Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова надійшов аказаний позов (а.с.1-33 . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30.04.2008р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ«АБ«Укргазбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №17/08-4, згідно з яким банк надав останній кредит на споживчі цілі. На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором, 13.04.2008р. сторони уклали договір іпотеки №17/08-4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Колядою Т.Г., згідно з яким [PERSON] передав у іпотеку банку належну йому, на праві власності, квартиру [ADDRESS]. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.08.2014 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором 17/08-4 від 30.04.2008 року в сумі 61025, 30 доларів США та 194040 грн.46 коп. пені - звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 17/08-4 від 30.04.2008 року: квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2009 року, [PERSON], в межах вартості іпотечного майна. На момент укладення договору іпотеки відповідачі не були зареєстровані в квартирі за вказаною адресою, /а.с.21/. Вимоги ПАТ«АБ«Укргазбанк» про добровільне звільнення квартири не отримують /а.с.23,24/ Тому, посилаючись на ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, ПАТ«АБ«Укргазбанк» просить суд виселити [PERSON], [PERSON] з вказаної квартири, а також стягнути з відповідача, [PERSON], на його користь судові витрати по справі у сумі 1 600 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Пояснив, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою виселення всіх мешканців, які мешкають у житловому будинку, на підставі ст.109 ЖК України. На момент укладення договору іпотеки в будинку були відсутні зареєстровані особи, що підтверджується довідкою від 21.04.2008 року № 2729. Реєстрація відповідачів в спірній квартирі, в порушення п.3.4.3 договору іпотеки, була проведена без повідомлення та згоди банку, після укладення договору іпотеки, з метою перешкоджання виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки; Пояснив, що відповідачі, третя особа - [PERSON] та спадкодавець на його думку є членами сім'ї. Предмет іпотеки придбано не за кошти надані боржнику. Пояснив, що реєстрація і проживання відповідачів у спірній квартирі - є перепоною Державній виконавчій службі для виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Не заперечував проти винесення заочного рішення. Представник служби у справах дітей Індустріального району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у задоволені позову прохала відмовити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки не повідомили, заперечень на позов не надали. Правом участі представника у судовому засіданні не скористалися. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини: 30.04.2008р. між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «АБ«Укргазбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №17/08-4, згідно з яким банк надав останній кредит на споживчі цілі (а.с. 5-7). На забезпечення виконання зобов'язання за вказаним договором, 13.04.2008р. сторони уклали договір іпотеки №17/08-4, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Колядою Т.Г., згідно з яким [PERSON] передав у іпотеку банку, належну йому на праві власності, квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-13). Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28.08.2014р. в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ АБ «Укргазбанк» за кредитним договором 17/08-4 від 30.04.2008 року в сумі 61025, 30 доларів США та 194040 грн.46 коп. пені звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 17/08-4 від 30.04.2008 року - квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2009 року [PERSON], в межах вартості іпотечного майна (а.с. 16). На момент укладення договору іпотеки відповідачі не були зареєстровані в квартирі за вказаною адресою (а.с.21). Вимоги ПАТ«АБ«Укргазбанк» про добровільне звільнення квартири у порядку, передбаченому ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України не отримували (а.с.23,24). Судом не установлено факту перешкоджання з боку відповідачів у виконанні рішення суду Державній виконавчій службі. За змістом ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина 3 ст.109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян. За змістом ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення ст.40 Закону України «Про іпотеку», так і норма ст.109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Саме до цього зводиться висновок Верховного Суду України щодо застосування ст.109 ЖК УРСР та положень Закону України «Про іпотеку», викладений у Постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), який згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, що встановивши, що в іпотеку передано будинок, який було одержано у власність не за рахунок кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їй іншого постійного житла.

Outcome: dismissed