Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання угод недійсними та витребування майна. В обґрунтування поданої заяви, яка в подальшому була уточнена, позивач [PERSON] зазначила, що вона та [PERSON] перебували у шлюбі. У період перебування у шлюбі ними був придбаний автомобіль Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер [NUMBER]. [PERSON] без її згоди зазначений автомобіль було продано [PERSON], а в подальшому [PERSON] автомобіль було продано [PERSON] Зазначає, що договори купівлі продажу автомобіля є фіктивними, оскільки укладені без її згоди та оскільки її колишній чоловік [PERSON] і досі користується спірним автомобілем. Посилаючись на те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року по справі про розірвання шлюбу та розподіл майна не визначено питання щодо припинення її права співвласника на частку сумісного майна, а лише стягнуто на її користь вартість 1/2 частини спірного автомобілю, яку на теперішній час її колишній чоловік [PERSON] не може їй відшкодувати в повному обсязі та у зв'язку з тим, що на теперішній час вона не отримала стягнуту судом на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину спірного автомобілю, порушено її право одноразово в повному обсязі отримати грошову компенсацію у розмірі 52 594 гривень і скористатися нею. Посилаючись на ст. ст. 65,70,71 СК України, ст. ст. 203, 207, 208, 215, 234, 235, 319, 334, 346, 358, 362, 361, 364, 365, 366, 368, 369, 386, 387, 388 ЦК України просить суд визнати недійсним правочин відчуження автомобілю Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], визнати недійсним правочин відчуження автомобілю Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], витребувати від [PERSON] автомобіль Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер [NUMBER], на користь [PERSON]. В судові засідання зявлялася [PERSON], підтвердила викладені в позовній заяві обставини та просила суд їх задовольнити. В судові засідання зявлялася представник [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. [PERSON] в судове засідання, призначене на 12.11.2015 року, не зявився. Через канцелярію суду надав письмові заперечення в яких зазначив, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року йому у власність було виділено спірний автомобіль, а [PERSON] присуджена грошова компенсація за 1/2 автомобіля Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначене рішення суду набрало законної чинності. [PERSON] вже не є співвласником автомобіля Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які повідомили суду, що спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу. Зазначили, що не однократно бачили [PERSON] за кермом автомобілю, який і досі користується ним. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 1, 3 ЦПК України\~\~дії суду, повязані з розглядом конкретної цивільної справи, здійснюються за цивільними процесуальними законами України, що діють на час розгляду справи, вчинення окремих процесуальних дій або виконання рішення суду. Відповідно до статей 291, 292 ЦПК України\~\~законність процесуальних дій суду, вчинених ним при розгляді справи, може перевірятися тільки судом вищої інстанції в порядку апеляційного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України\~\~після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено в повному обсязі. Шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 жовтня 1993 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 561 розірвано. Зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволена частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля Тоуоtа RАV-4 (номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) в розмірі 52 594 (пятдесят дві тисячі пятсот девяносто чотири) грн. Рішенням суду встановлено, що [PERSON] не надавала [PERSON] своєї згоди на відчуження спірного автомобіля. Тобто [PERSON] було відомо на час розгляду справи про продаж автомобілю, разом з тим останньою було обрано спосіб захисту шляхом стягнення з [PERSON] компенсації за 1/2 частину автомобіля. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.12.2014 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 року залишені без змін. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України\~якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 3 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту свого права, суд не може вирішувати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини і тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed