Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08 лютого 2016 року звернулась [PERSON] з позовної заявою до [PERSON] про розірвання трудового договору, зобов'язання вчинити певні дії (а. с. 3-4), в обґрунтування якого посилалась на те, що з 02 вересня 2002 року перебуває у трудових відносинах з [PERSON], які фактично припинені з 30 вересня 2005 року, про що в трудовій книжці позивача наявний відповідний запис. Проте трудовий договір укладений між сторонами не був у встановленому законом порядку знятий з реєстрації в Жовтневому районному центрі зайнятості, що, а також відсутність відомостей про місцезнаходження відповідача, перешкоджає [PERSON] реалізувати свої трудові права. У зв'язку із зазначеним позивач просила суд безстроковий трудовий договір, укладений 02 вересня 2002 року між фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), зареєстрований 04 вересня 2002 року за № 2396 у Жовтневому районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська - розірвати; зняти з реєстрації в Жовтневому районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська трудовий договір, укладений 02 вересня 2002 року між фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 04 вересня 2002 року за № 2396; судові витрати залишити за позивачем. Позивач надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи без її участі, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, просила суд їх задовольнити (а. с. 16). Відповідач у судове засіданні не з'явився, представника своїх інтересів для участі в розгляді даної цивільної справи не направив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, а також враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по даній цивільній справі заочного рішення, суд вважає за можливе на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України здійснити розгляд даної справи у заочному порядку. Від третьої особи на адресу суду надійшла заява про розгляд даної цивільної справи без участі представника її інтересів (а. с. 14). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, були встановлені наступні факти: В Жовтневому районному центрі зайнятості м. Дніпропетровська 04 вересня 2002 року за № 2396 був зареєстрований трудовий договір між працівником і фізичною особою, укладений 02 вересня 2002 року між [PERSON] (і.к. [NUMBER]) та працівником [PERSON]. Викладене підтверджується зазначеним договором, копія якого наявна в матеріалах справи (а. с. 8). З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що позивач була прийнята на роботу до ПП [PERSON] наказом № 5 від 02 вересня 2002 року та наказом № 12-к від 30 вересня 2005 року була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України (а. с. 9-10). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 298 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно з положеннями ст. 24-1 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення даних правовідносин) у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно з п. 6 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 260 від 08 червня 2001 (що діяв на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Пунктом 10 Форми трудового договору між працівником і фізичною особою, визначеною зазначеним Порядком, спори з виконання умов трудового договору розглядаються районним судом. Враховуючи вищезазначене та приймаючи до уваги, що відповідач після фактичного припинення з позивачем трудових відносин та звільнення останньої не звернувся своєчасно у встановленому законом порядку до Жовтневого районного центру зайнятості м.Дніпропетровська для зняття з реєстрації відповідного трудового договору, що приводить до порушення трудових прав [PERSON], суд приходить до висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог, у зв'язку з чим вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, приймаючи до уваги побажання позивача залишити судові витрати за нею, суд вважає за можливе судові витрати по даній справі залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved