Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

До Малиновського\~районного суду\~м.\~Одеси звернулись\~з позовом [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , в якому просять визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2001-016 И від 14.08.2001 року, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв. м., квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 31,0 кв. м., яка складається з 1- коридора, 2 - ванна, 3- житлова, 4 - житлова, 5 - кухня, 6 - туалет, 7 - веранда, укладений між [PERSON] , яка на той час діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , як покупцем з однієї сторони, та [PERSON] , як продавцем з другої сторони, зареєстрований на Одеській Універсальній біржі «Витязь» у відповідному журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості, за номером № 2001-016 И від 14.08.2001 року, посилаючись на таке. На даний час у позивачів виникла необхідність розпорядитися власним житлом, але вони дізналися, що нотаріуси відмовляють у реєстрації будь-яких правочинів за наявності таких договорів як у позивачів, з тієї причини, що вважають договір, засвідчений біржою недійсним. За таких обставин [PERSON] ,. та [PERSON] не мають можливості реалізувати свої права власності у повному обсязі. Позивачі надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, на позовних вимогах наполягали у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив та відзиву не надав. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивачів, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, який не з`явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 14 серпня 2001 року між [PERSON] , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , як покупцем з однієї сторони, та [PERSON] , як продавцем з другої сторони, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 2001-016 И, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 57,4 кв. м., квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 31,0 кв. м., яка складається з 1- коридора, 2 - ванна, 3- житлова, 4 - житлова, 5 - кухня, 6 - туалет, 7 веранда. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу № 2001-016 И від 14 серпня 2001 року, укладений на Одеській товарній біржі «Витязь» без наступного нотаріального посвідчення договору. Після укладення зазначеного договору сторони повністю виконали всі його умови. Факт передачі покупної ціни продавцями від покупців, підтверджується пунктом 2 умов зазначеного договору № 2001-016 И, зареєстрованого на Одеській товарній біржі «Витязь», відповідно до якого продавцем отримана сума за відчужувану квартиру. Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцям екземпляру договору, другий екземпляр залишений на збереження на біржі. Оскільки сторонам виданий один екземпляр зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна - спірної квартири, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» і наданий суду, квартира продавцем передана покупцям, суд вважає, що до покупців перейшло право власності на спірну квартиру. До укладання зазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна це житло належало на праві власності відповідачу, тому згідно ст. 225 ЦК УРСР відповідач, як власники майна, вправі був здійснювати її відчуження. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з\~тим,\~згідно ст.\~15\~Закону України\~«Про товарні\~біржі» №\~1957\~XII\~від 10\~грудня 1991\~року в\~редакції,\~яка діяла\~на час\~укладання договору\~купівлі-продажу\~в 1999\~році,\~угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~не підлягали\~нотаріальному посвідченню.\~Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивачів шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved