Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] до відповідача ТОВ «Інжшляхбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2019 по 31.01.2020 в розмірі 135 000 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2020 по 20.02.2020 в розмірі 32 142, 75 грн. Вимоги позову мотивує тим, що 31.10.2019 був прийнятий на роботу в ТОВ «Інжшляхбуд» на посаду заступника директора з питань безпеки з 01.11.2019 за сумісництвом з випробувальним терміном чотири місяці з посадовим окладом 45 000 грн. Позивач приступив до виконання своїх обов`язків, будь-яких зауважень до його роботи керівництво не мало. Разом з тим, відповідач не виконав свого обов`язку в частині виплати заробітної плати у встановлені законодавством строки, на звернення позивача давав обіцянки, які не виконані. 17.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. 31.01.2020 наказом товариства позивача звільнено з посади за власним бажанням, проте ні в день звільнення, ні станом на день звернення з вказаним позовом до суду, відповідач не провів з позивачем відповідних розрахунків. У зв`язку з вказаним, позивач вимушений звертатись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.02.2020 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Встановлено, що наказом ТОВ «Інжшляхбуд» від 31.10.2019 №24-к, позивача прийнято на посаду заступника директора з питань безпеки із 01.11.2019 за сумісництвом зі строком випробування чотири місяці з посадовим окладом 45 000 грн. 17.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням. Наказом ТОВ «Інжшляхбуд» від 31.01.2020 №1-к позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП. Зазначені вище обставини також підтверджуються копією трудової книжки позивача. Згідно з довідкою ТОВ «Інжшляхбуд» від 31.01.2020 №06-01/20 позивачу за період з листопада 2019 року по січень 2020 року нараховано заробітну плату в загальному розмірі 135 000 грн. Доказів виплати позивачу зазначеної заробітної плати матеріали справи не містять, в процесі судового розгляду зазначених доказів не здобуто, стороною відповідача не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Ч. 5 ст. 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Як закріплено ст. 24 Закону України «Про оплату праці», а також ст. 115 КЗпП України, - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У зв`язку з вказаним, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позову та стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої заробітної плати за період листопад 2019 року - січень 2020 року в розмірі 135 000 грн. Крім вказаного, встановлено та не спростовано відповідачем, що з позивачем не було здійснено розрахунку при звільненні. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Положеннями ч. 1 ст. 117 КЗпП України передбачений прямий обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Отже, не проведення розрахунку з працівником у зазначені строки в свою чергу є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з п. 21 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), далі - Порядок. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно з п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до Довідки ТОВ «Інжшляхбуд» від 31.01.2020 №06-01/20 за останні два місяці роботи позивача, а саме грудень 2019 року та січень 2020 року заробітна плата (сума до сплати) позивача в загальному розмірі становить 90 000 грн. за 42 робочих дні. Вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.02.2020 по 20.02.2020. Відповідно до наведеного позивачем розрахунку заборгованості, який не спростований стороною відповідача, загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у визначений позивачем період, складає 32 142, 75 грн. Враховуючи вказане суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Зокрема, відповідачем не надано до суду доказів на спростування викладених в позові обставин. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем повністю доведені позовні вимоги, а відповідачем ці доводи та розрахунки позивача не спростовані, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та законними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Outcome: approved