Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою про визнання дійсним договору купівлі-продажу 99 - 008КФ від 23 червня 1993 року нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], укладений на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.03.1999 року за № 419, як покупцями - з одного боку, та [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої управлінням юстиції адміністрації Ростовської області нотаріусом [PERSON] від 05.06.1999 року за № 3624, як продавцями - з іншого боку. У судове засідання позивачка надала заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, сповіщалася належним чином, причини неявки не повідомила. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 23 червня 1999 року укладено на Одеській універсальній біржі «Вітязь» договір № 99 - 008КФ купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 25.03.1999 року за № 419, продала, а [PERSON], яка діє від свого імені та в інтересах [PERSON] на підставі довіреності, виданої управлінням юстиції адміністрації Ростовської області нотаріусом [PERSON] від 05.06.1999 року за № 3624, купила квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39,0 кв. м.; корисною площею 38,2 кв. м.; складається з двох кімнат жилою площею 27,9 кв. м.; коридору, вбудованої шафи, кухні, душу, туалету. Відповідно до повідомлення КП «Бюро технічної Інвентаризації» Одеської міської ради станом на 31.12.2012 року згідно матеріалам інвентаризаційної справи і в записі в реєстраційній книзі 333пр, стор. 130, р. №359, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на підставі договору №99- 008 КФ купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Одеською універсальною біржею «Вітязь» 23.06.1999 року. Всі зобов'язання за договором купівлі-продажу № 99 - 008КФ від 23 червня 1993 року виконані в повному обсязі. Відповідно до ст. 224 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З метою реалізації належного права власності [PERSON] звернулася до Шостої Одеської державної нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору 99-008КФ купівлі-продажу нерухомого майна, то письмово було повідомлено, що: 19 травня 2014 року заведена спадкова справа № 234/2014 до майна померлої [INFO] року [PERSON]. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP від 18.01.1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку мав бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін був громадянин, недодержання цієї вимоги тягло недійсність договору. Окрім того, Пленум Верховного суду України у своїй постанові від 28.04.2978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.12.1992 року № 13 та від 25.05.1998 року № 15) роз'яснив, з яких підстав угода може бути визнана судом недійсною. Відповідно до п. 4 цієї постанови, з підстав недодержання нотаріальної форми визнавалися недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягали обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави; купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Оскільки договір нотаріально не посвідчено, позивачка позбавлена можливості розпорядитися своєю часткою квартири відповідно до гл. 23 Цивільного кодексу України, та позбавлена можливості оформити свої права на спадкування частки квартири матері [PERSON]. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України єдиним правовим способом захисту прав позивача буде визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу дійсним. Відповідно до ст. 334 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності з ч.2 ст. 47 ЦК України (1963), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка підлягає нотаріальному засвідченню, а друга сторона ухиляється від нотаріального засвідчення угоди, суд вправі на вимогу сторони яка виконала угоду, визнати її дійсною. На підставі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved