Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ « Дельта Банк», в якому просить: визнати дії відповідача порушенням права приватної власності, визнати порушення права споживача; внести зміни до депозитних договорів №№ 016-17520-241213, 015-17520-241213, 005-17518-030913, 001-17518-030913, 002-17518-030913, 001-17518-250613, 002-17518-250613, 009-17518-270613, 004-17518-270613, 005-17518-270613, 014-17518-270613, 013-17518-270613, 001-17519-051113 : до п.1.4 - процентна ставка з 17.07.2014р. на суму вкладу становить облікову ставку НБУ - відповідно до п.1 ст.1061 ЦК України, до п.1.3 доповнити - строк залучення вкладу подовжується до повного повернення коштів банком вкладнику; стягнути із відповідача на користь позивача проценти за користування чужими коштами, 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України в сумі 16, 75 доларів США та 1277, 67 євро; стягнути пеню за невиконання платежу, платежів 23,27 доларів США та 1835, 99 євро.; стягнути витрати, здійснені позивачем для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) в сумі 12638, 84 грн. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що відповідно до зазначених вище депозитних договорів строкових банківських вкладів «Коло Друзів-2013 (Коло 4)» в іноземній валюті позивач розмістив, а відповідач прийняв грошові суми вкладів на умовах даних договорів. Після закінчення терміну депозитів позивач відповідно до поданих заяв витребував у відповідача депозити та нараховані відсотки. ПАТ «Дельта Банк» порушив всі договори депозитів, незаконно не повернув депозити, не надав жодної відповіді. Порушення умов договорів у виді невиконання зобов'язань відповідачем [PERSON] вважає істотними, такими, що дають підставу для зміни умов договорів. Позивач навів у позовній заяві розрахунок процентів по депозитах та відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у виді 3% річних, починаючи із 09.10.2014р. до 03.03.2015р., на загальні суми 1277, 67 євро та 16, 75 доларів США. Покликаючись на ст.32 п.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» позивач здійснив розрахунок пені за прострочення платежу за платіжними дорученнями №1 від 19.11.2014р. і №4 від 04.12.2014р., на загальну суму 46228, 44 грн. Посилається позивач і на те, що він проживає у м.Кузнецовськ і змушений був неодноразово відвідувати відділення відповідача у м.Рівне для часткового отримання своїх коштів у межах сум валютних обмежень. Тому, позивач вважає, що зазнав реальних витрат на проїзд, відрив від звичайних занять (зарплата), відрядні витрати, на загальну суму 12638, 84 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав свій позов. Давав також пояснення, що порушення прав споживача та порушення права приватної власності вбачає в тому, що мало місце ненадання відповідей на звернення позивача, неповернення вкладів, труднощі в отриманні коштів. Депозит розглядався як надійний інструмент для отримання пасивного доходу. Якби позивач знав про ситуацію, що складеться із банками в Україні, то не укладав би таких договорів. Для отримання коштів змушений був майже щоденно до півроку здійснювати поїздки до місця знаходження відділення банку відповідача, зазнав клопотів, незручностей. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які належно повідомлялися про час, місце та дату проведення розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. В своїх письмових запереченнях сторона позивача просять відмовити в позові повністю, покликаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб теж подав заперечення на позовну заяву і просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом із наданих копій договорів встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договори банківського вкладу (депозиту), з правом додаткового внесення коштів: №№ 005-17518-030913 від 03.09.2013р. - сума вкладу 200 євро, процентна ставка 9, 35% річних, на строк до 08.09.2014р.; 001-17518-030913 від 03.09.2013р. - сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 10, 35% річних, на строк до 08.09.2014р.; 001-17518-250613 від 25.06.2013р. - сума вкладу 200 євро, процентна ставка 9, 1% річних, на строк до 30.06.2014р., 002-17518-250613 від 25.06.2013р. - сума вкладу 200 євро, процентна ставка 9, 35% річних, на строк до 30.06.2014р., 009-17518-270613 від 27.06.2013р. - сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 10, 1% річних, на строк до 02.07.2014р., 004-17518-270613 від 27.06.2013р. - сума вкладу 200 євро, процентна ставка 8, 6% річних, на строк до 24.03.2014р., 005-17518-270613 від 27.06.2013р. - сума вкладу 200 євро, процентна ставка 8, 85% річних, на строк до 24.03.2014р., 014-17518-270613 від 27.06.2013р. - сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 9, 85% річних, на строк до 24.03.2014р., 013-17518-270613 від 27.06.2013р. - сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 9, 6% річних, на строк до 24.03.2014р., 001-17519-051113 від 05.11.2013р. - сума вкладу 200 доларів США, процентна ставка 10, 35% річних, на строк до 10.11.2014р. Виплата вкладів та процентів була передбачена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника. Із виписок по угодах вбачається, що між сторонами укладалися і договори №№ 016-17520-241213, 015-17520-241213, однак на пропозицію суду подати копії таких договорів, позивач їх не подав. Позивач [PERSON] також не виявив бажання надавати суду копію договору № 002-17518-030913, щодо якого із наданих суду матеріалів не встановлено інших даних. Тому, щодо зазначених угод слід констатувати, що позивачем не доведено позовних вимог належними доказами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст.1060 ч.3 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Копіями представлених суду неодноразових заяв від 24.03.2014р., 04.04.2014р., 14.05.2014р., 21.05.2014р., 27.06.2014р., 11.06.2014р. і інших заяв та платіжних доручень підтверджено вимогу позивача про видачу йому депозитів і нарахованих відсотків повністю у валютах вкладів. Доказів про належне вчасне виконання банком свого зобов'язання по видачі строкових вкладів по спірних договорах суду не надано. Тому, на думку суду, такі дії банку призвели до порушення права власності позивача та прав позивача, як споживача фінансових послуг, оскільки обмежувалося його право володіти та розпоряджатися грошовими коштами, що повинні були б бути йому виданими відповідачем після закінчення строку, визначеного у договорах вкладів. Однак, аналізуючи зміст норм ст.16 ч.2 та Глави 29 (Захист права власності) ЦК України, суд вбачає, що за своїм характером заявлений позивачем спосіб захисту даного права - визнання дій відповідача порушенням права приватної власності позивача та порушенням прав споживача, - не є таким по суті, оскільки констатація наявності такого порушення сама по собі не є способом захисту права цивільного, так як не відновлює право, не припиняє порушення права та не запобігає такому порушенню. Тому, із урахуванням положень норми ст.11 ч.1 ЦПК України про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, для задоволення цієї вимоги, в тому виді, як її заявлено, підстав немає. Згідно із нормою ст. 651 ч.ч.1, 2 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Вирішуючи вимоги щодо зміни умов договорів вкладів, суд виходить з того, що відповідно до ст.652 ч.4 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Не встановлено в суді винятковості обставин, що давали б суду підставу для зміни в судовому порядку вищезазначених договорів банківських вкладів між сторонами, в тій частині, що заявлена у змісті позовних вимог. Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015р. №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесений до категорії неплатоспроможних та з 03.03.2015р. розпочата процедура виведення банку з ринку. Згідно із постановою Правління НБУ від 02.10.2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015р. про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк». У правовій позиції, закріпленій в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016р. (справа №6-2001цс15) визначено, що «Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.». Отже, оскільки щодо ПАТ «Дельта Банк» розпочато процедуру ліквідації банку, то відповідно до норм ст.ст.36 ч.5 п.п.1, 2Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За таких умов не підлягає до задоволення позов [PERSON] і в частині вимог про стягнення коштів.

Outcome: dismissed