Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

До Оболонського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] із заявою про забезпечення позову, у якій просить суд до пред'явлення позову вжити заходи забезпечення позову, а саме: Накласти арешт на майно, що належить [PERSON] (РНОКП [NUMBER], [ADDRESS]) із забороною його відчуження. Зупинити стягнення з [PERSON] (РНОКП [NUMBER], [ADDRESS]) на користь [PERSON] (РНОКП [NUMBER], [ADDRESS]) у виконавчих провадженнях: - 58460582, виконавчий лист по справі 756/11750/15-ц, яке проводиться приватним виконавцем [PERSON] - 58460983, виконавчий лист по справі 756/11750/15-ц, яке проводиться приватним виконавцем [PERSON] - 58365324, виконавчий лист по справі 756/3548/16-ц, яке проводиться приватним виконавцем [PERSON] - 58365324, виконавчий лист по справі 756/3548/16-ц, яке проводиться приватним виконавцем [PERSON] - 57605049, виконавчий лист по справі 756/305/16-ц, яке проводиться приватним виконавцем [PERSON] - 57604474, виконавчий лист по справі 756/305/16-ц, яке проводиться приватним виконавцем [PERSON] У своїй заяві про забезпечення позову, [PERSON] вказує, що між ним та [PERSON] 09.03.1993 року було укладено шлюб, Відділом реєстрації актів громадського стану Мінської райдержадміністрації видано свідоцтво про укладення шлюбу, про що зроблено запис у книзі реєстрації актів про укладання шлюбу 09.03.1993 року за № 191. Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, [PERSON] вказує, що не пам'ятає як при видачі свідоцтва про укладення шлюбу підписував в будь - якій книзі реєстрації актів цивільного стану, отже у разі відсутності його підпису посадовими особами відділу реєстрації актів громадянського стану Мінської райдержадміністраціїції було завдано шкоди, адже зареєстровано шлюб без добровільної згоди майбутнього подружжя. Зі змісту заяви вбачається, заявником будуть заявлені вимоги про визнання шлюбу неукладеним. Дослідивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Крім того, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Суд дослідивши в сукупності надані заявником докази в підтвердження своїх вимог, приходить до висновку про те, що останнім доведено наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення такого позову. З врахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку, що обрані заявником такі види забезпечення позову, як накладення арешту на майно, не суперечать приписам ст.ст. 151, 152 ЦПК України. На підставі викладеного, Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року,

Outcome: approved