Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

До Сватівського районного суду Луганської області звернувся позивач [PERSON] з даним позовом, в якому зазначив, що згідно з договором позики від 18.09.2013 року зі змінами від 18.12.2013 [PERSON] отримав у нього грошову суму у розмірі, що підлягає поверненню строком до 18 січня 2014 року у розмірі еквівалентному 24396,34 доларів США. На поточну дату курс НБУ становить 26,27 грн./долар США, тобто підлягаюча поверненню сума складає 640891,85 грн. [PERSON] умови договору порушив, отримані кошти не повернув. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 18.09.2013 зі змінами від 18.12.2013, згідно якого [PERSON] передав йому в іпотеку земельну ділянку [ADDRESS]. Згідно уточнених позовних вимог зазначив, що договором іпотеки від 18 вересня 2013 року сторонами встановлена заставна вартість предмета іпотеки у сумі 25000 грн. та просить суд стягнути з [PERSON] на його користь частину боргу за договором позики від 18.09.2013 зі змінами від 18.12.2013 у розмірі 40000 грн.; у рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 200000 грн. за договором позики від 18.09.2013 зі змінами від 18.12.2013, звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 25000 грн., або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки. Долучити до матеріалів справи копію договорів позики та іпотеки, на які він посилався в позовній заяві та копії витягів з реєстрів, що підтверджують державну реєстрацію іпотеки та обтяження майна за договором. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, на заочний розгляд справи згоден. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. В судове засідання не з'явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. У зв'язку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Як вбачається з позовної заяви 18.12.2013 [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, зі змінами від 18.12.2013, згідно яких [PERSON] отримав у [PERSON] грошову суму у розмірі, що підлягає поверненню строком до 18 січня 2014 року у розмірі еквівалентному 24396,34 доларів США. На момент подачі позову до суду позивач зазначає, що курс НБУ становить 26,27 грн./долар США, тобто підлягаюча поверненню сума складає 640891,85 грн. [PERSON] умови договору порушив, отримані кошти не повернув. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 18.09.2013 зі змінами від 18.12.2013, згідно якого [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.55-62). Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, як передбачено ст. 10 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За доводами позовної заяви [PERSON] відповідач [PERSON] свої зобов'язання за виконанням основного зобов'язання щодо повернення позики наданої позивачем 18.09.2013 в сумі,еквівалентній 24396,34 доларів США, у передбачений договором строк - до 18 січня 2014 року, не виконав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного наданого позивачем доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України, враховуючи, що відповідачем у встановленому порядку доводи позивача щодо невиконання зобов'язань за позикою не спростовані, доказів виконання основного зобов'язання - повернення позики, розірвання договору іпотеки від 18.09.2013 р., припинення права іпотеки не надано, вважає, що позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви. Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримав у позику від позивача [PERSON] отримав грошову суму, еквівалентну 24396,34 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути до 18 січня 2014 року, що підтверджується договором іпотеки від 18.09.2013 та договором про внесення змін до договору іпотеки від 18.12.2013 р., які у встановленому порядку нотаріально посвідчені. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порушення зобов'язань щодо повернення позики - відповідач [PERSON] не повернув суму позики, визначену сторонами у договорі. Крім того, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] частину боргу за договором позики від 18.09.2013 зі змінами від 18.12.2013 у розмірі 40000 грн. та у рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 200000 грн. за договором позики зі змінами - звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості в сумі 40000 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст.. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.. 33 вказаного Закону, разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до п. 4.2 договору про іпотеку, сторони домовились, що іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку основного зобов'язання у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений цим Договором строк суми позики, та/або при несплаті або частковій несплаті передбачених цим Договором суми штрафних санкцій та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до п. 1.2 цього Договору, сторони визначили заставну вартість предмету іпотеки - 25000 грн. Під час розгляду справи позивач не заявляв клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки. Заперечення щодо вартості та оцінки предмету іпотеки відповідачем суду не надані. Згідно своїх позовних вимог, позивач [PERSON] просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення частини заборгованості [PERSON] у розмірі 200 000 грн. Відповідно до п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотеко держателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, спів вставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином, з урахуванням доведеності позивачем обставин невиконання відповідачем основного зобов'язання щодо повернення позики, а також наявності у позивача передбаченого договором іпотеки права на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання відповідачем [PERSON] основного зобов'язання співмірності суми у рахунок погашення частки заборгованості в розмірі 200000 грн. та вартості предмету іпотеки, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення на предмет іпотеки - обґрунтовані. Відповідно до ст.. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Зазначені вимоги, викладені і у Правовій позиції Верховного суду України від 02.11.2016 № 6-1923цс15, яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування. Початковою ціною предмету іпотеки суд вважає за необхідне визначити, ціну - зазначену у договорі іпотеки, тобто 25000 грн. Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню не в повному обсязі в зв'язку з наступним. Як вбачається зі змісту позову та договору іпотеки, земельна ділянка розташована у м. Краснодоні Луганської області. Є загальновідомим фактом, що на території України проводиться антитерористична операція. Перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Розпорядженням КМУ, до зазначених населених пунктів відноситься і м. Краснодон Луганської області. Таким чином, спірна земельна ділянка, на яку позивач просить суд звернути стягнення, знаходиться на території проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.. 9 Закону України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набрав чинності 15.10.2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України» від 13.04.2014 р., Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 р. № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Таким чином, суд вважає, що на час дії Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виконанню не підлягає, при цьому, кредитор не втрачає права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, оскільки зазначеним Законом лише тимчасово забороняється примусова реалізація предмета іпотеки на прилюдних торгах. Крім того, за заявою позивача ухвалою судді від 17 лютого 2017 року позивачу [PERSON] відстрочена оплата судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі. Ціна позову позивачем визначена у 480000 грн., а отже, відповідно до ст.. 4 ЗУ «Про судовий збір» з позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 4800 грн. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з позивача на користь держави. На підставі наведеного, та

Outcome: partial