Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

До суду 07.05.2018 року з зазначеним позовом в інтересах [PERSON] звернувся [PERSON].\~ Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем 21.07.2010 року було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу кошти в\~ сумі 31500 дол. США, а відповідач зобовязувався повернути кошти щомісячними платежами по 250 дол. США починаючи з 01.09.2010 року. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 березня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 596 200 грн.. На даний час боржник зобовязання не виконав, тому позивач вважає, що діями боржника [PERSON] заподіяні збитки( втрачена вигода), тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заподіяні збитки(упущену вигоду) у сумі 82 275,60 (вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят пять) грн. 60 коп. В судове засідання представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] не зявились, про день час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. 25.06.2018 року до суду надійшла заява [PERSON] в якій він просить справу розглядати в його відсутність, заявлений позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого\~ учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи, що від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, а відповідач [PERSON]\~ будучи належним чином повідомленою в судове засідання не зявилася, поважності причин своєї неявки не повідомила, суд вважає\~ за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов мотивованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 21.07.2010 року було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу кошти в\~ сумі 31500 дол. США, а відповідач зобовязувався повернути кошти щомісячними платежами по 250 дол. США починаючи з 01.09.2010 року.\~ Відповідач отримав від позивача кошти, проте не виконав своїх зобовязань, та не повернув кошти позивачу. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 березня 2017 було стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця та жителя [INFO], РНОКПП [NUMBER], на користь [PERSON], жителя [INFO], держава Ізраїль, грошові кошти у сумі 596 200 грн. заборгованості за договором позики від 21.07.2010 року. Але до цього часу боржник [PERSON] не приступив до виконання зобовязання за договором позики від 21.07.2010 р. Згідно з нормою частини другої статті 625 ЦК України (Відповідальність за порушення грошового зобов'язання), За порушення виконання грошового зобовязання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає в приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового обовязку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до норм статті 22 ЦК України (Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди) Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: -\~ втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); -\~ доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до частини четвертої статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Вказаної правової позиції дотримувався також Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16. Тобто, відповідальність за порушення грошового зобов'язання через знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів,\~ жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на звернення до суду і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити позовні вимоги та спосіб захисту порушеного права, у 2014 році звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків(упущеної вигоди) за договором позики. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed