Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 10.05.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обгрунтування позову позивач зазначила, що [INFO] в них із відповідачем народився син [PERSON] . Шлюб між сторонами розірвано 17.03.2010 року. Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 01.09.2009 року з відповідача на користь позивачки присуджено до стягнення аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі - 350 грн щомісячно до досягнення повноліття дитиною. 03 березня 2019 року на [PERSON] в с. Медівка Оратівського району Вінницької області впало дерево, в результаті чого він отримав відкритий перелом обох кісток лівої ноги. Із вказаною травмою [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Вінницькій обласній клінічній лікарні з 03.03.2019 року по 28.03.2019 року, з 28.03.2019 року по 10.05.2019 року знаходився на амбулаторному лікуванні вдома та по 16.05.2019 року у нього було індивідуальне шкільне заняття. Загальна сума витрат на лікування сина у період часу з 03.03.2019 року по дату звернення позивача до суду складає 21505,22 грн. Відповідач, знаючи про те, що син отримав важку травму, його станом здоров`я не цікавився та коштів для лікування не надав, а тому [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь додаткові витрати на дитину [PERSON] в сумі 10752,61 коп. Ухвалою суду від 19.01.2021 року провадження у справі № 141/413/19 відкрито та розгляд справи вирішено проводити 22.02.2021 року за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач копію ухвали отримав 28.01.2021 року, однак відзив до суду не направив, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 01.09.2009 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 350 грн щомісячно, починаючи з 17.08.2009 року до досягнення повноліття дитиною. 17 березня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Відповідно до положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принципом 6 Декларації прав дитини передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджені аліменти на дитину, зобов`язаний брати участь в додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Ці положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Як вбачається з виписки № 2722 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Вінницької обласної клінічної лікарні, [PERSON] , [INFO] , надійшов у стаціонар 03.03.2019 року з діагнозом: відкритий перелом обох кісток лівої ноги, те перебував на стаціонарному лікуванні до 28.03.2019 року. На підтвердження витрат на лікування сина позивач надала суду наступні документи: -фіскальний чек на придбання гіпсобінта на суму 188,75 грн; -фіскальний чек на придбання спирту камфорного, таблеток на суму 44,90 грн; -фіскальний чек на придбання серветок Вол. Ультра на суму 42,70 грн; -фіскальний чек на придбання супрастину на суму 51,90 грн; -фіскальний чек на придбання Леопед стер. на суму 87 грн; -фіскальний чек на придбання накостильники на суму 54 грн; -фіскальний чек на придбання Леопед стер. на суму 32 грн; -фіскальний чек на придбання корвалмент капс. на суму 10,40 грн; -фіскальний чек на придбання еналаприл табл. на суму 36,10 грн; -фіскальний чек на придбання хеппі бебі на суму 9,67 грн; -фіскальний чек на придбання розчин брильянтовий на суму 4,90 грн; -фіскальний чек на придбання Леопед на суму 84,50 грн; -фіскальний чек на придбання єврофаст капс. на суму 56,90 грн; -фіскальний чек на придбання Леопед на суму 87 грн; -фіскальний чек на придбання рукавичок стерил. На суму 35,90 грн; -фіскальний чек на придбання Леопед на суму 69,60 грн; -рахунок-фактуру № 19/296 від 20.03.2019 року та квитанцію банку на придбання набору імплантів на суму 18800 грн; -квитанцію банку за послуги на суму 188 грн; -квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 500 грн; -квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 1000 грн; -розрахункову квитанцію та договір страхування на суму 120 грн. З огляду на вказане та наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позивачем наявності додаткових витрат на утримання сина [PERSON] у зв`язку із відкритим переломом обох кісток лівої ноги, та перебуванням на стаціонарному лікуванні. Однак, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню з [PERSON] , суд приходить до переконання, що витрати на добровільне медичне страхування в розмірі 120 грн, та благодійні внески в розмірі 1000 грн та 500 грн, сплачені до БО «БФ «Здорова родина» на підставі квитанцій до прибуткового касового ордера № 510 та № 93 відповідно, не пов`язані безпосередньо з лікуванням дитини, оскільки позивач самостійно прийняла рішення про їх сплату, без обгрунтованості медичним показаннями лікаря, а тому не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме її лікуванням. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З огляду на вищевикладені обставини, оцінивши наявні у справі докази,

Outcome: partial