Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

До Дніпровського районного суду м.Києва звернулась представник позивача [PERSON] - адвокат Гайдай Оксана Миколаївна з позовом до [PERSON] про визначення батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька та про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Згідно заявлених вимог, з урахуванням заяви «про уточнення позовних вимог» (т.2 а.с.1-4) позивач просить суд: визнати [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] ; змінити прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] ; зобов`язати Печерський районний у місті Києві відділ реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , за №3323 від 23 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві відповідно до рішення суду, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , а прізвище дитини вказати як [PERSON] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, починаючи з червня 2019 року (дати подання заяви) до її повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони підтримували відносини як чоловік та жінка без укладання шлюбу останні п`ять років. Від цих стосунків позивач народила дочку - [PERSON] , [INFO] . Відповідач є її батьком, однак він відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства і не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини зроблено зі слів позивача. Позивач вважає, що з відповідача на її користь на утримання дитини підлягає стягненню 1/3 частина заробітку відповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. (т.1 а.с.42-44) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року призначено в даній справі судово-медичну експертизу методом ДНК-аналізу, провадження у справі зупинено. (т.1 а.с.78-80) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2020 року поновлено провадження у справі. (т.1 а.с.106-107) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року про призначення судової експертизи направлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для виконання та проведення судово-медичної експертизи методом ДНК-аналізу, провадження у справі зупинено. (т.1 а.с.142-143) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року поновлено провадження у справі. (т.1 а.с.164-165) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 листопада 2020 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року про призначення судової експертизи направлено до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для виконання та проведення судово-медичної експертизи методом ДНК-аналізу, провадження у справі зупинено. (т.1 а.с.187-189) 26 травня 2021 року до суду від Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи надійшов висновок експерта від 14 травня 2021 року №103-16-2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи. (т.1 а.с.203-206) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року поновлено провадження у справі. (т.1 а.с.208-209) 17 червня 2021 року до суду надійшли заперечення на позов представника відповідача [PERSON] - адвоката Менюка С.А. (т.1 а.с. 230), які ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідача залишенні без розгляду, додатки повернуті представнику (т.1 а.с.232). 05 серпня 2021 року позивачем [PERSON] подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.242-245), яку ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача залишенні без розгляду (т.2 а.с.19-20). 12 серпня 2021 року в підготовчому засіданні представником позивача [PERSON] - адвокатом Гайдай О.М. подано заяву про уточнення позовних вимог (т.2 а.с.1-4), яка прийнята судом (т.2 а.с.19-20) 06 серпня 2021 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Менюка С.А. до суду надійшли заперечення на позов (т.2 а.с. 5-6). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 серпня 2021 року заперечення на позов представника відповідача [PERSON] - адвоката Менюка С.А. залишено без розгляду. (т.2 а.с.8, 23-25) 25 серпня 2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Гайдай О.М. подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (т.2 а.с.41-44), яку ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача залишено без розгляду. (т.2 а.с.69-71) 29 жовтня 2021 року в підготовчому засіданні представником позивача [PERSON] - адвокатом Гайдай О.М. подано заяву про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом, як заява про уточнення найменування третьої особи. (т.2 а.с.46-47) 20 серпня 2021 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] - адвоката Менюка С.А. (т.2 а.с.49-50) з додатками, прийняті в підготовчому засіданні 29 жовтня 2021 року (т.2 а.с.69-71). 31 серпня 2021 року до суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Менюка С.А. про повернення позовної заяви (т.2 а.с.66), яка ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2021 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, за клопотанням представника відповідача залишена без розгляду. (т.2 а.с.69-71) Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 29 жовтня 2021 року закінчено підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду. (т.2 а.с.74-76) Представник позивача [PERSON] - адвокат Гайдай О.М. в судовому засіданні позовну заяву, з урахуванням заяви «про уточнення позовних вимог» підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Пояснила, що сторони проживали разом, від стосунків сторін народилась дитина. Зазначила, що оскільки в позові заявлено вимогу про визнання батьківства, позивач також виявила бажання щодо зміни прізвища дитини. Щодо стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача пояснила, що це мінімальний, визначений законом розмір аліментів. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Менюк С.А. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та пояснив, що наявні в справі докази не підтверджують батьківство відповідача, при цьому висновок експерта має оцінюватися разом з іншими доказами. Зазначив, що також відсутні докази звернення позивача до відповідача з пропозицією подати до органів РАЦС заяву про визнання батьківства. Щодо вимоги про зобов`язання третьої особи вчинити певні дії, представник зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зверталась до органу реєстрації актів цивільного стану з відповідними заявами, який відмовив у вчиненні дій. Також представник відповідача пояснив, що в разі задоволення позову про визнання батьківства, відповідач погоджується на сплату аліментів у розмірі 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку - в сумі 960,50 грн, з урахуванням стану здоров`я відповідача, перебування на його утриманні дружини - інваліда, матері та свекрухи похилого віку, а також двох дітей 1993 року народження та 1995 року народження, та з урахуванням розміру сукупного догоду відповідача - 18557,00 грн на місяць. Також пояснив, що на даний час інвалідність відповідача не продовжена, документи перебувають на розгляді. Представник третьої особи Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи (т.1 а.с.145). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої в свідоцтві про народження серія [NUMBER] , виданому 23 грудня 2015 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві (актовий запис №3323), зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] (т.1 а.с.16). Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00016144163 від 23 грудня 2015 року до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 23 грудня 2015 року внесено актовий запис за № 3323 про реєстрацію відомостей щодо народження [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Києва, відомості про батька [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (т.1 а.с.37). Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою про визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини та приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Доводити наявність кровного споріднення з дитиною чоловіка (відповідача у справі), позивач може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Таким чином, підставою для визнання батьківства є наявність кровного споріднення між відповідачем та дитиною. Важливе значення в процесі доказування даного факту має висновок експерта. За результатами проведення судово-біологічної (генетичної) експертизи із застуванням методики генотипоскопії (аналізу ДНК) експерти можуть визначити батьківство із ймовірністю до 99,9 відсотків або дійти висновку про його виключення. Дійти висновку про визначення батьківства можливо і на підставі судово-імунологічної експертизи (експертизи крові). Однак, експертиза ДНК, на сьогодні, є найбільш ефективним доказом, що підтверджує наявність чи відсутність батьківства особи щодо дитини. Відповідно до частин 1-4 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Згідно Висновку експерта №103-16-2021 від 14 травня 2021 року, складеного на виконання ухвал суду від 13 вересня 2019 року та 23 листопада 2020 року судовим експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи Юрченко О.В., молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. (т.1 а.с.203-206). Дана експертиза проведена методом ДНК-аналізу. При проведенні експертизи виділення ДНК проводилось згідно з методикою, викладеною в методичних рекомендаціях: «Використання ДНК-аналізу у судово медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей)» МОЗ України 2012, з використанням іонообмінної смоли Chelex 100. Висновок експерта є повним та науково обґрунтованим, відповідає вимогам ст.102 ЦПК України, отже ставити під сумнів викладені при експертному дослідженні висновки, підстав немає. Також, на підтвердження позовних вимог, стороною позивача подані фотознімки (т.1 а.с.38-40). Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що йому не відомі особи, зображені на вказаних фотознімках, проте особисто відповідачем, який брав участь у підготовчому засіданні, не оспорювалось зображення на них сторін та дитини. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи висновок судово-медичної експертизи від 14 травня 2021 року, яким практично доведено біологічне батьківство відповідача відносно дитини [PERSON] , суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог в частині визнання батьківства, тому позов у цій частині підлягає задоволенню. Що стосується вимог позову про зобов`язання органу реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження, суд зазначає наступне. Статтею 134 СК України визначено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно п.п. 2.13.1 п.п.2.13 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Отже, в разі подання позивачем до Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) рішення суду про визнання батьківства, відділ на підставі вказаного рішення вносить зміни в актовий запис про народження. Тому вимоги позивача про зобов`язання Печерського районного у місті Києві відділу реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у місті Києві (як викладено в позовній заяві та заяві «про уточнення позовних вимог») внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON] , [INFO] , за №3323 від 23 грудня 2015 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві відповідно до рішення суду, де у відомості про батьківство вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , задоволенню не підлягають, оскільки являються породжуючим наслідком виконання рішення суду про визнання батьківства. При цьому суд позбавлений права зобов`язати здійснити певні дії третю особу, в даному випадку - Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). В разі неправомірної відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести вказані зміни, така відмова може бути оскаржена до суду в передбаченому законом порядку. Що стосується вимоги позову про зміну прізвища дитини з [PERSON] на [PERSON] та зобов`язання внести відповідні зміни до актового запису про народження, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст.145 СК України визначено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Діючим законодавством передбачена можливість зміни прізвища дитини її батьками (ст.148 СК України, п.п.2.10 Розділу ІІ, Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5). Разом з тим положення ст.128 СК України не передбачають зміни прізвища дитини в разі визнання батьківства. При цьому позивач просить не внести зміни до актового запису про народження, як це передбачено статтею 134 СК України, а просить змінити прізвище дитини. Крім того, частиною 5 ст.148 СК України визначено, що у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Проте ані позовна заява ані заява «про уточнення позовних вимог» не містить фактичного та правового обґрунтування за вимогою позову про зміну прізвища дитини, жодних доводів щодо відповідності такої зміни прізвища інтересам дитини стороною позивача не наведено. З огляду на викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для зміни прізвища дитини та зобов`язання Печерського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Дані обставини не спростовані відповідачем. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1ст.183СК України). Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працює в ДУ «Інститут урології НАМН України» та посаді лікаря-уролога, загальна сума її доходу за період з грудня 2018 року по травень 2019 року включно складає 27647,86 грн, а середній заробіток за вказаний період - 4607,98 грн на місяць (т.1 а.с.23). Відповідач [PERSON] працює в ДУ «Інститут урології НАМН України» та посаді лікаря-уролога, загальна сума доходу відповідача за період з червня 2019 року по травень 2021 року включно складає 42454,31 грн, а середній заробіток за вказаний період - 1768,93 грн на місяць (т.2 а.с.57). Також [PERSON] займає посаду доцента в Національному університеті охорони здоров`я України імені П.Л. Шупика, де йому за період з червня 2020 року по травень 2021 року включно нараховано дохід у загальній сумі 245705,18 грн, з якої відраховуються податки та інші обов`язкові платежі. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу [PERSON] на строк до 01 серпня 2021 року встановлена ІІ група інвалідності (т.2 а.с.59). Представник відповідача пояснив, що на час розгляду справи інвалідність не продовжена, документи перебувають на розгляді комісії. Також в матеріалах справи наявна довідка, згідно якої [PERSON] з 10 лютого 2020 року встановлена ІІ група інвалідності довічно (т.2 а.с.61). Згідно пояснень представника відповідача, [PERSON] є дружиною відповідача та перебуває на його повному утриманні. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що вона не обізнана про те, ким доводиться відповідачеві [PERSON] . Разом з тим, позивач в підготовчому засіданні не заперечувала вказану обставину. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 «Про застування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Проте, стороною позивача не подано доказів як фактичного щомісячного розміру витрат на дитину, так і доказів спроможності сплати відповідачем аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, як про це заявлено в позовній заяві. Разом з тим, суд звертає увагу на неналежне виконання відповідачем батьківського обов`язку по утриманню дитини та перекладення всього тягаря батьківського обов`язку по її утриманню на позивача. Що стосується доводів перебування на утриманні відповідача його матері та матері його дружини (т.2 а.с.62-65), то матеріали справи не містять як доказів наявності між відповідачем та вказаними особами родинних та/або сімейних відносин, так в доказів надання їм відповідачем матеріальної допомоги. Доказів перебування на утриманні відповідача його повнолітніх дітей, про що зазначалось представником відповідача в судовому засіданні, стороною відповідача також не надано. Разом з тим у суду не викликають сумніву доводи сторони відповідача щодо перебування на його утриманні дружини - інваліда. При цьому, отримана [PERSON] 14 листопада 2021 року травма (двокісточковий перелом гомілковостопного суглоба) не є чинником, який повною мірою може вплинути на визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача до досягнення дитиною повноліття. Даних про стан здоров`я дитини [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який має стабільний дохід, встановлений МСЕК строк інвалідності на час розгляду справи сплив, доказів наявності у відповідача хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти, матеріали справи не містять, враховуючи також перебування на його утриманні дружини - інваліда, та беручи до уваги щоденну потребу дитини в харчуванні, у забезпеченні предметами вжитку та дозвілля необхідних для достатнього гармонійного розвитку дитини, суд вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення з даним позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи насамперед інтереси дитини, виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі, якої буде достатньо, з урахуванням подальшого утримання дитини з боку позивача, для забезпечення належного матеріального утримання доньки сторін та її гармонійного розвитку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на дитину підлягає частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 19 червня 2019 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Представник відповідача просив на підставі ст.435 ЦК України встановити порядок виконання рішення суду в частині сплати аліментів з червня 2019 року до моменту прийняття рішення - рівними щомісячними платежами протягом одного року (т.2 а.с.49-50). Проте, положеннями ст.435 ЦК України врегульована можливість відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання, за заявою сторони, поданою після ухвалення рішення у справі. Разом з тим, частиною 1 ст. 267 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Підставами для цього можуть бути обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, а також дані про особу відповідача (стан здоров`я, матеріальний стан тощо). Слід враховувати також ступінь вини відповідача, його процесуальну поведінку. При вирішенні даного питання суд виходить з того, що ухвала про призначення судової експертизи три рази направлялась до експертної установи внаслідок повторної неявки відповідача для відібрання зразків , що призвело до затягування розгляду справи та відповідно збільшення періоду стягнення аліментів на час ухвалення рішення у справі. За таких обставин, суд не вбачає підстав для встановлення порядку виконання рішення суду (як про це просить представник відповідача). Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат (ст.209 ЦПК України). На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи задоволення судом однієї вимоги немайнового характеру та вимоги про стягнення аліментів, відмову в задоволенні інших позовних вимог, враховуючи, що при зверненні з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір лише за однією вимогою немайнового характеру, понесені позивачем витрати не відшкодовуються, а з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якої позивач була звільнена на підставі Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене та

Outcome: partial