Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернулась [PERSON] , з позовом про стягнення суми недоотриманої пенсії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після її смерті залишилась спадщина, яка складається з недоотриманої пенсії у розмірі 94734, 69 грн. 21.01.2020 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Луценко С.І., було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.14.03.2020 року через відділення поштового зв`язку, позивач отримала недоотриману за життя пенсію [PERSON] , за талоном до разового доручення у розмірі 78064,84 грн., не в повному обсязі. Сума недоотриманої пенсія складає 16670,12 грн. Відповідачем було зазначено, що відповідно до ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсій, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, у зв`язку з чим вищезазначений розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу УПФУ, яка має право на спадщину, із оформленим свідоцтвом про спадщину. Вважає такі дії відповідача незаконним, оскільки вона має право на отримання всіє суми недоотриманої матір`ю пенсії. У зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь суму недоотриманої пенсії після смерті матері. Ухвалою від 31.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Призначено справу до підготовчого розгляду. Ухвалою від 07.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач у судове засідання надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позов підтримав повністю та просила його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмовий відзив на позов, з якого вбачається, що Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області позовні вимоги не визнає. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що недоотримана пенсіонером з власної вини пенсія виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, на підставі заяви та наданих документів в березні 2020 року управлінням проведено виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] , з урахуванням вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 78064,84 грн. Тому, просять суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правові відносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 05.12.2019 року, виданого Кальміуського районного у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.01.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Луценко С.І., спадкоємцем недоотриманої пенсії в сумі 94734,96 грн., яка належала [PERSON] , є її дочка [PERSON] . Згідно з відповіддю Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного Фонду України Донецької області, сума недоотриманої пенсії [PERSON] , складає 94734,96 грн. Згідно з талоном до разового доручення № 914130301938/92, [PERSON] , було виплачено пенсію за віком за період з 01.03.2016 року по 31.07.2019 року у сумі 78064,84 грн. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронним доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 77 ЦПК України належним визнається доказ, який містить інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми доказами у відповідності до ст. 80 ЦПК України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій статті 52 цього Закону, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Отже, сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини та позивач, прийнявши спадщину, має право на виплату відповідної суми. Відповідно до положень статті 46 Закону № України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Буквальне тлумачення наведеної норми права дає підстави вважати, що ця норма закону стосується до вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини пенсійного органу або своєчасно не отриманих пенсіонером, на виплату яких він мав право, з власної вини. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що дана норма розповсюджується на правовідносини з приводу виплати нарахованих сум пенсії, але своєчасно не отриманих пенсіонером з власної вини та не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України при застосуванні до встановлених у цій справі обставин дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на пенсію, яке нерозривно пов`язане із особою, яке відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми пенсії, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини. Отже, норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини, що регулюються нормами ст. 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За наведених норм матеріального права, правові підстави для обмеження виплати недоотриманої спадкодавцем пенсії за період три роки до дня звернення спадкоємця за отриманням пенсії відповідно до ст. 46 наведеного Закону у відповідача були відсутні. Отже, виходячи з того, що сума недоотриманої пенсії померлої [PERSON] , складає 94734,69 грн., розмір фактично виплаченої суми недоотриманої пенсії склав 78064,84 грн., слід дійти висновку, що сума недоотриманої пенсії за життя [PERSON] складає 16670,12 грн. З огляду на викладене, суд вважає обмеження виплати недоотриманої пенсії строком три роки необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом обставинами та наведеними вище нормами матеріального права, згідно з якими сума пенсії, що належала пенсіонерові, але не була ним одержана за життя, передається членам його сім`ї у повному обсязі, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved