Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з цивільним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи тим, що 03.02.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбу на підставі договору купівлі - продажу від 31.05.2013 року сторони набули спільне майно, а саме житловий будинок загальною площею 67,7 кв.м. з господарськими та побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер 3223785501:01:012:0062 вартістю 66 820,00 грн. 30.11.2019 року відповідно до рішення Голосіївського районного суду у м. Києві шлюб було розірвано. У зв`язку з цим, позивач пред`явив відповідний позов про поділ спільного майна подружжя. В судове засідання з`явився позивач та його представник [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.02.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який 30.11.2019 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Голосіївського районного суду у м. Києві від 30.11.2019 року (справа № 357/7776/18, провадження № 2/752/3017/19). Під час перебування у шлюбі сторони придбали житловий будинок загальною площею 67,7 кв.м. з господарськими та побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер 3223785501:01:012:0062 вартістю 66 820,00 грн., що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 31.05.2013 року, реєстраційний номер 1708. Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Сторонами не оспорюється та обставина, що спірний житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] придбаний у шлюбі, та те, що він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно - будівельному, гаражно -будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Таким чином, позивач довів факт придбання спірного житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] у період шлюбу з відповідачем, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином з відповідачки підлягають стягненню судові витрати в розмірі 420 грн. 20 коп. на користь позивача, та 420 грн. 20 коп. судового збору підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved