Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та процентів, витребування безпідставно набутого майна. Позов обґрунтований тим, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, за яким [PERSON] було передано відповідачу 1500 доларів США на строк до 22 квітня 2017 року. На підтвердження укладення договору [PERSON] 22.03.2017 року було видано розписку. Після спливу строку для повернення позики [PERSON] гроші повернуті не були. Окрім того 9 березня 2017 року [PERSON] через банківський термінал помилково внесла на картковий рахунок [PERSON] гроші в сумі 5739 грн. 10 березня 2017 року [PERSON] через банківський термінал помилково внесла на картковий рахунок [PERSON] гроші в сумі 11000 грн. 22 березня 2017 року [PERSON] через банківський термінал помилково внесла на картковий рахунок [PERSON] грошів в сумі 40220 грн. 18 квітня 2017 року [PERSON] через банківський термінал помилково внесла на картковий рахунок [PERSON] грошів в сумі 5100 грн. Позивач перерахувала кошти за вказівкою [PERSON], при цьому з [PERSON] вона угод не укладала, особисто незнайома та боргових зобов'язань немає. Вважає, що [PERSON] отримав безпідставно гроші, які мають бути повернуті. Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг станом на 20 березня 2018 року за договором позики від 22 березня 2017 року в розмірі 1767, 67 доларів США, що еквівалентно сумі в національній валюті за курсом НБУ на день ухвалення рішення 44395,01 грн., судові витрати в розмірі 408 грн.; стягнути з [PERSON] на свою користь 62059 грн. та судовий збір в розмірі 613,15 грн. В судове засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Відповідачі до суду не з'явилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], частково визнав позовні вимоги. Заявив, що [PERSON] визнає обставини позики та суму боргу стосовно нього. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд приходить до наступного. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до розписки, складеної у м. Дніпро 22 липня 2017 року [PERSON] (паспорт серія [NUMBER], виданий Ленінським РВ УМВС України в Запорізькій області), проживає за адресою: [ADDRESS], отримав 1500 доларів США готівкою від [PERSON], (паспорт серія [NUMBER], виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області) проживає за адресою: [ADDRESS], та зобов'язався повернути вказану суму в строк до 22 квітня 2017 року. (а.с.9) Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Частиною 1 ст. 192 ЦК України визначено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до прийняття за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. В такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Однак відповідач [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе за договором позики від 22 березня 2017 року зобов'язання, своєчасно не повернув суму грошових коштів, отриману в позику. Договором не встановлений розмір процентів, в зв'язку із чим позивачем розраховано суми процентів за користуванням грошовим коштами з урахуванням облікової ставки НБУ. Відповідно до наданого розрахунку проценти за користування коштами складає 184,57 доларів США. Зазначена сума визнається сторонами та ніким не оспорюється. В зв'язку із викладеним позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів підлягають задоволенню Відповідно до квитанції від 22 березня 2017 року [PERSON] перерахувала на користь [PERSON] кошти в сумі 40220 грн. Згідно з квитанцією від 10 березня 2017 року [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 11000 гривень. Відповідно до квитанції від 18 квітня 2017 року на картковий рахунок [PERSON] перераховано 5105 грн., при цьому у графі платник зазначено «за [PERSON].». Згідно з квитанцією від 9 березня 2017 року поповнено кратку за номером, при цьому платник не зазначений, що унеможливлює його ідентифікацію. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зі змісту вищевказаної норми випливає, що підставою виникнення зобов'язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (у тому числі грошових коштів) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. Отже, виходячи із змісту вищевказаної норми, для з'ясування чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного статтею 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав. В судовому засіданні не було встановлено наявність будь-яких правочинів, укладених між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до поданих позивачкою квитанцій документально підтверджено лише перерахування позивачкою коштів в сумі 40220 грн. В інших квитанціях відсутня вказівка, що платником є [PERSON] З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають частковому задоволенню в сумі 40220 грн. В іншій частині вимог слід відмовити. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial