Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 19.02.2020 року позивач звернувся із позовною заявою, відповідно якої просив стягнути з Одеської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 109622,41 гривень, витрати на проведення оцінки у розмірі 2500,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу належить автомобіль Toyota Avensis д.н. [NUMBER] , який 06.02.2020 року знаходився поблизу будинку [ADDRESS] та зазнав ушкоджень внаслідок падіння дерева. Позивач зазвичай здійснює стоянку біля вказаного будинку оскільки проживає в ньому в належній йому на праві власності квартирі [ADDRESS] , котре впало на належний позивачу автомобіль, було розташоване на землі комунальної власності, тобто його власником є територіальна громада міста, а відповідно належним відповідачем виступає Одеська міська рада. Розмір матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу визначний на підставі оцінки ТОВ «Клевер Експерт» про, що надано відповідний висновок від 06.02.2020 року, також позивач зазначає, що в результаті зазначених подій, йому було завдано моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження з призначенням до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 25.02.2020 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме було збільшено вимогу щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 900000,00 грн. 22.04.2020 року представник позивача звернувся до суду із клопотанням про долучення доказів до матеріалів справи, а саме відповідей на адвокатські запити. 24.06.2020 року до суду надійшли письмові пояснення по справі, відповідно яких Одеська міська рада заперечує проти задоволення позовної заяви, у зв`язку з тим, що наданий позивачем звіт експерта від 07.02.2020 року №61/02-20 не відповідає вимогам чинного на момент звернення позивачем до суду законодавства та не може бути належним і допустим доказом розміру матеріальної шкоди, завданої Позивачу, також позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про характер та обсяг страждань, які б свідчили про заподіяння моральної шкоди, саме через падіння гілки дерева. В підготовче засідання 03.12.2020 року з`явились представник позивача адвокат Чумаченко С.О., який підтримав уточнену позовну заяву та представник відповідача [PERSON] який заперечував проти задоволення позову, в судовому засіданні було оголошено перерву до 17.02.2021 року. В підготовче засідання 17.02.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 17.02.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до слухання по суті. В судове засідання 23.03.2021 року з`явились представник позивача Трусов А.С., який підтримав позовну заяву та представник відповідача Грабовський В.О., який заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено,\~що [PERSON] є власником автомобілю Toyota Avensis д.н. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 13). 06.02.2020 року зазначений транспортний засіб позивача було пошкоджено, внаслідок падіння сухого гілля, під час падіння було нанесено механічні пошкодження, а саме, розбите лобове скло, зім`ятий дах, розбите заднє скло, задній правий фонарь, також пошкоджений капот та багажник у вигляді вм`ятин, що підтверджується довідкою про результати розгляду матеріалів ЖЄО №5622 від 06.02.2020 року та листом Приморського ВП в місті Одесі (а.с. 67, 71). Відповідно листа Департаменту міського господарства від 09.04.2020 року №01-70/468, зазначено, що зелені насадження, розташовані за адресою [ADDRESS] не знаходяться на балансі та не утримуються КП «Міськзелентрест», відповідний договір щодо догляду за зеленими насадженнями за вище зазначеною адресою балансоутримувачем, власником або користувачем КП «Міськзелентрест» також не укладався. (а.с. 72-73). Згідно Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №61/02-20 від 07.02.2020 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. [NUMBER] , становить 109622,41 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. [NUMBER] , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить: 158483,04 грн., ринкова вартість автомобіля Toyota Avensis, д.н.з. [NUMBER] , до моменту ДТП становить 109622,41 грн. (а.с. 21-44). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже й підставою цивільно-правової відповідальності, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі змістом частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільно-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 11.12.2019 року, справа №161/17010/16-ц, установлена презумпція вини заподіювача шкоди, саме він повинен довести, що шкоду завдано не з його вини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях Відповідно до п.7 ч.1 ст.17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105, визначають правові та організаційні засади озеленення населених пунктів, спрямовані на забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини. Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. Відповідно до п.3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території. Згідно з п.5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта. До відання виконавчого органу міської ради належить організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень Покладаючи на Одеську міську раду обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу майнової шкоди, суд враховує, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, було розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста та виходить із відсутності даних, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебуває на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року по справі №200/22129/16-ц. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено падіння гілки на автомобіль позивач, при цьому представник відповідача заперечуючи проти задоволення позову посилається на ті обставини, що наданий позивачем Звіт експерта від 07.02.2020 року №61/02-20 не відповідає вимогам чинного на момент звернення до суду законодавства, разом з тим, представник відповідача жодних доказів з свого боку щодо розміру заподіяної шкоди не надано, клопотання про призначення експертизу до суду не заявлено. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір (постанова Верховного Суду від 25.02.2019 року, справа №466/4051/15-ц). Отже, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Avensis д.н. [NUMBER] , становить 109622,41 грн., також з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню вартість за проведення оцінки щодо вартості матеріального збитку у розмірі 2500,00 гривень, що були оплачені відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №29 від 12.02.2020 року. Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до абзацу 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних належних доказів в підтвердження розміру моральної шкоди та з яких міркувань оцінює її саме у розмірі 900000,00 грн., у чому полягала завдана моральна шкода, тому в цій частині позову суд відмовляє у зв`язку з недоведеністю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення матеріальної шкоди у розміру 109622,41 грн., витрат на проведення оцінки у розмірі 2500,00 грн.

Outcome: partial