Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

До Куйбишевського районного суду Запорізької області 30 травня 2014 року звернувся прокурор в інтересах держави в особі ДП «Придніпровська залізниця» із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що перевіркою дотримання вимог земельного законодавства на території Куйбишевського району встановлено, що [PERSON] (далі - відповідач), достовірно знаючи про відсутність у нього законних підстав на використання земельних ділянок державної власності, що розташовані в к.[NUMBER] на території Куйбишевської селищної ради з весни 2013 року по теперішній час самовільно зайняв земельні ділянки загальною площею 3,4500 га шляхом посіву на них сільськогосподарських культур, чим завдав значної шкоди державним інтересам. В наслідок чого відповідач спричинив істотну шкоду в розмірі 71691,13 гривень. Вироком Куйбишевського районного суду від 28 лютого 2014 [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.197-1 Кримінального кодексу України. Прокурор на підставі ст.ст.1166,1193 ЦК України, ст.ст.211,212 ЗК України просить у позові стягнути з відповідача на користь держави збитки заподіяні злочином, в наслідок самовільного зайняття земельних ділянок в сумі 71691,13 грн. та зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняті земельні ділянки. В судовому засіданні прокурор підтримав вимоги, заявлені ним в інтересах держави, надавши суду відповідні пояснення. Позиція прокурора в судовому засіданні була підтримана Таран Л.Г. як представником позивача - ДП «Придніпровська залізниця», яка просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав частково, пояснив суду, що не заперечує проти повернення земельної ділянки та відшкодування заподіяної шкоди, однак вважає розмір шкоди завеликим, який він не зможе погасити, у зв'язку з відсутністю коштів. Просить суд зменшити розмір шкоди, врахувати те, що він очистив землю від бур'яну, підвищив її родючість та просить взяти до уваги його тяжкий майновий стан: наявність двох дітей, непрацюючої дружини, кредитів та отримання ним невеликої заробітної плати. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію відповідача, просить суд на підставі ст.1193 ЦК України зменшити розмір заподіяної шкоди. Крім того, представник позивача заперечував проти включення суми вартості землі до ціни позову, вважає це необґрунтованим, оскільки розмір шкоди заподіяної злочином становить 71691,13 гривень, а не 149588,68 гривень. Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали учать у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Вироком Куйбишевського районного суду Запорізької області від 28 лютого 2014 року, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, тобто в самовільному зайнятті земельної ділянки із завданням значної шкоди державі. Відповідно змісту ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як встановлено вироком Куйбишевського районного суду від 28 лютого 2014 року [PERSON], достовірно знаючи про відсутність законних у нього на використання земельних ділянок державної власності, які є землями транспорту ДП «Придніпровська залізниця», що розташовані в смузі відведення земель даного підприємства (а саме в к.[NUMBER] на території Куйбишевської селищної ради між колією ст.В.Токмак лінії Комиш-Зоря - Каховка та колією ст.Пологи лінії Волноваха-Кривий-Ріг), маючи умисел на їх використання з весни 2013 року по теперішній час самовільно зайняв вказані вище земельні ділянки загальною площею 3,4500 га шляхом посіву на них сільськогосподарських культур, після чого неправомірно отримав від збору врожаю сільськогосподарську продукцію, чим заподіяв значної шкоди державним інтересам, а саме: ділянку [NUMBER] (згідно матеріалів геодезичної зйомки від 13.01.2014 року) площею 0,4246 га шляхом посіву восени 2013 року озимої пшениці, яка вирощується по даний час, ділянку [NUMBER] площею 0,3100 га шляхом посіву восени 2013 року озимої пшениці, яка вирощується по даний час, ділянку [NUMBER] площею 1,0389 га шляхом посіву восени 2012 року ячменю та його скошення в липні 2013 року, після чого проведено поверхневий обробіток грунту (дискування), ділянку [NUMBER] площею 0,2973 га шляхом посіву восени 2013 року озимої пшениці, яка вирощується по даний час, ділянку [NUMBER] площею 0,1852 га шляхом посіву восени 2013 року озимої пшениці, яка вирощується по даний час, ділянку [NUMBER] площею 0,2750 га шляхом посіву восени 2013 року озимої пшениці, яка вирощується по даний час, ділянку [NUMBER] площею 0,9190 га шляхом посіву восени 2013 року соняшнику та його скошення восени 2013 року, в наслідок чого [PERSON] фактично заволодів та використав земельні ділянки державної власності, спричинивши інтересам держави шкоду на суму 71691,13 гривень., тобто скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.197-1 КК України. Вирок набрав законної сили 01 квітня 2014 року, а тому в силу ст.61 ЦПК України суд приходить до висновку, що саме відповідачем [PERSON] були вчинені протиправні дії щодо самовільного зайняття земельних ділянок в контурі [NUMBER], розташованих на території Куйбишевської селищної ради загальною площею 3,4500 га. Отже, заперечення відповідача про те, що ним не були самовільно зайняті земельні ділянки, не відповідають дійсності. При цьому, твердження відповідача про те, що спірні земельні ділянки раніше використовувались іншими місцевими мешканцями під огороди, а потім ці особи надали йому зазначені ділянки для використання, не впливає на ту обставину, що саме відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельні ділянки, отже ніяких договорів оренди, зареєстрованих у встановленому законом порядку, ним не укладалось. Спричинення збитків, в наслідок вчинення відповідачем злочину, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на підставі яких державі спричинена істотна шкода. Постановою Кабінету Міністрів України N 963 від 25.07.2007 р. затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі - Методика). На підставі пункту 4 Методики та актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складених Державною інспекцією сільського господарства в Запорізькій області зроблено розрахунок шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки [PERSON], який складає в загальній сумі 71691,13 гривень (а.с.43-51). Зазначені розрахунки заподіяної шкоди разом із банківськими реквізитами для зарахування цієї шкоди під підпис надавались відповідачу 14 січня 2014 року, що спростовує його твердження про те, що йому не було відомо про те, що заподіяну ним шкоду в сумі 71691, 13 гривень треба відшкодувати. Аналізуючи правовідносини, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з позадоговірних зобов'язань в наслідок заподіяння майнової шкоди, що регулюються Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України. Згідно п. б ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України за порушення у виді самовільного зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.56 Закону України «Про охорону земель», шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду від 16.04.2004 №?7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК така шкода відшкодовується у повному обсязі. Згідно із ч.4 ст.1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Враховуючи вищезазначені норми закону, суд приходить до висновку, що заподіяна [PERSON] шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі в сумі 71691,13 гривень, та розмір шкоди не може бути зменшений судом з урахуванням матеріального становища відповідача, оскільки шкода була завдання цією особою в наслідок вчення злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, а тому зменшення заподіяної шкоди в силу ч.4 ст.1193 ЦК України є неможливим. Відповідно до ст.212 ЗК України, самовільно зайняті землі підлягають поверненню власнику. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих ділянок провадиться за рішенням суду. Факт самовільного зайняття [PERSON] земельних ділянок підтверджується вироком Куйбишевського районного суду від 28 лютого 2014 року та поясненнями самого відповідача наданими в ході розгляду справи, який показав, що обробляв спірні земельні ділянки без встановлених законом документів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність постановлення рішення про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок їх власнику. Не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача щодо виключення суми вартості землі з ціни позову, оскільки ціна позову в сумі 149588,68 гривень визначена відповідно до п.п.1,2,10 ч.1 ст.80 ЦПК України, та складається з двох самостійних вимог майнового характеру: стягнення грошових коштів в сумі 71691,13 гривень (відшкодування збитків, завданих злочином) та за вимогою про витребування майна (самовільно зайнятих земельних ділянок), за якою ціна позову визначається вартістю цього майна. Як пояснив прокурор вартість усіх витребуваних самовільно зайнятих земельних ділянок (3,4500 га) визначена за даними Дерземагенства, виходячи з нормативної грошової оцінки 1 га - 22579 гривень (а.с.9), та становить в загальній сумі 77897,55 гривень. Отже, на думку суду ціна позову в сумі 149588,68 гривень (71691,13+77897,55) визначена відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства. Позовні вимоги щодо захисту інтересів держави цілком обґрунтовані. Заперечення ж відповідача та його представника, заявлені ними в ході розгляду справи, на думку суду, є безпідставними і не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Оскільки позов держави в особі ДП «Придніпровська залізниця» задоволено, а в її інтересах його пред'явлено прокурором, який звільнений від сплати судових витрат, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 1495,89 гривень.

Outcome: approved