Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа - Бузівська сільська рада Магдалинівського району Дніпропетровської області. Позивач з урахуванням уточнень, посилається, на те, що між 23.06.2013 року між сторонами було укладено договіо купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS]. Між сторонами були досягнуті усі істотні умови договору щодо купівлі даного будинку. Позивач, на виконання договору передав відповідачеві грошові кошти в розмірі 14 000 грн. Відповідач запевняв, що він є власником цього житлового будинку, і що треті особи ніяких прав на нього не мають, а також була домовленість про нотаріальне посвідчення цього договору в майбутньому. У 2014 році позивач виявив, що відповідач не є власником цього житлового будинку, у зв'язку із чим вважає, що при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідач ввів його в оману. У зв'язку із наведеним, позивач звернувся до суду та прохає визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], укладений між сторонами 23.06.2013 року, стягнути збитки в подвійному розмірі - 28 000 грн., борг за газопостачання (підключення та штраф) - 523 грн. 30 коп., борг за користування електроенергією - 119 грн. 66 коп., борг за газопостачання - 192 грн. 02 коп., моральну шкоду - 5 000 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно з довідкою Бузівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 484 від 22.12.2014 року, житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON], згідно запису у погосподарській книзі № 9 (а. с. 9). Зі змісту договору купівлі-продажу будинку від 23.06.2013 року вбачається, що продавець -[PERSON] та покупець - [PERSON] дійшли згоди про те, що продавець передає у власність, а покупець приймає житловий будинок по [ADDRESS]. Продаж здійснено за домовленістю між сторонами в сумі - 14 000 грн. (а. с. 5-6). [PERSON] підтвердив факт того, що грошові кошти у сумі 14 000 грн. сплачені за будинок, який розташований по [ADDRESS](а. с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до ч. ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 2 статті 230 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину під впливом обману. Зокрема, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Разом з тим, передбачені ст. 230 ЦК України правові наслідки застосовуються лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У відповідності до роз'яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його нотаріального посвідчення, якщо правочин підлягає такому посвідченню. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, договір купівлі-продажу житлового будинку, який не належав продавцю не відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а тому передана позивачем відповідачеві грошова сума у подвійному розмірі, моральна шкода та інші витрати не підлягають стягненню, оскільки наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed