Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. З позовної заяви вбачається, що у 2012 році рішенням суду встановлено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісяця на утримання спільної дочки [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що визначеної рішенням суду суми на повноцінне утримання спільної дитини сторін та її розвиток вже не вистачає. Хоча навіть тієї суми відповідач не сплачує та має заборгованість зі сплати аліментів. Позивач самостійно утримує дочку, задовольняє її найнеобхідніші потреби (одяг, взуття, засоби для навчання). Також зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а обов`язок утримувати дитину покладено на кожного з батьків. У зв`язку з викладеним позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Про дату, час і місце слухання справи учасники були повідомлені належним чином. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи міститься заява про здійснення розгляду справи у її відсутність. Проти здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечувала. Позовні вимоги підтримала, просила змінити спосіб стягнення аліментів. Відповідач про дату; час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте в судове засідання не з`являвся, причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області постановлено здійснювати розгляд справи у заочному порядку. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Сторони мають спільнудочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 10.02.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області, відповідно до якого батьком дитини вказано відповідача - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.07.2012 у справі № 2310/1099/2012, яке набрало законної сили 23.07.2012, стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 04.05.2012 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Указане підтверджується виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного рішення суду. Позивач проживає разом із дочкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою 13.08.2021 виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради. Станом на день подачі позову спільній дочці сторін виповнилося повних 9 років. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України(далі - СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення СК України. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частинами 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить змінити раніше визначений спосіб стягнення аліментів у виді твердої грошової суми та стягнути з відповідача кошти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від доходу відповідача. Частинами 1, 2 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особа, яка отримує аліменти та з якою проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів незалежно від будь-яких обставин. З огляду на це суд констатує, що позивач має право на зміну способу стягнення аліментів та така вимога підлягає задоволенню. При цьому належному обґрунтуванню підлягає необхідність стягнення аліментів у певному розмірі. Позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття дитиною. Відповідач не надав відзив на позов, що суд оцінює як відсутність у нього заперечень щодо викладених у позові обставин, а також заявленого позивачем розміру аліментів, та не надав суду доказів щодо наявності обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому суд не вбачає підстав допустити негайне виконання рішення, оскільки предметом позову є не стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про зміну способу стягнення аліментів. Положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн. у дохід держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved