Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтований такими обставинами. 14 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір № 016205/4640/0000131 добровільного страхування транспортного засобу Тойота, д.н.з. [NUMBER] . 19 лютого 2018 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Тойота, д.н.з. [NUMBER] , що був застрахованим ПрАТ «СК «Уніка». Згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси №521/5084/18 від 24 квітня 2018 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР. Представник позивача вказує, що страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 00251292 та умов договору страхування № 016205/4640/0000131, розмір страхового відшкодування склав 7741,25 грн., які були перераховані згідно платіжного доручення № 014758 від 30 березня 2018 року. Таким чином, враховуючи положення ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, позивач бажає стягнути з відповідача шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача про дату, місце та час судового засідання повідомлявся належним чином, проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся, відповідно до ст. 128 ЦПК України, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місця реєстрації, згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, відзив на позов до суду не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Між сторонами виникли позадоговірні зобов`язання у зв`язку із завданням майнової шкоди, які регулюються главою 67, 82 ЦК України та Законом України «Про страхування». Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір № 016205/4640/0000131 добровільного страхування транспортного засобу Тойота, д.н.з. [NUMBER] . 19 лютого 2018 року в м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Тойота, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018 року, справа №521/5084/18, провадження №3/521/2838/18, [PERSON] винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 лютого 2018 року, додатковому доказуванню не підлягає. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль Тойота, д.н.з. [NUMBER] , що був застрахованим ПрАТ «СК «Уніка» отримав механічні пошкодження. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Під час розгляду даної справи підлягає урахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (пункти 68-70). Судом встановлено, що страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та із заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № 00251292 та умов договору страхування № 016205/4640/0000131, розмір страхового відшкодування склав 7741,25 грн., які були перераховані згідно платіжного доручення № 014758 від 30 березня 2018 року. Таким чином, у зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до ПрАТ «СК «Уніка» (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ «СК «Уніка» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача - ПрАТ «СК «Уніка».

Outcome: approved