Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся представник ВАТ «Стальканат» з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням гуртожитку по вул.Водопровідна, буд.13 «А» в м. Одесі. В обгрунтування позовних вимог, посилався на те, що відповідачка вже більш року не проживає за спірною адресою в звязку з чим просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, в порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, тому з опублікуванням оголошення про виклик, вона вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, розглянувши й дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно довідки, виданої ВАТ «Стальканат» в спірній кімнаті зареєстрована [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки, виданої ВАТ «Стальканат» (а.с.11), [PERSON] в трудових відносинах з позивачем не знаходилась та не знаходиться. Факт не проживання відповідачки в зазначеній квартирі підтверджується актом від 14.04.2008 року (а.с.8). Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.І ст.З Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Таким чином, суд задовольняє шуз.овш вимога позивача, визнає відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням, так як з матеріалів справи вбачається, що вона понад шістьох місяців не проживає на спірної жилої площі і за відсутності заперечень відповідача ця обставина визнається судом встановленою. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно зі ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду, після набрання ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Outcome: approved