Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування поданої заяви позивачем [PERSON] було зазначено, що вона з 29 вересня 1990 року до 20 липня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Питання щодо поділу майна, а саме меблів та інших речей, які були придбані в період знаходження в зареєстрованому шлюбі, виник спір, оскільки відповідач [PERSON] відмовився поділити майно в досудовому порядку. Вважала необхідним здійснити поділ майна в наступному порядку: їй просила виділити у власність ? частини спальних меблів, картину «Осінь», гардину на вікно, білизну постільну 5 комплектів, шафу для посуду (Італія), килимок овальний, сервіз столовий («Незабудка»), сервіз чайний, сервіз кофейний, вазу з декором, набір столовий, телевізор, холодильник, крісло качалку, стіл зі склом, шафу-купе, душову кабіну, тумбу для білизни, книги, годинник «Руслан та Людмила», електрозварювальний апарат, дриль, сейф, стабілізатор току, каністри 3 шт., ? частини інструменту, сушилку «Феррузо». [PERSON] просила залишити у власності ? частини спальної меблі, картину зі шкіри, гардину на вікно, білизну постільну 5 комплектів, куток зі шкіри, стіл журнальний, посуд (Франція), сервіз чайний, сервіз кофейний, тумбу під телевізор, набір столовий, торшер, відеоплеєр, стіл обідній, крісло качалку, телефон - факс, шафу для вітальні, машину пральну, газовий котел, тумбу для білизни, книги, годинник, електрозварювальний апарат, болгарку, сейф, газонокосарку та тачку, каністри у кількості 3 шт., ? частини інструменту та камеру морозильну. [PERSON] була подана зустрічна позовна заява до [PERSON], в якій [PERSON] просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на майно, яке було придбано ним в період окремого проживання у зв'язку з припиненням сімейних відносин з [PERSON] з 2004 року. Наголошував, що факт окремого проживання, встановлений у рішенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року, відповідно до якого сторони не проживають та не ведуть спільного господарства з 2004 року. Просив суд визнати право особистої власності на шафу для посуду, куток шкіряний, телевізор «Samsung», крісло - качалку, шафу-купе, меблі для вітальні, душову кабіну, стабілізатор току, сушилку «Феррузо», килимок, стіл зі склом, сервіз кофейний. В судове засідання з'являлась [PERSON] та її представник, які підтвердили викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити позов в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити, стверджуючи, що з [PERSON] вона проживала однією сім'єю до 2010 року. Зазначала, що у 2007 році було ними придбано шафу для посуду (Італія), тумбу для білизни, килимок овальний, крісла, стіл зі скла, шафу-купе. В період з 1994 року до 2004 року був придбаний інструмент, книги. У 2005 році придбаний стабілізатор току. До 2004 року придбані були меблі для спальні, гардина на вікно, постільна білизна, годинник «Руслан та Людмила», картина зі шкіри, холодильник «ENEM», сушилка для білизни, електрозварювальний апарат «Спрут», сейф, дриль PN 3000 AEG XN, каністри, стіл обідній, машину пральну «Арістон», камеру морозильну «Мінськ», тумбу під телевізор, телефон - факс, газовий котел, болгарку. Торшер, відеоплеєєр, картина «Осінь» є подарунками. Також в судове засіданні з'являвся [PERSON] та його представник, які частково визнавали позовні вимоги, зазначаючи, що поділу підлягає тільки набір спальної меблі, стіл обідній, машина пральна та електрозварювальний апарат. Інше майно, а саме те, що є в наявності повинно бути залишено у власності [PERSON], оскільки воно було придбано після 2004 року. Відповідач [PERSON] пояснював, що з серпня 2004 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства з [PERSON] Не заперечував, що дійсно вони робили спроби декілька разів примиритись, виїздили разом на відпочинок, однак спроби були не вдалими, та відповідно у 2010 році шлюб був розірваний. При цьому наголошував, що в той час, коли були спроби примиритись вони не проживали разом та не вели спільного господарства. Зазначав, що ним особисто у 2006 році був придбаний сервіз кофейний, у 2007 році були придбані шафа для посуду, куток зі шкіри, килимок, стіл зі склом, у 2008 році телевізор «Samsung», крісло - качалку у кількості 2 шт., шафу-купе, меблі для вітальні, душова кабіна, стабілізатор току та сушилка «Феррузо». Також вказував, що картину «Осінь», торшер, дриль, тумба під телевізор, камера морозильна, ваза з декором є подарунками. Зустрічний позов просили задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню, та зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності на майно також підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 1990 року та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 1299, був розірваний. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2014 року [PERSON] визнано особою, що втратила право користування житлом у домоволодінні [ADDRESS]. Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 1364-14 від 15.05.2014 року вартість майна, зазначеного в описовій частині позовної заяви [PERSON] до [PERSON] на час проведення експертизи складає 30 382 грн. 30 коп. Описова частина зазначеного висновку містить результати проведеного дослідження майна, огляд якого експертом проводився 12 травня 2014 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Рилеєва, буд. 32а в присутності представника позивача [PERSON] - [PERSON] Відповідно до проведеного дослідження експертом зазначена залишкова вартість кожного предмета, який був у наявності, а саме вартість меблів для спальні склала 2 250 грн., шафа для посуду (Італія) - 4 800 грн., килимок овальний - 280 грн., ваза з декором - 240 грн., телевізор «Samsung» - 480 грн., холодильник «ENEM» 960 грн., крісло качалка 2 шт. - 840 грн., стіл зі склом 315 грн., шафа - купе 1 960 грн., душова кабіна - 1 920 грн., тумба для білизни -1 470 грн., сушарка для білизни - 220,50 грн.., електрозварювальний апарат «Спрут» - 414 грн., дриль PN 3000 AEG XN - 960 грн., сейф 2 шт. - 636 грн., стабілізатор току - 1 144 грн., каністри 2 шт. - 176 грн., куток шкіряний - 4 200 грн., стіл журнальний - 400 грн., тумба під телевізор - 260 грн., торшер металевий - 270 грн., стіл обідній - 380 грн., телефон-факс - 950 грн., шафа для вітальні - 1 680 грн., машина пральна «Арістон» - 480 грн., газовий котел - 2 100 грн., болгарка - 216 грн., камера морозильна «Мінськ» - 380 грн. Згідно зазначеного висновку експерта не було представлено для дослідження газонокосарку та тачку, посуд (Франція), сушарку «Феррузо», набір столовий, сервіз кофейний, сервіз чайний, сервіз столовий «Незабудка». Крім цього в експертизі зазначено, що визначення ринкової вартості деяких об'єктів майна не надається можливим, оскільки визначення вартості картин, вартість яких визначається цінами спеціалізованих ринків унеможливлює визначення критеріїв оцінки без спеціальних знань; вартість книг визначається відповідними спеціалістами з урахуванням товарних характеристик поліграфічної продукції (якості сировинного матеріалу, поліграфічного оформлення та інше); вартість комплектів постільної білизни, яка перебуває у використанні за цільовим призначенням, також унеможливлює визначення вартості як специфічної групи товарів (нові комплекти постільної білизни на експертне дослідження не представлені); гардинне полотно, яке знаходиться на вікнах будинку, має сліди пропалів та незначних розривів, що також унеможливлює оцінку; представлені на дослідження інструменти у великому асортименті, а саме: викрутки, плоскогубці, молотки та інші, мають загальні забруднення, сліди корозії та іржі та інше, але переліком позовної заяви ця група неконкретизована, тому визначення вартості без конкретизації об'єктів унеможливлює об'єктивне оцінювання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надавав пояснення щодо сімейних відносин, які склались між [PERSON] та [PERSON], пояснюючи, що ремонт у будинку зробила [PERSON], свідком чого був він, оскільки допомагав в цьому. Свідок [PERSON] зазначала, що сімейні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинились у 2004 році, а у 2006 році [PERSON] купував все майно, наголошуючи, що їй відомо про купівлю килимка у 2007 році влітку, у 2008 році відомо про купівлю меблів для вітальні, крісел. Допитана в якості свідка [PERSON] зазначала, що у 2006 році та у 2009 році вона приходила в гості до [PERSON] та [PERSON] та наголошувала про наявність нових меблів в будинку, та про проведення ремонту, який здійснювала [PERSON] Свідок [PERSON] вказувала, що їй відомо про купівлю [PERSON] шафи для гостинної та крісел у 2008 - 2009 р.р. Стверджувала, що їй відомо, що сторони не проживали разом з 2004 року, також вона була свідком того, що у 2009 році [PERSON] особисто придбав стіл зі склом у 2009 році. Свідок [PERSON] повідомляв, про те, що він у 2008-2009 р.р. приходив в гості до [PERSON] та [PERSON], та зазначав, що в той час вони проживали разом. Свідок [PERSON] зазначав, що він допомагав здійснювати ремонт у будинку по вул. Рилєєва, буд. 32а та йому відомо про придбання [PERSON] душової кабіни у 2006 році та меблів у 2007 році. Свідок [PERSON] зазначав, що був свідком того як здійснювала ремонт у будинку [PERSON], пояснюючи, що [PERSON] був в той час в Німеччині та стверджуючи, що у 2009 році [PERSON] та [PERSON] проживали разом. Свідок [PERSON] зазначав, що [PERSON] запрошувала його для допомоги у господарстві, в той час коли [PERSON] знаходився у санаторії, тому вважав, що сторони в той час проживали разом. Свідок [PERSON] надавав пояснення щодо сімейних відносин, які склались між [PERSON] та [PERSON] [PERSON], яка також була допитана в якості свідка пояснювала, що [PERSON] та [PERSON] не проживали разом з 2004 року. Оскільки вона допомагала по господарству у 2008-2009 р.р., то була свідком того, що в цей період [PERSON] проживав сам. Свідок [PERSON] зазначав про те, що [PERSON] здійснювала ремонт у будинку. Свідок [PERSON] стверджував, що сторони з 2004 року припинили проживати разом та відповідно вести спільне господарство та з того часу все майно придбавалось тільки [PERSON] Розділ VII «Прикінцеві положення» СК України передбачає, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 31.01.2004 року. Відносини між подружжям, що виникли до 1 січня 2004 року, регулюються Кодексом про шлюб та сім'ю України. До відносин подружжя, що виникли після 01 січня 2004 року, застосовується СК України. Згідно зі ст. 22 КпШС України (чинному на час придбання квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до абзацу 1 ст. 28 КпШС України (чинному на час придбання квартири) в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно з абзацом 2 ст. 29 КпШС України (чинному на час придбання квартири) поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Що ж стосується способів та порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд керується нормами Сімейного кодексу України, який діє на момент вирішення спору про поділ майна. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що сторони з 2004 року припинили шлюбні відносини та ведення сумісного господарства. Рішення набрало чинності 30 липня 2010 року. Таким чином, обставини щодо припинення спільного проживання та ведення сумісного господарства не підлягають доказуванню. Отже і покази свідків в цій частині не можуть бути прийнято судом до уваги. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Сторонами в судовому засіданні було визнано, що шафу для посуду (Італія), куток шкіряний, килимок овальний, шафу - купе, душову кабіну, стабілізатор току, крісла, стіл зі скла було придбано після 2004 року. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Отже, те майно, яке було придбано сторонами після 2004 року не може бути поділено та є відповідно особистою приватною власністю [PERSON] Також не може бути поділено і майно, якого немає в наявності на час розгляду справи, при цьому при прийнятті рішення береться до уваги висновок експерта, який здійснював огляд майна у присутності представника [PERSON] Крім цього, виходячи з положень ч. 1 ст. 57 СК України, враховуючи обставини, які не оспорювались сторонами щодо факту подарунка, не підлягає поділу торшер, картина «Осінь», відеоплеєєр та відповідно є особистою приватною власністю сторони, яка прийняла подарунок. Все інше майно, яке наявне на час розгляду справи, підлягає поділу, при цьому підстав для відступлення від рівності часток подружжя, судом не встановлено. З врахуванням вартості майна, яке визначено у висновку судово-товарознавчої експертизи № 1364-14 від 15.05.2014 року, предмету позовних вимог, майно підлягає поділу в рівних частках.

Outcome: partial