Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] посилається на таке. [PERSON] - його дід, помер [INFO]. Після його смерті залишилась спадщина ? частина житлового будинку [ADDRESS]. Спадкоємцями після його смерті була відповідачка [PERSON] - дружина та він, позивач, оскільки його мати [PERSON] - донька [PERSON], померла [INFO]. Відповідачка [PERSON] на час смерті діда було його опікуном як неповнолітнього, проте спадщину, що залишилась після смерті чоловіка оформила лише на себе, позбавивши його права на спадкування. Він все життя був зареєстрований та проживав за адресою, [ADDRESS], тому вважається таким, що спадщину після смерті діда прийняв. Просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.04.1991 року, реєстровий №1-1408 по спадковій справі №478 за 1990 рік видане старшим державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] померлого [INFO] в частині ? частки житлового будинку [ADDRESS] та визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться в м. [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, його інтереси представляв за довіреністю [PERSON], який позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Відповідачка [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явились, про час та місце були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Надали письмові заперечення, в яких позов не визнали. Посилаються на те, що позивач на час відкриття спадщини не досяг відповідного віку дієздатності, не міг здійснювати дії по управління майном, тому він вважається таким, що не прийняв спадщину. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. [PERSON] народився [INFO], матір'ю записана [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). [PERSON] до укладення шлюбу [PERSON], померла [INFO]. Батьком [PERSON] був [PERSON], матір'ю - [PERSON], що підтверджується відповідними документами, які містяться в матеріалах справи (а.с.5, 52, 90, 91). Опікуном неповнолітнього [PERSON] була призначена 11.12.1986 року [PERSON], що підтверджується рішенням виконавчого комітету Комунарського районної ради народних депутатів № 317/11 від 11.12.1986 р. З копії спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулась [PERSON] 23.10.1990 року, повідомивши, що окрім неї спадкоємцем майна померлого є син [PERSON], не вказавши спадкоємцем [PERSON], на той час неповнолітнього. [PERSON] із заявою про прийняття спадщини не звертався. 09.04.1991 року старшим державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] померлого [INFO] на ? частку житлового будинку [ADDRESS] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.04.1991 року, реєстровий №1-1408 по спадковій справі №478 за 1990 рік. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. З огляду на вищезазначене до відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, Цивільний кодекс Української РСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги на майно померлого [PERSON], оскільки на день смерті спадкодавця, його матері [PERSON] не було в живих. Проте, [PERSON] приховавши від нотаріуса наявність спадкоємця [PERSON], порушила його право на прийняття спадщини. Суд враховує, що на день відкриття спадщини, яка залишилась після [PERSON] позивач був неповнолітній, його інтереси представляла опікун [PERSON] Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст.. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно копії паспорту позивача, він з 02.06.1992 року значиться зареєстрованим за адресою [ADDRESS]. Те, що він проживав за цією адресою з листопада 1986 року доводять відомості про місце проживання [PERSON] викладені в заявах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], [PERSON] поданих для призначення опікуном [PERSON] Таким чином, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини він проживав та користувався будинком [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає, що видане 09.04.1991 року старшим державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С. на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] померлого [INFO] на ? частку житлового будинку [ADDRESS] свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.04.1991 року, реєстровий №1-1408 по спадковій справі №478 за 1990 рік з порушенням чинного на той час законодавства. Отже, права позивача підлягають поновленню і необхідно частково визнати недійсним вказане свідоцтво про право на спадщину. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами справ про спадкування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Враховуючи, що частка [PERSON] щодо майна померлого [PERSON] складає ?, є підстави визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку, який знаходиться в м. [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO].

Outcome: approved