Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 28.10.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкоди в користуванні приватною власністю шляхом виселення з житлового будинку. Позов обґрунтовано тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , який вона купила в лютому 2009 року за власні кошти. У вказаному житловому будинку за вказаною адресою зі згоди позивача був зареєстрований відповідач [PERSON] , з яким [PERSON] проживала без укладення шлюбу з лютого 2000 року. Починаючи з 2009 року [PERSON] постійно вчиняв сварки та бійки з позивачем, при цьому зловживав спиртними напоями, в зв`язку з чим з квітня 2020 року по даний час позивач вирішила припинити спільне проживання з [PERSON] та запропонувала йому знятись з реєстрації та виселитись, однак в добровільному порядку відповідач знятись з реєстрації та виселитись відмовляється. Оскільки спільне\~проживання сторін\~припинено з\~квітня 2020\~року,\~приймаючи до\~уваги той\~факт,\~що [PERSON] \~не є\~членом сім`ї\~та добровільно\~виселитись та\~знятись з\~реєстрації не\~бажає,\~своїми діями\~створює позивачу\~перешкоди в\~користуванні будинком,\~систематично вчиняє\~насильство в\~сім`ї,\~а тому\~ [PERSON] просить суд усунути перешкоди в користуванні її приватною власністю шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.11.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 22.12.2020 року. У зв`язку з неявкою відповідача в підготовче судове засідання 22.12.2020 року розгляд справи відкладено на 19.01.2021 року. В підготовчому судовому засіданні 19.01.2021 року позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Кметюк О.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні 19.01.2021 року позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, про що також надав відповідну заяву № 165/21 Вх. від 19.01.2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст.\~200\~ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу ВКМ № 555603 від 24.06.2008 року [PERSON] купила у [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за номером [ADDRESS] . Як вбачається з інформації, наданої Тульчинським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, будинок за номером [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності з часткою 1/1 за [PERSON] . Згідно довідки Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області № 232 від 09.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] . Як вбачається з довідки-характеристики, виданої виконкомом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області № 256 від 15.07.2020 року, [PERSON] , [INFO] , в громадських місцях веде себе задовільно, зловживає спиртними напоями, від [PERSON] надходять скарги на його незадовільну поведінку вдома. [PERSON] неодноразово притягувався за побиття дружини та насильство в сім`ї, за що відбував громадські роботи на території сільської ради. Як вбачається із постанов Оратівського районного суду Вінницької області та Немирівського районного суду Вінницької області, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі). Згідно протоколу засідання координаційної ради з питань реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі № 1 від 15.05.2020 року, [PERSON] рекомендовано фіксувати всі подальші погрози, які будуть надходити від її співмешканця [PERSON] , та телефонувати до Оратівського ВП Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області. [PERSON] рекомендовано придбати окреме житло. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд керується наступним. Статтею 41\~Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст.\~15\~ЦК України кожна\~особа має\~право на\~захист свого\~цивільного права\~у разі\~його порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~має право\~на захист\~свого інтересу,\~який не\~суперечить загальним\~засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом ст.\~150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.\~386\~ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.\~109\~ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Стаття 116 ЖК України, зазначає, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких oci6 будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Аналіз положень глави 32\~ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406\~ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] вселився у житловий будинок в якості члена сім`ї власника житлового будинку (співмешканця) та набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач [PERSON] з квітня 2020 року спільним побутом з відповідачем не пов`язана, а тому [PERSON] фактично не є членом її сім`ї, проте продовжує проживати в належному їй житловому будинку, добровільно виселитися відмовляється, та перешкоджає позивачу, як власнику будинку, у здійсненні права власності, а саме у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, відтак право [PERSON] користуватися чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18). Відповідно до п. 1 ст.\~8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). На підставі викладеного, суд з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та перевірки їх доказами, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту права власності позивача на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved