Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом, який в подальшому уточнив, та просив суд стягнути з ПАТ «Харківська муніципальна страхова кампанія» матеріальну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 16501,31 грн., стягнути з [PERSON] моральну шкоду завдану дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 40000,00 грн. та стягнути солідарно з відповідачів судові витрати на правничу допомогу та сплату судового збору у розмірі 2768,40 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивача посилався на те, що 19.02.2019 року о 16-10 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом « Chery Al5 Amulet», державний номер [NUMBER] , по вул. Індустріальній, 28 в м. Харкові, не вірно обрав безпечну швидкість руху, не забезпечив безпечність дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3, 12.1 ПДР України. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.04.2019 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Одразу після ДТП позивача бригадою швидкої допомоги було доставлено до КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги» де було зроблено рентген, томограму, УЗД та інші медичні дослідження та встановлено, що внаслідок ДТП йому причинено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої лобнотемінної області, рваної рани м`яких тканин в області лівої підколінної ямки, ротаційний підвивих С 1 зліва, посттраматичний міозіт. Позивачу було зроблено декілька операцій, а саме: зашили рану на голові шляхом накладення 12 швів та зашили ногу під коліном, сильно боліла і крутилась голова, дуже боліло при цьому все тіло, було важко дихати. Після проведених операцій позивач самостійно вставати і пересуватись не міг та потребував сторонньої допомоги, у лікарні в період з 19.02.2019 року по 21.02.2019 року біля нього постійно знаходилися дружина і син, вони возили його на візку на всі обстеження та процедури. Зазначив, що під час амбулаторного лікування після стаціонару в період з 22.02.2019 року по 11.032019 року, яке він проходив за місцем проживання у КЗ «Міська поліклініка № 18», він тривалий час майже не міг пересуватись і потребував допомоги дружини, постійно приходилось приймати знеболювальні ліки, довгий час кружляла голова. Вказав, що на час ДТП він був фактично здоровою, працездатною людиною. Внаслідок ДТП він отримав: струс головного мозку; забійне поранення лобнотемінної області голови і рвану рану м`яких тканин в області лівої підколінної ямки. До цього часу він не повернувся до стану здоров`я, яке мав до ДТП. Вказав, що матеріальна шкода, яка була йому завдана внаслідок ДТП становить загалом 16501,31 грн., а саме: заробітна плата за 18 робочих днів, втрачена внаслідок втрати працездатності у розмірі 6276,31 грн.; сторонній догляд з боку [PERSON] , яка для його здійснення знаходилась 20, 21, 25, 26 лютого 2019 року та 07.03.2019 року у відпустці без збереження заробітної плати за місцем боти у розмірі 1627,00 грн.; витрати на придбання ліків у розмірі 2098,00 грн. Крім того, під час ДТП було зіпсовано його речі: зимова куртка вартістю 2000,00 грн., джинси чорного кольору вартістю 1000,00 грн., телефон «LENOVO» вартістю 3500,00 грн. 21.05.2018 року між ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс №АК/8849593, згідно умов якого розмір покриття страхового відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю постраждалого становить в межах 200000,00 грн. Внаслідок ДТП позивачу було спричинено моральну шкоду, що відображається у моральних стражданнях пов`язаних з отриманням тілесними ушкодженнями, адже позивач став прикульговувати, що викликає постійні запитування сторонніх осіб, а відповіді на їх питання та переживання знов події ДТП викликає нервування та дратівливість та відображається на стані його здоров`я. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач вимушений пересуватись за допомогою медичної тростини, у нього постійно головні болі та він став постійним відвідувачем лікарень. Отримані тілесні ушкодження кардинально змінили його звичне життя. У зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували. Просили відмовити у задоволенні. Зазначили, що моральну шкоду позивачу повинна відшкодувати страхова компанія, в якій застрахована цивільна правова відповідальність позивача. Також вказали, що заявлена сума 40000,00 грн. є неспівмірною та занадто завищеною. Позивачем не доведено, що до дійсного часу наслідки ДТП відбиваються на стані його здоров`я і він став постійним пацієнтом лікарні саме внаслідок ДТП. Доводи про постійні головні болі, а також ,що від ДТП позивач отримав ушкодження, що повністю змінили його життя, і наслідки яких буде лікувати тривалий час, також не підтверджені медичною документацією та лікуванням. Представник відповідача ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» у судовому засіданні проти позову частково заперечувала. Зазначила, що дійсно 19.02.2019 року сталася ДТП за участю водія [PERSON] , внаслідок чого було здійснено наїзд на пішохода [PERSON] 20.02.2019 рок до страховика із повідомленням про ДТП звернувся [PERSON] , надав відповідні документи. До них потерпілий [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, тому рішення про виплату чи про відмову у виплаті страхового відшкодування страховиком не приймалося. Зазначила, що позивачем не вірно розрахована сума втраченого заробітку у розмірі 6276, 31 грн. Пояснила, що згідно з довідкою позивача про розмір заробітної плати від 17.05.2019 року розраховується сума відшкодування по тимчасовій втраті працездатності за 13 робочих днів знаходження позивача на лікарняному з 20.02.2019 року, оскільки ДТП сталося 19.02.2019 року ввечері о 16-10 год. по 11.03.2019 року в розмірі 2399,36 грн. (1205 грн. за 7 робочих днів лютого, 1194,36 грн. за 6 робочих днів березня). Щодо вимог позивача про стягнення втраченого заробітку його дружини, яка здійснювала за ним догляд зазначила, що позовна вимога безпідставна, оскільки Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» даний вид компенсації не передбачено, крім того позивач не надав докази того, що він потребував стороннього догляду, та хто саме здійснював цей догляд. Факт того, що дружина позивача оформлювала відпустку без збереження заробітної плати в лютому та березні 2019 року не підтверджує дійсну причину її оформлення. Крім того відповідно до наданої позивачем медичної виписки №4220 від 21.02.2019 року перелік призначених медичних препаратів не вбачається, тому вважають, що ліки, чеки на які надав позивач були придбані за власним розсудом без призначення лікарів, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Вважає, що вимога щодо відшкодування зіпсованого майна в ДТП незаконна, оскільки постановою про адміністративне правопорушення даний факт не підтверджується. Також заперечує щодо стягнення зі страховика розміру судового збору та розміру правничої допомоги, оскільки страхова компанія не порушувала права позивача, не відмовляла йому у виплаті страхового відшкодування, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В судовому засіданні було встановлено, що 19.02.2019 року 16-10 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Chery Al5 Amulet», державний номер [NUMBER] , по вул. Індустріальній, 28 в м. Харкові, не вірно обрав безпечну швидкість руху, не забезпечив безпечність дорожнього руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок ДТП зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження, а пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3, 12.1 ПДР України. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.04.2019 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено покарання у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. постанова набрала законної сили 03.05.2019 року. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК, обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом N 1961-IV. Закон N 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону N 1961-ІVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. З копії поліса № АК/8849593 від 21.05.2018 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом за цим полісом визначено автомобіль «Chery Al5 Amulet», державний номер [NUMBER] . Відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 20.02.2019 року [PERSON] звернувся до страхової компанії з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Позивач із заявою до ПрАТ «ХМСК» про виплату страхового відшкодування не звертався. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 рок у Справа N 465/4287/15 Провадження N 14-406цс19 зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону N 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування. Так як позивач протягом року звернувся з позовними вимогами до страхової кампанії до суду, то такі вимоги суд розцінює як правомірні і вирішує позовні вимоги в цій частині по суті. Як встановлено у судовому засіданні, внаслідок ДТП, яка сталася 19.02.2020 року позивачу спричинено тілесні ушкодження у вигляді забитої рани правої лобнотемінної області, рваної рани м`яких тканин в області лівої підколінної ямки, ротаційний підвивих С 1 зліва, посттраматичний міозіт, що підтверджується випискою 4220 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» від 21.02.2020 року. Представник позивача у судовому засіданні просив стягнути з відповідача ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» матеріальну шкоду в розмірі 16501,31 грн., яка складається із заробітної плати за 18 робочих днів, втраченої внаслідок втрати працездатності у розмірі 6276,31 грн.; суми втраченого заробітку дружини позивача, яка знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати за місцем роботи у розмірі 1627,00 грн.; витрати на придбання ліків у розмірі 2098,00 грн.; вартості зіпсованих речей зимової куртки у розмірі 2000,00 грн. та джинсів чорного кольору у розмірі 1000,00 грн., телефону «LENOVO» у розмірі 3500,00 грн. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 25 цього закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю. Позивач працює в ТОВ «Іпріс-Профіль» з 06.11.2018 року електрозварником ручного зварювання. З довідки про доходи від 17.05.2019 року вбачається , що загальна сума доходу за період з 01.01.2019 року по 30.04.2019 року за винятком аліментів становить 23606,90 грн. Таким чином, сума відшкодування по тимчасовій втраті працездатності розраховується за 13 робочих днів, які позивач знаходився на лікарняному з 20.02.2019 року, оскільки ДТП сталася 19.02.2019 року ввечері о 16-10 год. по 11.03.2019 року в розмірі 2399,36 грн. (1205 грн. за 7 робочих днів лютого, 1194,36 грн. за 6 робочих днів березня). З огляду на зазначене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, та вважає необхідним стягнути з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» суму недотриманого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності в розмірі 2399,36 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» суми втраченого заробітку дружини позивача, яка знаходилась у відпустці без збереження заробітної плати за місцем роботи у розмірі 1627,00 грн., суд відмовляє в задоволенні цих вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів стосовно того, що він в наслідок ДТП потребував стороннього догляду, а так само не надав доказів, хто саме цей догляд здійснював. Крім того, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний вид компенсації не передбачений. Суд також відмовляє у задоволенні вимог про стягнення витрат на придбання ліків у розмірі 2098,00 грн. з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» з огляду на наступне. Відповідно до ст.24.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Позивачем на підтвердження цього надано чеки на медичні препарати, які він купував, однак з виписки №4220 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» від 21.02.2020 року та копії амбулаторної картки хворого не вбачається, що останньому були призначені ці медичні препарати. Суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення з ПрАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» відшкодування вартості зіпсованих речей, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що вказані речі належать йому, були в нього під час дтп, що вони зіпсовані і що вони зіпсовані з причин скоєння ДТП. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] моральної шкоди яку він оцінює у 40000,00 грн., що відображається у його моральних стражданнях пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, адже позивач став прикульговувати, що викликає постійні запитування сторонніх осіб, а відповіді на їх питання та переживання знов події ДТП викликає нервування та дратівливість та відображається на стані його здоров`я, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень позивач вимушений пересуватись за допомогою медичної тростини, у нього постійно головні болі та він став постійним відвідувачем лікарень, отримані тілесні ушкодження кардинально змінили його звичне життя, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Внаслідок ДТП позивачу було завдано моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, що відобразилось на стані його здоров`я, фізичному болю, порушенні звичного укладу життя. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовуються потерпілому-фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`ю під час дорожньо-трансапортної пригоди моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Так як страхову виплату за шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілому суд визначив в сумі 2399 грн. 36 к., то п`ять відсотків від цієї суми складає 119 грн. 97 к. і ця сума є вкрай мала та недостатня для відновлення морального стану потерпілого. Виходячи з вимог розумності та справедливості, суд визначає суму моральної шкоди в розмірі 3119 грн. 97 к. та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3000 грн. відповідно до вимог ст.1194 ЦК України Стосовно позовних вимог про стягнення з солідарно відповідачів витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Позивачем доказів про фактичний розмір та суму витрат, на правничу допомогу адвоката суду не надано, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial