Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення застави у розмірі 8 000 гривен, про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2700 гривен, а також про стягнення судового збору у розмірі 840,80 гривен. Обгрунтовує свої вимоги тим, що 15 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди квартири [ADDRESS] на строк, з 15.03.2020 року до 15.03.2021 року. Згідно п. 4.1. Договору оренди, орендна плата за використання квартири та майна складає у сумі 8000 гривен. Згідно п.4.2. Договору оренди, застава за договором складає у сумі 8000 гривен, з яких 4000 гривен були надані відповідачці [PERSON] 15.03.2020 року, і кошти у сумі 4000 гривен - 16.04.2020 року. Позивачка вказує про те, що вона належним чином виконувала свої зобов`язання за договором, в тому числі нею була сплачена оренда плата за період, з 15.03.2020 року до 15.06.2020року. Разом з тим за взаємною згодою сторін 02.06.2020 року договір оренди було достроково припинено. 02.06.2020 року орендар звільнила займане орендоване приміщення, а 03.06.2020 року передала відповідачу ключі від квартири. Однак, після припинення договору оренди відповідачем не було повернуто позивачці суму застави в розмірі 8000 грн. При цьому, жодних претензій з приводу неналежного виконання орендарем своїх обов`язків за договором від відповідача не надходило. 02.07.2020року позивачкою було направлено відповідачці вимогу в порядку досудового врегулювання спору щодо повернення суми застави. Вимога була вручена відповідачці особисто 04.07.2020 року, однак станом на день подання цієї позовної заяви жодної письмової відповіді не надійшло. При цьому необхідно зазначити, що відповідачка звернулась до адвоката позивачки де в своїх повідомленнях відмовилась повергати суму застави, так і врегульовувати вказаний спір у досудовому порядку. Позивачка вказує про те, що у зв`язку з припиненням Договору оренди і як наслідок застави, відповідачка зобов`язана негайно повернути суму застави заставодавцю. 01.07.2020року між позивачкою та адвокатом було укладено договір про надання правової допомоги № 200701/1. згідно мов якого вартість послуг адвоката становить 2700 грн.. які були сплачені в день підписання договору. Вказано сума враховую такі види послуг: 1) підготовка і направлення досудової вимоги (700 грн.); 2) підготовка і направлення позовної заяви (2000 грн.). У зв`язку з поданням даної позовної заяви позивачка оплатила судові витрати у розмірі 3540.80 гривен і не очікує понести додаткових витрат. В судове засідання з`явився представник позивачки [PERSON] - адвокат Краснопивцев О.К. підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання з`явилася відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони по справі, суд вважає, про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів є не обґрунтованими, не доказаними, тому не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, про те, що 15 березня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди квартири [ADDRESS] на строк, з 15.03.2020 року до 15.03.2021 року. Відповідно до п. 4.1. Договору оренди, орендна плата за використання квартири та майна складає у сумі 8000 гривен. Відповідно до п.4.2. Договору оренди, орендна плата вноситься кожного 15- го числа останнього місяця. Заставна сума у розмірі 8 000 гривен ( арк.сп.12); Судом встановлено, про те що позивачкою у повному обсязі сплачено орендну плату за період, з 15.03.2020 року до 15.06.2020 року. Разом з тим за взаємною згодою сторін 02.06.2020 року договір оренди було достроково припинено. 02.06.2020 року позивачка [PERSON] звільнила займане орендоване приміщення, а 03.06.2020 року передала відповідачці ключі від квартири. 02.07.2021року позивачка [PERSON] направила відповідачці [PERSON] вимогу в порядку досудового врегулювання спору, щодо повернення суми застави. Вимога була вручена відповідачці особисто 04.07.2020 року, однак станом на день подання цієї позовної заяви жодної письмової відповіді не надійшло. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснила суду про те, що вона отримала від позивачки [PERSON] залогову суму ( завдаток ) у розмірі 8 000 гривен, як заставу за майно, яким користувалася позивачка [PERSON] під час проживання (оренди) у квартирі відповідачки [PERSON] , яке знаходиться в квартирі [ADDRESS] . Між сторонами виникли правовідносини із зобов`язання, які регулюються нормами ЦК України. Цивільні правата обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства ( ст. ст. 11 ч.1, ч.2 п.1, 13 ч.1, 14 ч.1 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 509 ч.ч.1,2, 598 ч.1 ЦК України). За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання уньому напевний строк за плату. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ст. 810 ч.1, 820 ч.1, 821 ч.1 ЦК України). Між сторонами з 2020 року існували зобов`язання з договору оренди нерухомого майна від 15 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до умов якого орендодавець [PERSON] , передала, а орендар [PERSON] прийняла у тимчасове користування (оренду) приміщення: квартиру [ADDRESS] . Розділом 4 договору оренди нерухомого майна від 15 березня 2020 року, сторони визначили умови забезпечення виконання зобов`язання. Так, з метою забезпечення виконання орендарем своїх зобов`язань за договором, сторони дійшли згоди, що з моменту підписання договору відповідно до п.4.1 орендар вносить (передає) орендодавцю орендну плату за використання квартири та майна яка складає у сумі 8000 гривен. Відповідно до п.4.2 орендна плата вноситься кожного 15- го числа останнього місяця. Заставна сума у розмірі 8 000 гривен ( арк.сп.12); Судом встановлено про те, що із тексту вищевказаного договору оренди від 15 березня 2020 року вбачається про те, що договором не передбачено порядок повернення застави у розмірі 8000 гривен, також у договорі не вказано про те, що вказана сума зараховується в рахунок орендної плати, відсутні відомості про те що сума застави повертається при розірванні або закінченні договору. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Згідно ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 28 ЗУ «Про заставу», застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно ч.3 ст. 593 ЦК України, у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві. Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не надала суду письмових доказів про стягнення застави у розмірі 8 000 гривен, витрат на правову допомогу у розмірі 2700 гривен, про стягнення судового збору у розмірі 840,80 гривен. Також, суд вважає, що позивачка [PERSON] не довела суду ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення застави у розмірі 8 000 гривен, витрат на правову допомогу у розмірі 2700 гривен, про стягнення судового збору у розмірі 840,80 гривен - задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed