Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

До Димитровського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до Димитровської міської ради про встановлення фактів проживання однією сім'єю зі спадкодавцем і постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на спадщину. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO]. помер [PERSON], який постійно мешкав на день смерті у [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] та у відповідності до ст. 1220 ЦК України, відкрилася спадщина, що складається із однокімнатної житлової квартири [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу квартири зареєстрованого 02.06.2000 р. Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» в місті Димитров Донецької області, за реєстраційним № 539, квартира [ADDRESS] належала [PERSON]. Згідно диспозиції статей 182, 210 части 4 статті 334 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Своє право приватної власності на зазначену квартиру спадкодавець зареєстрував у відповідності до діючого законодавства в БТІ м. Димитрова 09.06.2000 року, за реєстровим № 34 стор. 86 в книзі № 1. Після придбання вищезазначеної квартири [PERSON] взяв її до себе на виховання як члена сім'ї. Починаючи з червня 2000 р. вона, [PERSON] мешкала разом із [PERSON] однією сім'єю до часу його смерті, [INFO]. Вони спільно мешкали разом в квартирі [ADDRESS], зазначеною житловою квартирою ми відкрито і безперервно користувався разом протягом усього часу спільного проживання, після мого повноліття навіть мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, нас пов'язував спільний побут та проживання однією сім'єю. Між мною та спадкодавцем склалися стосунки які дорівнюють відносини між батьком та донькою, я вважала його своїм вітчимом. У зв'язку із викладеним, на її думку, може стверджувати про те, що належить до четвертої черги спадкоємців за законом, так як мешкала зі спадкодавцем однією сім'єю більш ніж п'ять років до часу відкриття спадщини згідно зі ст. 1264 ЦК України. Встановлення факту її, [PERSON] проживання однією сім'єю з [PERSON] необхідно їй для підтвердження її належності до четвертої черги спадкоємців за законом та за для оформлення моїх спадкових прав на спадщину яка відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON]. Позивачка до судового засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутность, наполягав на задоволені позовних вимог. Представник відповідача до суду не з'явився, надав суду заяву про те, що проти позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу у його відсутність. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а. с. 9). Згідно свідоцтва про право власності № 2/12-362 від 18.04.1994 р. квартира за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 16). Згідно договору купівлі - продажу квартири, зареєстрованому Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» 02 червня 2000 р., квартира за адресою: [ADDRESS] була продана [PERSON] [PERSON], про що зроблено відповідний запис під реєстровим № 539. (а. с. 12). За змістом абз.1 п.2, абз.3 п. 20 абз.2 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодав-цем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік) , які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем .були пов'язані спільним побутом , мали взаємні права обов'язки , зокрема вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. В положеннях абз. 6 п. 5.1 та абз. 1,6 п.9 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», також зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК України. При встановленні судами факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до дня смерті (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати положення ст. 3 СК України, відповідно до якої сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з положеннями пункту 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що відповідно до зазначених приписів ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець четвертої черги за законом позивачка, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], постійно мешкаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що є підставою стверджувати про прийняття нею спадщини. Протягом строку встановленого для прийняття спадщини, будь-яких відмов щодо спадщини яка відкрилася після смерті [PERSON] [PERSON] не заявляла. Інших спадкоємців за заповітом або законом не має. Положенням статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. За змістом абз.1 п.23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджується відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. (Вісник Верховного суду України № 6(94) ' 2008, стор. 22).Також у абз. 14 п. 9 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р., зазначено, щодо встановлення факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК України, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК (після 01 січня 2004 року). Разом з тим судом встановлено, що незважаючи на факти, що свідчать про прийняття [PERSON] спадщини, свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому законом порядку вона не можу отримати з причин недійсності договору купівлі - продажу квартири через відсутність нотаріального посвідчення, згідно приписів ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР. Про те необхідно зазначити ,що виходячи із змісту ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна із сторін повністю або частково виконала договір, підлягаючий нотаріальному посвідченню, а інша сторона ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. За чинними приписами статті 220 ЦК України, у разі якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] за життя домовився з продавцем щодо усіх істотних умов договору, сторони договору виконали усі умови необхідні для укладення правочину, повністю виконали договір, але продавець відмовилася посвідчити договір нотаріально. Реєструючи договір купівлі-продажу квартири на Регіональній товарній біржі «Юго-Восток», за життя [PERSON] вважав, що укладений ним договір є дійсним і не вимагає наступного нотаріального посвідчення, згідно положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до частин 1,4 статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Між тим, судом встановлено, що [PERSON] на час смерті був добросовісним власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Положеннями абз. 2 п. 22 та абз. 3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р., справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (Вісник Верховного суду України № 6(94) ' 2008, стор. 18, 22) . Приписами абз.1, 25 пункту 3.3. Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. передбачено, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв'язку з їх втратою суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об'єкт нерухомості спадкодавцеві. Судом встановлено, що, спадкодавець [PERSON] придбав 02.06.2000 р. квартиру [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири зареєстрованого Регіональною товарною біржею «Юго-Восток» в м. Димитров Донецької області, за реєстраційний № 539, право власності на яку було ним зареєстровано в БТІ м. Димитрова 09.06.2000 р., за реєстровим № 34 стор. 86 в книзі № 1. Згідно довідки виданої КП «СЄЗ» 25.04.2014 р., залишкова балансова вартість будинку [ADDRESS] становить - 2 570 611,44 грн. (два мільйони п'ятсот сімдесят тисяч шістсот одинадцять гривень 44 копійки); загальна площа будинку [ADDRESS] , за даними БТІ міста Димитров - 4 718,9 м2 , залишкова вартість 1 м2 в цьому будинку дорівнює - 544,75 гривень , від так залишкова балансова вартість квартири [ADDRESS] загальною площею - 31,5 м2 , на час подання цієї позовної заяви, становить - 17 159,56 грн. (сімнадцять тисяч сто п'ятдесят дев'ять гривень 56 коп.), визначена за наступним розрахунком : 2 570 611,44 грн. : 4 718,9 м2 = 544,75 х 31,5 м2 =17 159,56 грн. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом згідно з приписами частини 2 статті 328 ЦК України. За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п.5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Приписами статті 41 Конституції України гарантовано громадянам України що, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Виходячи із змісту приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі наведеного, відповідно до положень ст.ст. 16, 29, 182, 210,220, 328, 334, 392, 1218, 1220, 1264, 1268, 1270 ЦК України, пунктами 2, 21-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved