Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 07 липня 2008 року звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виступають від свого імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] з позовною заявою про визнання права користування житловим будинком (т. 1, а.с. 3-5). В обгрунтуванні позову вони зазначили, що реєстрація та вселення до спірного домоволодіння позивачів проводилося за згодою первинного власника домоволодіння - [PERSON] та в установленому законом порядку, тому вони мають право користування цим будинком. Ухвалою суду від 22 грудня 2008 року було задоволено заяву [PERSON] від 19 листопада 2008 року (т. 1, а.с. 51) та об'єднано в одне провадження позовні вимоги по цивільній справі № 2-4741/08 (головуючий суддя - Михайлюк О.А.) та позовні вимоги по цивільній справі № 2-5822/08 (головуючий суддя - Дрішлюк А.І.), визнано позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виступають від свого імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] - первинним, позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які виступають від свого імені та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення -зустрічним (т. 1, а.с. 56-57). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] неодноразово уточнювали позовні вимоги (т. 1, а.с. 84-85; т.1, а.с. 218-222), в остаточній редакції позову від 17 липня 2009 року (т. 1, а.с. 248-252) просили суд задовольнити їх позовні вимоги шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення сімї [PERSON] з житлового будинку та сподарських побутових споруд, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Платанова, буд. № 66 та яття їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивачі свій позов підтримали, зустрічний позов не визнали. Відповідачі іій позов підтримали, первинний не визнали. До матеріалів справи були приєднанні заперечення проти зустрічного позову (т. 1, а.с. 236), а ікож додаткове обгрунтування процесуальної позиції відповідачів по зустрічному позову (т.2, с. 12-115). Представник Малиновського РВ ОМУ ГУМУВС України в Одеській області в судове засідання е зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (орган опіки та іклування) надав до суду заяву в який просив при винесенні рішення суду врахувати інтереси іегіовнолітніх дітей (т.2, а.с. 36). Суд. дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які діють в своїх нтересах та від імені неповнолітніх [PERSON], [PERSON] про визнання права користуванні житловим будинком не підлягають задоволенню, зустрічний позов [PERSON]. [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку - підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2007 року по справі № 2-1034/07 (головуючий - суддя Демченко О.М.) за [PERSON] та [PERSON] були вселені та визнано право власності кожної з них на !/г частину (50/100) житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в м. Одесі по вул. Платановій № 66 та зобовязано [PERSON] не перешкоджати власникам в здійсненні права власності на належні їм частині спірного домоволодіння (т.1, а.с. 66-73). Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17115272 та Витягу № 17115130 від 19 грудня 2007 року виданого КП ОМБГІ та РОН [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по /і домоволодіння № 66 по вул. Платановій в м. Одесі (т. 1, а.с. 79, 80). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Таким чином, зустрічний позов заявлено в межах прав та законних інтересів наданих власнику майна. Вирішуючи спір та відмовляючи в первинному позові суд враховує наступне. Відповідно до Довідки про витяг з домової книги про склад сімї та прописку видану головою КТСН-6 від 10.02.2005 року (т. 1, а.с. 17) та довідкою від 19.06.2008 року (т. 1 а.с. 19) про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON] постійно проживають за адресою: [INFO]. Надаючи оцінку законності їхнього проживання в спірному домоволодінні позивачів суд виходить з того, іцо відповідачі набули право власності в наступному порядку. 08 червня 1996 року померла [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 5475 та Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої райради народних депутатів м. Одеси 09 червня 1996 рок> видано свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 100932 (т. 2, а.с. 3). 15 жовтня 2005 року помер [PERSON] про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 497 та Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції 09 лютого 2005 року видано Свідоцтво про смерть серії 1-ЖД № 001004 (т. 2, а.с. 4). Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.04.2007 року в межах цивільної зави № 2-1034/07 (головуючий суддя Демченко О.М. (т.1, а.с. 66-73) було вирішено спір між їдкоємцями - сторонами по справі, надана оцінка зібраним по справі доказам, зокрема обставинам, які знов посилається сторона позивача вже в межах цивільної справи № 2-3511/10. Згідно з ч. З, 4 ст. 61 ЦГЖ України обставини, встановлені судовим рішенням у міністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких руть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином вирішуючи ір в межах цивільної справи № 2-3511/10 суд зобовязаний враховувати вже встановлені юридичні 1КТИ. Відповідно право власності відповідачами набуто в установленому законом порядку, було люрено позивачами та підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили. Правовою грешкодою для виселення, тобто задоволення в повному обсязі зустрічного позову є порушене озивачами питання про визнання права користування відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, тобто право ористування членів сімї власника житлового будинку. Оцінюючи факт набуття права користування позивачами суд враховує п. 9 Постанови Пленуму Іерховного суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Китлового кодексу України від 12.04.1985 р. вирішуючи спори про право користування жилим іриміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений юрядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи іриписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх троживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Таким чином, набуття відповідного права користування мало місце за життя попереднього власника, що підтверджено рішенням Малиновського суду м. Одеси від 27.04.2001 р. головуючий суддя Железнов В.М. (т.1, а.с.112 ) відносно [PERSON] Разом з тим, стаття 156 ЖК УРСР регламентує правове положення колишніх членів сім'ї власника, та формулювалась до конкретних випадків, тобто за умови залишення права власності за власником. Випадки щодо зміни власника відповідною диспозицією статті не встановлюються. Така позиція суду відповідає практиці Верховного суду України за цією категорією справ, відповідно до якої з припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сімї також втрачають право користування жилим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. В розглядаємому випадку смерть власника [PERSON] відповідно до ст. 346 ЦК України призвела до припинення права власності, і відповідно до припинення права користування членів його сімї. Щодо посилань сторони позивача на ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом, вирішуючи питання про виселення суд керується відповідними вищевказаними нормами закону. При цьому виходячи з положень спеціальних законів, які регламентують захист прав неповнолітніх та малолітніх осіб, зокрема ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства , ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей суд відмовляє у виселенні неповнолітнього [PERSON], малолітнього [PERSON] з домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Платанова, 66 та зняття з реєстраційного обліку неповнолітніх. Оскільки суд розглядає справу відповідно до ст. 11 ЦПК України виходячи з засад диспозитивності, що означає в межах заявлених сторонами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, то за правовою підставою вказаною позивачем (т.1, а.с. 3-5, ст. ст. 9, 156 ЖК УРСР, ч. 4 ст. 311 ЦК України, ст. 41 Конституції України) первинний позов задоволенню не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial