Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Миронівського районного суду Київської області із позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів у зв`язку із невиконанням зобов`язання, звернувся представник позивача [PERSON] . \~ \~ \~ \~Позовні вимоги обґрунтував тими обставинами, що позивач [PERSON] проживає в с.\~Ротмістрівка Смілянського району Черкаської області. В місті Миронівка Київської області проживає його знайомий [PERSON] . В кінці літа 2020 року позивач [PERSON] повідомив [PERSON] про намір купити автомобіль і поросив найти в м. Миронівка особу, яка розуміється на автомобілях і може надати поради та консультації по їх придбанню. [PERSON] познайомив позивача [PERSON] із [PERSON] . В свою чергу [PERSON] повідомив, що купівлею-продажем автомобілів займається житель м. Миронівка, [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проводили консультації із [PERSON] щодо придбання автомобілем і останній восени 2020 року повідомив, що є можливість купити за кордоном автомобіль SKODA OCTAVIA A7 в доброму стані і він може надати дану послугу. 26 листопада 2020 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 7800 доларів США, що станом на час подання позовної заяви згідно до офіційного валютного курсу НБУ становить 216\~072,48 грн. (7800 х 27,7016). На підтвердження надання послуги щодо придбання автомобіля [PERSON] власноручно написав розписку відповідно до якої підтвердив факт отримання грошових коштів та зобов`язання до 01 березня 2021 року передати [PERSON] автомобіль SKODA OCTAVIA A7 білого кольору, тип палива-дизель, об`єм двигуна 2,0, або повернути в повному обсязі 7800 доларів США. В подальшому [PERSON] неодноразово обіцяв передати вищезазначений автомобіль [PERSON] але із початку 2021 року почав і уникати розмови і на вимогу передати кошти заявив, що у нього їх немає. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили їх задовольнити. Надаючи пояснення, посилались на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причини неявки до суду не повідомив. Як вбачається з поштової довідки ф. 20, листи не вручено під час доставки у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідач не вжив заходів, щодо отримання вищезазначеного листа, а також в установлений судом строк письмовий відзив проти позову з посиланням на докази, якими він обґрунтовується, до суду не надав. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився до суду, причин неявки в судове засідання не повідомила, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, киї мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права. Одним із способів захисту цивільного права є примусове виконання обов`язку в натурі. Отже, у випадку порушення, невизнання або оспорювання майнового права, особа право якої порушується, оспорюється чи не визнається має право звернутися до суду по його захист шляхом примусового виконання обов`язку в натурі. Судом встановлено, що 26 листопада 2020 року позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 7800 доларів США. На підтвердження надання послуги щодо придбання автомобіля [PERSON] власноруч написав розписку відповідно до якої підтвердив факт отримання грошових коштів та зобов`язання до 01 березня 2021 року передати [PERSON] автомобіль SKODA OCTAVIA A7 білого кольору, тип палива-дизель, об`єм двигуна 2.0, або повернути в повному обсязі 7800 доларів США. Проте, відповідачем не виконано умов зазначених у розписці (а.с. 4). Згідно офіційного валютного курсу НБУ станом на 11 березня 2021 року курс USD - 1 долар США становить 27,7016 грн. (а.с. 6). Статтею 204 Цивільного кодексу України проголошується презумпція правомірності правочину. Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до абзацу 2 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України). Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу\~України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 Цивільного кодексу\~України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Позов ґрунтується на розписці відповідача про отримання ним 26 листопада 2020 року від позивача позики в розмірі 7800 доларів США для придбання автомобіля, який він повинен був передати [PERSON] до 01 березня 2021 року. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем 26 листопада 2020 року укладено договір позики грошових коштів у розмірі 7800 доларів США для покупки автомобіля, який відповідач повинен був передати позивачеві, до 01 березня 2021 року. Цей договір є дійсним, ніким не оскарженим, тому відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, а отже відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України має виконуватися відповідно до його умов. Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В матеріалах справи наявна розписка (копія) відповідача про отримання ним 26 листопада 2020 року від позивача грошових коштів в розмірі 7800 доларів США для придбання автомобіля, який він повинен передати позивачу до 01 березня 2021 року. Ця розписка, зважаючи на норми ст. ст. 1047, 1046 Цивільного кодексу України, є належним доказом того, що відповідач 26 листопада 2020 року отримав від позивача у грошові кошти в розмірі 7800 доларів США для придбання автомобіля для позивача. Зазначена правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, зробленими у постановах від 25 вересня 2013 року № 6-24цс12, від 18 вересня 2013 року № 6-63цс-13та від 01 листопада 2015 року №6-1967цс15, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, тому згідно з ч. 2 ст. 214 ЦПК України ці висновки є обов`язковими до застосування судом під час розгляду цивільних справ з аналогічних питань. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором позики від 26 листопада 2020 року, передав автомобіль SKODA OCTAVIA A7 білого кольору, тип палива-дизель, об`єм двигуна 2,0, або повернув в повному обсязі 7800 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення позивачу суми позики за договором від 26 листопада 2020 року в розмірі 7800 доларів США, тому відповідно до ст. ст. 2-5 ЦПК України та ст. 16 Цивільного кодексу України право позивача щодо повернення йому суми позики підлягає захисту судом, шляхом примусового виконання обов`язку відповідача по поверненню позики в натурі. Відповідно до ст. 177 та ч. 2 ст. 192 Цивільного кодексу України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1\~декрету Кабінету\~Міністрів України\~від 19\~лютого 1993\~року №\~15-93\~«Про систему\~валютного регулювання\~і валютного\~контролю» визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Згідно з ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Представник позивача у позові обґрунтовував вимогу про стягнення із відповідача суми позики в розмір 216072,48 гривень як еквівалент 7800 доларів США (7800х27,7016=216072,48), за офіційним курсом Національного банку України станом на 11 березня 2021 року (а.с. 6). Відповідач протягом розгляду справи (понад 5 місяців) не заперечив та не надав доказів, які спростовують доводи представника позивача, що за курсом Національного банку України по відношенню до одного долару США станом на 11 березня 2021 рік - один долар США коштував 27 гривень 70 копійок. Зважаючи на викладене та норму ст. 533 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму позики в розмір 216072,48 гривень як еквівалент 7800 доларів США. Будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що були присутніми при передачі коштів позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] для придбання позивачеві автомобіля, відповідно до чого відповідач написав розписку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду представник позивача сплатив судовий збір в сумі 2160,80 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією сплаченою [PERSON] № 63 від 11 березня 2021 року. Понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі ст. ст. 6, 16, 177, 192, 202, 204, 207, 252, 253, 526, 530, 533, 549-551, 625, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved