Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 12.08.2015 року звернувся позивач із позовом до ТОВ «Терракс» ЛТД про стягнення пені, зазначаючи, що 23.03.2005 року між позивачем та ТОВ «Терракс» ЛТД був укладений договір комісії № 69 на будівництво обєкта нерухомості та додатки № 1,2,3 згідно якого, відповідач зобовязався здійснити дії для будівництва обєкта нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу, розташованого в прибережній зоні в районі 8-ої станції Великого Фонтану, пров. Морський, 2 в м. Одесі з метою передачі у власність [PERSON] апартаментів під будівельним номером № 57, загальною площею 110,9 кв.м. Згідно договору, строк передачі обєкта нерухомості був визначений як 25.12.2007 року, до настання якого відповідач зобовязався здати будинок в експлуатацію і протягом 45 днів з моменту введення будинку в експлуатацію передати у власність. Згідно вказаного договору відповідач, протягом 45 днів зобовязався передати у власність вказанийобєкт нерухомості, однак оскільки таких дії не вчинив, порушив умови зобовязання. Посилаючись на п. 7.2 договору, згідно якого, у разі затримки в передачі апартаментів у встановлений умовами договору строк, комісіонер виплачує комітенту пеню в розмірі подвійної ставки НБУ, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 174655 гривень 13 копійок нараховану за 365 днів. Позивач, 15.12.2015 року звернувся до суду із заявою про зміну підстав та збільшення позовних вимог, згідно якої зазначив, що оскільки договір комісії є різновидом договору про надання послуг, на виниклі правовідносини розповсюджується вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тому, посилаючись на невиконання зобовязання з боку відповідача, просив стягнути з відповідача пеню, в порядку частини 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в загальному розмірі 3710746,95 гривень. У судовому засіданні, представники позивача за довіреністю [PERSON], [PERSON] підтримали доводи позовної заяви в редакції від 15.12.2015 року, просили стягнути з відповідача пеню в розмірі 3710746,95 гривень. Представник відповідача ТОВ «Терракс» ЛТД - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, про що надав відповідні письмові заперечення проти позову, згідно яких зазначив, що за умовами укладеного договору, передача апартаментів комітенту здійснюється тільки після внесення комісіонеру всієї суми договору. Разом з тим, позивач не повністю сплатив суму договору, замість 411440 гривень було сплачено лише 338881,15 гривень, що становить 82,36 % загальної вартості договору. Відповідач повідомляв позивача про неналежне виконання умов договору, проте позивач боргу не сплатив, не виконав умов договору про належну оплату вартості договору, у звязку з чим не отримав право набудь-які претензії до відповідача щодо належного виконання умов договору. Зазначив, що оскільки під вартістю робіт згідно умов договору мається на увазі комісійна плата комісіонера, яка складає 0,5% вартості ціни договору, штрафні санкції повинні були бути розрахованими від 0.5% загальної вартості договору, що складає 2057 гривень. Враховуючи вищевикладене, просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Судом, на підставі копії договору комісії № 69 від 23.03.2005 року, (далі Договор) а також пояснень сторін, було встановлено, що між [PERSON]С.(комітент) та ТОВ «Терракс» ЛТД (комісіонер) був укладений вищезазначений договір, згідно умов якого ТОВ «Терракс» ЛТД зобовязався за дорученням [PERSON], за плату та за її рахунок здійснити від свого імені всі фактичні та юридичні дії, необхідні для будівництва нерухомості сімейно-оздоровчого комплексу, що розташований по провулку Морському, 2 в м. Одесі, з метою передачі у власність [PERSON] апартаментів, загальною площею 110,9 кв.м. на 6-му поверсі вказаного будинку. Дійсно, згідно п.4.1. реалізація доручення Комітента по вказаному договору здійснюється в строк до 25 грудня 2007 року, по закінченню вказаного строку, комісіонер зобовязується здати в експлуатацію закінчене будівництво сімейно-оздоровчого комплексу та протягом 45 днів передати у власність комітенту апартаменти.Однак згідно п. 4.2. Договору, передача апартаментів комітенту здійснюється тільки після внесення комітентом всієї суми договору. Згідно п.1 додатку № 2 до договору комісії № 69, вбачається, що ціна апартаментів становить 409383 гривні. Сплата вказаної суми здійснюється у три етапи: 1) сплата 23% вартості апартаментів у строк в 10 днів з дня підписання договору; 2) сплата 67 % вартості апартаментів від загальної суми договору щомісячно рівними частками у строк до 25.06.2007 року; 3) 5 % вартості апартаментів при передачі документів, необхідних для оформлення свідоцтва про право власності на апартаменти. Таким чином, між сторонами виникло двостороннє зобовязання, згідно якого, [PERSON] зобовязалась сплатити грошову суму в розмірі 409383 гривні, а відповідач ТОВ «Терракс» ЛТД здійснити необхідні дії для передачі [PERSON], обумовлених договором апартаментів. Судом встановлено, що позивачем повністю вказана грошова сума не внесена, сума внесеної частини становить 338881,15 гривень, що підтверджується доданими квитанціями (а.с. 14-31), а також довідкою, виданою ТОВ «Терракс» ЛТД від 10.10.2015 року. Аналізуючи правову природу укладеного договору комісії, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобовязується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Таким чином, виконання вказаного зобовязання не є одномоментним, передання коштів комітентомздійснюється як для оплати послуг комісіонеру, так й для забезпечення здійснення певних, обумовлених договором дій, при цьому момент здійснення такої оплати забезпечення, повинен передувати моменту виконання масиву дій за договором комісії. Оскільки укладеним договором комісії передбачений порядок оплати забезпечення фактичних та юридичних дій, який не був виконаний позивачем в повному обсязі, суд вважає, що у відповідача не виник обовязок передачі апартаментів позивачу, що зазначений в п.1.4 договору комісії, а відтак не виник обовязок сплати пені, нарахованої в порядку встановленому Законом України «Про захист прав споживачів».Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Дійсно, згідно листа ТОВ «Терракс ЛТД» від 17.11.2008 року, відповідач повідомляв позивача про необхідність доплати 51986,85 гривень. Зазначив, що затримка в фінансуванні будівництва негативно впливає на строки здачі обєкта до експлуатації. Відповідно до довідки від 16.12.2015 року щодо виконання комітентом [PERSON] умов договору комісії на будівництво обєкту нерухомості від 23.03.2005 року, станом на 16.12.2015 року [PERSON] сплачено 338881,15 гривень, що складає 82,36% від загальної вартості апартаментів. Таким чином, судом встановлено, що позивач, не сплативши вартість апартаментів, відповідно до договору комісії № 69 від 23.03.2005 року, а також додатку № 2 до вказаного договору, не здобув право вимоги на отримання пені в порядку, встановленого Законом України «Про захист прав споживачів». Крім того, незважаючи на вищезазначену констатацію відсутності в діях відповідача ознак порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», суд вважає, що на виниклі між сторонами правовідносини вказаний закон, не розповсюджується. Так, п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII\~визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.Аналіз вищезазначеного положення законодавства дає підстави зробити висновок про те, що цей Закон дійсно регулює правовідносини між будівельною компанією й громадянами щодо будівництва житла для власних потреб. Разом з тим, згідно предмету договору, відповідач зобовязаний здійснити юридичні та фактичні дії з будівництвасімейно-оздоровчого комплексу, що розташований в прибережній зоні, по пров. Морському 2 в м. Одесі, приміщення якого не можуть вважатись житлом, в сенсі п. 22 ст. 1 Закону № 1023-XII.Так, згідно Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, будівлі для оздоровчого призначення, а також сімейні табори відпочинку відносяться до категорії нежитлових будівель. (коди 126, 1212) Таким чином, сплачені кошти не залучені позивачем для будівництва житла для власних потреб, а відтак підстави для застосування Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України при узагальненні судової практики з розглядуцивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.). Вищезазначні обставини свідчать про те, що позовна заява є безпідставною, а відтак в її задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed