Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-03 00:00:00

До Коростишівського районного суду Житомирської області 27.07.2017 з вищевказаним позовом звернувся [PERSON] , в якому з урахуванням уточнення позовних вимог від 23.04.2019 просить: визнати порушеним право [PERSON] споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №298/САФ03.16-2 від 29.03.2006, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника відділення №289 Житомирської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Цибульського О. М., та [PERSON] , та застосувати «двохсторонню реституцію»; застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: визнати недійсним договір застави №298/6-ЗАФ03.16-2 від 29.03.2006, визнати недійсним договір поруки №289/33-091 від 29.03.2006; повернути предмет застави автомобіль марки «Шкода», 2006 р.в., згідно з договором купівлі-продажу автомобіля №1 від 29.03.2006, укладеного з ТОВ Фірма «ОПАД». В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 29.03.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», в особі начальника відділення №289 Житомирської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» Цибульського О. М., та [PERSON] був укладений договір кредиту №289/6-САФ03.16-2, згідно з яким позивачу [PERSON] було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 18076 доларів США, зі сплатою 12 процентів річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 28.03.2012, який надавався для оплати придбаного автомобіля марки «Шкода», 2006 року випуску, який укладено з ТОВ Фірма «ОПАД». 29.03.2006 також було укладено договір поруки №289/33-091 між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , відповідно до якого [PERSON] виступила поручителем перед АКБ «Укрсоцбанк» за виконання [PERSON] зобов`язань за договором кредиту. Зобов`язання банку, визначені у договорі при наданні кредиту, були виконані належним чином та в повному обсязі. Кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому та суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним, а саме: пункти 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 2.6.1, 2.6.3, вказані пункту договору регулюють питання розрахунків між сторонами, їх несправедливі умови мають суттєве значення для висновку про несправедливість умов договору. Позивач також ставить під сумнів законність укладення оспорюваного кредитного договору, так як не вказано ким посвідчена довіреність на начальника відділення №289, невідомо чи заведена довіреність в реєстр довіреностей, договір засвідчено печаткою відділення, яке не є юридичною особою. У договорі зазначено, що сплата процентів здійснюється у валюті кредиту, порядок погашення суми основної заборгованості визначено у доларах США, натомість грошової одиницею України є гривня. Банк в односторонньому порядку підняв значення реальної процентної ставки 20.10.2008 до 13,5% у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості. 03.07.2009 з [PERSON] було укладено додаткову угоду №2 до договору кредиту №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006, відповідно до умов якої збільшено суму наданих кредитних коштів на 441,73 дол. США, змінено графік погашення основної заборгованості та збільшено відсоткову ставку до 13,5% починаючи з 20.10.2008 та продовжено термін погашення суми основного кредиту до 28.03.2014. Абсолютне значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту згідно з додатком складає 256,72 дол. США. Також вказує, що сума абсолютного значення подорожчання кредиту на момент позову становить в п`ять разів більше, аніж на момент укладення кредитного договору, тобто позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки. Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема, ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до матеріалів Договору про надання споживчого Кредиту встановлено, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме: не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника; не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення заставного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі ще до укладання такого договору; не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості відносно досягнутої домовленості про розрахунки індексації інфляційних витрат вартості предмету застави та збереження її реальної вартості; не надано у письмовому вигляді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів, чим порушено Правила надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168. Відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Відповідач приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Недійсність кредитного договору спричинює недійсність договору застави чи договору іпотеки, які укладалися з метою забезпечення виконання кредитного договору, і як наслідок, кредитодавець повинен повернути предмет застави позичальникові. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, також пояснила, що банк в односторонньому порядку підняв значення реальної процентної ставки з 20.10.2008, що суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і свобод, банк не надав позичальнику та поручителю достовірної своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту, банк вдався до обману при визначенні розміру щомісячного ануїтетного платежу, розмір якого становить 251,06 дол. США. За результатами проведеного експертного дослідження експерт вказує, що нормативно та документально банком оформлення з надання та погашення кредиту за кредитним договором відбулося з порушенням. Позивач не має заборгованості за оспорюваним кредитом, оскільки на виконання виконавчого напису від 03.02.2010 про стягнення заборгованості у розмірі 94478,21 грн. державним виконавцем було вилучено легковий автомобіль «Шкода», 2006 р. в. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими. З моменту укладення кредитного договору 29.03.2006 до дати закінчення кредитного договору 28.03.2014 пройшло вісім років, протягом цього часу [PERSON] не звертався до суду за захистом своїх прав та інтересів, тобто вважав умови кредитного договору справедливими, тобто позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Представник позивача також не погодився з висновком експерта, адже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Кредит валютний, кошти надані у валюті дол. США, конвертовані за домовленістю сторін, тому жодних порушень кредитного договору немає. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Розбіжності між кредитним договором та договором поруки було усунено за допомогою укладення 03.07.2009 Додаткової угоди №2 про внесення змін до договору кредиту №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006, де затверджено здійснення погашення кредиту відповідно до графіку, також змінено кінцевий термін погашення заборгованості до 28.03.2014. Відсоткова ставки з 12% на 13,5% була змінена за згодою позичальника та поручителя, що підтверджується укладенням додаткових угод, а саме: додаткової угоди до Кредитного договору №2, та додаткової угоди до Договору поруки №1, які підписані сторонами та відповідали їх внутрішньому переконанню. Позивачем не доведено факт укладення кредитного договору на умовах, що обмежують права споживача та що він був укладений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності, адже сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства,звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 01.08.2018 призначено по справі судову економічну експертизу, провадження у справі зупинено до одержання висновку експертизи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 02.10.2018 відновлено провадження, задоволено клопотання експерта, провадження у справі зупинено до одержання висновку експертизи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 15.02.2019 відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням повідомлення про неможливість надання висновку судово-медичної експертизи по матеріалам цивільної справи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 23.04.2019 залучено до участі у справі правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 20.08.2019 задоволено заяву позивача частково, витребувано у відповідача належним чином завірені копії: меморіального ордеру та квитанцій про суму погашеного кредиту, суму сплачених відсотків за користування кредитом по договору №289/6-САФ03.16-2 від 29.03.2006 та про вартість всіх сукупних послуг (суму комісії за видачу кредиту); первинних документів (накладної та договору купівлі-продажу на отримання транспортного засобу тощо), які підтверджують видачу коштів позичальнику [PERSON] ; меморіальних ордерів на отримання коштів; виписки за всіма аналітичними рахунками з обліку заборгованості позичальника [PERSON] за весь період дії договору №289/6-САФ03.16-2 від 29.03.2006, рахунків з обліку строкових та прострочених сум тіла кредиту, строкових та прострочених процентів, комісій, неустойки та пені за період з 29.03.2006 по 28.03.2014; інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10.05.2007 №168; договору страхування по договору кредиту №289/6-САФ03.16-2 від 29.03.2006. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.01.2020 призначено по справі судову економічну експертизу, провадження у справі зупинено до одержання висновку експертизи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.02.2020 відновлено провадження, задоволено клопотання експерта, провадження у справі зупинено до одержання висновку експертизи. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.05.2020 відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням після проведення експертизи висновку №353/1177-1179/20-25 від 24.04.2020. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.07.2020 залучено до участі у справі правонаступника Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК» Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Заслухавши позиції учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Що стосується клопотання представника АТ «Альфа-Банк» про застосування строків позовної давності, то слід зазначити наступне. У відповідності до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України). Враховуючи, що позивач стверджує, що про порушення своїх прав дізнався після отримання поштою заочного рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.11.2015 по справі №280/1916/15-ц, згідно якого стягненню з [PERSON] та [PERSON] підлягає заборгованість за кредитним договором, нараховані пеня та відсотки, суд приходить до висновку про дотримання строків позовної давності при зверненні до суду з даним позовом та відповідно про необґрунтованість клопотання представника відповідача. При цьому, судом також враховуються положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо забезпечення доступу до правосуддя, а також право кожного на справедливий розгляд справи в суді, незалежним і безстороннім судом. Судом встановлено, що 29.03.2006 між кредитором Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») та позичальником [PERSON] укладено договір кредиту №289/6-САФ03.16-2. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору АКБ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 18076 дол. США зі сплатою 12 процентів річних з відповідним порядком погашення суми основної заборгованості, графік якої наведено у п. 1.1.1. Кредит надано для оплати придбаного автомобіля марки «Skoda», 2006 року випуску, згідно договору купівлі-продажу №1 від 29.03.2006, укладеного з ТОВ фірма «Опад». Згідно з п. 3.1.1 договору кредитор зобов`язаний відкрити позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] . Між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] 29.03.2006 укладено договір застави №289/6-ЗАФ03.16.2 на забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають з договору кредиту №289/6-САФ03.16-2 від 29.03.2006, предметом якого є легковий автомобіль Skoda Oktavia, 2006 року випуску. Також між сторонами були підписані 25.12.2007 Додаткова угода №1 та 03.07.2009 Додаткова угода №2 відповідно про внесення змін до вказаного кредитного договору щодо строку погашення кредиту, графіку погашення основної заборгованості, процентів річних, збільшено на 441,73 дол. США. кредит на поточні потреби. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Пленум Верховного Суду України у п. 8. постанови від 6.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин. Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 09.01.2020 призначено по справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання: 1) Якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором №289/САФО3.16-2 від 29.03.2006, відповідно до умов, викладених на момент укладання договору. Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредитну даним, наведеним в зазначеному договорі і додатках до нього на момент укладення договору. 2) Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (у т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) відповідно до умов, зазначених на момент укладання кредитного договору №289/САФО3.16-2 від 29.03.2006? Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано банком оформлення з надання та погашення кредиту за кредитним договором №289/САФО3.16-2 від 29.03.2006. 3) Якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за додатковою угодою від 03 липня 2009 року до договору кредиту №289/САФО3.16-2 від 29.03.2006, відповідно до умов, викладених на момент укладання додаткової угоди до вказаного кредитного договору. Чи відповідають розрахункові реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в зазначеній додатковій угоді від 03 липня 2009 року до кредитного договору і додатках до неї. 4) Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (у т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховим та іншими платежами) відповідно до умов, зазначених на момент укладання додаткової угоди від 03 липня 2009 року до кредитного договору №289/САФО3.16-2 від 29.03.2006. Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано Банком оформлення з надання та погашення кредиту за додатковою угодою від 03 липня 2009 року до кредитного договору №289/САФО3.16-2 від 29.03.2006. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 24.04.2020 №353/1177-1179/20-25: -абсолютне значення подорожчання кредиту та реальна відсоткова ставка на момент укладення кредитного договору №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006, а саме станом на 29.03.2006 визначити не видається за можливе у зв`язку із тим, що відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджений постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 №168, на момент укладання кредитного договору, на момент укладання кредитного договору дана Постанова не була затверджена; -відповідно до умов кредитного договору №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006, щомісячний платіж розрахований експертом становить 353 дол. США, тоді як за умовами договору кредиту, та графіком сплати по кредиту сума становить 251,06 дол. США. Причина розбіжностей між даними Банку та проведеного дослідження щодо розміру платежу полягає у зв`язку із відсутністю розрахунків за відсотками кредиту. Нормативно та документально банком оформлення з надання та погашення кредиту за кредитним договором №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006р. відбулося з порушеннями; -експертом при дослідженні Додаткових угоди №1, 2 від 03 липня 2009 року, встановлено, що зміни до п. 2.1.2., а саме сплата нарахованих відсотків 12%, буде змінено починаючи з 20.10.2008 року зі сплатою 13,5%, не можуть бути раніше до моменту підписання даної додаткової угоди. Тому розрахунок не можливо надати із за суперечливих вихідних даних. Експерт зазначає, що в межах наявних документів, реальна процентна та абсолютне значення подорожчання кредиту за оспорюваним договором відповідно до умов Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007, не визначені внаслідок документального недотримання «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007) за кредитним договором №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006р. та додатками до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі); -для розрахунку обґрунтованого щомісячного платежу (у т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховим платежами) відповідно до умов, зазначених на момент укладання додаткової угоди від 03 липня 2009 року до кредитного договору №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006 банк мав надати загальну суму заборгованості станом на 03 липня 2009 року та зазначити ці вихідні дані у Додатковій угоді, тим самим зазначивши суму ануїтетного платежу по тілу та відсоткам, комісію банку по страховим та іншим платежам), із-за відсутності банківських даних, експерту не видається за можливе визначити загальну суму обґрунтованого щомісячного платежу. Нормативно та документально банком оформлення з надання та погашення кредиту за кредитним договором №289/САФ03.16-2 від 29.03.2006р. відбулося з порушеннями. Суд не приймає вказаний висновок експерта як доказ на підтвердження порушення прав позивача при укладенні кредитного договору, додаткових угод №1 та №2, договору застави з таких підстав. При наданні відповіді на друге питання експертом зазначено, що нормативно та документально банком оформлення з надання та погашення кредиту за кредитним договором від 29.03.2006 відбулося з порушенням, оскільки розбіжності між даним банку та проведеного дослідження щодо розміру платежу у зв`язку з відсутністю розрахунків за відсотками кредиту, а розрахований експертом щомісячний платіж становить 353,39 дол. США. При наданні відповіді на четверте питання експерт вказує, що для розрахунку обґрунтованого щомісячного платежу (з урахуванням за кредитом, процентами, комісією, страховим платежами) банк мав би надати загальну суму заборгованості та зазначити суму ануїтетного платежу по тілу та відсоткам. Разом з тим, суд звертає увагу, що сторонами було досягнуто згоди щодо визначення виплат за кредитним договором у виді диференційних (класичних) платежів, а не ануїтетних платежів, тобто при таких виплатах позичальник зобов`язується виплачувати основний борг рівними частинами, а відсоток нараховується на залишок заборгованості. При наданні відповіді на третє питання експерт вказує, що при дослідженні Додаткових угод №1 та №2 від 03.07.2009 встановлені зміни до п. 2.1.2 щодо процентів з 12% на 13,5% з 20.10.2008 не могли бути внесені до моменту підписання даної додаткової угоди, в межах наявних документів реальна процентна та абсолютне значення подорожчання кредиту за оспорюваним договором відповідно до умов Постанови Правління НЮУ №168 від 10.05.2007 не визначені внаслідок документального недотримання Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007, за кредитним договором від 29.03.2006 та додатками до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Проте, за положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Суд не вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що банком в односторонньому порядку було піднято процентну ставку з 12% річних до 13,5%, так як вказана обставина спростовується додатковою угодою №2 про внесення змін до договору кредиту №289/6-САФ03.16-2 від 29.03.2006. Відповідно до п. 1.1 вказаної угоди сторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування, визначених договором, а саме: викласти п. 1.1 договору у такій редакцій: «Кредитор надає позичальнику у тимчасове користування грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 18517,73 дол. США зі сплатою 12% річних, а починаючи з 20.10.2018 зі сплатою 13,5% річних, та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 28.03.2014, на умовах визначених цим Договором». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі №2-6315/11 (провадження №61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Згідно частини першої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України). Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. У постанові Верховного Суду України від 29 квітня 2014 року у справі № 3-11гс14 зроблено висновок, що «обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб`єктом введення в оману є сторона правочину як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю». Таким чином, суд приходить до висновку, що під час укладення договору кредиту та додаткових угод до нього сторони досягли домовленості відносно всіх його умов, у тому числі щодо суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, необхідного платежу щомісячної суми погашення основної заборгованості, строку внесення платежів, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, права дострокового виконання зобов`язань за договором та його умов. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, позивач погоджувався із всіма умовами договору та угод, про що свідчить його підпис. Після укладення договору в 2006 році позичальник його не оспорював, приступив до його виконання і виконував тривалий час, що не заперечується позивачем, тобто погодився з умовами договору. Договором визначено повернення кредиту в тій самій валюті, в якій видано кредит, що повністю відповідає суті договору кредиту (позики) і не суперечить чинному законодавству. На думку суду, позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження недійсності спірного кредитного договору №289/6-САФ03.16-2 від 29.03.2006, у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги про визнання цього договору недійним задоволенню не підлягають. Оскільки, позовні вимоги про застосування наслідків визнання договору недійсним, а саме: визнання недійсними договорів застави та поруки, а також повернення предмету застави, є похідними від первісних позовних вимог, суд не вбачає підстав для їх задоволення та перевірки обґрунтованості цих вимог. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати покладасти на позивача.

Outcome: dismissed