Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що він - [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2003 року. 16 серпня 2005 року їхній шлюб було розірвано. Від спільного життя у шлюбі у них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. 1 серпня 2005 року, Оболонським районним судом м. Києва,було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] ,[INFO], у розмірі 145(сто сорок п'ять ) грн. щомісячно, починаючи з 25 травня 2005 року до досягнення дитиною повноліття. Аліменти він завжди сплачував готівкою і своєчасно. Скарг зі сторони відповідачки [PERSON] до виконавчої служби та суду не надходило. У 2009 році вони з відповідачкою домовились,про те,що їхній син [PERSON] буде проживати зі мною у його квартирі, та домовились ,що відповідачка звернеться до виконавчої служби з заявою про припинення дії виконавчого провадження № 2-3121 від 09.08.2005 року про сплату аліментів на користь [PERSON], але своєї обіцянки не виконала. Також рішенням Ірпінського суду Київської області від 10 лютого 2012 року встановлено, що з 2009 року їхній син, [PERSON] проживає з позивачем за адресою [ADDRESS]. Та перебуває на повному його утриманні. Відповідачка ніякої участі у вихованні дитини не приймає та матеріально не допомагає. Під час перерахунку аліментів позивачу стало відомо, що у 2010 році Відділом Державною Виконавчої служби Оболонського р-ну була видана постанова про примусове стягнення коштів на користь відповідачки [PERSON] у розмірі 5965 гривень, як заборгованості по аліментам. Кошти у розмірі 5965 гривень було примусово стягнуто на користь [PERSON] Приймаючи рішення про примусове стягнення аліментів, судовий виконавець не повідомив його про таке рішення,тому він не мав змоги оскаржити рішення судового виконавця у 10-ти денний строк, а також своєчасно надати докази, що заборгованості не існує. У 2011 році відповідачку [PERSON] було викликано до розрахункового відділу пенсійного фонду, де [PERSON] у своїй заяві вказала свою поштову адресу, на яку перевести заборгованість по аліментам , але не повідомила працівників розрахункового відділу пенсійного фонду, та Державну Виконавчу службу, що заборгованості в розмірі 5965 гривень не існує, і що суму аліментів у розмірі 5965 гривень [PERSON] вже раніше отримала. За зверненням прокурора Оболонського району до Відділу Державної виконавчою служби, судовим виконавцем був зроблений перерахунок заборгованості та встановлено, що заборгованості у сумі 5965 гривень не має. Добровільно повернути переплачені кошти в якості аліментів у розмірі 5965 гривень [PERSON] відмовилась. Та витратила ці кошти на свої власні потреби, не зважаючи на те, що наш син [PERSON] на той час , вже два роки проживав з позивачем. Також зазначає, що з 01.07.2010 року по 01.04.2015 року з його пенсії було примусово утримано кошти у якості аліментів у розмірі 7450 гривен. З яких [PERSON] отримала 2610 гривень та витратила на свої особисті потреби, а 4930 гривень відрахувань знаходяться на рахунку пенсійного фонду на користь [PERSON] як аліменти на дитину. Але відповідачка [PERSON] відмовляється добровільно повертати отримані, та використані на свої власні потреби кошти у сумі 2610 гривень відрахованих коштів у якості аліментів, і зняти з рахунку 4930 гривень, та передати позивачу на користь їхнього сина [PERSON] На даний момент стягнення аліментів продовжуються перераховуватися на рахунок відповідача згідно з рішенням Оболонського районного суду в м.Києві, хоча дитина проживає з позивачем згідно домовленості з [PERSON] від 2009 року, а на підставі рішення Ірпінського міського суду від 10.02.2012 року. Оскільки аліменти за рішенням Оболонського районного суду м. Києва були визначені для утримання дитини, проте відповідач дані кошти не використовує за призначенням, витрачаючи їх на свої потреби. У звязку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з [PERSON] переплачені кошти , які було примусово стягнуті у якості аліментів, у розмірі 5965 гривень. Стягнути з [PERSON] примусово утримані кошти у якості аліментів у розмірі 2610 гривень. Зобовязати [PERSON] зняти з рахунку 4930 гривен нарахованих аліментів та передати позивачу на користь сина [PERSON]. Стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір. Під час розгляду справи позивач подав заяву про збільшення позовних вимог по справі, де зазначив, що з моменту подання позову у 2015 році пройшов певний час, відрахування коштів у якості аліментів на користь [PERSON] не припинялось тому сума позовних вимог має бути збільшена. Також зазначає,що 20.02.216 року [PERSON] зняла всі утриманні кошти з рахунку, і витратила на свої власні потреби. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонського р-ну [PERSON] не надала жодних документів та пояснень, на підтвердження витрачання утриманих коштів з 2009 по 02.2016 року на утримання дитини, їхнього сина [PERSON], 2004р.н.. Використання аліментів на дитину за цільовим призначенням означає, що той з батьків (інша особа, зазначена у ст. 179 СК), на ім'я якого вони виплачуються, зобов'язаний спрямовувати їх на забезпечення потреб дитини у харчуванні, одязі, здобутті освіти, а також на створення їй гідних умов життя. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, призначеними для її утримання. Тому просить, стягнути з [PERSON] утриманні кошти у якості аліментів на користь [PERSON] за період з 09.2009 року по 02.2016 року у сумі 12540 гривень. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму у розмірі 14228,74 гривні, як збитки від інфляції за період з 01.09.2009 по 20.02.2016 року. Судові витрати по справі покласти на відповідача [PERSON] та стягнути з неї на його користь сплачений ним судовий збір. Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи № 367/2990/15-ц проводити в його відсутність (звукозапис не проводити) позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилася, надала до суду заперечення, в якому зазначила, що вважає позовні вимоги позивача безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що позивачем вірно зазначено, що сторони перебували в шлюбі з 06.08.2003р. по 16.08.2005р., 07.06.2004 року народжений син [PERSON], і що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.08.2005р. з позивача на користь відповідача присуджено сплачувати по 145грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, починаючи з 25.05.2005 року. Рішення Оболонського районного суду набуло законної сили, на підставі нього 09.08.2005 р. судом був виданий виконавчий лист, предявлений позивачем до виконання в ВДВС Оболонського РУЮ в м.Києві, державним виконавцем якого виконавче провадження з даного рішення було закінчено, про що складено відповідну постанову 22.04.2010 року у звязку з направленням виконавчого документа до ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві за місцем одержання боржником пенсії. А це означає, що рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.08.2005 року про стягнення з позивача в справі [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] та виданий на його підставі виконавчий лист дійсні і підлягають обовязковому виконанню боржником, а дійсність рішення та відкрите виконавче провадження з примусового стягнення аліментів підтверджують наявність у позивача законної правової підстави щодо їх одержання. З огляду на викладене, оскільки позивач не заявляє в суді вимогу про звільнення від сплати аліментів, то і розглядати вимогу позивача та ухвалювати рішення щодо повернення відповідачем коштів, стягнутих в якості аліментів передчасно, а це означає, що в позові про повернення коштів стягнутих в якості аліментів позивачу слід відмовити. Також як зазначено в письмових пояснення, 11.02.2016р. Оболонським районним судом м. Києва при розгляді цивільної справи № 756/5790/15-ц вирішено звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (07.06.2004р.н.), які стягувались на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-3121/05 від 01.08.2005 року. У звязку з ухваленим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2016 року, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м.Києві [PERSON] 25.03.2016року ВП № 19631854 було закінчено і в постанові про закінчення виконавцем зазначено, що загалом за період зобовязань по аліментам [PERSON] сплачено 18\~642.76грн., втому числі: 5\~315 грн.- згідно з розписок, наявних в матеріалах справи, 14\~536.50 грн. утримано та перераховано з пенсії [PERSON], а сума надлишково-сплачених коштів становить 1208.74грн. з огляду на викладене, оскільки судом встановлено та підтверджено зібраними в справі доказами, що утримання з пенсії [PERSON] та одержання відповідачкою аліментів є правомірним згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01.08.2005 року і оскільки дане рішення по суті змінено 11.02.2016 року, лише після цієї дати слід вважати утримання з пенсії та одержання [PERSON] аліментів безпідставними. Вивчивши по справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2003 року. 16 серпня 2005 року їхній шлюб було розірвано. Від спільного життя у шлюбі у них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO]. 1 серпня 2005 року, Оболонським районним судом м. Києва,було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] ,[INFO], у розмірі 145(сто сорок п'ять ) грн. щомісячно, починаючи з 25 травня 2005 року до досягнення дитиною повноліття(а.с.11.) Рішенням Ірпінського міського суду від 10.02.2012 року визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON], 07.06.2004р.н. із його батьком [PERSON] в [ADDRESS](а.с.6-10). 11.02.2016р. Оболонським районним судом м. Києва при розгляді цивільної справи № 756/5790/15-ц вирішено звільнити [PERSON] від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] (07.06.2004р.н.), які стягувались на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-3121/05 від 01.08.2005 року. У звязку з ухваленим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.02.2016 року, державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м.Києві [PERSON] 25.03.2016року ВП № 19631854 було закінчено і в постанові про закінчення виконавцем зазначено, що загалом за період зобовязань по аліментам [PERSON] сплачено 18\~642.76грн., втому числі: 5\~315 грн.- згідно з розписок, наявних в матеріалах справи, 14\~536.50 грн. утримано та перераховано з пенсії [PERSON], а сума надлишково-сплачених коштів становить 1208.74грн(а.с.66-69). Позивач звертався до комісії з питань захисту прав дитини та відповідно до листа Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації служби у справах дітей на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Оболонського р-ну [PERSON] не надала жодних документів та пояснень, на підтвердження витрачання утриманих коштів з 2009 по 02.2016 року на утримання дитини, їхнього сина [PERSON], 2004р.н.(а.с.78). Згідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею\~625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч.\~5 ст.\~11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст.\~625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст.\~11 ЦК Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16\~січня\~2013\~р. №\~10-74/0/4-13). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому у звязку із задоволенням позовних вимог суд вважає, що із відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved