Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява [PERSON], в якій останній посилався на те, що він з 2002 року фактично проживав однією сім?єю разом із своїм батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] [INFO] помер його батько. [INFO] померла [PERSON] Після смерті останньої відкрилась спадщина на належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не склала. У травні 2017 року заявник звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та оформленні прав на спадщину, в зв'язку з пропуском строку на прийняття спадщини. В зв'язку з цим, заявник просив встановити факт спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю, оскільки це має для нього юридичне значення та надасть право на спадкування за законом. В судовому засіданні заявник підтримав заяву та, посилаючись на викладені в ній підстави, просив задовольнити останню. Від Жовтоводської державної нотаріальної контори та Жовтоводської міської ради надійшли клопотання про розгляд справи без участі представників заінтересованих осіб. Заслухавши пояснення заявника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є батьком заявника [PERSON] [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Також відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO]. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після померлої [PERSON] не відкривалась, інші спадкоємці не звертались до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Частиною 1 ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч.1 ст.1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п.п.21,23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК України. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] разом із [PERSON] з 2000 року по день смерті останньої в квартирі [ADDRESS]. Крім того, наявність у заявника свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON], свідоцтва про одруження та копії паспортів останніх, в сукупності з показаннями свідків, на думку суду беззаперечно підтверджують факт проживання заявника однією сім'єю із [PERSON] з 2000 року по день відкриття спадщини. З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, приймаючи до уваги, що встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для реалізації своїх прав, як спадкоємця, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність її задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved