Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява мотивована тим, що йому належить державний акт про право власності, серії ВН № 003168 від 02.12.2000, на земельну ділянку загальною площею 1,73 га. Маючи намір здати в оренду земельну ділянку, заявник виявив, що в державному акті його по-батькові записано як «Ілларіонович» замість правильного «Іларіонович». Вказані обставини змусили заявника звернутися до суду з даною заявою, просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу, а саме: державного акту про право приватної власності, серії ВН № 003168 від 02.12.2000. Заявник у судове засідання не з`явився, однак надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що заяву підтримує і просить її задовольнити, в судовому засіданні не може бути присутній за станом здоровя. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився і Крищинецька сільська рада відомостей про причини неявки представника суду не надала, хоча вчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Неявка представника заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи, за таких обставин суд вирішив, розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи на підставі наявних у справі даних і доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: згідно копії паспорта серії АВ № 397680 від 31.05.2002, і картки платника податків, заявник значиться, як [PERSON] «Іларіонович» (а.с. 3). Відповідно до копії державного акту про право приватної власності, серії ВН № 003168 від 01.03.2001, виданого Крищинецькою сільською радою, власником земельної ділянки вказано [PERSON] «Ілларіоновича» (а.с. 4). Згідно довідки № 282 від 25.08.2015, виданої Крищинецькою сільською радою Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] «Іларіонович» і [PERSON] «Ілларіонович» є однією і тією ж особою (а.с. 5). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 дає роз'яснення, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. На підставі п. 6 ст. 256 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявлених [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved