Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

До Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшов позов [PERSON] до Комунального підприємства «Управляюча компанія «Житлокомунсервіс» Вараської міської ради (далі - КП «УК «ЖКС» ВМР), у якому просить: -скасувати наказ т.в.о. керівника КП «УК «ЖКС» № 73-к від 05.07.2021 року щодо звільнення [PERSON] з роботи; -відновити [PERSON] в КП «УК «ЖКС» на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи 1-ї категорії з 05.07.2021 року; -стягнути з КП «УК «ЖКС» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня поновлення на роботі; -стягнути з КП «УК «ЖКС» на користь [PERSON] за порушення порядку звільнення та трудового законодавства моральну шкоду у розмірі 25 000 грн; -зобов`язати КП «УК «ЖКС» донарахувати та виплатити заробітну плату [PERSON] , застосувавши коефіцієнт 2.00 встановлений на посадовий оклад інженера з проектно кошторисної роботи 1 -ї категорії у співвідношенні розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1 -го розряду з 01 жовтня 2020 року з урахуванням раніше проведених виплат; -зобов`язати КП «УК «ЖКС» нарахувати та виплатити середній заробіток [PERSON] за невиплату належних звільненому працівникові всіх сум за коефіцієнтом співвідношень розмірів посадових окладів 2 00, у стоки визначені ст. 116 КЗпП України з 01 жовтня 2020 року; -зобов`язати КП «УК «ЖКС» проіндексувати донараховану [PERSON] за коефіцієнтом 2 00 заробітну плату з 01.10.2020 року . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що працювала у КП «УК «ЖКС» ВМР на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи 1-ї категорії з 25.05.2017 року. Наказом № 73-к від 05.07.2021 року звільнена з роботи у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Перед своїм звільненням із займаної посади бажала піти у відпустку, що підтверджується її заявою про надання відпустки від 05.07.2021 року, зареєстрованої за вх. № 67 та її записом на наказі № 73-к від 05.07.2021 року про надання відпустки. У зв`язку з цим вказує, що відповідач порушив вимоги ст. 3 Закону України «Про відпустки», за змістом якої за бажанням працівника, у разі його звільнення йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою такого звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Також вказує на те, що в порушення вимог ст. 97 КЗпП України, колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом КП «ЖКС» Кузнецовської міської ради на 2017-2020 роки, відповідач штатними розписами станом на 01.10.2020 року та 01.12.2020 року таємно встановив позивачці посадовий оклад інженера з проектно-кошторисної роботи 1-ї категорії із застосуванням коефіцієнта співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва 1,90, а не 2,00. В такий спосіб заробітна плата позивачу виплачувалась у значно менших розмірах з 01.10.2020 року до дня звільнення та у день звільнення не сплатив ці кошти. Посилаючись на вказані обставини доводить, що відповідач має заплатити їй середній заробіток за невиплату належних звільненому працівникові сум, у строки визначені ст. 116 КЗпП України. При цьому вказує, що відповідач має проіндексувати недоплачену заробітну плату відповідно до ст. 95 КЗпП України та ст. ст. 33, 34 Закону України «Про оплату праці». Позивач зазначає, що незаконне звільнення та незаконне зменшення її заробітної плати завдало їй моральну шкоду, а саме страждання, які полягають у приниженні її честі, гідності, ділової репутації, дискримінації, дискредитації, утиски та незручності як в роботі так і в особистому житті, втраті особистого та робочого часу, щоденних додаткових зусиллях для організації побуту своєї сім`ї, щоденного негативного накопичення негативних емоцій, стресу, хвилювань, які негативно відображаються на стані здоров`я. Розмір такої шкоди оцінює у 25\~000 грн. У відзиві на позовну заяву КП «УК «ЖКС» ВМР просить відмовити у задоволенні позову повністю за його безпідставністю з посиланням на те, що відповідач виконав у повному обсязі усі вимоги КЗпП України, передбачені під час звільнення позивачки з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. В позовній заяві представник позивача не вказав у чому саме полягає незаконне звільнення, не наводить ніяких доводів викладеного, ніякими доказами це не підтверджує. Доводить, що у КП «УК «ЖКС» BMP розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених ч.2 ст. 97 КЗпП України, що виключає порушення ст. 97 КЗпП України та Колективного договору (додаток №2 та №15). Штатним розписом введеним в дію з 01.10.2020 року, наказом №48 АГ від 30.09.2020р. інженеру з проектно-кошторисної роботи І категорії встановлено оклад в розмірі 9377,00 грн. який є більшим на 2681,65 грн ніж той що мав бути із застосуванням усіх діючих на підприємстві коефіцієнтів. Штатним розписом введеним в дію з 01.12.2020 року, наказом №29 ОД від 27.11.2020 року інженеру з проектно-кошторисної роботи І категорії встановлено оклад в розмірі 9592,00 грн. який є більшим на 2019,28 грн. ніж той що мав бути із застосуванням усіх діючих на підприємстві коефіцієнтів. Заробітна плата позивачці нараховувалась та виплачувалась в розмірі та в строки відповідно до Колективного договору та чинного законодавства. Вважають, що вимоги представника позивачки щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, так як на підтвердження цих обставин суду надані недопустимі документи, які не відповідають встановленим вимогам. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у поясненнях послалась на обставини, якими обґрунтовувала позов. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні за безпідставністю, з підстав викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази, суд встановив наступні обставини. Записами № 26-28 у копії трудової книжки [PERSON] підтверджується, що позивач 25.05.2017 року прийнята на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи Комунального підприємства «Житлокомунсервіс» Кузнецовської міської ради. Вказане підприємство неодноразово перейменовувалось та з 18.01.2019 року стало називатись КП «УК «ЖКС» ВМР. Сторони визнають та не оспорюють вказану обставину, а також належність позивачу поданої копії трудової книжки [PERSON] позивачу. 05.07.2021 року позивач [PERSON] звільнена з посади інженера з проектно-кошторисної роботи у зв`язку із скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, що доводиться копією наказу керівника КП «УК «ЖКС» ВМР № 73-к від 05.07.2021 року та визнано учасниками справи. Позивач [PERSON] не оспорює підстави скорочення чисельності працівників на підприємстві. Погоджується з тим, що не мала переважного права на залишення на роботі. Також визнає, що її в належному порядку повідомили про вивільнення. Єдиною підставою для задоволення позовних вимог в частині поновлення на посаді посилається на порушення відповідачем ст. 3 Закону України «Про відпустки» в частині ненадання невикористаної відпустки перед звільненням. Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про відпустки», за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. В судовому засіданні сторони визнали та не оспорюють обставину, що станом на день звільнення, тобто на 05.07.2021 року позивач мала 24 календарні дні невикористаної щорічної відпустки. Вказана обставина також підтверджується копією оспорюваного наказу № 73-к від 05.07.2021 року, який містить запис про надання позивачу компенсації за невикористану щорічну відпустку строком на 25 календарних днів. На підтвердження висловлення бажання використати щорічну відпустку перед звільненням із займаної посади позивач до суду подала копію заяви про надання їй відпустки з 05.07.2021 року тривалістю 24 календарні дні та копію наказу керівника № 73-к від 05.07.2021 року про її звільнення, на якому міститься рукописний напис з проханням надати їй щорічну відпустку на 24 робочих дні. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З правового аналізу ч.1 ст. 3 Закону України «Про відпустки» випливає, що працівник набуває право на невикористану відпустку за умови доведення до відома уповноваженого органу підприємства про його бажання скористатись таким правом до моменту його звільнення. Скасування наказу про звільнення працівника із займаної посади на підставі його заяви про надання невикористаної щорічної відпустки після фактичного його звільнення з посади не передбачене законодавством. Свідок [PERSON] , яка перебуває на посаді інспектора з кадрів 1 категорії КП «УК «ЖКС» ВМР, показала, що наказ про звільнення [PERSON] вона сформувала у програмі «1С Бухгалтерія» 05.07.2021 року у період з 10 год 30 хв. до 11 год 00 хв., після чого передала його на підпис т.в.о. директора [PERSON] . Приблизно у період з 11 до 12 год. вона ознайомила з цим наказом [PERSON] . На наказі [PERSON] написала про не згоду з наказом у зв`язку з тим, що не використала відпустку, проте із заявою про надання відпустки до ознайомлення з наказом не зверталась. [PERSON] , яка на час звільнення з посади позивача тимчасово виконувала обов`язки директора КП «УК «ЖКС» ВМР як свідок показала, що їй наказ № 73-к про звільнення [PERSON] вона підписала приблизно об 11 год 00 хв. В період час з 14 год. до 15 год. [PERSON] звернулась до неї з проханням про надання відпустки, проте у задоволенні такого прохання їй було відмовлено, оскільки вже був підписаний наказ про звільнення її із займаної посади. Заяви [PERSON] про надання їй відпустки на підприємстві не має. Допитана як свідок юристконсульт КП «УК «ЖКС» ВМР показала, що її робоче місце знаходиться в одному кабінеті з робочим місцем діловода. 05.07.2021 року після обіду, приблизно у період з 14 до 15 год до неї підійшла [PERSON] та почала вимагати зареєструвати заяву про надання відпустки. Спочатку вона відмовлялась реєструвати таку заяву, оскільки реєстрація заяв належить до обов`язків діловода, якого на той час не було на роботі. Проте, [PERSON] почала кричати, ображати її і під тиском свідок зареєструвала заяву у журналі реєстрації скарг мешканців, оскільки інших журналів вона не має право вести. Після цього [PERSON] забрала заяву з відміткою про реєстрацію і пішла. Будь-яких заяв їй не залишала. Сукупність поданих до суду доказів не дає підстави для висновку про те, що позивач зверталась із заявою про надання їй відпустки до адміністрації підприємства після її звільнення, а отже у суду відсутні підстави для задоволення її позову в частині скасування наказу № 73-к від 05.07.2021 року, поновлення її на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо вимоги про донарахування та виплату заробітної плати судом встановлені наступні обставини. Як на підставу задоволення цих вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що в порушення вимог ст. 97 КЗпП України, колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом КП «ЖКС» Кузнецовської міської ради на 2017-2020 роки, відповідач штатними розписами станом на 01.10.2020 року та 01.12.2020 року таємно встановив позивачці посадовий оклад інженера з проектно-кошторисної роботи 1-ї категорії із застосуванням коефіцієнта співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва 1,90, а не 2,00. В такий спосіб заробітна плата позивачу виплачувалась у значно менших розмірах з 01.10.2020 року до дня звільнення. Проте, з аналізу копій штатних розписів КП «УК «ЖКС» ВМР затверджених 30.09.2020 року та 27.11.2020 року, які вводились в дію відповідно з 01.10.2020 року та з 01.12.2020 року, коефіцієнт співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва у цих штатних розписах не визначений окремо і не зазначено його розміру. Сторони у судовому засіданні визнали про те, що заробітна плата позивачу [PERSON] нараховувалась як інженеру з проектно-кошторисної роботи 1 категорії. У штатному розписі від 30.09.2020 року затверджено місячний посадовий оклад інженера з проектно-кошторисної роботи 1 категорії у сумі 9\~377 грн, а у штатному розписі від 27.11.2020 року у сумі 9\~592 грн. Довідкою КП «УК «ЖКС» ВМР № 478 від 29.09.2021 року підтверджується, що [PERSON] з 01.10.2020 року до дня звільнення було встановлено коефіцієнт співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва у розмірі 2,00. Розмір такого коефіцієнту відповідає додатку № 15 до колективного договору КП «ЖКС» КМР на 2017-2020 роки «Розрахунок посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців», у якому встановлено такий коефіцієнт у розмірі 2,00 для фахівців 1 категорії адміністративного персоналу. Належність [PERSON] до фахівців 1 категорії адміністративного персоналу сторонами не оспорюється та визнається. Отже, у судовому засіданні встановлено, що позивачу за період з 01.10.2020 року до дня звільнення під час нарахування заробітної плати застосовувався коефіцієнт співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва у розмірі 2,00. Доводячи обставину того, що підприємство під час нарахування заробітної плати застосовувало коефіцієнт співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва у розмірі 1,9 позивач послалась на акт Управління Держпраці у Рівненській області № 525а/04-03 від 16.07.2021 року, який складений головним державним інспектором Вирстою Н.М. Зі змісту копії вище вказаного акту вбачаються, що [PERSON] встановлений посадовий оклад інженера з проектно-кошторисної роботи 1 категорії із застосуванням коефіцієнта співвідношення розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1-го розряду основного виробництва - 1,9, а не 2,00. Проте, у судовому засіданні [PERSON] як спеціаліст пояснила, що таку обставину вона встановила з пояснень т.в.о. директора КП «УК «ЖКС» ВМР Войтович Н.С., будь-якими документами така обставина не підтверджується. Викладене дає підстави для сумніву у достовірності встановленої обставини у акті Управління Держпраці у Рівненській області № 525а/04-03 від 16.07.2021 року. Крім того, зі змісту копії постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.08.2021 року у справі № 565/1030/21 випливає, що за вищевказаним фактом Управлінням держпраці в Рівненській області щодо т.в.о. директора КП «УК «ЖКС» ВМР складений протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП. За результатами розгляду справи суд закрив провадження у справі щодо [PERSON] за ч.1 ст. 41 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Зокрема, постанова мотивована тим, що при встановленні посадового окладу інженера з проектно-кошторисної роботи 1 категорії було враховано коефіцієнти визначені у додатку № 15 до колективного договору та правомірно не застосовано коефіцієнт співвідношень розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1 розряду основного виробництва 2,00. Таким чином, оскільки постановою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.08.2021 року встановлено відсутність порушення трудового законодавства в частині застосування КП «УК «ЖКС» ВМР коефіцієнтів співвідношень розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки при визначенні посадового окладу інженера з проектно-кошторисної роботи 1 категорії та враховуючи пояснення спеціаліста [PERSON] про встановлення обставини на основі пояснень працівника, суд доходить висновку про недостовірність доказів викладених у акті Управління Держпраці у Рівненській області № 525а/04-03 від 16.07.2021 року, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи. В судовому засіданні свідок [PERSON] , який працював на посаді директора КП «УК «ЖКС» ВМР у період з 10.10.2016 року до 11.10.2020 року, показав, що на підприємстві для нарахування окладу позивачу у період його роботи застосовувались коефіцієнти 1,6, 1,46 та 2, які множились на прожитковий мінімуму для працездатних осіб. Ці коефіцієнти були взяті із Галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства, \~Об`єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2017 2021 роки. Проте визнав, що КП «УК «ЖКС» ВМР не було підписантом цієї угоди і не було у сфері її дії. Вказав, що коефіцієнти, які застосовувались при визначенні окладу працівникам визначались у додатках до Колективного договору на підприємстві на 2017-2020 роки, проте не зміг підтвердити чи дійсно вносились зміни до цього договору із застосуванням коефіцієнтів, визначених вище вказаною галузевою угодою. Показання свідка [PERSON] в частині застосування коефіцієнтів 1,6, 1,46 та 2 при нарахування окладу позивача спростовуються дослідженими у судовому засіданні копіями додатків до колективного договору КП «ЖКС «КМР на 2017-2020 роки, зокрема, абзацом 1 п.4.4 додатку № 2 та графою «1 категорія» п. 4 у розділі «Адміністративний персонал» додатку № 15. Оскільки до суду не подано доказів внесення змін до вказаних додатків у частині зміни коефіцієнтів, суд визнає показання свідка [PERSON] у цій частині недостовірними, а тому не може покласти їх в основу рішення. Інших доказів про застосування відповідачем коефіцієнту співвідношень розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1 розряду основного виробництва у розмірі 1,9 під час нарахування заробітної плати позивачу до суду не подано. Таким чином, суд доходить висновку про безпідставність вимоги щодо зобов`язання відповідача донарахувати і виплатити [PERSON] заробітну плату із застосуванням коефіцієнта співвідношень розмірів місячних посадових окладів до мінімальної тарифної ставки 1 розряду основного виробництва у розмірі 2,00, а отже у задоволенні такої вимоги необхідно відмовити. У зв`язку з відмовою у перерахунку заробітної плати також необхідно відмовити у задоволенні вимог про індексацію донарахованої заробітної плати позивача та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки вказані вимоги могли бути задоволені за умови задоволення вимоги щодо донарахування і виплати позивачу заробітної плати. Розглядаючи вимогу про стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки в судовому засіданні не встановлено порушення відповідачем КП «УК «ЖКС» ВМР законних прав позивача [PERSON] , у суду відсутні підстави для стягнення на користь останньої моральної шкоди, а отже у задоволенні цієї вимоги позивачки необхідно відмовити у зв`язку з безпідставністю. Доводи представника позивача про те, що документи, які подались відповідачем за підписом тимчасово виконуючими обов`язки директора Войтович Н.С. та [PERSON] є недопустимими доказами є безпідставними, оскільки накази про призначення їх виконуючими обов`язків не скасовані, протиправними не визнавались, вимоги про їх скасування позивачем не заявлялись і не були предметом розгляду. У зв`язку з відмовою у позові, судові витрати необхідно покласти на позивача на підставі ч.ч.1-2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed