Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

До Іллічівськогоміського суду Одеської області звернулось Приватне мале підприємство «Лоцмен» (далі ПМП «Лоцмен») з позовом в якому просить суд постановити рішення, яким визнати недостовірною інформацію відносно ПМП «Лоцмен», поширену [PERSON] у листі від 17.08.2014 року на ім'я посадових осіб ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», а саме: - «…МЧП «Лоцмен» г.Краматорск, Донецкой области, …вступили в сговор с целью непогашения кредитной задолженности, перевода активов предприятия на МЧП «Лоцмен» дальнейшего банкротства и ликвидации… путем создания искусственной задолженности производителя, заключения фиктивных договоров и выстраивания незаконных схем…»; - «…судебные иски МЧП «Лоцмен» к ООО «Аквавинтекс» предъявлялись только по тем договорам, в которых умышленно группировалась значительная задолженность…на самом деле данное предприятие никогда никаких коплектующих заводу не поставляло. Все цифры нарисованы только на бумаге. Отгрузочных документов не существует. По якобы существующей задолженности по договорам аренды в сумме 1 115 040 грн. аналогичная ситуация»; зобов'язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію у листі від 17.08.2014 року, шляхом направлення листа до ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», також до ПМП «Лоцмен» такого змісту: «лист від 17.08.2014 року, написаний та підписаний мною, що адресований на ім'я посадових осіб ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк», а саме Голові правління, начальнику служби безпеки, начальнику відділу по стягненню простроченої заборгованості, начальнику юридичного відділу, прошу вважати таким що не відповідає дійсності. Відносини між ПМП «Лоцмен» та ТОВ «Спільне підприємство «Аквавінтекс» відповідають нормам чинного законодавства. У своє мулисті я грубо помилилась щодо відносин між зазначеними особами. Прошу вибачитись…»; стягнути з [PERSON] на користь ПМП «Лоцмен» моральну шкоду у розмірі 20000,00 гривень. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що інформація, яку поширив відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома посадових осіб третьої особи, що не заявляє самостійних вимог також міститься в матеріалах господарської справи №916/3606/14. Порушення прав Позивача поширенням недостовірної інформації полягає в тому, що такі відомості ганьблять ділову репутацію останнього в очах невизначеного кола осіб, які могли читати такий лист, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі. Поширена інформація формує думку, що Позивач тісно пов'язаний з корупційною діяльністю, більш того, вчиняє кримінальні діяння. У випадку поширення такої інформації Третій особі, що не заявляє самостійних вимог, яка отримала лист відповідача, вважаючи цю інформацію достовірною, то такими діями заплямовано ділову репутацію позивача, який займається дистрибуцією продуктів харчування, алкогольної і безалкогольної продукції в Україні з 1997 року. У зв'язку з цим позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.47, 53) про причини неявки суду не сповістила, та від неї не надійшла заява про розгляд справи без її участі. В матеріалах справи є письмові заперечення, які надала відповідач (а.с.22-24), з яких вбачається, що з вимогами позову вона не згодна, оскільки позивачем не надано суду доказів яким чином інформація відповідача зганьбила його ділову репутацію, як само було порушено його особисте немайнове право, та не доведено ступень моральних страждань з цього приводу. У задоволенні позову просила відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився повторно, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.46, 50) про причини неявки суду не сповістив, та від нього не надійшла заява про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що рішеннями Господарського суду Одеської області від 28 квітня 2014 року позовні вимоги ПМП «Лоцмен» про стягнення заборгованості з ТОВ «Спільне підприємство «Аквавінтекс» задоволені в повному обсязі (а.с.12-18). Вказаними рішеннями було встановлено, що між ПМП «Лоцмен» та ТОВ «Спільне підприємство «Аквавінтекс» були укладені господарські договори: - договір поставки №623/11 від 01 січня 2011 року; - договір купівлі - продажу 20-07/10 від 20 липня 2010 року; - договір оренди нежитлового майна №01/12-11 від 01 грудня 2011 року; - договір оренди нежитлового майна №438-14 від 07 травня 2012 року; - договір суборенди нежитлового майна №299 від 01 лютого 2013 року; - договір суборенди нежитлового майна №520 від 01 липня 2013 року. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У листі від 17 серпня 2014 року, підписаному відповідачем [PERSON] на ім'я посадових осіб ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» зазначено, що: - «…МЧП «Лоцмен» г.Краматорск, Донецкой области, …вступили в сговор с целью непогашения кредитной задолженности, перевода активов предприятия на МЧП «Лоцмен» дальнейшего банкротства и ликвидации… путем создания искусственной задолженности производителя, заключения фиктивных договоров и выстраивания незаконных схем…»; - «…судебные иски МЧП «Лоцмен» к ООО «Аквавинтекс» предъявлялись только по тем договорам, в которых умышленно группировалась значительная задолженность…на самом деле данное предприятие никогда никаких коплектующих заводу не поставляло. Все цифры нарисованы только на бумаге. Отгрузочных документов не существует. По якобы существующей задолженности по договорам аренды в сумме 1 115 040 грн. аналогичная ситуация» (а.с.11). Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Ст.32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст.1 ЗУ «Про інформацію» інформацією є - документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Пунктом 6 ч.2 ст.47 вищевказаного закону передбачено, що за поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи, винна особа, яка поширювала таку інформацію несе цивільно-правову відповідальність. При цьому, п.2 ч.2 ст.47 ЗУ «Про інформацію» визначено, що до відповідальності також притягається особа, яка надала інформацію, що не відповідає дійсності (недостовірну інформацію). Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Частиною третьою статті 277 ЦК України передбачено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст.10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на Відповідача. Саме тому Позивач звільнений від обов'язку доказування, що негативна недостовірна інформація, поширена Відповідачем, дійсно є недостовірною. Ст.277 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту: спростування недостовірної інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідач не довела суду, що поширена нею інформація є достовірною, та на підтвердження цього не надала відповідних доказів. Таким чином, судом встановлено, що інформація, яку поширив Відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача, суд дійшов висновку, що у цій частині вимог слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. Під час розгляду справи позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди а також яких саме втрат немайнового характеру він зазнав та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial