Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом про визнання дійсним договору №97-599 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], який було укладено 04 вересня 1997 року між позивачкою та Відкритим акціонерним товариством «Одеський керамзитовий завод» в особі Лисюк Володимира Миколайовича. Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним. Вона придбала квартиру [ADDRESS] на підставі договору № 97-599 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 року, укладеного на Одеській універсальній біржі «Вітязь». При укладенні договору сторонами було досягнуто згоди за всіма його істотними умовами (предмет, ціна), позивачка сплатила кошти за квартиру, а відповідач звільнив її приміщення. На момент укладення вищевказаної угоди, її нотаріальне посвідчення було необов'язковим. Однак, на теперішній час позивачка має намір укласти угоду щодо відчуження вищевказаної квартири, проте їм було відмовлено, у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору № 97-599 купівлі-продажу нерухомого майна від 04.09.1997 року. Посилаючись на викладене, [PERSON] просила суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, позивачка надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути заочно за її відсутністю, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, відповідач про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутність та заперечень на позов до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд вважає можливим заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. Згідно договору № 97-599 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 04.09.1997 року на Одеській універсальній біржі «Вітязь» між Відкритим акціонерним товариством «Одеський керамзитовий завод» в особі Лисюк Володимира Миколайовича та [PERSON], остання придбала квартиру [ADDRESS] Згідно вищезазначеного Договору: Лисюк Володимир Миколайович, який діяв від імені ВАТ «Одеський керамзитовий завод» продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] загальною площею 57,1 кв.м. 27 квітня 1998 року право власності [PERSON] на квартиру за Договором №97-599 купівлі-продажу нерухомого майна, було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» під №3216-стр.156- кн. 114 доп. З огляду на те, що зазначені правовідносини виникли до моменту вступу в силу ЦК України 2003 року, то договір купівлі - продажу повинен бути визнаний дійсними на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963р.), тобто згідно законодавства, що діяло на момент укладання угод. При укладені Договору продавець ухилився від його нотаріального посвідчення, а тому з метою захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, позивачка звернулися до суду із відповідним позовом. У відповідності до ст. 224 ЦК УРСР (1963р.), за договором купівлі - продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язаний прийняти майно і сплатити за нього визначену суму грошей. Відповідно до договору № 97-599 купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 04.09.1997 року на Одеській універсальній біржі між ВАТ «Одеський керамзитовий завод» в особі Лисюк Володимира Миколайовича та позивачкою, остання сплатила за квартиру 37.030,00 грн., які отримані продавцем до підписання вищезазначеного договору, що підтверджується п. 6 Договору. Таким чином, сторони дійшли згоди по всім істотним умовам Договору. У відповідності до ст. ст. 8, 9, 15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті в її склад фізичні особи. Член товарної біржі має право сам здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, яка являє собою купівлю-продаж товарів, дозволених до обороту на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі, якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на товарній біржі. На момент укладення угоди купівлі-продажу сторони були членами біржі, зазначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу нерухомого майна, допущену до обороту на товарній біржі. Сторони не пред'являли і не пред'являють один до одного ніяких претензій. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р., п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮУ від 03.03.2004 р. за № 20/5, підставою для державної реєстрації, що посвідчує виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, та підтвердженням такого права (правовстановлюючим документом), є в тому числі договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на біржі в установленому порядку, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. На даний момент нотаріально посвідчити договір, укладений на товарній біржі, сторони не можуть, оскільки згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 227 ЦК УРСР від 1963 року (діяв на момент укладення договору), нотаріальна форма договору була обов'язкова для договорів, по яким предметом купівлі-продажу були житлові будинки. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що коли хоч одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду визнати угоду дійсною. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст. ст. 224, 227 ЦК України (в ред.1963 р.), передбачено - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, суд дійшов висновку, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі. На підставі ст. ст. 3-4, 6, 8, 10-11, 15, 57, 59-60, 208-209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved