Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернувся [PERSON] до Приватного підприємства «СПЕЦСЕРВІС ЮГ», третя особа: [PERSON] , про розірвання трудового договору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі Протоколу №2 Зборів Учасників Приватного підприємства «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» (далі - ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ») від 31.10.2014 року його було призначено директором ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» на умовах безстрокового трудового договору. 01.02.2021 року позивач написав заяву про звільнення з посади директора ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» з 12.02.21 року, копію якої, разом з Повідомленням про проведення Загальних зборів з цього питання було направлено учасникам ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ», що підтверджується описами вкладення та поштовими квитанціями до поштових відправлень № 6501228448061 та № 6501228448053. Позивач вказує, що відповідно до відповіді Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №2875/56-18, від 12.02.2021 року, [PERSON] , що є одним з учасників ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ» та володіє 50% статутного капіталу відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій помер [INFO] . Як вказав позивач, відповідно до п.9.3.6 Статуту, призначення(обрання) та звільнення (відкликання) Директора Підприємства належить до компетенції Загальних зборів. Відповідно до п.9.4.1. Збори Учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представники Учасників), що володіють у сукупності більше як 60% голосів. Позивач вважає, що з огляду на те, що Уповноважений на звільнення директора орган ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ» не розглянув по суті заяву про звільнення протягом передбаченого законодавством строків, не виконав покладених на нього статутом обов`язків та на теперішній час відсутній кворум, необхідний для прийняття рішення про його звільнення його трудові права, зокрема, право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд порушені. Крім того, позивач, також, просить внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про звільнення його з посади директора юридичної особи ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» з 12.02.2021 року на підставі рішення суду. Вказана вимога є похідною та пов`язаною з його звільненням. Припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до ЄДРПОУ, а тому, на думку позивача, його вимога є такою, що відповідає завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав. У відкрите судове засідання позивач не з`явився, його представник до канцелярії суду надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся належним чином (а. с. 56, 71, 72, 76). Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи, а також відзив на позов до суду не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся за зареєстрованою адресою (а. с. 55, 69, 75, 77, 81). Будь-яких заяв чи клопотань щодо розгляду справи до суду не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.10.2014 року [PERSON] було призначено директором ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» на умовах безстрокового трудового договору, що підтверджується Протоколом № 2 та записом у трудовій книжці (а. с. 8, 39). 01.02.2021 року [PERSON] написав заяву про звільнення з посади директора ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» з 12.02.21 року (а. с. 29), копію якої, разом з Повідомленням про проведення Загальних зборів з цього питання було направлено учасникам ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ», що підтверджується описами вкладення та поштовими квитанціями до поштових відправлень № 6501228448061 та № 6501228448053 (а. с. 30 - 33). Згідно листа Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану №2875/56-18, від 12.02.2021 року, [PERSON] , який є одним з учасників ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ» та володіє 50% статутного капіталу, відповідно до даних Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій (а. с. 11 - 12) помер [INFO] (а. с. 28). Відповідно до п. 9. 3. 6 Статуту, призначення(обрання) та звільнення (відкликання) Директора Підприємства належить до компетенції Загальних зборів. Відповідно до п. 9. 4. 1., Збори Учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні Учасники (представники Учасників), що володіють у сукупності більше як 60% голосів. Також, судом встановлено, що доказів на підтвердження розгляду по суті заяви [PERSON] про його звільнення протягом передбаченого законодавством строків Уповноваженим на звільнення директора органом ПП«СПЕЦСЕРВІС ЮГ» матеріали справи не містять. Тобто, відповідачем, не виконано покладених на нього статутом обов`язків та наразі відсутній кворум, необхідний для прийняття рішення про його звільнення. На теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи ті обставини, що трудові обов`язки [PERSON] припинив з відповідачем, що підтверджується поданою заявою, повідомленням, однак відповідачем не прийнято рішення відповідно до вимог діючого трудового законодавства у встановленні строки відомості до ЄДР не внесені. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 24 КЗпП України - трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Зі змісту ст. 21 КЗпП України випливає, що трудовий договір є двостороннім договором між працівником та роботодавцем, які по відношенню один до одного мають відповідні права та обов`язки. Інші суб`єкти мають право втручання у взаємовідносини цих сторін лише у випадках та в порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. За ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Відповідно до Висновку Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеного у Постанові від 22.05.2019 у справі № 757/61865/16-ц за наслідками розгляду спору про звільнення директора з товариства, єдиний учасник якого помер, у зв`язку з чим неможливо було отримати рішення про звільнення, недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. За змістом положень ст. 38 КЗпП, право директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників Підприємства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даною норми, Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 р. № 14-рп/2004, від 16.10.2007 р. № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 р. № 2-рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників підприємства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року, у справі № 758/1861/18). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про визнання трудових відносин між Приватним підприємством «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» та [PERSON] припиненими з 12.02.2021 року у зв`язку зі звільненням [PERSON] за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Разом з тим, стосовно вимоги позивача внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про звільнення [PERSON] з посади директора юридичної особи ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» з 12.02.2021 на підставі рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», систему органів у сфері державної реєстрації становлять: Міністерство юстиції України; інші суб`єкти державної реєстрації. До повноважень інших суб`єктів державної реєстрації належить: забезпечення: прийому документів, поданих для державної реєстрації; державної реєстрації та проведення інших реєстраційних дій; ведення Єдиного державного реєстру та надання відомостей з нього; формування та зберігання реєстраційних справ. У ч. 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. Правовий аналіз наведених норм свідчить про неприпустимість втручання суду в діяльність органів у сфері державної реєстрації. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення та вирішувати питання, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у своїй постанові, від 12.04.2018 року, у справі № 678/896/17 (адміністративне провадження № К/9901/7164/18). Крім того, як було зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Суд, у постанові, від 24 грудня 2019 року, по справі № 758/1861/18, у подібних правовідносинах, суд апеляційної інстанції помилково задовольнив вимогу позивача про виключення з ЄДРПОУ запису про директора ТОВ «Слаф Реагент» [PERSON] , оскільки суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстраційної служби, зобов`язуючи його вносити будь-які відомості до єдиного державного реєстру. Зі змісту викладеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про звільнення [PERSON] з посади директора юридичної особи ПП «СПЕЦСЕРВІС ЮГ» з 12.02.2021 на підставі рішення суду, задоволенню не підлягає. Разом з тим, з метою виконання завдання цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права, суд, у відповідності до ст. 267 ЦПК України, вважає за можливе визначити порядок виконання рішення суду. З урахуванням викладеного, суд задовольняє частково позовні вимоги [PERSON] та встановлює порядок виконання рішення суду у відповідній частині.

Outcome: partial