Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

До Словянського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Дана позовна заява мотивована тим, що [PERSON] на праві договору купівлі-продажу від 28.04.2016р. належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 138 по вул. Підгірна у місті Словянську. Відповідач є членом сімї колишнього власника будинку та представником продавця за зазначеним договором. Після укладення договору купівлі-продажу та реєстрації права власності відповідач до теперішнього часу не знявся з реєстрації обліку, в будинку він не проживає місцезнаходження не відоме. Позивач придбав будинок для особистого проживання. Той факт, що у будинку досі зареєстрований відповідач заважає йому повноцінно ним користуватися, він позбавлений можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Окрім того, не виключено, що через певний час відповідач повернеться та буде вимагати надати йому місце для проживання. У звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами № 138 по вул. Підгірна у місті Словянську. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак до суду надав заяву, в якій просив справу слухати за його відсутності, просив суд позовні вимоги задовольнити. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в зв'язку з чим суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 28.04.2016 року, [PERSON] належить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 138 по вул. Підгірна у місті Словянську. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58548334 від 04.05.2016р. приватний нотаріус [PERSON] на підставі заяви № 16699332 від 28.04.2016р. [PERSON] зареєстрував право власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 763746414141. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 138 по вул. Підгірна у місті Словянську. Відповідно до довідки Виконавчого комітета Словянської міської ради від 24.10.2017 року, в спірному будинку зареєстрований відповідач, [PERSON] Відповідно до акту, складеного комітетом мікрорайону «Лимана» від 21.11.2017 року, [PERSON] зареєстрований але фактично не проживає в спірному будинку в м. Словянську по вул. Підгірна, буд. 138 з травня 2014 року, особистих речей його у будинку не має. У данний час він мешкає у Росії. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по вул. Підгірній, буд.138 м. Словянська Донецької області, тому має право вільно розпоряджатися належною йому власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що в будинку, власником якого є [PERSON], зареєстрований відповідач [PERSON], але фактично він за цією адресою не проживає з травня 2014 року. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не зявилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., що підтверджено відповідним платіжним дорученням.

Outcome: approved