Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 80000 доларів США, що за курсом НБУ на дату подання позву становить 2257600,00 грн. Підставою звернення до суду є невиконання відповідачем обов`язків за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 серпня 2014 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику у борг 280000,00 гривень терміном до 29.08.2016 року. Зазначеним договором передбачено щомісячну сплату відсотків за користування позикою - 3% від суми позики (п. 1 договору). Підписи сторін договору посвідчені приватним нотаріусом Одеского міського нотаріального округу Сватаненко О.В. 29.08.2014 року, реєстровий №1190. 01.11.2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000,00 доларів США строком до 31.12.2015 року, що підтверджується відповідною розпискою. 12.01.2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000,00 доларів США строком до 31.12.2015 року, що підтверджується відповідною розпискою. 14.04.2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000,00 доларів США строком до 14.10.2016 року, що підтверджується відповідною розпискою. Як стверджує позивач, всього відповідач позичив у нього 80000,00 доларів США, що 10 вересня 2018 року [PERSON] підтвердив у наданій позивачу розписці. У визначений договорами позики строк відповідач борг не повернув, що і стало приводом для звернення до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2018 року розгляд даної справи призначено в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні 09.04.2019 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача після оголошення у судовому засіданні перерви до суду не з`явився, при цьому позивач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, щодо наданих відповідачем розписок зазначив, що вони підтверджують сплату відповідачем відсотків за користування позиченими коштами, а не про сплату основного боргу, а тому наполягав на тому, що сума боргу, яка має бути стягнута з відповідача на його користь становить 80000,00 доларів США у гривневому еквіваленті. Відповідач після оголошення у судовому засіданні перерви до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів (розписок) про часткове погашення боргу, питання позовної давності відповідач під час розгляду справи судом не порушував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику у борг 280000,00 гривень терміном до 29.08.2016 року (а.с. 4-5). Зазначеним договором передбачено щомісячну сплату відсотків за користування позикою - 3% від суми позики (п. 1 договору). Підписи сторін договору посвідчені приватним нотаріусом Одеского міського нотаріального округу Сватаненко О.В. 29.08.2014 року, реєстровий №1190. 01.11.2014 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000,00 доларів США строком до 31.12.2015 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 6). 12.01.2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000,00 доларів США строком до 31.12.2015 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 7). 14.04.2015 року [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 20000,00 доларів США строком до 14.10.2016 року, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 8). Вищевказаними розписками виплата процентів за користування позикою не передбачена. 10 вересня 2018 року [PERSON] у наданій позивачу розписці підтвердив, що він брав у борг кошти у [PERSON] , та визнав, що його борг перед позикодавцем становить 80000,00 доларів США. При цьому, судом встановлено, що у зазначеній розписці відповідач зазначив інші дати отримання коштів у борг, ніж були визначені вищевказаними розписками: 31.10.2014 року, а не 01.11.2014 року, 04.01.2015 року, а не 12.01.2015 року, 10.04.2015 року, а не 14.04.2015 року, співпала лише дата укладення між сторонами договору позики від 29.08.2014 року. Таким чином, суд не може вважати вказану розписку належним та допустимим доказом того, що відповідач станом на 10.09.2018 року мав перед позивачем борг у розмірі 80000,00 доларів США за договорами, які є предметом спору (крім договору позики від 29.08.2014 року). Відповідачем надано до суду розписки, в яких відсутні дати та які підтверджують, що він сплатив позивачу відсотки за договором позики від 29.08.2014 року на загальну суму 6000,00 доларів США. Враховуючи, що зазначеним договором позики дійсно передбачалась сплата відсотків, суд погоджується з твердженнями позивача, що сплата цих коштів не свідчить про погашення відповідачем основної заборгованості за договором позики. В свою чергу, відповідачем до суду надано також розписки про сплату позивачу відсотків за договором від 04 січня 2016 року а загальну суму 1800,00 доларів США, які суд не розглядає, як належні та допустимі докази по справі, оскільки вказаний договір позики від 04.01.2016 року взагалі не є предметом спору. Також відповідач надав розписки про сплату позивачу відсотків за договором від 12 січня 2015 року на загальну суму 3000,00 доларів США, та оскільки зазначеним договором (розпискою) сплата відсотків за користування позикою не була передбачена, суд вважає за можливе вважати зазначені розписки підтвердженням часткового погашення боргу за вказаним договором позики. Таким чином, матеріалами справи підтверджується наявність боргу відповідача перед позивачем у розмірі 280000,00 грн. за договором позики від 29.08.2014 року, 20000,00 доларів за розпискою від 01.11.2014 року, 17000,00 доларів за розпискою від 12.01.2015 року (з урахуванням розписок про сплату 3000,00 грн.), 20000,00 доларів за розпискою від 14.04.2015 року. Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статей 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб`єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 1048 ЦК передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд враховує, що відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно з статтею 533 ЦК України зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1672цс16, постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року по справі № 686/1527/15-ц, від 27 червня 2018 року по справі № 414/1447/16-ц. Таким чином судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання грошового зобов`язання та не повертає позивачу борг, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість за договорами позики від 29.08.2014 року, 01.11.2014 року, 12.01.2015 року та 14.04.2015 року у розмірі 280000,00 гривень та 57000,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 14.11.2019 року становить 1385983,50 гривень, загальна сума заборгованості 1665983,50 гривень. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, сума судового збору у розмірі 8810,00 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial