Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що після смерті батьків та бабусі у 2010-2011 роках він став єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] . Як вказує позивач, за вищевказаною адресою зареєстровані відповідачі, які не мешкають у вказаному будинку. Позивач несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг у зв`язку з реєстрацією відповідачів в будинку. На підставі зазначеного, позивач просить суд, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Позивач надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися за зареєстрованою адресою, згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що, відповідно до договору дарування частини домоволодіння від 22 липня 2000 року, позивач отримав у дар від бабусі [PERSON] 19/25 часток будинку за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 8) Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, від 25 січня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бичіхіної О.Ю., [PERSON] прийняв у спадщину 6/25 часток будинку за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 9) Як вбачається з Довідки/виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку № 14, від 08.01.2019 року, виданої ОСНКМ «Преображенський», відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Згідно акту про не проживання, підписаного мешканцями будинків [ADDRESS] громадяни: [PERSON] , [PERSON] - ніколи не мешкали за місцем реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , особисті речі відсутні. (а.с. 11) Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р., кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідачів порушені права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов. Суд враховує, що, у відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили, є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Оскільки, відповідачі за вказаною адресою не проживають, цей будинок не є їх місцем проживання або місцем перебування, їх має бути визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права, у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: approved