Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 17.05.2017 року по 14.01.2020 року позивач працював на підприємстві відповідача машиністом гірничих виймальних машин з повним робочим днем в шахті. 14.01.2020 року був звільнений за п.2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) від 14.07.2020 р. № 23/504, державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва НАМИ України» позивачу встановлено вперше професійне захворювання: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико- динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) за класифікацією Остапкович В.С. та Пономарьової Н.І. Пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) 04.08.2020р. після проведення розслідування професійного захворювання, комісією було складено акт форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затверджений 05.08.2020 р. т.в.о. начальника головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. Відповідно до п. 18 зазначеного акту, причинами виникнення професійного захворювання стала тривала робота у шкідливих підземних умовах під впливом негативних виробничих факторів, а саме: пил переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала гранично допустимі концентрації; важкість праці, фізичне динамічне навантаження вище допустимих параметрів; виробничий шум вище нормативного значення; робоча поза в нахиленому положенні вище нормативного значення, нахили корпусу за зміну вище нормативного значення. Загальний стаж роботи позивача в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів складає 19 років 06 місяців 12 днів, з них 02 років 11 місяців на підприємстві відповідача. 06.10.2020 р. обласною профпатологічною МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності по профзахворюванню та 65% втрати працездатності строком на три роки, в тому числі 35% внаслідок хронічної попереково-крижової радикулопатії, 20% внаслідок пневмоконіозу, 10% внаслідок приглухуватості. Позивачу рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування по профзахворюванням, диспансерне спостереження невролога, терапевта, ЛОР. Позивач вважає, що внаслідок професійного захворювання йому заподіяна моральна шкода. Вона полягає в його фізичних і душевних стражданнях через незворотність втрати працездатності, неможливість продовження професійної роботи, необхідність вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, неможливість вести активний спосіб життя, що впливає на звичний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач має достатньо серйозні порушення здоров`я, у зв`язку із профзахворюванням. Його переслідує тягнучий біль в поперековому відділі хребта, особливо на погоду, він не може нормально виконувати повсякденні дії, йому боляче сидіти, ходити. Внаслідок профзахворювання наявна загальна слабкість, головокружіння, а також дратівливість від відчуття своєї приглухуватості. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту, відчуття пригніченості. Важливим фактором, що додає позивачу додаткових психічних страждань, є незворотність змін в пошкоджених органах, які завжди будуть створювати йому больові відчуття та незручності. У зв`язку із професійним захворюванням був істотно змінений звичний життєвий уклад, значно знизилась активність, погіршились взаємини з близькими та знайомими, позивач став замкнутим і нетовариським. Внаслідок стану здоров`я втратив роботу та заробітну плату, що негативно позначилося на соціальному статусі і морально пригнічує позивача.. У зв`язку із професійним захворюванням, позивач став обмеженим у русі, оскільки швидко стомлюється при незначних навантаженнях, не може нормально ходити, виконувати звичайні рухи, нахилятись. Відповідно до висновку МСЕК позивачу рекомендоване і в подальшому медикаментозне лікування. Внаслідок викликаних профзахворюванням погіршень здоров`я він вимушений значний час витрачати на відвідування лікувальних закладів, проходження обстежень, лікування, що в що в свою чергу завдає незручності, обмеження спілкування з родиною та близькими, та призводить до порушення нормальних життєвих зв`язків. Факт лікування та його необхідності в подальшому підтверджені відповідними медичними документами. З огляду на характер та глибину моральних переживань, тривалість страждань, стан здоров`я, важкість профзахворювання, неможливість повного відновлення здоров`я, а також ступінь втрати працездатності, позивач оцінює моральну шкоду, отриману у зв`язку із профзахворюванням у 90 000 грн. На його погляд, саме цей розмір моральної шкоди відповідає вимогам розумності, виваженості і справедливості. Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У відзиві на позов представник відповідача зазначила, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. За наведеним у позовній заяві [PERSON] , відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) від 14.07.2020 №23/504, державною установою «Інститут медицини праці імені Ю.І.Кундієва НАМИ України» позивачу встановлено вперше професійне захворювання:хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним і больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (II ст.) за класифікацією [PERSON] та Пономарьової Н.І. Пневмоконіоз ЛН І-ІІ ст. За результатами розслідування було складено акт за формою П-4, відповідно до п.18 цього акту, причинами виникнення професійного захворювання стала тривала робота у шкідливих підземних умовах під впливом негативних виробничих факторів, а саме: пил переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала гранично допустимі концентрації, важкість праці, фізичне динамічне навантаження вище допустимих параметрів, виробничий шум вище нормативного значення, робоча поза в відхиленому положенні вище нормативного значення, нахили корпусу за зміну вище нормативного значення. Загальний стаж роботи в підземних умовах під впливом шкідливих виробничих факторів 19років 06 місяців 12 днів, з яких 02роки 11 місяці на ТОВ «Шахтобудівельна компанія». Обласною профпатологічною МСЕК встановлено 3 групу інвалідності по профзахворюванню та 65% втрати працездатності строком на три роки. Представник відповідача зазначає, що оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 Закону України «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач сам зазначає у позовній заяві про те, що робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, однак продовжив працювати, не зважаючи на погіршення стану свого здоров`я та можливість розвитку професійного захворювання. Позивач зазначає, що професійні захворювання виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, однак за весь період роботи на ТОВ «Шахтобудівельна компанія» позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. Підставою для відшкодування моральної шкоди працівнику є доведеність сукупності наступних обставин: факту порушення прав працівника у сфері трудових відносин, як наслідку протиправного винного діяння підприємства; факт заподіяння працівнику моральної шкоди у вигляді моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи потребі у докладені додаткових зусиль для організації свого життя; наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями/бездіяльністю підприємства та завданою моральною шкодою; обґрунтованість розміру моральної шкоди та його підтвердження відповідними доказами. Позивач, стверджуючи про заподіяння йому моральної шкоди, не наводить жодних доказів, якими підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Крім того, єдиним допустимим засобом доказування наявності (спричинення) моральної шкоди у позивача в результаті виробничої травми є висновок експерта за наслідками відповідної експертизи. Даний випадок професійного захворювання взято до обліку ТОВ «Шахтобудівельна компанія» виключно на підставі п. 101 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №337 від 17.04.2019р., як останнім підприємством вугільної промисловості, з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах. Крім того, позивачем, в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий висновок МСЕК від 06.10.2020 р. про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності в розмірі 65 %. Представник відповідача зазначає, що висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Представник відповідача звертає увагу суду, що в матеріалах цивільної справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладання договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби. Підсумовуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак, при цьому продовжував працювати в умовах шкідливих факторів до 14.01.2020 р., тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст. 14 Закону України «Про охорону праці». Відповідно до приписів зазначеної статті, працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Під час працевлаштування працівники усвідомлюють, що під час роботи у шахті будуть піддаватися впливу шкідливих факторів. Тому, позивач вже під час працевлаштування повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я, та наслідки відповідної недбалості. Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Крім того, позивачу по справі Фондом професійних захворювань були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Також, просить суд прийняти до уваги, що згідно із висновком МСЕК, позивачеві встановлено 3 групу інвалідності, у відповідності до «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затв. постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.09р., є робочою. Інваліди III групи можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто позивач права на працю не позбавлений. На думку представника відповідача, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 90000,00 грн, враховуючи обставини отримання професійного захворювання та ступінь втрати працездатності (65%), не відповідають вимогам розумності і справедливості (ст. 22 ЦК України) та практиці, що склалася в судах Донецької області. Вимога позивача про стягнення 90 000,00 грн, як компенсації моральної шкоди з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» є безпідставно завищеною, та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості, якщо суд вирішить задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди, просить встановити суму моральної шкоди, яка підлягає стягненню із умовного розрахунку за 1% - 500 грн, тобто не більше 32500 грн, в остаточній частині позову в задоволенні позивачу прошу відмовити. У разі вирішення справи на користь позивача, просить суд врахувати, що відповідно до п.п. 164.2.14 ст. 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: - сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Також, п.п. 16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Тож суд при винесенні рішення має зазначити в судовому рішенні про утримання податку у розмірі 18%, а також 1,5% військового збору від суми, що належить до виплати. На підставі викладеного, представник відповідача вважає, що перелічені обставини мають істотне значення для розгляду цієї справи, а тому позовні вимоги позивача про стягнення 90000,00 грн, як компенсації моральної шкоди з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» є безпідставною та не підлягає задоволенню. До судового засідання позивач не з`явився, представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, наводила доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 17.05.2017 року по 14.01.2020 року. Працював машиністом гірничих виймальних машин 5 та 6 розрядів з повним робочим днем на підземних роботах. 14.01.2020 року був звільнений за п. 2 ст. 42 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я (а.с.07-12). Стаж роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих факторів склав 02 роки 11 місяців 01 день, за професією - 9 років 02 місяці 17 днів, загальний стаж - 19 років 06 місяців 12 днів. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 04 серпня 2020 року, в пункті 17 якого вказано що, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів - фізичне навантаження, робоча поза, шум, пил. У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії,- фактична величина 150,1 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95%. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 171,4 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 68,3 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 35 кг при нормативному значенні 30 кг. Виробничий шум - фактичне значення - 92 дБа, при норамтивному значенні - 80 дБа. Робоча поза в нахиленому положенні до 30 градусів 27% часу зміни при нормативному значенні 25% зміни. Нахили корпусу 120 разів за зміну, при нормативному значенні 100 разів за зміну (а.с.13-16). Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 14.07.2020 року № 23/504 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючій перебіг; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) (другий ст.) за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ; пневмоконіоз першого-другого ступеня - захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.18). Згідно довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.10.2020 року та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 06.10.2020 року [PERSON] встановлена третя група інвалідності, причина інвалідності - професійне захворювання, огляд проведено первинно, інвалідність встановлена з 02.10.2020 року до 01.11.2023 року. Ступінь втрати працездатності у відсотках за сукупністю складає 65%. Потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування - за профзахворюваннями, «Д» невролога, терапевта та ЛОРа (а.с.17, 17а). Позивач перебував на стаціонарному лікуванні: з 12.08.2019 року по 13.09.2019 року (а.с.20); з 17.09.2018 року по 02.10.2018 року (а.с.22); з 03.10.2018 року по 29.10.2018 року (а.с.22); з 23.09.2019 року по 15.10.2019 року (а.с.23); з 17.10.2019 року по 22.10.2019 року (а.с.24); амбулаторне лікування з 02.07.2018 року по 11.07.2018 року (а.с.36). У відзиві на позов представник відповідача не заперечує того, що позивач працював на підприємстві з повним робочим днем у шахті, проте відповідач не погоджується з тим, що саме за час роботи на підприємстві-відповідача позивач отримав професійне захворювання. На думку представника позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я, а також не заявляв про порушення умов праці з боку підприємства. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Надання пільг працівнику за роботу у шкідливих та небезпечних умовах праці, які передбачені законодавством, не знімають з підприємства-відповідача відповідальності за спричинену шкоду та навіть не зменшують цю відповідальність. Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання. В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника. Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивач свідомо погодився на такі умови праці та повинен був заявляти про порушення його прав під час роботи на підприємстві. Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань. При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках. Також, для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, визначальним є необхідність у медикаментозному та санаторному лікуванні позивача, якому для відновлення стану здоров`я потрібен певний час та грошові кошти. Розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, а також можливості відновлення здоров`я позивача. З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 45000 гривень. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частина 6 ст.141 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов надійшов до суду у жовтні 2020 року розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, становить 450,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial