Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшли матеріали заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , заінтересована особа Соборний районний у м. Дніпрі відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, яку відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями було передано судді Федоріщеву С.С. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначив, що відповідно до свідоцтва про народження його батьки за національністю - євреї. З цього вбачається, що і він також за національністю єврей. Інші заявники а саме - [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON] , які також за документами мають іншу національність. Однак, 01 вересня 2018 року [PERSON] отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження. З даного витягу вбачається, що [PERSON] за національністю - росіянин. Таким чином [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] бажають відновити та підтвердити свою дійсну національність, підтвердити своє етнічне походження, яке було втрачене. В судове засідання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не з`явилися та надали до суду заяву в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі на просили суд розглядати справу без їх участі. Заінтересована особа Соборний районний у м. Дніпрі ВДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином. До суду надійшов висновок про внесення змін, доповнень до актового запису цивільного стану в якому вважають відмовити у внесенні змін до актового запису про шлюб № 259 від 14.02.1970 року складеного Новокадацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області: національності чоловіка з «росіянин» на «єврей» у зв`язку з відсутністю підтверджуваних документів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: [PERSON] по лінії батька є - [PERSON] який одружився з [PERSON] та були розписані Єкатеринославським равіном. Їхня донька [PERSON] вийшла заміж за чоловіка та взяла прізвище [PERSON] . Цей шлюб був підтверджений Єкатеринославським равіном. У 1925 році народився син [PERSON] - тобто батько [PERSON] , що підтверджується\~посвідкою про\~народження. З даної\~посвідки вбачається,\~що його\~батьками [PERSON] \~є [PERSON] \~(єврей)\~та [PERSON] \~(єврейка). У 1948 році народився - [PERSON] а в його свідоцтві про народження зазначено національність його батьків - євреї. В наслідок часткової втрати документів в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження національність [PERSON] зазначено як - росіянин. По материнській лінії після Великої Вітчизняної Війни документи були втрачені. Перші записи стосовно лінії матері датовані 1949 роком. Дружина [PERSON] [PERSON] , яка народилась у 1949 році. Її батько [PERSON] та її мати [PERSON] були біженцями із Білорусії та оселилися в Дніпропетровській області. Достовірно відомо, що вони втекли з Білоруського села та врятувались від розстрілу євреїв. Дані про попереднє їх перебування та метричні документи втрачено. У 1970 році у [PERSON] та його дружини [PERSON] народився їх перший син - [PERSON] , а у 1976 році народився другий син - [PERSON] . На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» №9 від 01 листопада 1996 року роз`яснено, що відповідно до ст. 8 Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч.1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Статтею 269 Цивільного Кодексу України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом та особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Статтею 271 ЦК України встановлено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. На підставі п. 3 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин. До національних меншин, відповідно до ст. 3, 6 Закону України «Про національні меншини» належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Держава гарантує всім національним меншинам право на національно-культурну автономію, що включає в себе будь-яку діяльність, яка не суперечить чинному законодавству. Нормою ст. 11 зазначеного Закону передбачено право громадян України обирати та відновлювати свою національність, але не передбачено механізму такого обрання та відновлення поряд із відсутністю документа, який би встановлював належність особи до певної національності. У ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання. За змістом ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій. Згідно п.п. 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав за відсутності іншого порядку встановлення цих фактів. За положеннями ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно ст. 1, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», цей Закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи га її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Згідно ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. У разі зберігання актового запису цивільного стану у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Отже, суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] доведено і документально підтверджено народження за національністю єврей. На підставі зазначеного та

Outcome: approved