Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовною заявою про стягнення з відповідача суми заборгованості за договором №SАМDN01000726871379 від 03.07.2012 року у сумі 4 206,85 грн. та моральний збиток у розмірі 55 000 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 03.07.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір вкладу «Стандарт 6 місяців» №SАМDN01000726871379, згідно якого він передав, а банк прийняв гроші у сумі 50 000 грн. на термін 6 місяців, тобто до 03.01.2013 року включно. Згідно договору банк зобов'язався за користування його коштами щомісячно нараховувати відсотки у розмірі 16% річних від суми вкладу. Пунктом 6 договору вкладу «Стандарт 6 місяців» передбачено, що по закінченню терміну вкладу, якщо позивачем не заявлено бажання розірвати договір, він вважається автоматично пролонгованим без складання додаткових угод на той же термін, але відсоткова ставка застосовується така, що діє на момент пролонгації, наступне продовження терміну вкладу здійснюється в такому ж порядку. Жодних заяв про розірвання договору вкладу позивачем на адресу банку не надсилалось, таким чином договір вважається автоматично пролонгованим в періоди: з 03.01.2013 по 03.07.2013; з 03.07.2013 по 03.01.2014; з 03.01.2014 по 03.07.2014; з 03.07.2014. В період з 03.01.2014 року до 19.09.2014 року діяла відсоткова ставка 18% річних. В період дії договору вкладу, а саме з 17.03.2014 року, банк припинив діяльність у Криму, закрив усі відділення та заблокував банківські рахунки кримчан, перекривши тим самим доступ до своїх грошей. Нарахування відсотків за вкладом було здійснено банком 03.04.2014 року в останній раз, доказом цієї дії є виписка №18543965 від 13.08.2014 року. За період з 03.04.2014 року нарахування відсотків по вкладу банком не проводилось, кошти вкладу у сумі 50 000 грн. позивачу повернуті не були. Банк самостійно в односторонньому порядку припинив виконання умов договору, не виконав своїх зобов'язань та не сплатив відсотки за період з 03.04.2014 року по 17.09.2014 року , які склали 4 142,47 грн. 18.09.2014 року між позивачем та Автономною некомерційною організацією «Фонд защиты вкладчиков» підписано договір відступлення прав вимоги №46/61481-3087, згідно якого він відступив права вимоги до відповідача по договору №SАМDN01000726871379 від 03.07.2012 року в сумі 50 700 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 4 206,85 грн. Також, в результаті незаконних дій відповідача позивач зазнав великих моральних страждань, що відобразилось на погіршенні його здоров'я, загострення хронічних хвороб та як слідство - лікарняний. Моральний збиток позивач оцінює в розмірі 55 000 грн. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволені позову, надавши письмові заперечення. Дослідивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що позов слід залишити без задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що сторонами 03.07.2012 року укладено договір №SАМDN01000726871379 «вклад «Стандарт, 6 мес.», відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000 грн. строком на шість місяців до 03.01.2013 року (пункт 1 договору). Для внесення суми вкладу банк відкрив позивачу особовий рахунок [NUMBER]. Відсоткова ставка складає 16% річних, період нарахування відсотків - один місяць, мінімальний строк вкладу шість місяців. Сторони домовились відповідно до умов договору - якщо клієнтом при закінченню строку вкладу не заявлено банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично вважається пролонгованим ще на один термін, зазначений в п. 1 договору. Строк вкладу пролонговується неодноразово без заявки клієнта до банку. За умови пролонгації строку вкладу розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу виконується за відсотковою ставкою, яка діє в банку для пролонгованих депозитних вкладів такого ж найменування та строку на день закінчення попереднього строку вкладу без укладення додаткових умов до цього договору (пункт 6 договору). Відповідно до довідки №18543965 від 18.06.2014 року позивач станом на 19.06.2014 року має в ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунки з типом - «стандарт», зі строком 6 місяців, дата оформлення 03.07.2012 року, сума на рахунку - 50 764,38 грн.; тип рахунку - «карта для выплат», зі строком 11/14, сума на рахунку - 0,60 грн.; тип рахунку - «Bonus plus», дата оформлення 12.01.2012 року, сума на рахунку - 4,97 грн. Згідно виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.08.2014 року за період з 03.07.2012 року по 13.08.2014 року баланс позивача на кінець періоду склав 50 764,38 грн. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між: клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Договором сторони передбачили, що всі суперечки, які виникають при реалізації договору при недосягненні домовленості, вирішуються за діючим законодавством України. Місце проживання позивача зареєстровано в м. Севастополі. Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб. На тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина (стаття 4). На тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 11 Закону, за фізичними особами, незалежно від набуття ними статусу біженця чи іншого спеціального правового статусу, підприємствами, установами, організаціями зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо воно набуте відповідно до законів України. Отже, за позивачем зберігається право власності на грошові кошти, які були розміщенні на рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно до договору №SАМDN01000726871379 від 03.07.2012 року. Постановою Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, пунктом 5 встановлено обов'язок банків, в тому числі ПАТ КБ «ПриватБанк», припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання вказаних норм Правління НБУ припинив діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя. При аналізі договору відступлення прав (вимог) №46/61481-3087 від 18.09.2014 року, який уклав [PERSON] з Автономною некомерційною організацією «Фонд защиты вкладчиков» (місцезнаходження: м. Москва, вул. Летниковская, б. 10, стр. 4) відносно відступлення права вимоги до відповідача по договору №SАМDN01000726871379 від 03.07.2012 року в сумі 50 700 грн. та відповідно до п.2.1 якого йому було перераховано грошові кошти в розмірі 191 564,88 руб. за діючим законодавством України не можливо розглядати як договір, який має правові наслідки для суб'єктів цивільних правовідносин. Крім того, слід зазначити, що пунктом 13 договору №SАМDN01000726871379 сторони домовились, що у випадку настання обставин форс - мажора (пожежі, повінь, землетрус, воєнні дії та інше), які не залежать від волі сторін та перешкоджають виконанню зобов'язань за договором, строки виконання таких зобов'язань відсуваються на час дії обставин форс - мажора. Підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання закріплені в ст. 617 ЦК України, відповідно до якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. З аналізу ситуації, а саме тимчасової окупації території України, ці обставини є обставинами форс - мажора (непереборної сили), до яких можна віднести дії неоголошеної війни та настання або припинення яких не залежить від волі сторін, а отже звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов договору. Враховуючі діючі норми, закріплені сторонами умови договору та встановлені обставини, за позивачем зберігається право власності на грошові кошти, які були розміщенні на рахунку в ПАТ КБ «ПриватБанк» та яке він може реалізувати після усунення обставин форс -мажора. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про залишення вимог позивача без задоволення щодо стягнення невиплачених відсотків за договором та моральної шкоди, стягнення якої можливо лише при доведеній винній поведінці відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed