законодавством не передбачено та відповідно не передбачено внесення цього факту до державного реєстру актів цивільного стану громадян. Додатково посилався на те, що протягом тривалого періоду [PERSON] без жодних звагань визнавав себе батьком дитини та приймав участь у вихованні доньки, про що свідчать фотократки, довідки з дитячого садку, нотаріальні заяви на дозвіл виїзду дитини. Окрім того, ані первісний позивач [PERSON] , ані батько первісного позивача [PERSON] не мали та не мають право на оспорювання батьківства після смерті особи, яка була записана батьком дитини. Окрім того, в рамках справи №1522/16059/12 [PERSON] сам свідчив, що ніколи не проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, і, пропустивши встановлений 6-місячний строк для прийняття спадщини, не прийняв її своєчасно, і просив поновити строк, а отже не набув права на спадкове майно спадкодавця [PERSON] .. За правилами ст.ст.1258, 1261 ЦК України, єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є тільки його донька. Розгляд справи 05.11.2018р. був відкладений на 26.11.2018р. у зв`язку з відрядженням судді. 26.11.2018 року суд, задовольнивши клопотання представників сторін, зобов`язавши відповідача надати оригінал нотаріальної заяви та фотокарток, витребувавши для огляду матеріали судової справи №1522/16059/12, відкладав розгляд справи на 21.01.2019 року. Ухвалою суду від 10.01.2019 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Галини Василівни. 21.01.2019 року розгляд справи відкладено на 11.03.2019 року у зв`язку з відсутністю відповіді на ухвалу суду про витребування доказів. До суду 08.02.2019 року надійшов лист приватного нотаріуса Філімонова Г.В. (т.2, а.с.36), згідно якого повідомила про неможливість надання заяв, якими [PERSON] надавав свою згоду на тимчасовий виїзд своєї доньки [PERSON] за кордон у супроводі її матері [PERSON] (або у супроводі інших осіб), оскільки зберігання таких документів не передбачено. 11.03.2019 року розгляд справи відкладено на 04.06.2019 року у зв`язку з неявкою сторін. Ухвалою суду від 04.06.2019 року було розглянуто та задоволено клопотання представника відповідача, витребувано докази у приватного нотаріус Філімонова Г.В.. Розгляд справи у зв`язку з неявкою сторін відкладено на 18.06.2019 року. Через невиконання ухвали суду від 04.06.2019 року про витребування доказів розгляд справи відкладено на 20.06.2019 року. На виконання ухвали суду від 04.06.2019 року приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. було надано завірені копії записів у реєстрі нотаріальних дій щодо засвідчення справжності підписів (т.2, а.с.82). Ухвалою суду 20.06.2019 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19.09.2019 року. У судовому засіданні 19.09.2019 року були присутні позивач та його представник [PERSON] , представник відповідача [PERSON] .. Позивач у судовому засіданні пояснив, що він та його батько [PERSON] у 2008 році переїхали до його бабусі (матері батька) - [PERSON] , яка померла в 2009 році. До цього він проживав зі своєю матір`ю. Разом із ними проживав також брат батька [PERSON] , який помер в 2011 році. Квартира трикімнатна, то вони з батьком займали одну кімнату, його дядько іншу, а бабуся прохідну. Почавши оформлювати свої спадкові права після смерті свого брата, батько отримав відмову через відсутність правовстановлюючих документів, пізніше він подав відповідний позов до суду, проте помер у 2012 році, так і не оформивши спадкові права на квартиру. Вказував, що повернувшись після того, як він, [PERSON] , поїхав оформлювати свої спадкові права стосовно спадщини батька, він не зміг попасти до квартири, були змінені замки та в квартирі опинилась [PERSON] яка повідомила, що вона мати доньки його померлого дяді (брата батька). Пізніше, йому стало відомо, що [PERSON] звернулась до суду з відповідним позовом про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом. Відповідне заочне рішення суду за позовом [PERSON] було скасовано в апеляційні інстанції. Представник позивача посилався на те, що брати [PERSON] та [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті їх матері, а [INFO] році брат батька позивача помер і там залишився проживати лише [PERSON] із позивачем [PERSON] .. Із моменту смерті брата батько позивача звертався до приватного нотаріуса за оформленням спадщини, проте через відсутність правовстановлюючих документів права на спадщину не оформив. Після чого він звернувся до суду, проте справа не була розглянута, оскільки батько позивача помер. Заперечував проти зустрічного позову, посилаючись на те, що належних доказів із боку відповідачів на підтвердження того, що [PERSON] є донькою [PERSON] , реєстрації народження дитини в компетентних органах на території України проведено не було, а тому вважає, що відсутні юридичні підстави будь-яких вимог із їх сторони на спадкове майно. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечував проти первісного позову та підтримав зустрічні позовні вимоги, із посиланням на те, що дійсно позивачка розірвала шлюб із [PERSON] , проте фони фактично після цього підтримували стосунки і [PERSON] є його донькою, про її народження вони не розповсюджувались, але про це знала його мати, та [PERSON] приймав активну участь у вихованні доньки, він бував у дитячому садку, разом проводили певний час,про що свідчать також фотографії,надані суду, він надавав заяви нотаріально посвідчені, про свою згоду на виїзд доньки за кордон. При цьому заперечував посилання позивача та його представника за первісним позовом із приводу того, що батько позивача проживав за адресою: [ADDRESS] , посилався на те, що в самому позові [PERSON] була вказана інша адреса реєстрації та проживання, та згідно довідки ОСББ «Аркадія» в спірній квартирі був зареєстрований лише [PERSON] , отже фактично лише він прийняв спадщину. По справі було оголошено перерву до 28.11.2019 року. У судовому засіданні 28.11.2019 року були присутні представник позивача [PERSON] представники відповідача [PERSON] та [PERSON] , не з`явився приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна. У судовому засіданні надала свої пояснення свідок [PERSON] .. У зв`язку з неявкою інших свідків, розгляд справи був відкладений на 29.01.2020 року. У судове засідання призначене на 29.01.2020 року з`явився представник [PERSON] [PERSON] , заявив клопотання про витребування доказів по справі, а саме, просив суд витребувати у приватного нотаріуса ОМНО Філімонової Г.В. належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання з`явився представник [PERSON] адвокат Радулов В.В., заявив клопотання про витребування доказів по справі, а саме, просив суд витребувати у приватного нотаріуса ОМНО Ганченко О.М. та приватного нотаруса ОМНО Булоусової Н.В. належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також у судовому засіданні була присутні [PERSON] , яка первісні позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення, посилалась на те, що [PERSON] був батьком її дитини доньки [PERSON] , та з приводу спадкування майна вона зверталась до суду, оскільки нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів та рішенням суду (с. [PERSON] ) їх позов було задоволено, визнано право власності на квартиру в порядку спадкування за законом. На підставі вказаного рішення вона зареєструвала за собою право власності на квартиру. Вказувала, що брат її колишнього чоловіка [PERSON] (батько позивача) , з яким вона була добре знайома та який вів не зовсім чемний образ життя, казав їй, що має намір успадкувати квартиру після брата та також звернувся до суду, проте не встиг, оскільки помер у 2012 році. При цьому, відповідну заяву про прийняття спадщини вона, [PERSON] , в інтересах дитини подала раніше. Також посилалась на те, що брати були у поганих стосунках між собою, оскільки [PERSON] був наркоманом та в квартирі проживали лише мати та [PERSON] , брата туди не пускали, вона ж була у добрих стосунках та, хоч і не проживала у квартирі потсійно, приходила туди разом із дитиною. На запитання адвоката Радулова В.В. пояснила, що була у шлюбі з [PERSON] з 12 квітня 2001 року по [INFO] , дитини вона народила [INFO] та зареєструвала її народження в [PERSON] , США, куди [PERSON] передав відповідну заяву. [PERSON] помер у 2011 році та саме вона поховала його, після чого почала проживати у спірній квартирі постійно. Посилалась на те, що [PERSON] визнавав себе батьком доньки та надав свою згоду на виїзд дитини, вони разом відводили її до дитячого садка, є спільні фотознімки із дитячих виступів. За викладених обставин просила задовольнити її позов, вказувала, що після смерті батька у дитини залишилась лише спірна квартира. Ухвалою суду від 29.01.2020 року були розглянуті та задоволенні клопотання представників [PERSON] та [PERSON] про витребування доказів. Розгляд справи відкладено на 21.02.2020 року. На виконання ухвали суду від 29.01.2020 року до суду були надані витребувані докази, а саме копія спадкової справи №1/2012 (т.1, а.с.126-168). 19.02.2020 року до суду надійшов лист приватного нотаріуса ОМНО Ганченко О.М., яким повідомлено про не заведення спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] (т.2, а.с.169). Розгляд справи 21.02.2020 року був відкладений на 25.02.2020 року у зв`язку з неявкою представника позивача [PERSON] . У зв`язку з неявкою сторін 25.02.2020 року розгляд справи відкладено на 26.02.2020 року. У судовому засіданні 26.02.2020 року були присутні представник позивача [PERSON] , відповідачка [PERSON] та її представники адв. [PERSON] та [PERSON] , не з`явився приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Білоусова Наталія Володимирівна (у матеріалів справи наявна її заяви, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності). Представника позивача за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, указаних у позові. Посилався на те, що позивач проживав в квартирі разом із батьком [PERSON] (який був позашлюбним сином [PERSON] ), дядьком [PERSON] та бабусею [PERSON] .. Після смерті бабусі його батько та брат залишились проживати у квартирі, отже фактично прийняли спадщини, а після смерті в 2011 році його дядька [PERSON] у квартирі залишився проживати його батько, позивач у справі періодично мешкав разом із батьком. Після смерті батька позивача в 2012 році, з`явилась [PERSON] , яка змінила замки та опечатала квартиру. Посилався на те, що батько позивача намагався оформити свої спадкові права на квартиру, проте через відсутність правовстановчих документів йому було відмовлено нотаріусом, він звернувся до суду , проте через смерті в 2012 році його позов розглянуто не було. Заперечував проти задоволення зустрічних вимог, не визнавав той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON] .. Відповідачка разом із представниками позовні вимоги первісного позову не визнали та заперечували проти їх задоволення, посилаючись на те, що батько позивача в квартирі ніколи не проживав та не був зареєстрований. Фактично спадщину прийняв лише [PERSON] батько [PERSON] , а тому вона є єдиним спадкоємцем першої черги. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [INFO] на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу житла Виконкому Одеської Міської Ради від 13.08.1999 року. Право власності було зареєстроване у БТІ 13.08.1999 року (т.1, а.с.20). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 810 від 02.02.2009 року (т.1, а.с.11). Складених заповітів від імені [PERSON] судом встановлено не було. [PERSON] була матір`ю [PERSON] та [PERSON] . (а.с.152). про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Другим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2421 від 11.10.2011 року (т.1, а.с.155). [PERSON] за життя не було складено заповіту та/або спадкового договору, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №30274657 від 24.04.2012 року. Також із матеріалів справи вбачається, що у період з 12.04.2001 року по 20.07.2001 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Між тим, у сторін [INFO] народилась донька [PERSON] , народження якої зареєстровано в штаті Міннесота, США, про що 19.12.2003 року видано свідоцтво про реєстрацію акта цивільного стану за №S22-001571148, апостильоване в країні видачі державним реєстратором штату Міннесота [PERSON] . [PERSON] відповідно до вимог та умов Гаазької Конвенції від 05.10.1961 року. До суду було надано нотаріально засвідчений переклад вказаного свідоцтва а також оглянуто його оригінал (т.2, а.с.130-131). Також суду надано нотаріально посвідчену приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. заяву [PERSON] та [PERSON] від 19.12.2006р про наданнями як батьками дитини [PERSON] на тимчасову поїздку за кордон до [PERSON] (а.с.224, 36 т.2) , копії завірені записів у реєстрі дій щодо засвідчення справжності підписів 9а.с.68-81 т.2), та фотографії (а.с.12-14 т.2). Дійсність вказаного свідоцтва сторонами не спростована. При цьому, судом не приймаються до уваги посилання представника позивача за первісним позовом із приводу того, що вказане свідоцтво про народження [PERSON] не апостильоване в Україні, окрім того відомості щодо її народження не внесено відповідними органами реєстрації актів цивільного стану в Україні, оскільки проведення вказаних дій не є необхідним, що підтверджується листом Управління державної реєстрації ГТУЮ в Одеській області від 17.10.2018 року №Л-1671-081/11-а (т.1, а.с.223). Окрім того, батьківство [PERSON] відносно доньки [PERSON] не спростовано сторонами. [PERSON] , як законний представник єдиного спадкоємця першої черги доньки померлого [PERSON] у встановлений законом строк 27 січня 2012 року звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Філімонової Г.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (т.1, а.с.158). Приватним нотаріусом Філімоновою Г.В. відкрито спадкову справу №1/2012. При оформленні спадкової справи\~отримані офіційні підтвердження, що [PERSON] є сином [PERSON] , спадкова справа після смерті \~\~ [PERSON] не відкривалася, що підтверджується витягами з реєстрів. На запит нотаріуса Філімонової Г.В. у Виконкомі Одеської\~міської ради щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності було відмовлено, оскільки дублікат може отримати тільки власник. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу, також було відмовлено, тому що в неї відсутні правовстановлюючі документи та було запропоновано звернутися до суду за захистом своїх прав (т.2, а.с.153). У вересні 2012 року [PERSON] як представник малолітньої [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Одеської міської ради, третя особа ПРА ОМР як органу опіки та піклування, про визнання права власності у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] (справа №1522/22658/12). Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2012 року позовну заяву [PERSON] в інтересах якої звернулася [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання права власності у порядку спадкування за законом задоволено в\~повному обсязі. Визнано\~за [PERSON] право\~власності на\~квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом (т.1, а.с.163-165). На підставі вказаного заочного рішення суду від 15.11.2012 року право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.02.2013 року, номер запису 289166. Між тим, зазначене заочне рішення суду від 15.11.2012 року було скасовано судом апеляційної інстанції постановою від 03.07.2018 року та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] інтересах якої звернулася [PERSON] , яка є законним представником неповнолітньої доньки до Одеської міської ради, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування про визнання права власності у порядку спадкування за законом (т.1, а.с.187-189). Також суд вбачає, що з відповідним позовом про визнання права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] до Приморського районного суду м. Одеси 06.07.2012 року звертався [PERSON] (справа 1522/16059/12 (с. [PERSON] )), проте ухвалою суду від 10.08.2012р. позов залишено без розгляду за заявою представника позивача. З наданої копії позову (а.с.231)вбачається, що [PERSON] зазначав місце проживання [ADDRESS] та мотивував позов тим. Що після смерті [PERSON] спадщину успадкував [PERSON] [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (т.1, а.с.13), у зв`язку з чим вказаний цивільний позов судом розглянутий не був. Відомостей щодо відкриття спадкової справи відносно майна померлого [INFO] [PERSON] матеріали справи не містять. Позивач [PERSON] був рідним сином [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження позивача серії [NUMBER] від 25.04.1996 року (т.1, а.с.16). Суд вбачає, що приватним нотаріусом ОМНО Білоусовою Н.В. постановою від 27.04.2017 року було відмовлено [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів (т.1, а.с.25). Листом від 20.07.2017 року приватний нотаріус Білоусова В.В. повідомила, що після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа нею не заводилась (т.1, а.с.161). Тому суд не приймає до уваги копію заяви [PERSON] посвідчену нотаріально 20.02.2012р. адресовану до компетентних органів з приводу приймання ним спадщини після смерті брата.(а.с.228). Саме у зв`язку з відмовою в оформленні спадкових прав на спірну квартиру через відсутність правовстановчих документів [PERSON] звернувся до суду з дійсним позовом із посиланням на те, що його батько [PERSON] із 2008 року проживав в спірній квартирі разом із матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] та фактично прийняв спадщину після смерті матері та брата згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У свою чергу він як син померлого [PERSON] є спадкоємцем даної квартири. Згідно зустрічних позовних вимог, [PERSON] була донькою [PERSON] , який на момент смерті [PERSON] проживав у спірній квартирі та прийняв її у спадщину згідно ч.3 ст. 1268 ЦК України, а тому є єдиною спадкоємницею вказаної квартири. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно з нормою статті 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно статті 1223\~ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, згідно з частиною третьою статті 1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності до роз`яснень ВССУ, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Пунктом 23 Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», викладена правова позиція в якій зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Що не заперечується та визнається сторонами, [PERSON] з 26 січня 2000 року був зареєстрований та проживав разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що свідчить копія 11 сторінки паспорту [PERSON] , довідки ОСББ «Аркадія» №95 від 11.09.2012 року, №11 від 20.03.2018 року, №19 від 04.09.2018 року та засвідчений печаткою ОСББ «Аркадія» акт б/н від 18.09.2018 року, складений мешканцями будинку. У свою чергу [PERSON] батько позивача був зареєстрований за іншою адресою [ADDRESS] , вказана адреса зазначена ним в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М. письмовій заяві [PERSON] від 20.02.2012 року (щодо прийняття спадщини після свого брата [PERSON] ) та в нотаріально посвідченій приватним нотаріусом ОМНО Ганченко О.М. довіреності Циколана О.М. від 20.02.2012 року серії ВРО №827776. Зазначена адреса вказана [PERSON] і в своєму позові до Одеської міської ради від 06.07.2012 року (справа №1522/16059/12). Окрім того, в самому позові [PERSON] визнавав той факт, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв його брат [PERSON] , оскільки був зареєстрований та мешкав у вказаній квартирі (т.1, а.с.231). Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивача [PERSON] .. Зазначила, що з [PERSON] ніколи не були знайомі та зустрілись із нею лише після того, як не змогли попасти до квартири, дізнались від консьєржки, що квартира була опечатана виконавцем разом із [PERSON] .. Вказувала, що навіть, коли брат її чоловіка [PERSON] був у зареєстрованому шлюбі, він продовжував жити разом із матір`ю. Вказувала, що через 2,5 місяці вони вирішили розірвати шлюбу та на її розпитування [PERSON] вказав, що це була помилка. Посилалась на те, що мирно розірвати шлюб не вдалось, тому [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, вказувала, що свідоцтво про шлюб залишилось у його дружини, а тому вважає, що остання його вивезла в США, за яким у подальшому зареєструвала [PERSON] як батька дитини (в 2003 році). Про все це свідку відомо зі слухів. Вказувала, що [PERSON] ніколи не виїжджав до Америки, він навіть не мав закордонного паспорту. Зі слів [PERSON] та свекрові [PERSON] свідку відомо, що він ніколи не давав згоди на визнання його батьком дитини. При цьому свідку нічого не відомо з приводу того, що [PERSON] давав будь-які згоди на виїзди дитини за кордон. Також свідок пояснила, що [PERSON] батько позивача, був її колишнім чоловіком та вони разом мешкали до 2000 року, а після її розлучення їх спільний син [PERSON] (позивач у справі) залишився проживати разом із нею, а її чоловік [PERSON] почав проживати сам за адресою: [ADDRESS] , а потім коли продав квартиру за вказаною адресою, проживав, то у друзів, то разом із матір`ю [PERSON] і незадовго до своєї смерті (десь в 2007 році) його мати забрала [PERSON] до себе. Вказувала, що через те, що вона часто мала відрядження за кордон, то залишала сина (позивача) у свекрові [PERSON] , то з нянею. Після смерті свекрові в квартирі залишились проживати лише [PERSON] та [PERSON] , її син часто бував із ними. В 2011 році помер брат її колишнього чоловіка та його похоровав саме [PERSON] і продовжував проживати у квартирі сам. На запитання адвоката зазначила, що [PERSON] із метою збереження квартири не захотіла прописати в ній сина [PERSON] , оскільки останній вів такий образ життя, що все продавав. Після смерті [PERSON] (похоронами займалась вона та його друзі), вона разом із сином прийшли до квартири, забрати речі, проте попасти до неї змогли, вона була опечатана. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, враховуючи встановлені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про недоведеність тверджень та посилань первісного позивача на спільне проживання його батька [PERSON] з грудня 2008 року по 20 липня 2012 року разом із матір`ю та братом за адресою [ADDRESS] , оскільки такі обставини свого належного підтвердження за розглядом справи не знайшли. Таким чином, у цій частині позовних вимог [PERSON] суд відмовляє. З огляду на викладене, суд вбачає, що зазначену квартиру фактично прийняв у спадщину після померлої матері [PERSON] - [PERSON] , оскільки був зареєстрований та постійно мешкав у вказаній квартирі з січня 2000 року, сплачував за отримані комунальні послуги, що підтверджується копією паспорту померлого та довідкою з місця проживання від 13.03.2012 року. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] не оформив свідоцтво на спадщину після померлої матері, оскільки не зберігся оригінал правовстановлюючого документу Свідоцтва про право власності на померлу [PERSON] .. Відповідно до\~статті 1261 Цивільного кодексу України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки, відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, то, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, відповідно до норм ст. ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, [PERSON] є спадкоємницею першої черги за законом спадкоємця [PERSON] , з огляду на викладене, зважаючи на те, що її право на спадкове майно (спірну квартиру) оспорюється, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , та задовольняє частково та вважає, що відповідач має право на судовий захист її законних прав та інтересів шляхом визнання права власності на спадкове майна з урахуванням затвердженого у встановленому законом порядку в контексті ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та позов є обґрунтованим. Суд відмовляє в частині вимог [PERSON] в особі законного представника [PERSON] щодо встановлення порядку виконання рішення суду за яким визначити, що вказане рішення суду є підставою для внесення запису про реєстрацію права власності на квартиру, оскільки дане питання врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вирішенню в позовному провадженні не вимагається.

Outcome: partial