Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

До Краматорського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що з 2009 року по 2014 рік він перебував у цивільному шлюбі з відповідачкою. За час спільного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO]. Вони мешкали разом, вели сумісне господарство та спільно піклувалися про дітей за адресою [ADDRESS]. Спочатку квартира належала його батькам на праві власності, а потім він разом з відповідачкою придбали вказану квартиру та зареєстрували її на неї та дітей - [PERSON] та [PERSON]. На протязі останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Останній часом відповідачка взагалі не мешкає з ним та їхнім сином, двічі виїжджала за кордон, дитину лишала йому. Він вважає, що син повинен проживати разом з ним в будинку, що належить його батькам на праві приватної власності за адресою м.Краматорськ, вул.Кірова, 610. Це допоможе нормальному життю дитини у зв'язку з тим, що він зможе більш повно виконувати функції батька, самостійно про нього піклуватися та забезпечувати йому належні умови. На даний час він самостійно піклується про сина, який повністю знаходиться на його утриманні, дитина відвідує дитячий садок, облікована в медичних установах. Він слідкує за станом здоров'я сина, його розвитком, виховує та піклується по нього, має з сином психологічний контакт. Позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього сина, [PERSON], народженого [INFO] разом з ним за адресою [ADDRESS] та позбавити відповідачу батьківських прав щодо її сина, [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 12.11.2014 року позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина, [PERSON] були залишені без розгляду за заявою позивача. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та суду пояснив, що він вважає, що відповідачка у подальшому може вигнати його з квартири, тому бажає, щоб син мешкав з ним. На даний час відповідачка знаходиться на території РФ, життям сина не цікавиться. Він працює у Краматорському МВ ГУМВС України в Донецькій області. На даний час він мешкає разом з сином у квартирі, яка належить відповідачці за адресою [ADDRESS]. Відповідачка ніяких спроб витребувати дитину, або виселити його з квартири не робила. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що на даний час відповідачка не мешкає з сім'єю, не підтримує відносин ні з позивачем, ні з дитиною. Для того, щоб піклуватися про дитину, позивач вимушений мешкати разом з сином не за місцем своєї реєстрації, а у квартирі, яка належить позивачці, тобто без належних юридичних підстав. Тому вони просять суд визначити місце проживання дитини разом з батьком за місцем його реєстрації, що дозволить батьку більше можливостей для піклування про дитини. Просив задовольнити позов. Представник органу опіки та піклування [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що спору між батьками дитини щодо визначення місця проживання немає. Дитина на даний час проживає з батьком, який про неї піклується. На даний час мати дитини проти цього не заперечує. Даних про те, що між батьками існує спір щодо місця проживання дитини, на даний час немає. Прокурор Нєженець М.Є. не заперечував проти задоволення позову. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач є її рідним братом. Відповідачка поїхала до м.Москва, залишивши дітей брату. Мешкають вони там на зйомній квартирі. Приблизно 2 місяця тому їх дзвонили по телефону, просили повернутися, але вона відмовилася, посилаючись на те, що в неї є перспективи працевлаштування. Позивач добрий батько, піклується про дітей. Відповідачка могла накричати на дітей, дати запотиличник. Останній раз вона бачила відповідачку влітку, приблизно о 20 числах липня. Вважає, що дитині буде краще з батьком. На даний час брат мешкає з дітьми у колишній квартирі батьків. Свідок [PERSON] суду пояснив, що мешкає за адресою [ADDRESS]. Позивач є його сусідом, їхні квартири знаходиться поруч. Позивач мешкає разом з дітьми, водить їх до школи, до дитячого садку. Позивач є добрим, турботливим батьком. Він чув, що відповідачка іноді кричала на дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що мешкає за адресою [ADDRESS]. Позивач є її сусідом, мешкає у квартирі, що знаходиться поруч. Позивач мешкає разом з дітьми. Мати дітей вона на даний час не бачила. Позивач добре піклується про дітей. Вона бачила його у дитячій поліклініці та була вражена, оскільки не часто зустрінеш батька у поліклініці. Свідком конфліктів позивача з дітьми вона не була. Один раз вона чула о 9 годині вечора, як відповідачка з дітьми робила уроки. Останній раз відповідачку вона бачила влітку. Свідком конфліктів між позивачем та відповідачкою вона не була. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухав пояснення представників сторін, перевірив надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ (із змінами і доповненнями), батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 pоку, зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім випадків, коли є виняткові обставини, розлучати з своєю матір'ю». Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України ( далі СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 162 СК України передбачено, що якщо один з батьків без згоди другого з батьків з яким проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, в тому числі, способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до довідки КО «ЖБК» малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований разом з матір'ю за адресою м.Краматорськ, вул.Гв.Кантемирівців, 29-36 (а.с.13). Позивач працює оперуповноваженим Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області, за період з січня 2014 року по листопад 2014 року середньомісячна заробітна плата складає 3596,13 грн., що підтверджується довідкою (а.с.50). Як вбачається з характеристики з місця роботи позивача [PERSON], останній характеризується позитивно (а.с.18). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов за місцем реєстрації позивача за адресою м.Краматорськ, вул.Кірова, 610, житлові умови є задовільними, у малолітнього [PERSON], [INFO] є місце для сну, чиста постільна білизна, одежа за сезоном. Для розвитку та навчання у дитини є іграшки та книжки за віком (а.с.52). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Краматорської міської ради, орган опіки та піклування Краматорської міської ради вважає недоцільним встановлення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки з позову та наданих доказів не вбачається спору між батьками щодо місця проживання дитини (а.с. 53-54). За змістом ст.161 СК України місцем проживання дитини є не конкретна адреса, не конкретний населений пункт, а визначення особи, з якою має проживати дитина. Це може бути один з батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіка та піклування. У судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом з батьком, [PERSON] та знаходиться на його утриманні. Як вбачається з пояснень самого позивача та показань свідків, відповідачка виїхала на заробітки до м.Москва, залишивши сина з батьком, жодного разу дій щодо відібрання дитини у позивача не вчиняла, не намагалася виселити позивача з квартири, не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, а також проти того, щоб дитина мешкала з батьком. Таким чином, між позивачем та відповідачкою не має спору щодо місця проживання дитини. Суд не бере до уваги пояснення позивача в обґрунтування позову, що відповідачка може виселити його з квартири або вивезти дитину без його згоди за кордон, оскільки це не підтверджено у судовому засіданні жодним доказом. Доказів неможливості мешкати разом з дитиною за місцем своєї реєстрації, відповідачем також не надано. Навпаки, як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї позивача, наданого органом опіки та піклування Краматорської міської ради (а.с.52), під час обстеження встановлено, що у будинку [ADDRESS] проживають позивач, [PERSON], його син, [PERSON], [INFO], та батьки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачкою не має спору щодо місця мешкання дитини, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed