Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, [PERSON] із заявою про\~ встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, заінтересована особа Територіальна громада міста Новодружеськ в особі Новодружеської міської ради, [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що 10 червня 2016 року померла мати заявника [PERSON], яка мешкала за адресою: м. Новодружеськ, вул. Лісна, 11. Зазначений будинок належав їй на праві свідоцтва про право на спадщину за законом. Спадкоємцями після смерті матері є [PERSON], [PERSON]. [PERSON] на час смерті матері мешкав разом з нею, а [PERSON] був зареєстрований та мешкав за адресою: м. Новодружеськ, вул. Чехова, 14/2. Після смерті матері, заявник та його брат [PERSON] до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертались. За час життя, спадкодавець заповіт не складала. Заявник фактично прийняв спадщину, оскільки на час смерті матері мешкав разом з нею. 31.07.2017 року заявник звернувся до приватного нотаріусу Лисичанського міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва по право на спадщину за законом та отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у звязку з тим, що заявником не додано документів, які б підтверджували факт спільного проживання спадкодавця і заявника. У звязку з викладеним, заявник змушений звернутись до суду з відповідною заявою. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заявника [PERSON], в судовому засіданні також заяву підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в заяві. Представник заінтересованої особи Територіальної громади м. Новодружеська Лисичанської міської ради, в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заяву згідно якої\~ не заперечує проти задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви. Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є сусідом заявника за по огороду. Заявник мешкає в будинку за адресою: м. Новодружеськ, вул. Лісна, 11, приблизно років пять, оскільки його мати хворіла у неї було погано із зором та потребувала постійної допомоги. Взимку необхідно було опалювати вуглем будинок, це потребує чоловічої сили. Заявник вів з померлою спільне господарство, порався по огороду та з курками. На разі заявник також мешкає у вказаному будинку. Поховав матір заявник та його брат. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про народження ІV-УР №071493 від 08.09.1961 року, [PERSON] народився 31.08.1961 року, батьком вказано [PERSON], мати [PERSON]. Згідно з копією\~ свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2013 року спадкоємцями майна [PERSON], померлого 13 серпня 2005 року є його дружина [PERSON]. Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 487551 від 10.06.2016 року, виданого виконавчим комітетом Новодружеської міської ради Луганської області, [PERSON] померла 10 липня 2016 року, про що зроблено відповідний актовий запис №73. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки від 10.08.2017 р., наданої головою вуличного комітету, [PERSON] мешкав за адресою: м. Новодружеськ, вул. Лісна, 11 разом зі своєю матірю, [PERSON] по день її смерті. Згідно копії домової книги за адресою: м. Новодружеськ, вул. Лісна, 11 зареєстрована [PERSON]. З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №620/02-31 від 31.08.2017 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що заявником не додано документів, які б підтверджували факт спільного проживання спадкодавця і заявника. Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю. Статтею\~1261 ЦК України\~передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ст. 1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2\~ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1\~ст.1221 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1\~ст.29 ЦК України\~). Відповідно\~ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.2\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, у разі якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Листом від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звернув увагу судів на те, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Відповідно до\~ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно\~ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Також, суд враховує те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту. Суд зазначає, що факт постійного проживання заявника з померлою [PERSON] в будинку за адресою: м. Новодружеськ, вул. Лісна буд. 11, на день її смерті, достовірно підтверджується матеріалами справи та показаннями свідка. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви . При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Положеннями\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11.09.1997 та є обовязковою. Понесені заявником судові витрати в справі не відшкодовуються.

Outcome: approved