Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої у наслідок злочину. Позов обґрунтований тим, що [INFO] на автодорозі «Кіровоград-Запоріжжя», зі сторони міста Нікополь у напрямку міста Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв [PERSON], який керував автомобілем «Мерседес-Бенц-1320», який належав [PERSON], і [PERSON], який керував автомобілем «Шевроле-Лачетті». Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON], що підтверджується вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2013 року, згідно якого [PERSON] визнали винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирові автомобіля «Шевроле-Лачетті», [PERSON] були завдані тілесні ушкодження у вигляді перелому основи черепа з крововиливами під оболонки і в речовину головного мозку, перелому нижньої щелепи, закритих переломів діалізів лівого плеча в середній третині і лівого стегна в середній третині, забитих-рваних ран в скроневої області обличчя, лівого стегна, синців і саден голови, тулуба і кінцівок, множинних двосторонніх переломів ребер, розриву серцевої ребашкі, аорти в грудному відділенні, множинних розривів печінки, селезінки, великовогнищевих крововиливів в легені, близько двох літрів рідини крові в плевральних і черевних порожнинах, які в своїй сукупності за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть. [PERSON] був сином позивачки [PERSON] Вказаним злочином позивачці завдано моральної шкоди, так як смерть сина стала великою втратою для неї, тому що [PERSON] був єдиною дитиною [PERSON], опорою для сім'ї, сенсом її життя. Позивачка у зв'язку зі смертю сина пережила сильне нервове потрясіння та досі не може оговтатись від новини про смерть [PERSON] Позивачка досі знаходиться у постійному стані депресії, пригніченості, втрати сенсу життя через завдану глибоку психологічну травму, вираженою у постійній апатії, яка настала в результаті стресу, який був викликаний новиною про смерть сина. Не проходить і дня, щоб позивачка не згадувала сина, що відповідно приносить додаткові страждання. 12.04.2013 року вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 29.08.2013 року вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2013 року змінений в частині призначеного покарання, в частині цивільного позову направлений на новий судовий розгляд. 30.01.2013 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області постановлено рішення, яке набуло законної сили 30.10.2013 року, згідно якого встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON], тож позовні вимоги слід пред'являти до останнього. Просила стягнути на свою користь з відповідача матеріальну шкоду в сумі 500000 (п'ятсот тисяч) гривні 00 копійки та звільнити від сплати судового збору під час розгляду справи, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач подав до суду заперечення проти позову, в якому вказав, що не визнає позов у повному обсязі. Відповідач наголошує на тому, що він не пов'язан з неправомірними діями водія [PERSON], він є тільки власником автомобілю, який до вищезгаданого ДТП був у технічно-справному стані, а переобладнання автомобілю не перебуває у причинному зв'язку з тяжкими наслідками кримінального правопорушення. Також, відповідач є пенсіонером, інвалідом третьої групи за загальним захворюванням, згідно з акта огляду МСЕК серії АВ №0303638 від 27.04.2015 р., та інвалідність встановлена на безстроковий термін. Іншого доходу, крім пенсії, у відповідача немає. Підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця припинена 03.07.2015 року, що підтверджується повідомленням реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Одночасно, відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], які загинули під час ДТП. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надіслання повістки на адресу його реєстрації. Суд вважає можливим, за згодою представника позивачки, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON], керуючи автомобілем «Мерседес-Бенц-1320», який належить [PERSON], рухаючись по автодорозі «Кіровоград-Запоріжжя», зі сторони міста Нікополь у напрямку міста Запоріжжя, не впорався з управлінням, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Шевроле-Лачетті», який рухався в зустрічному напрямку під управлінням [PERSON], в результаті чого потерпілим [PERSON] та [PERSON] були нанесені тяжкі тілесні ушкодження, які спричинили смерть останніх. 12.04.2013 року вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 29.08.2013 року вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12.04.2013 року змінений в частині призначеного покарання, в частині цивільного позову направлений на новий судовий розгляд. 30.01.2013 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області постановлено рішення, яке набуло законної сили 30.10.2013 року, згідно якого встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON], отже позовні вимоги слід пред'являти до останнього. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON]. Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO]. Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам у їх сукупності, співставленні між собою та вимогам законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд враховує наступне: З'ясовуючи факти, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Так, вищевказана стаття вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Також, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно роз'яснень п. 9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що зазнала позивачка у зв'язку зі смертю сина та погіршення внаслідок цих страждань стану здоров'я, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача спричинено позивачу моральні страждання, які пов'язані зі смертю сина [PERSON]

Outcome: partial