Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

До Рівненського міського суду 07 листопада 2013 року звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], із твердого грошового розміру в сумі 250 грн. щомісячно до 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] в розмірі 10 983,21 грн., сплачених позивачкою коштів за навчання, розвиток та лікування дитини. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2006 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти в твердій грошовій в сумі 250 грн. щомісячно на дитину. Оскільки на сьогоднішній день змінився майновий стан дитини, у зв'язку із тим що дитина стала старшою, потребує більших витрат на її утримання, стала займатись спортивним плаванням, має особливі здібності, крім того дитина хворіє і потребує лікування, внаслідок чого сума стягнутих із відповідача аліментів на теперішній час є недостатньою для матеріального утримання дитини. Відповідач працює в Росії не офіційно, має доходи, які дозволяють виплачувати аліменти в сумі, передбаченій законодавством, що внаслідок обставин, які склалися, та чинного законодавства є підставою для зміни розміру стягнутих аліментів та стягнення їх у твердій грошовій сумі. Витрати на утримання і навчання сина несе вона, має недостатній для забезпечення утримання і навчання їх спільної дитини прибуток у вигляді мінімальної заробітної плати. Вважає, що відповідач має змогу надавати кошти на додаткові витрати на розвиток, лікування, відпочинок та забезпечення сина, оскільки є працездатним, інших утриманців та стягнень за виконавчими листами їй невідомо. Зокрема, нею понесені витрати на спортивне плавання сина в ДЮСШ №2 м. Рівне в сумі 900 грн. та спецодяг в сумі 259 грн.; на заняття вільною боротьбою в ДЮСШ №5 м. Рівне на спецодяг в сумі 636 грн.,на придбання велосипеда сину вартістю 898 грн., на шкільний одяг, та взуття в сумі 5673,00 грн., на шкільно-письмове приладдя на суму 1221,26 грн., на придбання окулярів на суму 654,10 грн., на медичні засоби /ліки/ на суму 310,05 грн., на навчання англійською мовою на суму 2395 грн., на оздоровлення на базах відпочинку на загальну суму 1570 грн., на дитячі меблі для сина на суму 7450 грн., а всього на загальну суму 21 966,41 грн. Таким чином ? частина вартості стягнення додаткових витрат становить 10 983,21 грн., та підлягає стягненню на її користь із відповідача. Вона вимушена звертатись із позовом до суду. Згідно наданого заперечення, позовні вимоги не визнаються відповідачем, як безпідставні. Вказується, що стягнуті в судовому порядку аліменти регулярно сплачуються. В даний час відповідач не працює в зв'язку із хворобою. Всі гроші зароблені ним в Росії витрачені на придбання лікування Вирішується питання про встановлення йому групи інвалідності. Йому постійно потрібні кошти на лікування. Крім того, на утриманні має батьків, які потребують матеріальної допомоги, батько є інвалідом ІІ групи. Обґрунтування позовних вимог про стягнення додаткових витрат вважає безпідставним, оскільки відповідно ч.2 ст.185 СК України, розмір участі одного із батьків в додаткових витратах визначається судом із урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, внаслідок вищевказаних змін сімейного становища він не може забезпечити сплату збільшеного розміру аліментів та додаткових витрат на дитину. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Пояснили, що обставини, на які покликається відповідач в своєму запереченні не заслуговують на увагу. Додатково пояснили, що відповідач захворів в 2013 році, що підтверджується епікризом від 13.11.2013 року, проте з часу розірвання шлюбу участі в додаткових витратах на дитину не брав. Пояснили, що за навчання сина в дитячих спортивних школах сплачувались благодійні внески, рекомендоване лікування та носіння окулярів згідно приписів лікарів в медичній карточці сина і довідках, оздоровлення на базі відпочинку не було рекомендоване лікарями. Вважають доведеними вимоги про збільшення розміру аліментів та можливим забезпечення сплати аліментів і додаткових витрат відповідачем. Просять задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги вважає безпідставними та не доведеними, а позивачем не наведені факти щодо настання зміни майнового стану відповідача, як платника аліментів, або в позивачки, як одержувача аліментів, матеріальному становищі, сімейному стані чи стані здоров'я дитини, а також не долучено доказів на підтвердження таких обставин. Пояснив, що 3 місяці назад приїхав із Росії, де захворів хронічними хворобами, фактично втратив працездатність та має потребу в подальшому лікуванні, на що потребує значні витрати, прте висновку ЛКК з цього приводу не має. Витрати позивачки на придбання одягу і взуття, велосипеда та меблів для дитини, а також на його відпочинок на базі відпочинку не вважає такими, що можуть бути віднесені до додаткових витрат. Просить в позові відмовити, оскільки він категорично в силу стану здоров»я, відсутності роботи та майнового стану не має можливості забезпечити їх сплату. Заслухавши пояснення сторони позивачки, дослідивши заперечення та доводи сторони відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який залишений на проживання із позивачкою. На підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2006 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти в твердій грошовій в сумі 250 грн. щомісячно на утримання дитини, що фактично є мізерною недостатньою для забезпечення належного утримання дитини розміром, який суттєво нижчим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом досліджені надані позивачем докази, зокрема: довідка ЖКП «Перспективне» № 446 від 30.09.2013 року, з якої вбачається що неповнолітній син сторін, який за період після стягнення аліментів досяг шкільного та 10-річного віку, проживає разом з позивачкою та навчається в школі. Судом досліджені копії товарних чеків на підтвердження придбання дитині одягу, взуття, канцелярських товарів; довідка Дитячо - юнацької спортивної школи № 2 від 30.09.2013 року за № 182 про відвідування дитиною плавального басейну та придбання необхідних для плавання речей; довідка Дитячо - юнацької спортивної школи № 5 від 15.10.2013 року за № 77 про те, що дитина займається вільною боротьбою; договір про туристичне обслуговування № 30 від 03.08.2009 року та інші відповідні документи на підтвердження літнього відпочинку дитини; квитанції про оплату курсів з вивчення іноземних мов; медичними картками та довідками на підтвердження того, що дитина хворіє. Вказаними документи підтверджуються обставини збільшення витрат на утримання дитини та погіршення майнового стану дитини і стягувача аліментів. Таким чином, аналізуючи надані позивачем докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вказаними документи підтверджуються обставини збільшення витрат на утримання дитини та лікування дитини, витрати на утримання дитини збільшуються внаслідок частих захворювань дитини та влаштування дитини в навчальні заклади, у цьому зв'язку вважається доведеним погіршення майнового стану дитини і стягувача аліментів, яка має мінімальну заробітну плату, інших прибутків не має. Доводи сторони відповідача в частині погіршення його майнового стану внаслідок наявності на утриманні непрацездатних батьків, внаслідок погіршення стану здоров»я і лікування не підтверджені належними допустимими доказами щодо розміру таких витрат на утримання батьків чи на медичні препарати та інші витрати на власне лікування, таким чином вищенаведені доводи про погіршення майнового стану відповідача не знайшли доказового підтвердження в суді. Однак, відповідачем надані достовірні докази у вигляді медичних довідок та епікризів на підтвердження незадовільного стану здоров'я та хронічних хвороб, які суд приймає до уваги при визначенні розміру аліментів. У відповідності до положень ст.ст. 181 ч. 3, 184 СК України, позивачкою правомірно заявлений позов про збільшення розміру аліментів на утримання дитини за рішенням суду у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач є працездатним по віку і стану здоров'я, має нерегулярні і нестабільні прибутки. Відсутні відомості про інших утриманців відповідача, борги чи стягнення по виконавчих листах або інші поважні причини, які унеможливлюють забезпечення відповідачем сплати аліментів на утримання сина. В такому випадку, при відсутності офіційного працевлаштування відповідача, відповідно до положень ст.ст. 181, 183,184, СК України, суд вважає доведеними підстави для встановлення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені судом обставини, потреби дитини в зв'язку з її зростанням та розвитком, відповідно до положень ст.182 СК України, на підставі досліджених судом доказів, в частині зміни стану здоров'я і матеріального стану дитини, та стану здоров'я і матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вважає, що із задоволенням позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання сина в розмірі по 500 грн. щомісячно не будуть порушені права та інтереси сторін. Такий розмір стягнення вважається обґрунтованим, відповідно до встановлених обставин і чинного законодавства. Дану суму суд вважає розумною та достатньою за встановлених обставин, для забезпечення потреб дитини і можливостей відповідача. Відтак, суд вважає доведеними передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів, оскільки зміна розміру аліментів за рішенням суду встановлюється із дня вступу такого рішення в законну силу. Відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджується стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, як розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо. Оцінюючи заявлені позивачем для стягнення із відповідача додаткові витрати та докази в цій частині, суд приходить до наступних висновків. З урахуванням положень чинного законодавства, до додаткових витрат підлягають віднесенню витрати на розвиток здібностей дитини і лікування, а саме: заняття дитини в дитячих юнацьких спортивних школах /за винятком благодійних внесків/ на суму 259грн. та 636 грн.; витрати на придбання окулярів та медичних ліків за призначенням лікарів на суму 654,10 грн. та 310,50 грн.; витрати на навчання дитини англійської мови, відповідно наданих платіжних документів, на суму 2395 грн., що становить загальну суму 4 254,10 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки в розмірі 1/2 їх частини, що становить 2 127,05 грн. Зазначені позовною заявою витрати позивачки на придбання велосипеда, на придбання одягу і взуття, шкільно-письмового приладдя та меблів суд вважає повсякденними витратами, які мають бути понесеними батьками на кожну дитину, і не відносяться до додаткових витрат в розумінні положень ст. 185 СК України. Крім того, аналізом відповідних наданих позивачем доказів в цій частині, які не є іменними, суд не вважає підтвердженими саме витрати позивачки на користь та на утримання спільного із відповідачем сина. Витрати на літній відпочинок дитини на базах відпочинку, без медичних рекомендацій санаторно-курортного лікування дитини, не вважаються додатковими витратами на утримання дитини, які підлягають стягненню в порядку ст. 185 СК України. За наведених обставин, вимоги позову в частині відшкодування 1/2 таких витрат, як додаткових витрат на утримання сина, до задоволення не підлягають. Судові витрати при задоволенні позовних вимог в порядку ст.88 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного ст.ст. 141, 180-183, 182, 191, 192 СК України,

Outcome: partial