Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності за заповітом, а саме: просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири № 49 у корпусі № 1 у будинку № 27 по вулиці Космонавтів в м. Одесі в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлої 19 грудня 2015 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 19 грудня 2015 року померла [PERSON], мати позивача. За своє життя мати позивача склала на користь дочки заповіт, де зазначено, що спадкоємцем усього майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі усього того, що належало спадкодавцеві на день смерті та на що вона за законом мала право. Після її смерті залишилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири № 49 у корпусі № 1 у будинку № 27 по вулиці Космонавтів в м. Одесі, власниками якої в рівних частках (тобто по 1/3 частці кожний) є [PERSON], [PERSON] та син позивача [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно не отримала, так як мати позивача не зареєструвала своє право власності на 1/3 частину вищезазначеної квартири. За викладених обставин позивач вимушена звернутися до суду для захисту своїх прав. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю та на позовних вимогах наполягала у повному обсязі. [PERSON] надав до суду заяву про визнання позову [PERSON] у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 04 лютого 1957 року народилась [PERSON], позивач по справі, відповідно до свідоцтва про народження серії ГД № 953241 від 04 березня 1957 року, запис № 349, де батьками зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. 25 квітня 1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Резник», про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №267054 від 25 квітня 1981 року, запис № 361. 19 грудня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №435058 від 20 грудня 2015 року, запис №13060, у звязку з чим відкрилася спадщина. За своє життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що належало їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], про що свідчить заповіт від 21 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №247. Спадкове майно складається з 1/3 частини квартири № 49 у корпусі № 1 у будинку № 27 по вулиці Космонавтів в м. Одесі, власниками якої в рівних частках (тобто по 1/3 частці кожний) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 28 березня 2008 року, є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (син позивача), відповідач по справі. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. Однак свідоцтво про право на спадщину на зазначене майно позивач не отримала, у зв'язку з тим, що відсутня державна реєстрація на спірне майно, про що свідчить відповідь нотаріуса від 23 серпня 2016 року. Таким чином, у зв'язку зі смертю [PERSON], померлої 19 грудня 2015 року, відкрилась спадщина, враховуючи, що позивач подала заяву про прийняття спадщини за правилами ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~вона вважається такою, що прийняла спадщину, суд вважає доведеним, що позивач вступила у спадщину, набувши на неї право. Позивач прийняла цю спадщину, інші особи відсутні, які вправі претендувати на спадкове майно, суд вважає за необхідне визнати право позивача таким, що підлягає захисту, визнавши за нею право власності в порядку спадкування за заповітом. На сьогоднішній момент позивач позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі через відсутність правовстановлюючих документів, оскільки померла за час свого життя не зареєструвала в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно право власності на 1/3 частину квартири № 49 у корпусі № 1 у будинку № 27 по вулиці Космонавтів в м. Одесі, яка належала [PERSON], померлій 19 грудня 2015 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В Постанові № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року в п. 5 вказано, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). За п. 6 цього ж Пленуму незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України,\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи обставини справи, а також визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне визнати позов у повному обсязі. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За ч. 1 статті 15 цього Кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved