Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] (далі -позивач) з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обгрунтування позову позивач зазначає, що з відповідачем він перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.09.1995 року та по теперішній час. Від подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що однією сім'єю вони проживали до 01.08.2015 року. З того часу їх сім'я розпалась. Відповідач виїхала до м. Дніпропетровська. В суді перебувають цивільні справи про розірвання шлюбу, розподіл майна подружжя, нажитого під час зареєстрованого шлюбу. У зв'язку з цим він змушений звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, а саме сина [PERSON], [INFO]. Позивач ствержжує, що між ним та відповідачем згоди щодо визначення місця проживання дитини не досягнуто. Позивач вважає, що дитина повинна проживати з ним, оскільки він зможе надати дитині належні умови для виховання, духовного та фізичного розвитку особистості. У власності позивача на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.1997 року є упорядкована садиба, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка згідно з технічним паспортом складається з житлового будинку та 22 господарчо-побутових будівель. Згідно акту обстеження умов проживання від 19.08.2015 року, складеного службою у справах дітей Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області, умови проживання для дітей задовільні, діти забезпечені всім необхідним. Позивач, посилаючись на докази, зазначає, що має постійне місце роботи та дохід, характеризується позитивно за місцем роботи, проживання та навчання меншого сина, працює на шахті з 03.05.1993 року. Позивач стверджує, що діти проживають з ним. Позивач вказує, що у відповідача немає постійного місця проживання, вона виїхала до м. Дніпропетровська з іншим чоловіком без постійного місця роботи, на даний час не працює, не має постійного чи тимчасового житла. Позивач вважає, що відповідач має намір таємно, хитрощами забрати меншого сина з дому, зі школи, з вулиці, з села. Відповідач неодноразово пробувала забрати сина з собою та вивезти у невідомому напрямку. Його син має багато друзів серед односельчан, багато часу проводить на подвір'ї. Позивач бажає мати рішення суду щодо постійного місця проживання дитини. Посилаючись на ст.ст.18, 161 Сімейного кодексу (далі - СК) України, позивач просить суд винести рішення, яким визначити місце проживання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], з ним - батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, провести розгляд справи без участі не з'явившогося з неповажних причин відповідача на підставі наданих суду доказів. Відповідач була повідомлена про місце, день та час судового засідання належним чином в порядку, передбаченому статтями 74, 76 ЦПК України, в судове засідання двічі підряд не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, надала суду письмові заперечення, в яких позов не визнала. В обґрунтування заперечень, посилаючись на докази, відповідач стверджувала, що позивач впродовж останніх п'яти років не дозволяв їй спілкуватися з подругами та колегами-педагогами, запрошувати їх в гості, вона його боялася, бо він, як людина фізичної праці, ображав її словами, а іноді міг застосувати до неї фізичне насильство. Відповідач вказує, що внаслідок розладу у сімейному житті вона вимушена була зі своїм меншим сином [PERSON] в липні 2015 року виїхати з житлового будинку, який вона з позивачем спільно створили за час шлюбу й переселитися до будинку її батьків, а потім вона переселилася в найманий будинок у м. Дніпропетровську, де надбала пристойне житло, отримала роботу вчителя у середній загальноосвітній школі № 107 м. Дніпропетровська і її сина [PERSON] прийнято до 4 класу цієї школи. Але ще напередодні 1 вересня позивач викрав [PERSON], та дотепер вона не має змоги навіть бачитись з ним. Відповідач зазначає, що позивач їй погрожує фізичною розправою, приїздить з цією метою в м. Дніпропетровськ, постійно настроює проти неї дітей, розповсюджує відверту брехню про неї серед родичів, сусідів та інших людей. Вона заявляє, що має всі підстави вважати погрози позивача реальними, та такими, що створюють небезпеку її життю, про що й повідомила органи міліції. Відповідач стверджує, що є дієздатною, працездатною, здоровою в усіх відношеннях та порядною особою, займається вихованням дітей, має постійну роботу та постійне місце проживання. Відповідач вважає, що проживання [PERSON] з нею в місті Дніпропетровську відкриє йому багато нових можливостей в розвитку здібностей, відвідуванні різноманітних гуртків, спортивних секцій, тобто у неї наявні належні соціально-побутові умови для проживання та виховання її сина [PERSON]. Посилаючись на пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», ст. 141, ч. 1 ст. 150 СК України, ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, принцип 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, позивачка стверджує, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, і просить у позові відмовити (а. с.43-47). Представник третьої особи - служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області позов підтримала, пояснила, що докази, надані сторонами суду, доводи позивача та заперечення відповідача також надавалися сторонами спору на розгляд органу опіки та піклування Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, який 23.10.2015 року дав висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, письмові заперечення відповідача, думку малолітнього [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 18 СК України передбачає наступне: 1. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. 2. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: 1) встановлення правовідношення; 2) примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; 3) припинення правовідношення, а також його анулювання; 4) припинення дій, які порушують сімейні права; 5) відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; 6) відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; 7) зміна правовідношення; 8) визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЩІК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі досліджених доказів суд встановив наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.09.1995 року та по теперішній час. Від подружнього життя вони мають двох дітей: неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ці обставини визнані сторонами і підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №00015714129, паспортом громадянина України [PERSON] [NUMBER], виданим 27.06.2014 року Жовтневим РВ у м. Дніпропетровську ГУДМС України в Дніпропетровській області, свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER], виданим 12.08.2015 року, згідно з яким позивач записаний батьком дитини, а відповідач її матір'ю (а.с. 14,9,8). Однією сім'єю сторони проживали до 01.08.2015 року, коли відповідач виїхала до м. Дніпропетровська. Між сторонами згоди щодо визначення місця проживання дитини малолітнього сина [PERSON], [INFO], не досягнуто. З довідки виконкому Петрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області №547 від 13.08.2015 року про склад сім'ї видно, що син [PERSON] та відповідач зареєстровані за місцем проживання позивача разом з позивачем (а.с.6). Позивач має у власності садибу, що розташована за адресою: [ADDRESS] та згідно з технічним паспортом складається з будинку та 22 господарчо-побутових будівель, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.10.1997 року та технічним паспортом, виготовленим колективним підприємством «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 23.06.2015 року (а.с. 10, 11-13). Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.08.2015 року, складеним службою у справах дітей Петропавлівської райдержадміністрації Дніпропетровської області, умови проживання в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] задовільні, в будинку зроблений ремонт, кімнати просторі, вмебльовані необхідними меблями. В будинку затишно, просторо. Санітарно-гігієнічні умови задовільні. Ведеться господарство, земельна ділянка обробляється. В кожної дитини є окрема кімната, вмебльована відповідно до віку дитини. Вдосталь особливих речей, є місце для навчання та проведення дозвілля. Діти доглянуті. В акті зроблений висновок: умови проживання для дітей задовільні, діти забезпечені всім необхідним (а.с.7). Довідкою про доходи позивача підтверджується, що він працює шахтарем-прохідником на ВСП ШУ «Дніпровське» ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля», отримує середню заробітну плату 7304,12 грн. (а.с. 17). Позивач характеризується позитивно за місцем роботи та за місцем навчання сина [PERSON], що підтверджується виробничою характеристикою від 12.08.2015 року, згідно з якою позивач працює на шахті з 03.05.1993 року, має спокійний та врівноважений характер (а.с. 15) та характеристикою батька учня Петрівської загальноосвітньої школи І -III ступенів Петропавлівського району Дніпропетровської школи від 12.08.2015 року, з якої вбачається, що позивач приймав активну участь у вихованні та навчанні обох своїх дітей, неодноразово обирався членом батьківського комітету, отримував подяку за допомогу школі та виховання дітей, є прикладом для своїх синів, які пишаються ним і наслідують (а.с. 16). У відповідача немає постійного місця проживання, вона орендує у м. Дніпропетровську на строк до 01 липня 2016 року частину квартири у вигляді двох кімнат за адресою: [ADDRESS] (а.с.51-54). У квартирі також проживають орендодавець [PERSON] та його дружина [PERSON], що вбачається з акту обстеження умов проживання, складеного 21.10.2015 року головним спеціалістом управління служби у справах дітей Жовтневої у М.Дніпропетровську ради Шиман В.І. та головним спеціалістом-юристом управління служби у справах дітей Жовтневої у М.Дніпропетровську ради Голик О.І В акті зазначено, що санітарний стан двох кімнат, які винаймає відповідач, задовільний, є газ, вода, електропостачання, меблі, продукти харчування, одяг, білизна, відповідач не живає алкогольні напої, наркотичні речовини, неконфліктна, доброзичлива, для [PERSON] є окрема кімната, в якій ліжко, шафа для одягу, письмовий стіл, стільці, та вказані результати обстеження: для проживання [PERSON] відповідачем створені необхідні умови (а.с.66). Відповідач у 2008 році закінчила Бердянський державний педагогічний університет, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Початкове навчання» та здобула кваліфікацію вчителя початкових класів та англійської мови в початкових класах, організатора початкового навчання, про що свідчить диплом [NUMBER] (а.с.58), працюючи вчителем початкових класів у Петрівській загальноосвітній школі 1-Ш ступенів, 19.03.2012 року пройшла атестацію, відповідає кваліфікаційній категорії спеціаліст другої категорії (а.с.56). За довідкою №387 від 18.09.2015 року, виданою за підписом в.о. директора середньої загальноосвітньої школи № 107 М. Дніпропетровська, відповідач працює в КЗО «Середня загальноосвітня школа №107» Дніпропетровської міської ради на посаді вихователя групи продовженого дня (а.с.49). У четвертому класі цієї же школи має навчатися малолітній [PERSON] у разі проживання разом з відповідачем, що вбачається з довідки №324 від 26.08.2015 року (а.с.48). Відповідач позитивно характеризується за місцем роботи в КЗО «Середня загальноосвітня школа №107» Дніпропетровської міської ради на посаді вихователя групи продовженого дня (а.с.50). Згідно з медичною довідкою про проходження обов'язкових попереднього та періодичних психіатричних оглядів серії 12ЯЯЦ №939627, виданою 08.09.2015 року КЗ «Дніпропетровська міська поліклініка №1» Дніпропетровської обласної ради, психіатричних протипоказань до роботи вихователем групи продовженого дня в навчальному закладі у відповідача не виявлено (а.с.57). Свідок [PERSON] показала в судовому засіданні, що проживає в сусідньому селі Катеринівці, позивач є її зятем, який ніколи не ображав і не бив її доньку, відповідача по справі, жили вони добре, виховували двох синів, допоки в їхньому будинку не поселився масажист [PERSON] Через деякий час донька з малолітнім сином [PERSON] прийшла жити до свідка, говорила їй про позивача недобрі речі. Свідок почала захищати зятя і вживати заходів до збереження сім'ї, після чого відповідач з сином виїхали до м. Дніпропетровська. Свідок вважає, що її донька підпала під вплив [PERSON] і буде краще і безпечніше для її онука, якщо він буде проживати з рідним батьком. Свідок впевнена, що пройде певний час і відповідач повернеться до свого чоловіка і дітей. Свідок [PERSON] показав в судовому засіданні, що його мати знаходиться під впливом [PERSON], діє не самостійно, на зустріч із свідком обіцяла прийти одна, а прийшла з [PERSON] Свідок стверджує, що ні він, ні його малолітній брат [PERSON] не будуть жити з відповідачем, допоки вона співмешкає з [PERSON] Вони хочуть жити з батьком, якого люблять, і просять матір, щоб вона повернулася до нього. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1). Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч.2). Стаття 161 СК України визначає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1). Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2). Представник третьої особи - служби у справах дітей Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області надав суду висновок органу опіки та піклування, який вирішив з метою соціального захисту дитини та збереження повноцінних родинних зв'язків, запобігання ризику для життя та здоров'я дитини, визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; рекомендувати позивачу не чинити перешкод відповідачу у спілкуванні з її дітьми; роз'яснити батькам, що згідно СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав. Також той з батьків, хто проживає окремо, має право на особисте спілкування з дитиною, а той з ким проживає дитина, не має права перешкоджати спілкуванню. Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї; дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд з участю спеціаліста-педагога, директора Петрівської загальноосвітньої школи І - III ступенів Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] допитав малолітнього [PERSON], який добровільно та самостійно висловив своє бажання жити разом з позивачем, заявив, що не хоче жити з [PERSON] і попросив відповідача повернутися додому. Встановлені судом обставини підтверджуються проглянутим судом відеозаписом телевізійної передачі «На гачку в масажиста» з програми «Говорить Україна» телевізійного канапу «Україна», яка вийшла в ефір 24.09.2015 року, копія якої на флешкартці додана до матеріалів справи, а оригінал є доступним в мережі Інтернет на сайті телевізійного каналу «Україна». У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Суд вважає, що в даному випадку є виняткові обставини, які полягають в тому, що діти відповідача не бажають жити однією сім'єю разом з коханцем відповідача [PERSON], а відповідач зробила свій вибір на користь коханця, а не дітей. Цей вибір знаходиться не правовій, а в моральній площині, тому суд не може дати йому юридичну оцінку, але він зобов'язаний врахувати відношення малолітнього [PERSON] до цього вибору його матері. Суд повинен керуватися насамперед інтересами дитини, а не матері, оскільки конфлікт між цими інтересами неможливо владнати шляхом примусу малолітньої дитини жити в одній сім'ї з коханцем матері. Суд переконаний у свідомому і добровільному виборі малолітнього [PERSON] на користь батька, який завжди був для нього взірцем у всьому. В той же час вчинок відповідача, яка, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з батьком [PERSON], вступила в фактичні шлюбні відносини з [PERSON], вже наніс її дітям, в тому числі малолітньому [PERSON], тяжку душевну травму. Суд дійшов висновку, що у разі ухвалення рішення про відмову у позові, відповідач та її співмешканець [PERSON] можуть вчинити дії по примусовій зміні місця проживання малолітнього [PERSON]. Суд звертає увагу сторін, що рішення, до якого дійшов суд, не є перешкодою для участі відповідача у вихованні та утриманні малолітнього [PERSON], включаючи особисте спілкування відповідача з ним, оскільки це рішення не позбавляє відповідача ні батьківських прав, ні батьківських обов'язків. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача документально підтверджені банківською квитанцією від 27.08.2015 року (а.с.1) судові витрати на сплату судового збору в розмірі 243, 60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 18, 141, 160, 161, 171 СК України,

Outcome: approved