Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , в якому просила визнати, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 59,4 кв. м., згідно свідоцтва про право власності на житло, Управлінням Житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів від 23 серпня 1995 року - є рівними і та складають Ѕ частку квартири для кожного, обґрунтовуючи свою вимогу таким. Згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» сторонами позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] була приватизована квартира [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 59,4 кв. м. Свідоцтво про право власності на житло від 23 серпня 1995 року видано УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно розпорядженням №66548, зареєстровано і записано у реєстрову книгу № 17-1951. Розпорядження органу приватизації від 23 серпня 1995 року №66548. Свідоцтво про право власності на житло було належним чином зареєстровано 13 серпня 2014 року № права власності 6668660. У свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації визначено, що квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] . Бажаючи здійснити відчуження належної позивачу частки квартири вона звернулася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, так як не має чітко визначених часток у кожного із співвласників квартири, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач та її представник заперечували проти позову, відзиву відповідач не надав, за змістом заяви про забезпечення позову та усних пояснень в судовому засіданні встановлено, що причинами заперечення проти позову є те, що предметом спору є визначення правового стану квартири [ADDRESS] , яка, відповідно до наявного в справі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 23.08.1995 р. Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (реєстраційний №17-1951), належить на праві спільної сумісної власності відповідачу та її матері, [PERSON] , яка всупереч існуючих домовленостей, постійно передає квартиру в платне користування іншим особам, погрожує розпорядитися всією квартирою на користь певної особи, ігноруючи інтереси відповідача та інтереси її малолітньої дочки, яка зареєстрована в цій квартирі. На сьогоднішній день, відповідач з дочкою мають намір постійно проживати за цією адресою, в зв`язку з чим у відповідача є всі підстави вважати, що її мати, скориставшись виділом часток у спільному майні, в подальшому буде намагатися відчужити це майно на користь третіх осіб, особливо за умови того, що оригінали правовстановлюючих документів знаходяться саме у неї, про що вона особисто зазначає в тексті позовної заяви. Такі дії позивача завдають значної шкоди майновим інтересам відповідача та її малолітньої дитини. Третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася у встановленому законом порядку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом установлені наступні фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених сторонами письмових доказів. Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження органу приватизації від 23 серпня 1995 року № 66548 [PERSON] та [PERSON] передана у спільну сумісну власність трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв. м. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 23 серпня 1995 року, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської Ради народних депутатів згідно розпорядженням № 66548, зареєстровано і записано у реєстрову книгу № 17-1951. Право власності на житло було зареєстровано 13 серпня 2014 року номер запису про право власності: 6668660. У свідоцтві про право власності на житло та розпорядженні органу приватизації визначено, що квартира належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] . Бажаючи здійснити відчуження належної позивачу частини квартири вона звернулася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у вчиненні відповідної нотаріальної дії, тому що відсутнє визначення часток у праві власності у кожного із співвласників квартири. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позову, не заперечувала проти рівності часток в спільному сумісному майні, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 59,4 кв. м. В обґрунтування заперечень покладено те, що позивач може після визначення часток в спільному майні провести відчуження цієї частки на користь інших осіб, що призведе до порушення прав її неповнолітньої дитини. Враховуючи положення ст. 372 ЦК України суд не вбачає підстав для відступу від принципу рівності часток співвласників, які належать співвласникам в рівних частках - по Ѕ частці за кожним із співвласників. Суд не вбачає порушення прав неповнолітньої дитини при визначенні часток в спільному майні, оскільки дитина не є співвласником квартири, а набула право користування житлом. Визначення часток в спільному майні не позбавляє неповнолітню дитину права користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 ЦПК України. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. У зв`язку з відмовою у позові судові витрати слід покласти на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved