Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

До суду 12.11.2019 року надійшов позов [PERSON] , пред`явлений до Акціонерного товариства «Альфа Банк»», державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти Сергія Васильовича, згідно якого просила: - визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 48871746 від 26.09.2019 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення офісу №550 за адресою [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»; - скасувати запис про реєстрацію права власності №33400061, вчинений державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В., яким проведена реєстрація права власності на нежитлові приміщення офісу №550 за адресою [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1923188451101, за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»; - вирішити питання про стягнення судових витрат. Згідно обґрунтування позовних вимог, 12 грудня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про здійснення кредитування №665/059, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у доларах США та/або гривнях, євро, у ме6жах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на дату укладення цього договору, 165 000 долю США. Згідно умов додаткової угоди №665/059-1/302 до Генерального договору про здійснення кредитування №665/059 від 12.12.2007 року, кредитор надає позичальнику кредит у формі разового кредиту у сумі 165 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,5% річних, на строк із 12.12.2007 року по 11.12.2017 року. У якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 12.12.2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, зареєстрований у реєстрі №5556, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно: нежитлові приміщення офісу №550, заг. пл.. 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, позивачу стало відомо, що право власності на вказані приміщення офісу було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», вказані зміни до державного реєстру були внесені державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. та в якості підстави виникнення права власності зазначено: докази-повідомлення, серія та номер б/н, видавник Укрпошта, іпотечний договір, серія та номер 5556, виданий 12.12.2007 року, видавник ПН ОМНО Луняченко Н.В.; повідомлення серія та номер ІВ/УСБ-04, виданий 18.04.2009 року, видавник АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (індексний номер 48871746 від 26.09.2019 року 11:13:47, Манюта С.В., КП «Агенція реєстраційних послуг», Одеська обл.. Однак, позивач не погоджується із діями державного реєстратора щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на належні їй житлові приміщення та вважає, що реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк» відбулась із порушення положень законодавства. Посилалась на те, що у порушення умов іпотечного договору, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку між нею та банком не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, а відтак державний реєстратор не в праві був здійснювати державну реєстрацію права власності на підставі поданих банком документів. Також посилалась на те, що вона не отримала та від банку не надходило жодних повідомлень та письмових вимог у розумінні ст. 35 Закону України «Про іпотеку», згоду на відчуження предмета іпотеки вона не надавала. Отже, дії державного виконавця щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникло на підставі Іпотечного договору, є протиправним, оскільки не були виконанні умови пунктів 60 та 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затв. постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року. Додатково вказувала, що банком не було представлено державному реєстратору оцінку вартості предмета іпотеки, що не відповідає вимог ч.3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Також позивачка вважає, що з дня виникнення у банку права вимоги на звернення стягнення на предмет іпотеки минуло більше трьох років, зокрема, здійснення виплат за кредитним договором вона припинила в 2008 році, банк скористався своїм правом вимагати достроково повернути кошти в 2014 році, направивши відповідну вимогу, також за позовом банку у справі №522/22603/14-ц Приморським районним судом м. Одеси із неї, [PERSON] , було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором. Отже, вважає, що своїми діями банк змінив строк виконання основного зобов`язання. Проте реєстрація права власності була здійсненна лише в 2019 році, тобто пропустивши строк позовної давності. За викладених обставин звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 18.11.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 17.12.2019 року. Ухвалою суду від 20.11.2019 року було вирішено питання про забезпечення позову. Представник Акціонерного товариства «Альфа Банк» 16.12.2019 року надав суду заяву про заміну сторони правонаступником, в якій зазначив, що 10.09.2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа Банк». Ухвалою суду від 17.12.2019 року було вирішено питання заміну сторони відповідача шляхом покладення всіх процесуальних прав та обов`язків у цій цивільній справі на залучену особу - Акціонерне товариство «Альфа Банк» (ЄДРПОУ 23494714, м.Київ, вул.В.Васильківська, 100). Ухвалою суду від 17.12.2019 року вирішено питання про витребування доказів з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради. Розгляд справи відкладено на 28.01.2020 року. Вимоги ухвали суду від 17.12.2019 року були виконанні 21.01.2020 року та до суду було надано копію реєстраційної справи №1923188451101 (т.1, а.с.181-208). У підготовче засідання 28.01.2020 року з`явились представник позивача, який позов підтримав, наполягав за закритті підготовчого засідання по справі, а також з`явився представник банку, який позов не визнавав та зазначив, що закриття підготовчого засідання є неможливим через його не ознайомлення з витребуваними доказами, а також неявкою співвідповідача. Манюта С. В у підготовче засідання не з`явився, суд належним чином сповістив його про день, час та місце розгляду справи. Згідно вимог ст.197,198 ЦПК судом ухвалено проводити підготовче засідання у відсутності зазначеної сторони на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Жодних, нерозглянутих судом, клопотань з боку сторін по справі суду не заявлені. Ухвалою суду від 28.01.2020 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті на 24.03.2020 року. Через неявку сторін розгляд справи 24.03.2020 року був відкладений на 17.06.2020 року. До суду 11.06.2020 року представником позивача була подана заява про уточнення позовних вимог, розгляд справи 17.06.2020 року був відкладений на 23.07.2020 року за клопотанням представника банку у зв`язку з неотриманням уточнень до позову та надання думки щодо можливості її прийняття у письмову вигляді. Представником банку 22.07.2020 року було подано до суду пояснення, згідно яких просив відмовити у прийнятті уточнень до позовної заяви, посилаючись на неповажність пропуску строків на подання такої заяви. Також представником банку 23.07.2020 року було подано до суду пояснення, згідно яких заперечував проти позовних вимог та просив відмовити, посилаючись на те, що державна реєстрація права власності АТ «Укрсоцбанк» була здійсненна у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказував, що на виконання цієї ст. 35 Закону України «Про іпотеку», АТ «Укрсоцбанк» надсилав письмове Повідомлення іпотекодавцю: по місцю її реєстрації, в якому поряд з вимогою про усунення порушень Кредитного договору зазначено, що у випадку невиконання вказаної вимоги Банк застосує своє право на позасудове врегулювання шляхом прийняття у власність предмету іпотеки. Зазначений лист повернувся адресату із позначкою «За закінченням терміну зберігання». Зазначене повідомлення, разом з Кредитним договором, Іпотечним договором, надавалися державному реєстратору та містяться в матеріалах реєстраційної справи. Звертав увагу на те, що повідомлення направлено на адресу місцезнаходження іпотеки [PERSON] та адресу місця реєстрації, тим самим Банк доводить, що вся поштова кореспонденція, яка направляється їй за вказаною адресою, мала бути ним отримана. Проте, неотримане гр. [PERSON] письмове Повідомлення Банка про усунення порушень Кредитного договору не вказує на неналежне виконання АТ «Укрсоцбанк» своїх зобов`язань за Іпотечним договором, скоріше вказує на небажання позивачки отримати направлене їй письмове повідомлення Банка. Вважає, що банком було вжито всіх належних заходів для сповіщення позичальника, у свою чергу неотримання цієї вимоги, на думку представника, не свідчить про те, що позивачка не знала про її існування. Додатково вказував, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №522/22603/14-ц, тобто спір між сторонами триває з 2014 року, [PERSON] достеменно відомо про борг за кредитним договором, та можливість Банку на примусове стягнення на предмет іпотеки , але позивачка нехтує відповідними обставинами. Суд протокольною ухвалою 23.07.2020 року відмовив у поновленні строку на подання уточненого позову та у зв`язку з пропуском строку, згідно ч.2 ст. 126, ч.2 ст.222 ЦПК України, залишив без розгляд заяву представника позивача про прийняття уточнених позовних вимог. Розгляд справи був відкладений на 13.10.2020 року. Через неявку сторін 13.10.2020 року розгляд справи був відкладений на 03.11.2020 року. У судовому засіданні 03.11.2020 року були присутні позивач разом із представником - [PERSON] та представник відповідача - Борщенко К.Ю.. Державний реєстратор Манюта С.В. у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив та жодних клопотань до суду не заявляв, заяв по суті справи не подав. Суд, за згодою присутніх сторін, на підставі положень ч.1,3 ст. 223 ЦПК України, ухвалив розглядати справи за відсутності співвідповідача - Манюти С.В .. Позивачка та представник позивача позовні вимоги та обставини, якими вони обґрунтовані, підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, застосувавши до спірних правовідносин належний спосіб захисту прав шляхом скасування запису про реєстрацію права власності банку на спірні приміщення. Представник банку у судовому засіданні заперечував та просив відмовити, посилаючись на позицію, викладену у письмових поясненнях від 23.07.2020 року, та вказуючи на правомірність здійсненої реєстрації. Дослідивши наявні в справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини. Із матеріалів справи встановлено, що 12 грудня 2007 року між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Генеральний договір про здійснення кредитування №665/059, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у доларах США та/або гривнях, євро, у ме6жах загального ліміту, що дорівнює або є еквівалентним за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим НБУ станом на дату укладення цього договору, 165 000 долю США. Згідно умов додаткової угоди №665/059-1/302 до Генерального договору про здійснення кредитування №665/059 від 12.12.2007 року, кредитор надає позичальнику кредит у формі разового кредиту у сумі 165 000 дол. США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 13,5% річних, на строк із 12.12.2007 року по 11.12.2017 року. У якості забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 12.12.2007 року між сторонами було укладено іпотечний договір, зареєстрований у реєстрі №5556, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В., згідно умов якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно: нежитлові приміщення офісу №550, заг. пл.. 56,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, 23.09.2019 року, право власності на вказані приміщення офісу було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк» шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, вказані зміни до державного реєстру були внесені державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. та в якості підстави виникнення права власності зазначено: докази-повідомлення, серія та номер б/н, видавник Укрпошта, іпотечний договір, серія та номер 5556, виданий 12.12.2007 року, видавник ПН ОМНО Луняченко Н.В.; повідомлення серія та номер ІВ/УСБ-04, виданий 18.04.2009 року, видавник АТ «Укрсоцбанк». Підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 48871746 від 26.09.2019 року 11:13:47, Манюта С.В., КП «Агенція реєстраційних послуг», Одеська обл.. Зазначене підтверджується матеріали витребуваної судом реєстраційної справи №1923188451101 щодо об`єкта нерухомого майна : приміщень офісу №550 за адресою [ADDRESS] .. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачка просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 48871746 від 26.09.2019 року, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення офісу №550 за адресою [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк»; а також скасувати запис №33400061 про реєстрацію за банком права власності на вказані приміщення офісу. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Відповідно до частини першої статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Тобто, законом передбачено та чітко визначено судовий та позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно до частини першої, другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки. Згідно з частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Отже законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена також в Законі України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 18 вказаного Закону № 1953-ІV передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Згідно з пунктами 6, 18, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (частина третя статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком. Частиною першою статті 27, статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено перелік підстав, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва. Перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав є вичерпним. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Судом встановлено, що за умовами договору іпотеки від 12.12.2007 року, сторони узгодили порядок позасудового задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки (пункт 4.5. договору іпотеки від 12.12.2007 року). Так підпункт 4.5.3 пункту 4.5. договору іпотеки від 12.12.2007 року містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п.6.2. ст.6 Іпотечного договору «усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін». У матеріалах реєстраційної справи міститься копія повідомлення банку від 18.04.2019 року, адресована [PERSON] , згідно якої повідомлено про намір звернути стягнення на предмет іпотеки у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Дане повідомлення адресовано позивачу за двома адресами: [ADDRESS] (адреса реєстрації позивачки) та [ADDRESS] (за адресою знаходження спірних приміщень). У цій вимозі Банк зазначив стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання та попередження про прийняте рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Однак у визначений в листі-вимозі строк вимоги іпотекодержателя виконані не були. При цьому, суд погоджується із доводами представника банку, та вважає, що банком вжито всіх необхідних заходів для сповіщення позичальника про вимогу про дострокове повернення боргу, та її не отримання позичальником не свідчить про її необізнаність. Окрім того, суд вбачає, що з 2014 році на розгляді в Приморського районного суду м. Одеси перебуває справа №522/22603/14-ц (за позовом банку з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки), та [PERSON] достоменно відомо про борг за кредитним договором, та можливість Банку на примусове стягнення на предмет іпотеки . Ухвалою суду від 27.11.2019р. провадження по справі зупинено до розгляду цієї справи. Отже, встановивши, що рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято у відповідності до пункту 4.5 договору іпотеки у зв`язку із наявною у позичальника заборгованістю, держава реєстрація права власності за відповідачем на іпотечне нерухоме майно проведена на підставі документів, передбачених Порядком №1127, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на спірні нежитлові приміщення офісу та відповідної державної реєстрації права власності на іпотечне майно. Належних та допустимих доказів виконання [PERSON] зобов`язань згідно кредитного договору від 12.12.2007 року не надано. Посилання позивача на те, що для реєстрації за Банком права власності на Предмет іпотеки необхідним було попереднє укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на час укладання Договору іпотеки, спростовуються положеннями згаданого Закону. Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону України № 898-IV від 05 червня 2003 року «Про іпотеку» у редакції Закону № 3480- IV від 23 лютого 2006 року, що діяв 14 лютого 2008 року, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі,визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Також посилання позивача на ту обставину, що реєстрація права власності була здійсненна лише в 2019 році, тобто пропустивши строк позовної давності, не заслуговую на увагу, оскільки іпотека не припинена. Отже, викладені обставини спростовують доводи та підстави позовних вимог [PERSON] .. Таким чином, з урахуванням того що підстави позову є необгрунтованими, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 141 та п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, у задоволенні вимог про стягнення судових витрат суд також відмовляє. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed