Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова звернувся представник АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 21.07.2015 [PERSON] отримала кредит в сумі 7840,51 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач погодилася на умови надання кредиту та його повернення, викладені в Генеральній угоді, власноручно підписавши Генеральну угоду. У порушення умов кредитного догвоору та Генеральної угоди відповідач по справі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. В зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, станом на 28.05.2019 у неї перед банком виникла заборгованість в сумі 22 346,29 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 6916,04 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4214,42 грн., заборгованість за пенею та комісією - 10235,68 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 980,15 грн.. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості в розмірі 22 346,29 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 12.06.2019 справу прийнято до провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою надав суду клопотання, в якому зазначив, що позов підтримує повністю, просить розглянути справу у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином в установленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяв та клопотань до суду не надавав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Суд у зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача та не подання відзиву відповідачем, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи за наявними в справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12.03.2011 між банком та [PERSON] укладено кредитний договір №SAMDN50000042131266 про надання банківських послуг. 21.07.2015 між банком та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором №SAMDN50000042131266 від 12.03.2011. Відповідно до пункту 1.1 Генеральної угоди сторони погодили зменшити розмір заборгованості за кредитним договором, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 327,3 грн., комісію на 103,5 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 549,35 грн. Заборгованість за договором з дати підписання Генеральної угоди становить 8305,51 грн. Дата остаточного погашення заборгованості за договором - 31.07.2017. Згідно умов пункту 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику [PERSON] строковий кредит у розмірі 7840,51 грн. на строк 24 місяці з 21.07.2015 по 31.07.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 7840,51 грн. в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 392,34 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентами, а також інших витрат відповідно до Умов та Правил Генеральної угоди. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.07.2017. Взяті на себе зобов`язання за Генеральною угодою № б/н від 21.07.2015 банк виконав своєчасно і повністю, надавши [PERSON] кредитні ресурси. У порушення зазначених умов Генеральної угоди [PERSON] зобов`язання за угодою № б/н від 21.07.2015 належним чином не виконала, кредитні кошти та проценти не повернула. Із розрахунку заборгованості від 28.05.2019 вбачається, що в [PERSON] перед банком виникла заборгованість в сумі 22 346,29 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 6916,04 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 4214,42 грн., заборгованість за пенею та комісією - 10235,68 грн., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 980,15 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). В Генеральній угоді сторони обумовили всі складові частини кредитного договору: суму кредиту, порядок погашення, нарахування процентів, суму штрафу за прострочення зобов`язання. Відповідач, підписавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, визнала факт укладення кредитного договору №SAMDN50000042131266 від 12.03.2011 та наявність заборгованості за ним, прийняла пропозицію позивача про зменшення окремих складових заборгованості за вказаним кредитним договором та приєдналася до кредитного договору згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у Генеральній угоді. Тобто, в даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в анкеті-заяві позичальника, Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.07.2015. Укладення кредитного договору таким шляхом чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії для набуття, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом частини 1 статті 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають анкета-заява, Генеральна угода. Так, відповідач, [PERSON] , підписавши Генеральну угоду, погодилась на умови надання кредитних коштів, викладених в ній. Згідно ст. ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті) Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, у якому зазначено розмір виданого кредиту, суми сплачених позичальником платежів на виконання кредитного зобов`язання, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, періоди і суми виникнення заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність позивачем факту отримання [PERSON] кредиту у розмірі 7840,51 грн. З розрахунку заборгованості, крім того, вбачається, що банком нараховано проценти, виходячи зі ставки 1,5% щомісяця, що відповідає умовам п.2.1 Генеральної угоди, при цьому вказана у розрахунку відсоткова ставка у розмірі 18% є річною (1,5% х 12 місяців = 18% річних), а тому розрахунок здійснено вірно. Разом з тим, щодо визначення розміру відсотків та пені, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору не передбачено нарахування процентів за користування кредитом та інших платежів після закінчення строку дії договору. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України щодо щомісячної виплати процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тому Банк після спливу строку кредитування позбавлений права як кредитор нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). У наведеній постанові Великої Палати Верховного Суду суд зробив висновок про відступлення від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, що був викладений у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. Згідно п. 1.1 Генеральної угоди від 21.07.2015 банк надав позичальнику, [PERSON] , строковий кредит строком на 24 місяці - до 31.07.2017. Отже, після спливу строку кредитування, а саме з 01 серпня 2017 року, банк не мав права нараховувати проценти та інші платежі за кредитним договором, отже вимоги щодо їх стягнення є необґрунтованими. Крім того, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд вважає, що вимоги банку щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 980,15 грн. також задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі за № 6-2003цс15, 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17. Таким чином, з [PERSON] на користь банку підлягає стягненню заборгованість у розмірі 13 353,94 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 6916,04 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 21.07.2015 по 31.07.2017 у розмірі - 2011,66 грн., заборгованості за пенею та комісією за період з 21.07.2015 по 31.07.2017 у розмірі - 4426,24 грн. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн. 00 коп., оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 59,8%, тому стягненню з відповідача пропорційно частці задоволених вимог підлягає 1148 грн. 75 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial