Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 01 лютого 2017 року надійшла позовна заява [PERSON] (далі [PERSON]Ю.) до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 307» (далі ОК «Житлово-будівельний кооператив № 307»), [PERSON] (далі [PERSON]Ю.), [PERSON] адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] (далі [PERSON]М.) про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яку у відповідності до ст. 11-1 ЦПК України було розподілено судді Ходаківському М.П. Позивач в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що на підставі ордеру № 599 від 18 листопада 1981 року, виданого на імя матері позивача [PERSON] (далі [PERSON]О.), остання разом зі своєю родиною, до якої увійшли чоловік [PERSON] (далі [PERSON]І.), син [PERSON] та син [PERSON], заселилась до квартири № 13, розташованої в будинку № 15 по вул. Космічній у місті Дніпропетровську. Батьки позивача у повному обсязі сплатили пай за вказану квартиру. В подальшому номер будинку 15 по вул. Космічній у місті Дніпропетровську було змінено на номер 29. Батько сторін [PERSON] помер 25 грудня 2010 року, мати сторін [PERSON] померла 03 вересня 2016 року. До нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] не звертався, оскільки на час його смерті мешкав разом із батьком, братом та матірю за адресою квартири № 13, розташованої в будинку № 15 по вул. Космічній у місті Дніпропетровську, у звязку із чим вважав себе таким, що прийняв спадщину після смерті батька, яку становить відповідна частка від половини зазначеної квартири, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності як набута під час перебування у шлюбі. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, який повідомив [PERSON] про наявність заповіту, складеного [PERSON] 30 березня 2005 року на користь [PERSON] Отримавши таку інформацію, позивач зясував, що його брат [PERSON] 21 червня 2016 року, діючи за довіреністю, виданою [PERSON] на імя відповідача, зареєстрував право власності у повному обсязі на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Зазначеним, на думку позивача, порушені його права, у звязку із чим [PERSON] просив визнати за його батьком [PERSON], який помер 25 грудня 2010 року в місті Дніпрі, право власності на 1/2 частину квартири № 13, розташовану в будинку № 29 по вул. Космічній у місті Дніпрі; встановити факт прийняття позивачем спадщини та визнати за ним право власності на 1/3 частину долі квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]; визнати свідоцтво про право власності, видане на імя [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30366739 від 07 липня 2016 року, яке було винесено державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] адміністративних послуг та дозвільних процедур [PERSON] міської ради [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову з підстав у ньому викладених. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що визнання права власності за померлою людиною не передбачено чинним законодавством України, також зазначив, що позивач пропустив строк позовної давності для вимог щодо встановлення факту прийняття спадщини, а реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася із дотриманням всіх вимог закону. Представник відповідача [PERSON] адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову як у безпідставному, оскільки реєстрація за [PERSON] права власності на спірну квартиру та видача відповідного свідоцтва відбулася на законних підставах та з дотриманням чинного законодавства України. Представник Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача ОК «Житлово-будівельний кооператив № 307» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. В заяві зазначив про визнання у повному обсязі позовних вимог [PERSON] Державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце повідомлена належним чином, надіслала на адресу суду заву про розгляду даної цивільної справи без участі представника Першої дніпровської державної нотаріальної контори, при ухваленні рішення поклалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, виконавчим комітетом [PERSON] міської Ради народних депутатів 18 листопада 1981 року члену ЖБК № 307 [PERSON] було видано ордер № 599, родина якої складається з чотирьох осіб: самої [PERSON], її чоловіка [PERSON], синів [PERSON]Ю та [PERSON], на право зайняття квартири № 13, розташованої в будинку № 15 по вул. Космічній у місті Дніпропетровську (а.с. 9, 10-10 зворот). Згідно розпорядженням [PERSON] міської Ради народних депутатів № 14/4р від 25 січня 1989 року «Про зміну розпорядження від 21 серпня 1981 року № 289» житловому будинку № 15 по вул. Космічній присвоєно номер 29 (а.с. 31). [PERSON] помер 25 грудня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 382110, виданим 27 грудня 2010 року Відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 7). Відповідно до довідки ОК «Житлово-будівельний кооператив № 307» № 190 від 20 грудня 2016 року на момент смерті [PERSON] за адресою квартири [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). З довідки ОК «Житлово-будівельний кооператив № 307» № 191 від 26 грудня 2016 року вбачається, що вартість квартири [ADDRESS] була сплачена у повному обсязі у сумі 8\~853 руб в 1992 році (а.с. 27). З наданих позивачем копій платіжних документів вбачається, що з 2004 року витрати за квартплату за адресою спірної квартири ніс особисто [PERSON] (а.с. 84-130). Судом також встановлено, що 07 липня 2016 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] адміністративних послуг та дозвільних процедур [PERSON] міської ради [PERSON] прийнято рішення № 30366739 про проведення державної реєстрації права приватної власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі заяви та доданих до неї документів [PERSON], що діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності на представлення інтересів [PERSON] (а.с. 13), внаслідок чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис № 15302857 від 21 червня 2016 року про реєстрацію за [PERSON] права власності на зазначену квартиру (а.с. 14). [PERSON] померла 03 вересня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-К № 699692, виданим 05 вересня 2016 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8). Після смерті [PERSON] до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 09 вересня 2016 року звернувся [PERSON] (а.с. 150 зворот), а 12 грудня 2016 року (дата заяви виправлено ручкою без засвідчення виправлень на 10 грудня 2016 року) із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернувся [PERSON] (а.с. 151). Відповідно до довідки ОК «Житлово-будівельний кооператив № 307» № 169 від 07 вересня 2016 року на момент смерті [PERSON] за адресою квартири [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28). В матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] та наданої Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на запит суду, міститься заповіт [PERSON], посвідчений 30 березня 2005 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за яким [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обовязки, які будуть належати їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с. 153 зворот). Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за померлим [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та встановлення факту прийняття позивачем спадщини та визнання за ним права власності на 1/3 частину долі спірної квартири, яка належала [PERSON] суд вважає за необхідне зазначити наступне. В листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що відповідно до ст. 25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи. Іноді суди всупереч вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК вирішували питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності. Відповідно до ст. 30 ЦПК сторонами у справі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем є фізичні та юридичні особи, а також держава. Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, статей 27-31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності (пункт 3.4). Отже, позовні вимоги про визнання права власності за померлим [PERSON] права власності на частину квартири не підлягають задоволенню з огляду на зазначене. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. При цьому, положеннями ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що у разі, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В ході розгляду справи судом встановлено, що після смерті [PERSON], який помер 25 грудня 2010 року, жодний з його спадкоємців, в тому числі [PERSON], не звертався до нотаріальних органів із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідну частину спірної квартири не було отримано, як і постанов нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. В даному випадку у разі звернення [PERSON] до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] на відповідну частину квартири [ADDRESS], він не міг отримати відповідного свідоцтва, оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, а на час смерті [PERSON] право власності на зазначену квартиру у встановленому законом порядку зареєстровано не було, а отже до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] ані квартира, ані її частини не увійшли. Суд вважає за можливе зазначити, що звернення до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину, до складу якої входить обєкт нерухомого майна, є обовязком спадкоємців, що встановлений ст. 1297 ЦК України, та лише після отримання нотаріальної відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа за спадкодавцем на цей обєкт, тобто дотримавшись встановленого законом порядку, у спадкоємця виникає право на звернення до суду із позовом про визнання права власності на цей обєкт нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Таким чином, на час смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] не було зареєстровано належним чином, а отже ця квартира не увійшла до складу спадщини, у звязку із чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення факту прийняття позивачем спадщини після смерті батька та визнання за позивачем права власності на частину цієї квартири. Щодо позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності, видане на імя [PERSON] на зазначену квартиру та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30366739 від 07 липня 2016 року щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], то суд також не знаходить підстав для їх задоволення з огляду на те, що таке рішення державним реєстратором було прийнято на підставі заяви квартиронаймача цього майна [PERSON], від імені якої діяв представник за довіреністю, та за наявності довідки ОК «Житлово-будівельний кооператив 307» щодо сплати нею у повному обсязі паю за відповідну квартиру. Крім того, сторона позивача ані у позовній заяві, ані у судовому засіданні не зазначає, що оскаржувані рішення про державну реєстрацію та свідоцтво про право власності були прийняті та видані з порушеннями чинного законодавства, не вказується які правові норми були порушені державним реєстратором, внаслідок чого його рішення та свідоцтво, видане на підставі такого рішення, мають бути скасовано та визнано недійсним відповідно. Отже, у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при звернені до суду із даним позовом не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed