Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов, в яком позивач просив суд визнати право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер [PERSON] (дід Позивача). [INFO] померла [PERSON] (бабця Позивача). За своє життя [PERSON] та [PERSON] подарували своєму онуку [PERSON] (позивачу) кв. [ADDRESS] . На час смерті вказаних осіб , позивач мешкав разом з ними та був зареєстрований за однією адресою: [ADDRESS] . У 2013 році [PERSON] отримав у дар, від бабці та діда вказану квартиру розташовану у котеджі. Однак земельну ділянку на якій вона розташована не подарували. Це було пов`язано з тим фактом, що вони за життя не змогли знайти (загубили) оригінали документів, що підтверджують право власності на землю. (Квартира розташована на одній ділянці яка має чотирі кадастрових номера і частково належить померлим діду та бабці, разом з іншими власниками квартир котеджу по [ADDRESS] ). Тобто, у власності [PERSON] спільна власність ділянок: 2310100000:04:025:0103 (11,66%, від 0,1000 Га, чи 0,01165 Га) та 2310100000-.04;025:0220, 2310100000-.04-.025-.0221, 2310100000:04:025:0222 та мають спільний державний акт. У власності [PERSON] залишилась часткова спільна власність ділянок: 2310100000:04:025:0103 (11,66%, від 0,1000 Га, чи 0,01165 Га) та 2310100000:04;025:0220, 2310100000:04:025:0221, 2310100000:04:025:0222 та мають спільний державний акт. Батько Позивача [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців не має. З метою оформлення ділянок, у вигляді відкритої спадщини, на яких знаходиться квартира позивача, [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Запорізького міського округу Морозової В.М. Було відкрито спадкові справи № 14 за 2021 рік та 15 за 2021 рік. Але незважаючи на те, що інших спадкоємців не має а він є єдиним претендентом на спадщину у вигляді часток від земельних ділянок 2310100000:04:025:0103, 2310100000:04;025:0220, 2310100000:04:025:0221, 2310100000:04:025:0222. отримав нотаріальну відмову. У своїй нотаріальній відмові нотаріус вказує, що не дивлячись на те, що [PERSON] є єдиним та законним претендентом на спадщину він не надав нотаріусу правовстановлюючих документів, а саме оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку. Витяги з державного кадастру, які могли були надані нотаріусу та підтверджують право власності, нотаріус не може визнати. Вказані документи можуть бути визнані тільки в судовому порядку. Від адвоката Янковського Я.О., який є представником позивача по справі, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника ЗМР та ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням обґрунтованості позову. Приватний нотаріус Морозова В.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] помер [PERSON] (дід Позивача), а [INFO] померла [PERSON] (бабця Позивача). За своє життя [PERSON] та [PERSON] подарували своєму онуку [PERSON] (позивачу) кв. [ADDRESS] . На час смерті вказаних осіб , позивач мешкав разом з ними та був зареєстрований за однією адресою: [ADDRESS] . У 2013 році [PERSON] отримав у дар, від бабці та діда вказану квартиру розташовану у котеджі. Однак земельну ділянку на якій вона розташована не подарували. Це було пов`язано з тим фактом, що вони за життя не змогли знайти (загубили) оригінали документів, що підтверджують право власності на землю. (Квартира розташована на одній ділянці яка має чотирі кадастрових номера і частково належить померлим діду та бабці, разом з іншими власниками квартир котеджу по [ADDRESS] ). Тобто, у власності [PERSON] спільна власність ділянок: 2310100000:04:025:0103 (11,66%, від 0,1000 Га, чи 0,01165 Га) та 2310100000-.04;025:0220, 2310100000-.04-.025-.0221, 2310100000:04:025:0222 та мають спільний державний акт. У власності [PERSON] залишилась часткова спільна власність ділянок: 2310100000:04:025:0103 (11,66%, від 0,1000 Га, чи 0,01165 Га) та 2310100000:04;025:0220, 2310100000:04:025:0221, 2310100000:04:025:0222 та мають спільний державний акт. Батько Позивача [PERSON] помер [INFO] . Інших спадкоємців не має. Згідно Статті 1266. Цивільного кодексу України, Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно вимог п. З Статті 1268. Цивільного кодексу України, Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України спадщину складають всі права та обов`язки, які б належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що при вирішенні справи приймає до уваги наявність у матеріалах справи належних і достатніх доказів належності померлим [PERSON] та [PERSON] права на земельні ділянки 2310100000:04:025:0103 (11,66%, від 0,1000 Га, чи 0,01165 Га) та 2310100000-.04;025:0220, 2310100000-.04-.025-.0221, 2310100000:04:025:0222 та 2310100000:04;025:0220, 2310100000:04:025:0221, 2310100000:04:025:0222 відповідно. Враховуючи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем після смерти [PERSON] та [PERSON] за законом, а також відсутність у нотаріальному порядку практичної можливості оформити спадщину після смерті діда та бабці через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, суд уважає необхідним з метою ефективного захисту права позивача на спадщину визнати за ним право в порядку спадкування на належну за життя спадкодавців земельні ділянки. Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки підтверджено письмовим повідомленням нотаріуса щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання права власності у порядку спадкування за законом відповідає вимогам закону та грунтується на отриманих у справі доказах. Відповідно до положень частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. За викладеного, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожен отриманий у справі доказ зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов грунтується на отриманих у справі доказах та вимогах закону, тобто є обгрунтованим, а тому підлягає задоволенню. При цьому суд враховує практиу Європейського суд з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved