Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

До Савранського районного суду Одеської області надійшов позов зазначений позов. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 16.04.2004 року. Від шлюбу сторони мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Діти після розірвання шлюбу між сторонами проживають разом з позивачкою та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач записаний батьком у свідоцтвах про народження. З часу розірвання шлюбу відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться їх життям, здоров'ям, не відвідував їх по місцю мешкання та навчання. У зв'язку із складним матеріальним становищем [PERSON] їй важко самостійно матеріально забезпечувати трьох дітей, що змушує її звернутись до суду із зазначеним позовом. 06.05.2014р. позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письму заяву про те, що підтримує заявлені позовні вимоги, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення (а. с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про те, що визнає позовні вимоги частково, не згодний з розміром суми аліментів, які просить стягнути з нього позивачка. Просив суд розглядати справу за його відсутності (а. с. 18). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 214 ЦПК України вказує на те, що під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Частиною1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 16.04.2004р. (а. с. 4). Від шлюбу сторони мають троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а. с. 5; 6; 7), відповідач записаний батьком дітей. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а. с. 8). Відповідач у своїй заяві вказав, що позовні вимоги визнає частково та не згодний із заявленим розміром аліментів, оскільки він ніде не працює (а. с. 18-19). Суд враховує ту обставину, що відповідач на даний час ніде не працює, постійного заробітку (доходу) не отримує. Суд кретично ставиться до ствердження відповідача про матеріальну неспроможність утримання дітей у зв'язку з відсутністю постійного заробітку (доходу), так як він є особою працездатною та повинен працювати. З урахуванням зазначеного суд дійшов висновку про те, що стягнення аліментів слід здійснювати в твердій грошовій сумі, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому доцільним є встановити розмір аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до положень ст. 182 ч. 2 СК України, зі змісту якої вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня 2014 року складає 1286 гривень. Таким чином суд приходить до висновку про те, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400грн. на кожну дитину до досягнення повноліття. Статтею 88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнення від сплати судового збору, таким чином з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, ща підлягає сплаті при зверненні з позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: partial