Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 23 листопада 2015 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання договорів недійсними. Позивач в позовній заяві та представник його інтересів у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №0041/07/03-CL від 21 лютого 2007 року, укладеним між ним та АКБ «Форму» (найменування якого було змінено на ПАТ «Банк Форум»), між цими ж сторонами були укладені іпотечні договори: -№ 07-73/07 від 21 лютого 2007 року, предметом іпотеки за яким є квартира № 3, розташована в будинку № 29 по вул. Жуковського у м. Дніпропетровську, належна іпотекодавцю [PERSON] на праві власності; -№ 07-74/07 від 21 лютого 2007 року, предметом іпотеки за яким є квартира № 4, розташована в будинку № 29 по вул. Жуковського у м. Дніпропетровську, належна іпотекодавцю [PERSON] на праві власності; -№ 07-75/07 від 21 лютого 2007 року, предметом іпотеки за яким є складські приміщення, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Купріна, 123 ж, належні іпотекодавцю [PERSON] на праві власності. Дані договори, на думку сторони позивача, не відповідають чинному законодавству України, а отже є недійсними, у звязку з чим [PERSON] просив суд визнати зазначені договори поруки недійсними; зобовязати державного реєстратора речових прав на нерухоме майно внести відомості про зняття заборони відчуження майнових прав, припинення іпотеки та зняття обмеження майнових прав на предмет іпотеки; судові витрати покласти на відповідача. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволенні у повному обсязі, посилався на їх необґрунтованість та безпідставність, крім того просив суд застосувати строк позовної давності за даним спором. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участі у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором №0041/07/03-CL від 21 лютого 2007 року, укладеним між ним та АКБ «Форму» (найменування якого було змінено на ПАТ «Банк Форум»), між цими ж сторонами були укладені іпотечні договори: -№ 07-73/07 від 21 лютого 2007 року, предметом іпотеки за яким є квартира № 3, розташована в будинку № 29 по вул. Жуковського у м. Дніпропетровську, належна іпотекодавцю [PERSON] на праві власності; -№ 07-74/07 від 21 лютого 2007 року, предметом іпотеки за яким є квартира № 4, розташована в будинку № 29 по вул. Жуковського у м. Дніпропетровську, належна іпотекодавцю [PERSON] на праві власності; -№ 07-75/07 від 21 лютого 2007 року, предметом іпотеки за яким є складські приміщення, що знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Купріна, 123 ж, належні іпотекодавцю [PERSON] на праві власності. Викладені обставин підтверджуються матеріалами справи (а. с. 6-15, 19-26, 30-35). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. У відповідності зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності становить 3 роки. Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача, приймаючи до уваги, що спірні іпотечні договори були укладені 21 лютого 2007 року а у 2008 та 2009 роках між цими ж сторонами були укладені додаткові угоди до іпотечних договорів, а до суду за захистом своїх прав шляхом визнання договір недійсними [PERSON] звернувся лише у листопаді 2015 року, тобто через 8 років 9 місяців після підписання спірних договорів, та через 6 років після укладення останніх додаткових договорів до іпотечних договорів, враховуючи, що протягом цього час [PERSON] жодного разу не ставив під сумнів дійсність оспорюваних правочинів та не зазначає про причини пропуску строків позовної давності, суд дійшов висновку, що позивачем по даній справі був пропущений трирічний строк для звернення до суду з даною позовною заявою, у звязку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає, що витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з даним позовом, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed