Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок невиконання зобов'язання. Дана позовна заява мотивована тим, що 07 серпня 2014 року [PERSON] взяла в борг меблю, а саме спальний гарнітур, на суму 4000,00 грн. Відповідач пообіцяла кожен місяць сплачувати по 400,00 грн. Дану меблю позивач придбала в магазині «Уют» м. Слов'янська, відповідно до накладної № 135 від 20.11.2012 року. У вересні та жовтні 2014 року відповідач грошові кошти не повернула. 17 листопада 2014 року [PERSON] написала розписку про те, що вона дійсно взяла у неї меблю та зобов'язується повернути борг. Однак, станом на 06 лютого 2015 року бог не повернутий. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) та сплатити за нього певну суму грошових коштів. Окрім того, вважає, що їй повинен бути відшкодована моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 500,00 грн., оскільки протягом тривалого часу вона чекає повернення грошових коштів, що викликає в неї душевні переживання. Позивач відчула стрес, розлад нервової системи, в неї з'явилася головна біль, безсоння, дратівливість, постійна депресія. Раніше цього позивач не відчувала. Окрім того, їй довелося відвідувати дільничного інспектора, неодноразово вона навідувала відповідача, яка ображала її нецензурною лайкою. Також, позивачці довелося звертатися до адвоката за юридичною допомогою. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 4000,00 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 грн., судовий збір в розмірі 243,60 грн. та витрати на надання правової допомоги в розмірі 450,00 грн. В судовому засідання позивач [PERSON] надала пояснення та зазначила, що поряд з нею жила [PERSON], яка потім переїхала в гуртожиток. Даний спальний гарнітур вона продала в розстрочку [PERSON] разом з іншою меблею на загальну суму 13000,00 грн. Потім у місті Слов'янську почалися бойові дії. Після закінчення бойових дій, 07 серпня 2014 року, їй подзвонила відповідач та повідомила, що вона є сусідкою по гуртожитку [PERSON] та бажає придбати даний спальний гарнітур. Також, [PERSON] повідомила, що з [PERSON] це погоджено та вона не заперечує. В телефонній розмові [PERSON] та [PERSON] домовилися про те, що меблю [PERSON] продає за 4000,00 грн., [PERSON] буде сплачувати по 400,00 грн. щомісяця. Однак, станом на теперішній час [PERSON] не здійснила жодного платежу. Спальний гарнітур знаходиться в неї, ним вона користується. Просила позов задовольнити. Представник позивача, адвокат Клочкова О.М,. в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні поясненням позивача, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення та зазначила, що під час обстрілу міста Слов'янська [PERSON] виїхала з місця мешкання. [PERSON] забирала у [PERSON] меблі. Їй подзвонила [PERSON], яка проживала в сусідній кімнатах - № 56, № 58, № 60 та попросила забрати її речі з кімнати. Тому вона забрала меблю себе. Розписку вона писала під натиском дільничного інспектора. В задоволенні позову просила відмовити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання та зазначила, що позивач [PERSON] є її сусідкою. 07 серпня 2014 року вона була в неї в гостях. В її присутності відбулася телефонна розмова, після якої [PERSON] їй повідомила про те, що меблю, яку вона продала [PERSON], попросила перепродати їй жінка на ім'я [PERSON] та буде сплачувати грошові кошти частинами. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що він є чоловіком [PERSON]. У позивачки вони взяли меблю в розстрочку. Під час бойових дій вони виїжджали з м. Слов'янська. Після того, як вони залишили Слов'янськ, спальний гарнітур залишався в кімнаті. Після повернення в кімнаті меблі вже не було. Потім його дружина запропонувала [PERSON] придбати даний гарнітур у [PERSON] та подзвонити [PERSON] з даного приводу. Допитаний в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] надав показання та зазначив, що він є чоловіком відповідача [PERSON] Його дружину [PERSON] [PERSON] попросила забрати з кімнати спальний гарнітур, який і в теперішній час знаходиться в них. Під час бойових дій вони перебували у м. Куп'янськ, його дружина телефонувала [PERSON] та остання просила приглянути за меблею. Після того, як вони повернулися з Куп'янська, забрали гарнітур. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до накладної № 135 Н від 20 листопада 2012 року позивач [PERSON] придбала спальню «Баварія» з матрацом, вартістю 6600,00 грн. Отже, позивач є власником даного майна. Як випливає з пояснень позивача, показань свідків [PERSON] та [PERSON], між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу, відповідно до якого [PERSON] передала майно, а саме спальний гарнітур у власність [PERSON], а [PERSON] прийняла майно та зобов'язалася сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частина 2 статті 639 ЦК України зазначає про те, що у разі, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Таким чином, суд доходить до висновку, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної меблі. Стаття 509 ЦК України визначає поняття зобов'язання та говорить про те, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведенням боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Як було встановлено в судовому засіданні, в зобов'язанні, яке виникло внаслідок укладення договору купівлі-продажу спального гарнітуру між [PERSON] та [PERSON], за згодою кредитора [PERSON], замінений боржник з [PERSON] на [PERSON], що відповідає вимогам ст. 520 ЦК України. Даний висновок суду ґрунтується на дослідженої в судовому засіданні розписки, наданої відповідачем [PERSON], відповідно до якої [PERSON] підтверджує той факт, що вона отримала спальний гарнітур та зобов'язується сплатити за нього грошові кошти в розмірі 4000,00 грн. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що вона написала дану розписку під тиском дільничного інспектора, суд до уваги не приймає, оскільки всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, які зазначають про те, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі., доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, - дана обставина відповідачем в судовому засіданні не доведена. Натомість, суд приймає до уваги показання свідка [PERSON] про те, що в її присутності відбулася телефонна розмова, після якої [PERSON] їй повідомила про те, що меблю, яку вона продала [PERSON], попросила перепродати їй жінка на ім'я [PERSON] та буде сплачувати грошові кошти частинами та свідка [PERSON] про те, що вони придбали у [PERSON] меблю в розстрочку, після чого його дружина запропонувала [PERSON] придбати даний гарнітур у [PERSON] та подзвонити [PERSON] з даного приводу. Також, суд приймає до уваги показання свідка [PERSON], який в судовому засіданні підтвердив той факт, що спальний гарнітур дійсно знаходиться у них. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні з достовірністю встановлений факт порушення відповідачем [PERSON] зобов'язання, яке виникло між нею та позивачем [PERSON], суд доходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення суми, не сплаченої відповідно до укладеного договору купівлі-продажу, підлягає задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди в розмірі 500,00грн., суд виходить з наступного. В обґрунтування даної позовної вимоги позивач зазначає про те, що внаслідок неправомірних дій відчула стрес, розлад нервової системи, в неї з'явилася головна біль, безсоння, дратівливість, постійна депресія. Окрім того, їй довелося відвідувати дільничного інспектора, неодноразово вона навідувала відповідача, яка ображала її нецензурною лайкою. Однак, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, позивач не надав суду жодного доказу, які б підтверджували наявність моральних страждань, погіршення стану його здоров'я та загострення існуючих захворювань. Тому, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 450,00 грн. згідно квитанцій від 13.01.2015 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем до суду не надано відповідного розрахунку кількості та вартості наданих послуг за годину роботи особи, яка видала надавала правову допомогу, зокрема скільки часу витрачено адвокатом Клочковою О.М. на складання позовної заяви. Відповідно до Журналів судового засідання, адвокат Клочкова О.М. брала участь у судових засіданнях на протязі 1 години 19 хвилин. Отже, витрати на правову допомогу становлять 641,48 грн. (з розрахунку: мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року 1218 грн. х 40%= 487,20 грн. за годину; 487,20 грн. х 1 годину 19 хвилин = 641,48 грн.). Отже, витрати позивача на правову допомогу не перевищують граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Стаття 88 ЦПК України встановлює порядок розподіл судових витрат між сторонами, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. При зверненні до суду позивачем був сплачений мінімальний розмір судового збору в сумі 243,60 грн. Приймаючи до уваги, що судом прийнято рішення задовольнити частково позов [PERSON], стягненню з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає сума сплаченого судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial