Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з оплати праці та одноразової допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював на підприємстві відповідача на посаді гірничоробочого з ремонту гірничих виробіток підземного 4 розряду з повним робочим днем у шахті. 16.02.2020 року був звільнений наказом 193\\к від 16.02.2020 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком за ст.38 КЗпП України. У зв`язку з невиплатою заробітної плати протягом тривалого часу у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість з оплати праці. Відповідно до ст.44 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менш тримісячного середнього заробітку. Відповідно до п.8.10 Колективного договору відповідачі повинен сплатити позивачу одноразову допомогу у розмірі чотирьохмісячного середнього заробітку, а саме 90894 грн., з розрахунку 22723,50 грн. - середньомісячний заробіток * на 4 місяці. Враховуючи те, що у табуляграмі за лютий 2020 року відповідач нарахував позивачу одноразову допомогу у розмірі 41047,02 грн, то відповідач повинен був нарахувати різницю, яка складає 49846,98 грн. (90894 грн. - 41047,02 грн.) і виплатити позивачу загалом суму у розмірі 90894 грн. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього кодексу. Згідно з вимогами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунки. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Загальна заборгованість відповідача з оплати праці позивачу складає 67523,33 грн, без врахування нарахованої, але виплаченої відповідачем одноразової допомоги у розмірі 41047,02грн, тому відповідач повинен сплатити позивачу загальну суму у розмірі 158417,33 грн. Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість з оплати праці у сумі 67523,33 гривень та відповідно до п.8.10 Колективного договору одноразову допомогу у розмірі чотирьохмісячного середнього заробітку, яка складає 49846,98 грн (90894 грн - 41047,02 грн) та нараховані, але не виплачені 41047,02 грн, а загалом суму у розмірі 90894 грн. Ухвалою суду від 04.05.2020 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, оскільки звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. Позивачу, в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано: - за 11.2019 року - 19551,14грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 15393,15 грн; - за 12.2019 року - 25895,87 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 20587,22 грн; - за січень 2020 року - 663,72 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 527,65 грн; - за лютий 2020 року - 62459,62 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 50065,88 грн. День звільнення (16.02.2020 року) позивача збігається з останнім днем вимушеного простою, тобто у день звільнення позивач перебував у вимушеному простої, не працював, спуск в шахту не здійснювався, що підтверджується «довідкою про відмітки» відділу контролю табелю підприємства від 01.06.2020 року. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але, з невідомих причин, позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. Таким чином ані під час отримання позивачем трудової книжки, ані в наступному, вимог до відповідача щодо проведення розрахунку не заявлялося. Щодо вимог позивача про те, що йому невірно нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 41 047,02 грн. Підприємство, здійснюючи господарську та інші види діяльності має право з власної ініціативи приймати будь-які рішення, що не суперечать чинному законодавству України. Згідно п. 9.3 підприємство надає уповноваженому органу управління фінансову (річну, квартальну) звітність відповідно до чинного законодавства України, а також оперативну інформацію з питань діяльності підприємства на запит Уповноваженого органу управління. Так як ДП «ВК «Краснолиманська» належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (Уповноваженого органу управління), тому бланки форми № 2 «Звіт про фінансові результат (Звіт про сукупний дохід)» за 1 півріччя 2020 року та за попередній рік 2019 року, чітко відображає інформацію про доходи, витрати і фінансові результати діяльності ДП «ВК «Краснолиманська» і є достовірною інформацією, надається згідно п. 9.3 Статуту, яка відображає, що дійсно за 1 півріччя 2020 року та за попередній рік 2019 року прибутку у ДП ВК« Краснолиманська» не було, в графі «прибуток»-« ---», що зазначає, що на момент звільнення (1 півріччя 2020 року ) позивача з підприємства (16.02.2020 року) підприємство працювало збитково. Підприємство не мало і не має до теперішнього часу фінансової змоги акумулювати взагалі будь-які кошти. Умови п. 8.10 відповідачем, згідно заявленої вимоги позивачем, на момент його звільнення 16.02.2020 року, не могли бути виконані, бо, як зазначено в п. 8.10 кол. договору єдиноразова вихідна допомога (в розмірі 4-х місячного с/заробітку) у зв`язку зі звільненням на пенсію проводиться за рахунок прибутку підприємства. За змістом Колективного договору ДП «ВК «Краснолиманська» 2006 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Родинської міської ради, працівникові, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства, (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни і правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку але не менше: для працівників Вугільної компанії «Краснолиманська» при стажі роботи 25 років - 4-х місячного середнього заробітку. Виплату здійснювати за рахунок коштів прибутку підприємства. Відповідач нарахував одноразову грошову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків, що вказує на виконання відповідачем обов`язкових вимог Галузевої Угоди. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснюється за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100. Єдиноразова вихідна допомога у зв`язку зі звільненням по виходу на пенсію, після здійснення обов`язкових утримань була нарахована позивачу. Умови п. 12.15 Галузевої Угоди ДП «ВК «Краснолиманська» виконало в повному обсязі. В звітний період (1 півріччя 2020 року, річний за 2019 рік), підприємство не отримувало прибутку, у зв`язку з чим не мало фінансової можливості виплатити позивачу одноразову допомогу при звільненні з роботи згідно п. 8.10 колективного договору. Враховуючи, що виплата такої одноразової допомоги при звільненні з підприємства здійснюється за рахунок коштів прибутку підприємства, який у 1 півріччі 2020 року у відповідача був відсутній (як і в попередній період за рік 2019 року і до теперішнього часу) права позивача в такому випадку не були порушені відповідачем. Звіт подається у складі річної й квартальної звітності, а інформація у ньому про визнані доходи і витрати розкривається наростаючим підсумком з початку звітного року й попередній період. Інформація про відсутність підприємства прибутку відповідачем надається за весь період роботи позивача до моменту звільнення. Відповідач надає копію звіту «Про фінансовий результат за 1 квартал 2020 року», де в графі «збиток» - зазначено « - 56 209 » , в графі «прибуток» - зазначено «---», що підтверджує, що підприємство працювало збитково весь 2019 рік та 1 півріччя 2020 року, тому виплата єдиноразової виплати позивачу була здійснена законно згідно п 12.15 Галузевої угоди. Підстави стверджувати про наявність у відповідача обов`язку виплатити позивачу одноразову допомогу при звільненні у розмірі 4-х місячного середнього заробітку відсутні. За викладених обставин, враховуючи, що відповідач не отримав прибуток ні на момент звільнення позивача, ні раніше, внаслідок чого не мав джерела для виплат позивачу одноразової допомоги у розмірі, більшому, аніж передбачено умовами Галузевої Угоди, відповідач зазначає, що права позивача на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні порушені відповідачем не були. Таким чином, згідно до п. 8.10 Колективного договору, відповідач вірно нарахував позивачу одноразову допомогу у розмірі 3-х місячного середнього заробітку при звільненні, розрахунок здійснений у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Виходячи з викладеного, на думку представника відповідача, позовні вимоги позивача про стягнення недоплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні є безпідставними та не підлягають задоволенню. Згідно до абз. 3 п. 2 Розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Підприємством було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до ПКМУ № 100. Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 651,54 грн, а не так як зазначив позивач у позовній заяві, що призвело до невірних розрахунків. Даний факт підтверджується довідкою № 882 від 01.06.2020р.. Довідки про заробітну плату (дохід) особи видаються на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явились, надали суду відповідні заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] працював на ДП «ВК «Краснолиманська» у період з 03.04.2000р. по 16.02.2020 р., гірничоробочим з ремонту гірничих виробок підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, 16.02.2020 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.20-26). ДП «ВК Краснолиманська» при звільнені [PERSON] нараховані наступні суми: - відповідно до довідки за № 883 за 11.2019 р. нараховано 19551,14 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 15393,15 грн (а.с.41); - відповідно до довідки за № 884 за 12.2019 року нараховано 25895,87 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 20587,22 грн (а.с.40); - відповідно до довідки за № 885 за січень 2020 року нараховано 663,72грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати - 527,65 гр. (а.с.39); - відповідно до довідки за № 886 за лютий 2020 року нараховано 62459,62 грн, за винятком обов`язкових утримань до сплати - 50065,88 грн (а.с.38). Згідно довідки № 882 від 01.06.2020р. середньоденний заробіток [PERSON] складає 651,54 гривень (а.с.37). Розрахунок середньоденного заробітку проведено відповідно до третього абзацу п. 2 Розділу II «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, в якому зазначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивача звільнено у лютому 2020 року, тому для розрахунку взято грудень 2019 року та січень 2020 року. таким чином, відповідачем було проведено розрахунок середнього заробітку позивача у відповідності до ПКМУ № 100. З наданим розрахунком суд погоджується та бере його до уваги. Згідно довідки № 1002 від 27.07.2020 року у період з 08.04.2020 року по 23.07.2020 року [PERSON] перераховано 15393,15 гривень (а.с.64), таким чином на дату розгляду справи заборгованість по заробітній платі за листопад 2019 року перерахована повністю. 16.02.2020 року [PERSON] перебував у вимушеному простої, не працював, спуск у шахту не здійснювався, що підтверджується довідкою про відмітки. Згідно довідки № 1001 від 27.07.2020 року при звільненні позивачу за грудень 2019 року нараховано 25895,87 гривень, за винятком обов`язкових утримань до сплати 20587,22 гривень, з цієї суми перераховано 26.06.2020 року 200 гривень, таким чином залишок заборгованості по заробітній платі за грудень 2019 року складає 20387,22 гривень (а.с.65). Згідно довідки № 1000 від 27.07.2020 року позивачу за січень 2020 р. нараховано 663,72 гривні, за винятком обов`язкових утримань до сплати 527,65 гривень (а.с.66), ці кошти не перераховувались. Згідно довідки № 999 від 27.07.2020 року позивачу при звільненні нараховано 62459, 62 гривні, з них одноразова виплата на пенсію 41047,02 гривні, простой 13 робочих днів 3653,58 гривень, компенсація за невикористану відпустку - 17759,02 гривні; за винятком обов`язкових утримань до сплати 50065,88 гривень (а.с.67), ці кошти також на дату розгляду справи не перераховані. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем на дату розгляду справи складає: 20387,22 + 527,65 + 50065,88 = 70980,75 гривень. Дана сума розрахована за винятком обов`язкових утримань та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, щодо позовної вимоги про стягнення одноразової допомоги у розмірі чотирьохмісячного середнього заробітку відповідно до пункту 8.10 Колективного договору суд зазначає наступне. Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 01 липня 1993 року визначено, що положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Згідно із п. 12.15 Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року (з подальшими змінами) працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для чоловіків: 10 років - одного середньомісячного заробітку, 15 років - двох середньомісячних заробітків; 20 років - трьох середньомісячних заробітків. Ця допомога сплачується незалежно і без урахування вихідної допомоги, або інших компенсаційних виплат на які має право працівник згідно з чинним законодавством. Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки. Витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати Підприємства. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди» та ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до п. 8.10 Колективного договору державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», зареєстрованого виконавчим комітетом Родинської міської ради за реєстраційним №1 24 квітня 2017 року № 02-47-246 від 05 травня 2017 року, працівнику, який має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни і правил техніки безпеки), виплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше: для чоловіків: 10 років - середньомісячний заробіток, 15 років - двохмісячний середній заробіток, 20 років - трьохмісячний середній заробіток, 25 років - чотирьохмісячний середній заробіток, 30 років і більш - п`ятимісячний середній заробіток. Виплату здійснювати за рахунок коштів прибутку підприємства (а.с.56-58, 69). Зі звітів про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за 2019 рік та 1 квартал 2020 року в вбачається, що у ці періоди підприємство не мало прибутку, маючи при цьому збитки (а.с.54,55). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що в звітний період, в якому позивач звільнився лютий 2020 року, підприємство не отримувало прибутку, у зв`язку з чим відповідач не мав джерела для виплат позивачеві одноразової допомоги в розмірі чотирьохмісячного середнього заробітку при звільненні з роботи згідно колективного договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем згідно із п. 12.15 Галузевої угоди позивачеві нараховано одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітків в сумі 41047,02гривень як працівнику, що має право на пенсію за віком, при першому його звільненні з підприємства з урахуванням стажу роботи в галузі при стажі більше 20 років. Таким чином, відповідачем було дотримано вимоги Галузевої угоди, положення якої діє безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду, тому права позивача при звільненні на пенсію з виплатою одноразової допомоги не були порушені. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Позивачем не заявляються вимоги відповідно до 116 та 117 статей КЗпП України, що не позбавляє його права пред`явити такі позовні вимоги до відповідача в подальшому. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 70980,75 гривень, дана сума розрахована за винятком обов`язкових утримань, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Outcome: partial