Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

До суду звернувся представник позивача з вказаним позовом, в якому просить з урахуванням уточнення позовних вимог стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 18095 гривень 00 копійок та 1500 гривень витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову вказує, що 09 січня 2013 року між ПрАТ «СК «Форміка» (далі - страховик) та ТОВ «Світ Будівельної Техніки» (далі - страхувальник) був укладений договір №10/2-44 страхування майна, згідно якого страховик зобовязувався відшкодувати страхувальнику збитки, які будуть завдані внаслідок втрати майна, що належить страхувальнику на законних підставах згідно умов та в порядку визначених договором та правилами. Додатковою угодою №4 від 01 березня 2013 року до договору страхування було погоджено перелік застрахованого майна, на яке з 01 березня 2013 року буде розповсюджуватися страховий захист на умовах договору страхування, зокрема, вібропліта MV-92 (заводський №29201923). Відповідно до умов вищезазначеного договору страхування орендодавцями є страхувальник, ФОП [PERSON] 17 липня 2013 року ФОП [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди обладнання за №СП000405. За умовами договору оренди після закінчення терміну оренди орендар зобовязується повернути орендоване обладнання по акті приймання обладнання з оренди. 29 липня 2013 року між орендодавцем та орендарем був укладений акт №00001229 від 29 липня 2013 року передачі техніки-обладнання в тимчасове користування, в якому сторони погодили терміни оренди - протягом доби, а потім подовжили до 09 серпня 2013 року. Орендар не повернув орендоване майно ні у визначений термін, ні в подальшому. 16 серпня 2013 року орендодавець звернувся до позивача із повідомленням про виникнення збитку, потім направив до правоохоронних органів заяву від 27 серпня 2013 року про заволодіння відповідачем чужим майном. 10 вересня 2013 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про проведення страхової виплати та надав передбачені розділом 9 договору страхування потрібні документи. 12 вересня 2013 року позивачем даний випадок був визнаний страховим, складений страховий акт №10/2-36 та виплачено страхове відшкодування, в сумі 18095 гривень 00 копійок. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом установлено, що 09 січня 2013 року між ПрАТ «СК «Форміка» та ТОВ «Світ Будівельної Техніки» укладено договір страхування майна №10/2-44. Відповідно до пункту 1.3 даного договору страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, повязані з володінням, користуванням і розпорядженням майном. Пунктом 1.4 встановлено, що перелік застрахованого майна надається у додатку №1, який є невідємною частиною договору страхування. (а.с.5-8) Пунктом 2.2 договору страхування передбачено, що страховим випадком є втрата майна оренди внаслідок протиправних дій третіх осіб (осіб, що орендують майно страхувальника), а саме неповернення майна страхувальника, орендованого на підставі укладеного договору оренди. Згідно пункту 4.3 договору оренди передача обладнання в оренду здійснюється персонально орендарю та оформлюється актом передачі обладнання в оренду. Після закінчення терміну оренди за даним договором орендар зобовязується повернути орендоване обладнання по акту приймання обладнанням з оренди. 17 липня 2013 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди обладнання №СП000405. (а.с.10-11) 29 липня 2013 року між орендодавцем та орендарем був укладений акт №00001229 від 29 липня 2013 року передачі техніки-обладнання в тимчасове користування, в якому сторони погодили терміни оренди - протягом доби, а потім подовжили до 09 серпня 2013 року. ТОВ «Світ Будівельної Техніки» було направлено повідомлення про виникнення збитку генеральному директору СК «Форміка» за вих. №43 від 16 серпня 2013 року, оскільки відбулося неповернення техніки з оренди, а звязок з клієнтом відсутній. Особа повідомила, що відбулося неповернення віброплити MV-92 (заводський №29201923) вартістю 25850 гривень 00 копійок. Пунктом 5.2.9 договору оренди передбачено, що орендар зобовязаний повернути орендодавцю за відповідним актом приймання обладнання з оренди в комплектному і технічно справному стані, а також лист регламентованих робіт, однак орендар не повернув орендоване майно у визначений термін, ні в подальшому. 27 серпня 2013 року ФОП [PERSON] та [PERSON] було подано до Святошинського РУГУ МВС України в місті Києві заяву про заволодіння майном [PERSON], яка зареєстрована 29 серпня 2013 року за №33154. (а.с.15-16) 10 вересня 2013 року ТОВ «Світ Будівельної Техніки» було подано генеральному директору СК «Форміка» заяву про проведення страхової виплати у звязку з настанням страхового випадку. До заяви було додано потрібні документи, які передбачені розділом 9 договору страхування. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України та пункту 3 частини 1 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. АТ СК «Форміка» було перераховано ТОВ «Світ Будівельної Техніки» 18095 гривень 00 копійок як оплату страхового відшкодування, що підтверджується копією платіжного доручення №368 від 12 вересня 2013 року. (а.с.20) Статтею 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. У відповідності до положень частини 1 статті 990 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями пункту 11.4 договору страхування визначено, що після виплати страхового відшкодування до страховика переходять, в межах сплаченої суми, права, які страхувальник має відносно осіб, які несуть відповідальність за заподіяння збитків. За таких обставин, до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки позивач перерахував грошові кошти у сумі 18095 гривень 00 копійок, тому у відповідача існує заборгованість перед позивачем у вищевказаному розмірі. Відповідно до частини 1 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. У частині 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судових витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до статті 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 Цивільного процесуального кодексу України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 Цивільного процесуального кодексу України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутні дані та розрахунки про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат по даній цивільній справі. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача 18095 гривень 00 копійок на відшкодування шкоди в порядку регресу. Відповідно до положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1378 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial