Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про стягнення коштів. Дана позовна заява мотивована тим, що рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року у справі № 243/12069/15-ц, яке набрало законної сили 10 березня 2016 року задоволено позовні вимоги позивача до [PERSON] про повернення коштів за договором позики та стягнуто з відповідача на його користь 32200,00 грн. боргу за договором позики, 2000,00 грн. витрат на правову допомогу, 487,20 грн. судового збору, 420,00 грн. витрат на публікування оголошення в газеті «Урядовий кур`єр». Добровільно відповідач кошти не повертає. У примусовому порядку рішення суду також не виконується. Слов`янським МРВ ДВС Східного МРУ МЮ (м. Харків) відкрито виконавче провадження ВП № 59598207 про стягнення з відповідача грошових коштів. Зазначає, що він неодноразово звертався до Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області щодо невиконання відповідачем рішення суду, за що передбачена кримінальна відповідальність за ст. 382 КК України. Однак, зазначене не дало позитивних результатів, оскільки і досі кошти йому не повернуто. За змістом ст. 625 ЦК України, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами належними до сплати кредиторові. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що має право на стягнення з відповідача коштів на суму 32200 грн. на підставі ст. 625 ЦК України, які було стягнуто з відповідача на його корить відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року у справі № 243/12069/15-ц, однак які і досі йому не повернуті. Отже, оскільки зазначене судове рішення набрало законної сили 10 березня 2016 року, то строк стягнення 3 % річних та інфляційних витрат обліковується з 13 жовтня 2017 року. Таким чином, 3 % річних за прострочення виконання рішення суду на суму 32200,00 грн. за період з 13 жовтня 2017 року по 09 листопада 2020 року (день звернення до суду), всього 1096 днів, складає: 32200,00 грн. х 3 % : 365 днів у році х 1125 днів = 2977,40 грн. Сума боргу на суму 32200,00 грн. за період з листопада 2017 року по серпень 2020 року з урахування індексу інфляції становить: 38370,73 грн., тому інфляційні витрати складають 6170,73 грн. з розрахунку: 38370,73 грн. 32200,00 грн. Тому, просить з [PERSON] інфляційні витрати у розмірі 6170,73 грн., 3 % річних 2900,65 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій заявлені ним вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій на заявлених вимогах наполягав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 лютого 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про повернення коштів за договором позики задоволено та стягнуто з відповідача кошти у розмірі 32200,00 грн., судовий збір у розмірі 487,20 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2000,00 грн. та витрати за опублікування оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» у розмірі 420,00 грн. Наведене судове рішення набрало законної чинності 10 березня 2016 року. 14 березня 2016 року на підставі вищевказаного рішення суду, Слов`янським міськрайонним судом видано виконавчий лист. Як вбачається із вказаного виконавчого листа, останній неодноразово повертався стягувачу позивачу у даній справі, зокрема, 02 липня 2019 року та 10 липня 2019 року на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до Результатів пошуку виконавчих проваджень в АСВП, 31 липня 2019 року за зазначеним вище виконавчим листом відкрито виконавче провадження, виконавчі дії за яким станом на 08 жовтня 2020 року не припинені, а отже рішення суду залишається не виконаним. Частиною першою статті 14 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб і громадян та підлягаю виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплює, що права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Забезпечення належного виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. При цьому, виконання судового рішення це заключний етап юрисдикційної діяльності. Без належної реалізації цієї стадії юрисдикційної діяльності втрачається сенс попередньої діяльності суду та інших органів, які уповноважені на здійснення захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Виконанням судового рішення завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та в порядку, визначених\~Конституцією України\~та законами України. Відповідно до ч. 1\~ст. 129-1 Конституції України,суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Це означає, що після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, воно підлягає обов`язковому виконанню сторонами справи, які, виходячи із суті такого рішення, зазвичай набувають процесуального статусу стягувача та боржника, а у разі відсутності добровільного виконання судового рішення боржником вчиняються дії щодо його примусового виконання у спосіб та в порядку, що визначені, зокрема\~Законом України «Про виконавче провадження». За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином\~ (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків та умов, зокрема щодо повернення коштів, визначених договором або судовим рішенням, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ст. 611 ЦК України\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні\~\~положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за\~\~змістом\~\~наведеної\~\~норми\~\~закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей\~\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати\~\~Верховного Суду від\~4 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 квітня 2015 року\~(дата останнього платежу з погашення боргу).\~\~Відтак кредитор має право на отримання\~сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу, за\~\~увесь час прострочення до 21 квітня 2015 року. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №\~\~922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Таким чином, позивач має право на визначення та стягнення на його користь інфляційних витрат та 3 % річних на суму, що встановлена рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року у справі № 243/12069/15-ц та становить 32200,00 грн., за період з 13 жовтня 2017 року по день звернення до суду із даним позовом. Так, 3 % річних за прострочення виконання рішення суду на суму 32200,00 грн. за період з 13 жовтня 2017 року до 09 листопада 2020 року становить 2977,40 грн., із розрахунку: 32200,00 грн. х 3 % річних : 365 днів х 1125 днів = 2977,40 грн. Крім того, розмір інфляційних витрат складає 6170,73 грн., виходячи з наступного. За відповідними повідомленнями Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індексу інфляції) у період з листопада 2017 року до серпня 2020 року становив такі розміри: у листопаді 2017 року 102,0, у грудні 2017 року 101,0, у січні 2018 року 101,5, у лютому 2018 року 100,9, у березні 2018 року 101,1, у квітні 2018 року 100,8, у травні 2018 року 100, у червні 2018 року 100, у липні 2018 року 99,3, у серпні 2018 року 100, у вересні 2018 року 101,9, у жовтні 2018 року 101,7, у листопаді 2018 року 101,4, у грудні 2018 року 100,8, у січні 2019 року 101, у лютому 2019 року 100,5, у березні 2019 року 100,9, у квітні 2019 року 101, у травні 2019 року 100,7, у червні 2019 року 99,5, у липні 2019 року 99,4, у серпні 2019 року 99,7, у вересні 2019 року 100,7, у жовтні 2019 року 100,7, у листопаді 2019 року 100,1, у грудні 2019 року 99,8, у січні 2020 року 100,2, у лютому 2020 року 99,7, у березні 2020 року 100,8, у квітні 2020 року 100,8, у травні 2020 року 100,3, у червні 2020 року 100,2, у липні 2020 року 99,4, у серпні 2020 року 99,8. 32200,00 грн. х 102,0 х 101,0 х 101,5 х 100,9 х 101,1 х 100,8 х 100 х 99,3 х 100 х 101,9 х 101,7 х 101,4 х 100,8 х 101,0 х 100,5 х 100,9 х 101,0 х 100,7 х 99,5 х 99,4 х 99,7 х 100,7 х 100,7 х 100,1 х 99,8 х 100,2 х 99,7 х 100,8 х 100,8 х 100,3 х 100,2 х 99,4 х 99,8 = 38370,73 грн. 38370,73 грн. 32200,00 грн. = 6170,73 грн. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат у зазначених вище розмірах. Згідно з частинами 1-3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.\~ Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Так, згідно з квитанцією від 06 листопада 2020 року, винагорода адвоката Прокопцева С.В. за надання правової допомоги [PERSON] , згідно договору про надання правової допомоги № 62 від 06 листопада 2020 року, становить 2000,00 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., а отже судовий збір в даному випадку підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд прийшов\~до висновку\~про задоволення\~вимог позивача,\~а отже\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. та витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved