Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 23.06.2014 року звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 24.09.1999 року між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Договір був зареєстрований Регіональною універсальною біржею «Александр-Н» під № Н/99-02003 від 24.09.1999 року, та Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 18.01.2000 року за № 345пр. стр.188 - реєстраційний №185. [PERSON] вказує, що виконав всі умови договору, став власником квартири [ADDRESS], заселився до квартири та проживає в ній, однак, не може вільно розпоряджатися нерухомим майном та відчужити його, оскільки договір купівлі-продажу спірної частини квартири не був нотаріально оформлений. У зв'язку із вищевикладеним позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м., укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої, зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н» 24.09.1999 року за №Н/99-02003, зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 18.01.2000 року за № 345пр. стр.188 - реєстраційний №185. Представники позивача [PERSON] за довіреностями - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, про що надали відповідні заяви, згідно яких просили розглянути справу за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином. До суду відповідачами подано спільну заяву про визнання ними позовних вимог [PERSON] та розгляду справи за їх відсутності. У зв'язку з неявкою відповідачів, суд, зі згоди представників позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н/99-02003 від 24.09.1999 року [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,8 кв.м. Зазначений договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року зареєстрований на Регіональній універсальній біржі «Александр-Н», про що в «Журналі реєстрації договорів за об'єктами нерухомості» зроблений запис за реєстраційним номером №Н/99-02003 від 24.09.1999 року із зазначенням, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Згідно укладеного договору сторони повністю виконали умови договору, [PERSON] передав [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обумовлену в п. 5 Договору купівлі-продажу грошову суму, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали йому ключі від придбаної квартири, після чого [PERSON] вселився до квартири та почав там проживати. [PERSON] став власником квартири [ADDRESS], зареєструвавши своє право власності в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості 18.01.2000 року за № 345пр. стр.188 - реєстраційний №185, що підтверджується відповідною відміткою на примірнику спірного договору. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники -члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Пунктом 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року встановлено, що він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що спірний договір купівлі-продажу був укладений в 1999 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов'язковою. За ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. При аналізі спірного договору та наявних у справі доказів, судом встановлено, що [PERSON] виконав умови угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS], передав відповідачам оплату за майно, вселився у спірну квартиру, місце його проживання зареєстровано за зазначеною адресою, він постійно проживає там, утримує майно. А відповідачі, в свою чергу, отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору та виселилися з неї. Оскільки згода щодо істотних умов договору між сторонами була досягнута, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, угода купівлі-продажу спірного нерухомого майна №Н/99-02003 від 24.09.1999 року, зареєстрована на товарній біржі, за якою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали його, а [PERSON] придбав, може бути визнана судом дійсною.

Outcome: approved