Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, скасування арешту нерухомого майна, яка обґрунтована тим, що у 2019 році позивачу стало відомо про те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про накладення арешту на все його нерухоме майно. Вказаний арешт був накладений на основі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк від 16.06.2014 року у виконавчому провадженні № 43696843. Зазначає, що він ніколи не отримував оскаржуваної постанови та постанови про відкриття виконавчого провадження. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався від нотаріуса при зверненні до нього за вчиненням нотаріальної дії. Відповідач у відповідь на запит представника позивача [PERSON] вказав, що на виконанні Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавче провадження № 43696843 не надходило та на виконанні не перебуває. На теперішній час матеріали перебувають на тимчасово непідконтрольній території м. Донецьк і має стан як повернутого стягувачу. Крім того, 16.06.2014 року на [PERSON] згідно постанови Пролетарського районного управління юстиції м. Донецьк накладено арешт на все нерухоме майно. На підставі чого позивач просить суд скасувати: постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер ВП № 43696843, 6-571, виданої 16.06.2014 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк Алатирцевою Н.В.; арешт нерухомого майна [PERSON] , накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії та номер ВП № 43696843, 6-571, виданої 16.06.2014 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк Алатирцевою Н.В. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, представник надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та справу розглянути без їхньої участі (а.с.24). Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та ухвалити рішення на розсуд суду (а.с.30). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 16.06.2014 року державним реєстратором на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 43696843, 6-571, виданої 16.06.2014 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк Алатирцевою Н.В. на все нерухоме майно [PERSON] було накладено арешт (а.с.8-9). Листом від 07.10.2019 року Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області представника позивача [PERSON] було повідомлено про те, що на виконанні Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавче провадження № 43696843 не надходило та на виконанні не перебуває. На теперішній час матеріали перебувають на тимчасово непідконтрольній території м. Донецьк і має стан як повернутого стягувачу. 16.06.2014 року на [PERSON] згідно постанови Пролетарського районного управління юстиції м. Донецьк накладено арешт на все нерухоме майно (а.с.10-11). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 - вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім того, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні; позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Донецьк є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. З матеріалів справи вбачається, що арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON] накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 16.06.2014 року Головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк Алатирцевою Н.В. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому нерухоме майно. Крім того, як слідує з листа Слов`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 07.10.2019 року на виконанні у відповідача виконавче провадження № 43696843 не надходило та на виконанні не перебуває. На теперішній час матеріали перебувають на тимчасово непідконтрольній території м. Донецьк і мають стан як повернутого стягувачу. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна. Отже, у зв`язку із тим, що позивач не має можливості звернутися до Відділу державної виконавчої служби Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьк, який на теперішній час перебуває на тимчасово непідконтрольній території Україні, із вимогою про скасування арешту нерухомого майна та відсутністю на виконанні у Слов`янському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) виконавчого провадження № 43696843, що створює суттєві перешкоди для позивача в реалізації ним свого права на набуття, володіння та реалізацію будь-якого рухомого та нерухомого майна, арешт підлягає скасуванню. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або вказати на сумнівність обґрунтувань даних позовних вимог - судом не встановлено. Ухвалюючи таке рішення по справі, суд враховує, що згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» при оцінці доказів слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу спірних відносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності вважає, що позов є законним, обґрунтованим, та підлягає задоволенню. Позивач не вимагає відшкодування суми сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved