Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 13.06.2017р. звернувся [PERSON] з позовної заявою до [PERSON] про розірвання договору оренди та стягнення штрафу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 22.06.2016р. між ним та [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення. 02.03.2017р. позивач звернувся до ТОВ «Новобуд Сервіс» з проханням виділити додатково 80 кВт електроенергії, а також узгодити місце на фасаді будинку, з метою встановлення індивідуального кондиціювання. У відповіді ТОВ «Новобуд Сервіс» зазначило, що згідно з проектом на орендоване приміщення, а саме: №7001 виділено 46,47 кВт електроенергії та у ТОВ «Новобуд Сервіс» не має додаткової потужності. Відповідно до п.п. «б» п.7.1 Договору відповідач заявляє та гарантує, що якість та стан приміщення відповідає державним будівельними нормам та санітарно-технічним вимогам, передбаченими чинним законодавством України. П.п. «в» п. 7.1 Договору встановлено, що в разі виявлення невідповідності якості приміщення умовам Договору, державним будівельними нормам та санітарно-технічним вимогам, передбаченими чинним законодавством України, що зробить неможливим використання приміщення орендарем за цільовим призначенням у відповідності до п.1.1. Договору, орендодавець зобовязаний на вимогу орендаря сплатити штраф у розмірі 30 000 грн. 03 квітня 2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено листа щодо дострокового припинення Договору та сплати штрафу у розмірі 30 000 грн., відповідно до п.п. «в» п. 7.1 Договору, у звязку із неможливістю використання обєкту оренди за цільовим призначенням (центральне холодопостачання вийшло з ладу, а встановити індивідуальне кондиціювання не має можливості, оскільки у приміщенні не достатньо потужності електроенергії). Відповідачем вищезазначений лист позивача було проігноровано, в звязку із чим останній і вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 07.04.2017р. а.с. № 36) в судове засідання надала заяву від 20.09.2017р., в якій позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутністю представника позивача та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 40). Представник відповідача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 29.10.2015р. а.с. № 38) 20.09.2017р. також надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову, справу розглянути за відсутністю представника відповідача та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 37). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.06.2016р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди нежитлового приміщення (а.с. № 14) Відповідно до п.1.1 Договору відповідач зобовязувався передати позивачу, а позивач зобовязувався прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення, що розташовані у житловому будинку з приміщеннями торговельно-комерційного призначення літ. А-22, А2-1 у цокольному поверсі частина нежитлового приміщення №7001 поз. 1-18 загальною площею 955,9 кв.м., та літ. А-22, А2-1 у підвалі частина нежитлового приміщення №7001 поз.19-34 загальною площею 650,5 кв.м., за адресою: м.Дніпро, вул.Дмитра Яворницького, б.З. Всі вищезазначені приміщення є власністю відповідача. На виконання умов Договору від 22.06.2016р., згідно [PERSON] приймання-передачі приміщення від 22.06.2016р., відповідачем були передані позивачу в орендне користування нежитлові приміщення, визначені в Договорі (а.с. №17) 23.06.2016р. між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новобуд Сервіс» було укладено Договір № 7001/16 про обслуговування будинку та прибудинкової території, відповідно до якого ТОВ «Новобуд Сервіс» надавало послуги з обслуговування будинку, розташованого за адресою: м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 3, та прилеглої до нього території, а позивач зобовязувався оплатити ці послуги у строки та на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до вищезазначеного договору ТОВ «Новобуд Сервіс» зобовязувалось надати послуги з постачання електроенергії, холодної та гарячої води, опалення, кондиціювання та водовідведення (а.с. № 18). У звязку із необхідністю підключення орендованих за Договором приміщень до центрального холодопостачання позивач звернувся до ТОВ «Новобуд Сервіс» з проханням надати дозвіл для отримання проекту по центральному холодопостачанню (лист від 26.01.2017р.) (а.с. № 25). У відповіді (лист від 16.02.2017р.) ТОВ «Новобуд Сервіс» зазначило, що централізована система холодопостачання вийшла з ладу у 2016 році та переважна більшість власників приміщень, які користувалися централізованим холодопостачанням, відмовилися від ремонту і встановлюють індивідуальне кондиціювання (а.с. № 26). 02.03.2017 р. позивач звернувся до ТОВ «Новобуд Сервіс» з проханням виділити додатково 80 кВт електроенергії, а також узгодити місце на фасаді будинку, з метою встановлення індивідуального кондиціювання. У відповіді ТОВ «Новобуд Сервіс» зазначило, що згідно з проектом на орендоване приміщення, а саме: №7001 виділено 46,47 кВт електроенергії та у ТОВ «Новобуд Сервіс» не має додаткової потужності електроенергії (а.с. № 27-28). Відповідно до п.п. «б» п.7.1 Договору відповідач заявляє та гарантує, що якість та стан приміщення відповідає державним будівельними нормам та санітарно-технічним вимогам, передбаченими чинним законодавством України. П.п. «в» п. 7.1 Договору встановлено, що в разі виявлення невідповідності якості приміщення умовам Договору, державним будівельними нормам та санітарно-технічним вимогам, передбаченими чинним законодавством України, що зробить неможливим використання приміщення орендарем за цільовим призначенням у відповідності до п.1.1. Договору, орендодавець зобовязаний на вимогу орендаря сплатити штраф у розмірі 30 000 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено листа щодо дострокового припинення Договору та сплати штрафу у розмірі 30 000 грн., відповідно до п.п. «в» п. 7.1 Договору, у звязку із неможливістю використання обєкту оренди за цільовим призначенням (центральне холодопостачання вийшло з ладу, а встановити індивідуальне кондиціювання не має можливості, оскільки у приміщенні не достатньо потужності електроенергії) (а.с. № 29). Відповідачем вищезазначений лист позивача було проігноровано. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 767 Цивільного кодексу України, наймодавець зобовязаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 768 Цивільного кодексу України, якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право вимагати розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані. За умовами п.1. ч.1 ст. 784 Цивільного кодексу України, наймач має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймодавець передав у користування річ, якість якої не відповідає умовам договору та призначенню речі. Відповідно до ст.ст. 598, 653 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема в разі розірвання договору; припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Загальні підстави для зміни або розірвання договору передбачені ст.ст. 651, 652 ЦК України. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. За ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Судом також встановлено, що вказане приміщення належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 22.12.2011р. (а.с. №46). Крім того, слід зазначити, що відповідно до п 11.9 договору зміна умов договору, внесення доповнень до нього, а також його розірвання є можливим тільки за згодою сторін, якщо інше прямо не передбачено у договорі чи законодавстві України, і здійснюється шляхом укладення додаткового договору, який набирає чинності з моменту його підписання сторонами та іншого належного оформлення відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з матеріалами справи вказана додаткова угода між сторонами укладена не була, оскільки сторони не досягли згоди по цьому питанню до подання позову до суду (а.с. № 40, 43). З огляду на те, що у позивача відсутня можливість користуватись приміщенням відповідно до його призначення та з боку відповідача не усунуті вказані недоліки приміщення, а також те, що відповідачем визнано позов у повному обсязі, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зясувавши позицію сторін та оглянувши докази в межах заявлених вимог, суд вважає, що в наявності вбачаються законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки відповідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем у цій справі не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову. Таким чином, вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання договору оренди та стягнення штрафу, приймаючи до уваги, що право власності на обєкт нерухомого майна належить дійсно відповідачу, враховуючи положення зазначених вище правових актів, заяви представників сторін від 20.09.2017р., суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 1280грн. з відповідача на користь позивача (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved