Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова 20.04.2015 року надійшов цивільний позов КП Харківські теплові мережі до [PERSON] Про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду (а.с. 1-6). Позивач прохав стягнути солідарно з відповідача [PERSON] на користь КП Харківські теплові мережі заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання на загальну суму 5338 грн. 61 коп. В обґрунтуванні своїх позовних вимог зазначає, що 22.08.2014 року Орджонікідзевським районним судом міста Харкова винесено ухвалу про скасування судового наказу за заявою КП Харківські теплові мережі послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з громадянина [PERSON]. Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] та є споживачами послуги. Боржникам вчасно не були сплачені послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання з 01.11.2012 року по 30.06.2014 року на суму 5338 грн. 61 коп. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 07 липня 2015 року позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» - було задоволено (а.с.27-28). 23.07.2015 року до суду надійшла заява від [PERSON] про скасування заочного рішення від 07 липня 2015 року. Представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення про те, що нарахування й оплата за послуги централізованого опалення проводиться з моменту придбання права проживання в квартирі, зазначена послуга надається незалежно від проживання власника, наймача в квартирі (а.с. 53). Відповідач, надав пояснення про те, що не є власником та не проживає за адресою: [INFO]. У підтвердження вказаних слів надав довідку видану фірмою «Т.М.М.», про те, що йому [PERSON], [INFO], на правах власності належить ізольована квартира № 240, житлового будинку № 52 вул. Клапцова м. Харків (а.с. 56). Судом встановлено: [PERSON], [INFO], на правах власності належить ізольована квартира № 240, житлового будинку № 52 вул. Клапцова м. Харків (а.с. 57) З пояснень відповідача вбачається, що він не є власником та не проживає за адресою: [INFO], а отже не використовує послуги опалення та горячої води, які надає КП «Харківські теплові мережі». Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В силу дії ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За змістом ст. 33 ЦПК України належними є сторони, які є суб'єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред'явленим позовом. Як вбачається з позовної заяви КП «Харківські теплові мережі» звернулась до суду із позовом до [PERSON], проте останній не є ні власником та не проживає за адресою: [INFO]. Згідно положень ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов'язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Позивачем не заявлялись клопотання про заміну неналежного відповідача на належного відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Пред'явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред'явити позов до належного відповідача. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] є неналежним відповідачем, позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем в судовому засіданні не заявлялись, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача [PERSON], оскільки позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed