Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

До Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON], якою вона просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивач посилається на те, що в 1972 році вона стала членом ЖБК «Центральний-6» та по 1978 рік була пайщиком ЖБК «Центральний-6». Після виплати зазначеного пайового внеску їй була видана довідка про повну сплату пайового внеску. Рішенням Київського районного народного суду м. Одеси від 10 квітня 1986 року було зобов'язано Київський РВК м. Одеси видати позивачу ордер на заселення в зазначену квартиру. Після одержання зазначеного ордеру позивач зареєструвалася в зазначеній квартиру. Проте, позивач не оформила правовстановлюючі документи на зазначену квартиру, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися, від представників сторін надійшли до суду заяви, якими позов просили задовольнити, розглянувши справу без їх участі. Право відповідача у повному чи частковому визнанні позову закріплено статтею 31 Цивільного процесуального кодексу України. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Дослідивши наявні докази, встановивши усі необхідні обставини суд вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного народного суду м. Одеси від 10 квітня 1986 року зобов'язано Київський РВК м. Одеси видати позивачу ордер на заселення в квартиру [ADDRESS]. Також, в зазначеному рішенні судом встановлено, що [PERSON] є членом ЖБК «Центральний-6» та проживала за адресою: [ADDRESS] (надалі - квартира). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі свідоцтва про одруження, виданого 14 листопада 1997 року [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». Відповідно до ордеру № 18 К серії КР позивачу надано право на зайняття в зазначеній квартирі. Також, факт проживання та користування зазначеною квартирою підтверджується довідкою /випискою з будинкової книги про склад сім'ї та прописку/ від 04 червня 2013 року, виданою ЖБК «Центральний-6», відповідно до якої [PERSON] проживає в квартирі з 1986 року. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). Отже, у зв'язку з тим, що правовідносини виникли в 1986 році то до них слід застосовувати Закон України «Про власність», який втратив чинність 27 квітня 2007 року. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно з постанови № 9 пленуму ВСУ від 18 вересня 1987 року (зі змінами) роз'яснено, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою тієї ж статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що слід задовольнити зазначений позов.

Outcome: approved