Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві позивач зазначає, що 13 березня 2014 року між ним та [PERSON] укладено договір позики № 1, за умови якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі 10000 тисяч доларів США, а відповідач зобов`язався їх повернути на умовах та в строки встановлені договором. Сума позики надана відповідачу у день підписання договору, відповідно до умов пункту 2.1. договору. За умовами пункту 3.1 договору сторони визначили, що кінцевий строк повернення грошових коштів, наданих у позику, 31 грудня 2014 року. Однак, ні в строки встановлені договором, ні на момент пред`явлення позову до суду [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконав, жодних коштів в рахунок повернення позики на його користь не сплатив. На момент пред`явлення позову до суду сума боргу [PERSON] за договором становить 10 000,00 (десять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 грудня 2017 року складає 278559,35 грн. Зважаючи на те, що сторони за договором позики № 1 від 13 березня 2014 року розуміли справжню правову природу укладеного договору, встановили факт передачі позивачем грошової суми відповідачу, уклали його в письмовому вигляді з додержанням вимог законодавства України, тому переконливо вважає, що у [PERSON] виникли боргові зобов`язання по поверненню йому грошової суми в розмірі 10 000,00 (десяти тисяч) доларів США, що на момент пред`явлення даного позову еквівалентно 278559,35 грн., за курсом НБУ станом на 22 грудня 2017 року. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних розраховуються за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Дата початку нарахування: 01.01.2015 року. Дата закінчення нарахування: 22.12.2017. Відсоткова ставка:3% річних. Сума боргу: 10 000,00 доларів США, що на 22.12.2017 року еквівалентно 278559,35 грн. за офіційним курсом НБУ. Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.01.2015 року по 22.12.2017 року складає 24864,28 грн. Просив стягнути з [PERSON] , на його користь заборгованість за Договором позики № 1 від 13 березня 2014 року у сумі 10 000,00 доларів США, з конвертацією цієї суми в національну грошову одиницю на день здійснення платежу, 3% річних від простроченої заборгованості у сумі 24 864 гривень 28 копійок, судові витрати по справі у сумі 3034 гривень 23 копійок. 23.11.2018 року представником позивача [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимоги в якій він просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , суму основного боргу за договором позики у розмірі - 10000 США(десять тисяч доларів США), проценти за користування позикою в сумі 4775,47 дол. США (чотири тисячі сімсот сімдесят п`ять доларів США 47 центів), з конвертацією цієї суми національну грошову одиницю по курсу НБУ на день здійснення платежу, та 3% річних простроченої заборгованості у сумі 24864 гривні 28 копійок. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що договір читав та підписував, вказаний договір на даний час не визнано недійсним та не розірвано. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 1. Згідно п.п. 1.1 позикодавець передає у власність позичальникові особисті грошові кошти в розмірі десяти тисяч доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суду грошових коштів, в такій ж валюті. Згідно п.п. 3.1 позика повинна бути повернута до 31.12.2014 року. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі договору 13 березня 2014 року, за змістом яких [PERSON] позичив у [PERSON] у грошові кошти в іноземній валюті - 10000 тисяч доларів США. Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми неповернутої позики згідно договору від 13 березня 2014 року у розмірі 10000 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент прийняття рішення у справі складає 248800 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача три проценти річних від простроченої суми слід відмовити, оскільки сторонами у спірному договорі розмір процентів за користування зазначеними коштами не встановлений, тому у позивача відсутні правові підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання у відповідності до правил cт. 625 ЦК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 2488 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial