Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», із позовною заявою до [PERSON], в якому просить суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CL-904/049/2008 від 22.09.2008 року [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» у розмірі 150220 (сто пятдесят тисяч двісті двадцять) грн. 68 коп., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер № ВВ4845В1, рік випуску - 2008, колір сірий, кузов № [NUMBER], VIN Y6LJN81BP9L211543, тип легковий (універсал), шляхом визнання права власності на нього за Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія», код 40235074. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між ЗАТ «ОТП Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір. У якості забезпечення виконання зобовязань було укладено договір застави автотранспортного засобу. Між Публічним акціонерним товариством «ОП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем, перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». Також, було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави, відповідно до якого ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло прав заставодержателя відносно предмета застави - вказаного автомобіля. Відповідач у порушення договору зобовязання не виконує, у звязку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором. Отже, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів з позовом про звернення стягнення на предмет застави - транспортний засіб та задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через сайт http://lsm.lg.court.gov.ua/sud 415/, заяви про відкладення розгляду справи чи слухання справи за його відсутності\~ до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З письмової згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» виникло внаслідок зміни назви ЗАТ «ОТП Банк» відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів Банку і є правонаступником всіх його прав та обовязків. 22 вересня 2008 між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (надалі - Позичальник, Відповідач) було укладено кредитний договір № CL-904/049/2008 (надалі - Договір), згідно із умовами якого позичальник зобов'язаний належними чином використати та повернути Банку суму отриманого Кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобовязання, які зазначені в Договорі. Позичальник зобовязався повертати відповідну частину Кредиту щомісяця у розмірі та строках, визначених у Графіку Платежів, шляхом внесення/ перерахування готівкових/безготівкових коштів на Поточний рахунок. У якості забезпечення виконання зобовязань, було укладено Договір застави автотранспортного засобу № PCL-904/049/2008 від 22.09.2008 р., за яким в заставу передається легковий автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер № ВВ4845В1, рік випуску - 2008, колір сірий, кузов № [NUMBER], VIN - Y6LJN81BP9L211543, тип легковий (універсал). Згідно п. 3.3. Договору застави автотранспортного засобу № PCL-904/049/2008, заставна вартість предмету застави складає 127 800 (сто двадцять сім тисяч вісімсот) гривень 00 коп. Відповідно до п. 6.1. Договору застави автотранспортного засобу № PCL-904/049/2008 від 22.09.2008р. зазначені вимоги, задовольняються із вартості Предмета застави. За рахунок Предмета застави Заставодержатель може задовольнити у повному обсязі, що визначаються, на момент фактичного задоволення, такі вимоги: всі не сплачені боргові зобовязання, в тому числі заборгованість по овердрафту і всі інші свої вимоги, які можуть бути задоволені із вартості Предмета застави, згідно з чинним законодавством України, включаючи вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням зобовязання за Кредитним Договором та цим Договором, а також всі витрати, понесені Заставодержателем у звязку з реалізацією його прав за цим Договором. П. 6.4. Договору застави автотранспортного засобу № PCL-904/049/2008 від 22.09.2008р. передбачений порядок звернення стягнення на Предмет застави, а саме: а) заставодержатель має право звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав, в порядку, встановленому чинним законодавством України; б) заставодержатель має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет застави: - передача Предмету застави у власність Заставодержателя в рахунок виконання Заставодавцем фактичних вимог Заставодержателя; - продаж Заставодержателем Предмету застави шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем або на публічних торгах ; в) Заставодержатель має право використовувати для звернення стягнення на Предмет застави будь-якій інший порядок і будь-які інші права і процедури, дозволені чинним законодавством України, але не передбачені в цьому Договорі. 12.10.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «ОП Банк» (далі ПАТ «ОТП Банк») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія») було укладено Договір відступлення права вимоги №12/10/16 від 12.10.2016р., відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № CL-904/049/2008 від 22 вересня 2008 року укладеним між ПАТ «ОТП Банк» га [PERSON] перейшло до ТОВ «Українська факторингова компанія». 12.10.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було посвідчено Договір про відступлення права вимоги за договором застави, зареєстрованого в реєстрі за № 831, відповідно до якого ТОВ «Українська факторингова компанія» набуло прав Заставодержателя відносно предмета застави: автомобіль марки HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер № [NUMBER], рік випуску - 2008, колір - сірий, кузов № [NUMBER], VIN - Y6LJN81BP9L211543, тип - легковий (універсал). Додатком 1 до Договору відступлення права вимоги № 12/10/16 підтверджується, що відповідач має заборгованість зі сплати боргу за кредитом в загальній сумі 150220,69 грн. Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 24.02.2017 року підтверджується факт реєстрації звернення стягнення на підставі договору про відступлення права вимоги від 12.10.2016р. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України (ст. 526 ЦК України). Статтею 530 цього ж Кодексу\~передбачено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Згідно зі\~ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до\~ст. 589 ЦК України\~та\~ст. 20 Закону України «Про заставу»\~в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 2\~ст. 590 ЦК України\~передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених\~ст. 26 цього Закону, Стаття 26 вищенаведеного Закону передбачає, в тому числі, передачу рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26 грудня 2011 року у справі № 4/13-139гс11 Отже, зважаючи на невиконання відповідачем кредитного зобов'язання, позивач вправі вимагати звернення стягнення на заставлене майно в обраний ним спосіб в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема в спосіб визнання за ним права власності на заставлене майно. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави\~, підлягає задоволенню. Щодо розподілу\~ судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Приймаючи до уваги вимоги\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved