Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим що 11 січня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON], та проживала з ним до липня 2014 року. Від шлюбу дітей не мають. Зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними припинені з липня 2014 року . Спільне господарство не ведуть. Вважає, що з таких підстав, збереження сімї є неможливим та шлюб повинно бути розірвано. Просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Смаженюк». У судове засідання позивачка [PERSON] належним чином повідомлена про не зявилася, про час та дату судового засідання належним чином була повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності . Не заперечувала проти ухвалення судом у разі неявки відповідача заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до вимог ч.9\~ст. 74 ЦПК України\~виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у електронному вигляді на сайті Словянського міськрайонного суду . Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився , про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. \~\~\~З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання з вірогідністю було встановлено, що сторони були одружені з 11 січня 2013 року про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську реєстраційної служби Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області( а.с. 5) Подружжя [PERSON] від шлюбу дітей не мають. З липня 2014 року та по теперішній час шлюбні відносини між ними припинені, проживають окремо , спільного господарства не ведуть. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечило б їх інтересам. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився тим самим не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які б спростовували доводи позивача. \~В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~\~ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе. Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі йменуватися цим прізвищем або відновити свої дошлюбне прізвище. З огляду на наведене суд приходить до переконання, що позивачці слід відновити дошлюбне прізвище «Смаженюк ». Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки, судовий збір у сумі 551 грн.20 коп., оскільки відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України: стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.1, 2 ) На підставі викладеного,

Outcome: approved