Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

До Солом`янського районного суду міста Києва Кирилова В.В. звернулася з позовом до Київської міської ради, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та просила визнати за нею право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що 08.07.1985 виконавчим комітетом Залізничної районної Ради народних депутатів прийнято рішення № 404 «Про надання житлоплощі громадянам, що працюють в установах та організаціях Залізничного району». Відповідно до додатку №1 до рішення виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів, [PERSON] було надано однокімнатну квартиру [ADDRESS] з житловою площею 18,5 м. кв. та на підставі цього рішення було видано ордер від 23.07.1985 № 002822 серія Б на право зайняти житлове приміщення, однак у зазначеному рішенні та ордері помилково зазначено «буд. № 14 » замість вірного «буд. № 18 ». На підставі ордеру [PERSON] вселилась в житлове приміщення та 07.08.1985 зареєструвала своє місце проживання за даною адресою. 06.12.1985 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. 29.01.1986 [PERSON] зареєстрував місце проживання у житловому приміщенні. У подальшому [PERSON] та [PERSON] проживали в зазначеній квартирі, як наймачі. Зазначила, що [PERSON] є її рідною тіткою, та вона усіляко допомагала дядьку та тітці, які були похилого віку та потребували сторонньої допомоги, а саме: купувала їжу, ліки, прибирала у квартирі. Починаючи з січня 2018 року, стан здоров`я тітки значно погіршився у зв`язку з ускладненням онкологічної хвороби, при цьому її чоловік [PERSON] через похилий вік та поганий стан здоров`я, не мав змоги належним чином доглядати за жінкою. Тому, у січні 2018 року переїхала до них проживати, щоб мати змогу доглядати за ними та вела з ними спільне господарство. Вказує, що [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] [PERSON] надав нотаріально завірену згоду на реєстрацію постійного місця проживання (постановки на реєстраційний облік) позивачки в квартирі [ADDRESS] та згоду на перереєстрацію особового рахунку на її ім`я. Пояснила, що 24 жовтня 2018 року подала до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про реєстрацію її місця проживання Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Проте, їй було відмовлено через те, що копія ордеру не завірена керівником ЖЕД-903. 25 жовтня 2018 року вона повторно звернулась до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про реєстрацію її місця проживання. У задоволенні заяви було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів на право власності на квартиру. 26 жовтня 2018 року [PERSON] підписав нотаріальну довіреність, якою уповноважив її розпоряджатись, володіти та користуватись належним йому на праві власності нерухомим та рухомим майном. [INFO] [PERSON] помер. 07.12.2018 відбулось поховання [PERSON] та [PERSON] , за рахунок і зусиллями позивача. Позивач зазначає, що за життя [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти вселення до їх житлового приміщення та у січні 2018 року вона переселилась до їх квартири та проживала разом з ними та доглядала за ними, а тому на підставі положень ст. 64 Житлового кодексу України має право користування вказаною квартирою. Однак, відповідачами дане право за нею не визнається, з огляду на що змушена звернутись до суду. Просила визнати за нею право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28.11.2019 у справі відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін. З відзиву представника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що надані позивачем документи до позову містять розбіжності, зокрема, архівний витяг та ордер видані на квартиру [ADDRESS] , в той час коли вимоги позивача стосуються квартири [ADDRESS] . Між тим позивачем не було надано доказів, які б підтверджували, що в зазначених документах була допущена помилка, або з якихось причин виникла розбіжність в номерах будинку. З наданих копій заяв про реєстрацію місця проживання вбачається, що вони подані [PERSON] , проте позивачем у справі є [PERSON] . Крім того, зазначили, що позивачка зареєстрована в [ADDRESS] , а отже фактично весь цей час зберігала за собою право на іншу жилу площу та фактично була наймачем іншого жилого приміщення. З відзиву представника КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову, оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до власності територіальної громади міста Києва, який передано до сфери управління Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації. У зазначеному будинку є неприватизована квартира № 94 . Крім того, відповідачем з урахуванням ст. 817 ЦК України не надано доказів на підтвердження її проживання у спірній квартирі. Квитанції про оплату ліків не підтверджують того, що ліки купувала саме позивач та для кого. Відомостей, чи несла позивач витрати з оплати комунальних послуг, останньою не надано, оскільки квитанції починаються з 11 грудня 2018 року, тобто після смерті [PERSON] . Таким чином, вселення та проживання позивача у квартирі було здійснено з порушенням діючого законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову. З відповіді на відзив Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації на позовну заяву представника позивача вбачається, що він просить поновити процесуальний строк для подання відповіді на відзив та зазначає, що в архівному витязі від 21 листопада 2018 року та в ордері від 23 липня 1985 року помилково зазначено адресу « [ADDRESS] » замість вірного « [ADDRESS] », оскільки з витягу реєстру територіальної громади міста Києва № 36901225 від 30.01.2019, де зазначено, що [PERSON] та [PERSON] було прописано 07.08.1985 саме за останньою адресою. Крім того, у заяві про реєстрацію місця проживання помилково зазначено її прізвище « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Факт згоди [PERSON] на її вселення до квартири підтверджується його нотаріально посвідченими заявами. У запереченнях представник Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації зазначає, що позивачем подано до суду відповідь на відзив з порушенням строку встановленого судом та не надано належних та підтверджуючих фактів щодо пропущення строку подачі відповіді на відзив, тому просив не долучати його до матеріалів справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Житловий будинок [ADDRESS] належить до власності територіальної громади міста Києва, який передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Зазначений будинок перебуває у господарському віданні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» та на підставі розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 279 від 06.05.2015 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» та обслуговується житлово-експлуатаційною дільницею № 903 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади та підпорядковується Київській міській державній адміністрації. Судом встановлено, що 08 липня 1985 року виконавчим комітетом Залізничної районної Ради народних депутатів прийнято рішення № 404 «Про надання житлоплощі громадянам, що працюють в установах та організаціях Залізничного району». Відповідно до додатку № 1 до зазначеного рішення, [PERSON] , яка є тіткою позивачки, було надано квартиру за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] було видано ордер від 23 липня 2018 року № 002822 на право зайняття квартири за адресою: [ADDRESS] . 06 грудня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, та 29 січня 1986 року [PERSON] зареєстровано у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 17.10.2018. 23 жовтня 2018 року [PERSON] надав нотаріально завірену згоду на реєстрацію постійного місця проживання позивача в квартирі [ADDRESS] та згоду на перереєстрацію особового рахунку на ім`я останньої. 24 жовтня 2018 року позивачка подала до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації заяву про реєстрацію її місця проживання Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. Проте, їй було відмовлено через те, що копія ордеру не завірена керівником ЖЕД-903. 25 жовтня 2018 року вона повторно звернулась до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою про реєстрацію її місця проживання. Проте, їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів на право власності на квартиру. Відповідно до витягу з територіальної громади міста Києва про зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.1985 по 30.01.2019 вбачається, що [PERSON] [INFO] , зареєстрована з 07.08.1985, а [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 29.01.1986. Відповідно до позовної заяви позивачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , вказану обставину сторони не заперечували у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачка у спірній квартирі не зареєстрована. Так, позивач просить визнати за нею право користування житловим приміщенням - квартиру за адресою: [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона проживала як член сім`ї наймача на законних підставах, оскільки ще за життя [PERSON] та [PERSON] не заперечували проти вселення [PERSON] до їх житлового приміщення та у січні 2018 року вона переселилась до їх квартири та проживала разом з ними та доглядала за ними. Крім того [PERSON] надав нотаріально завірену згоду на реєстрацію постійного місця проживання (постановки на реєстраційний облік) [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та згоду на перереєстрацію особового рахунку на її ім`я, а тому вона набула права користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно із положеннями статті 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням Вказана правова позиція викладена в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункту 15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до п. 14 розділу ХV правових позицій щоло розгляду судами окремих категорій цивільних справ, розроблених Пленумом Верховного суду України, передбачає, що відповідно до змісту ст. 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні. Оскільки позивачка зареєстрована в м. Києві за адресою: [ADDRESS] , а отже фактично весь цей час зберігала за собою право на іншу жилу площу та фактично є наймачем іншого жилого приміщення. Отже, вселення позивача в спірну квартиру відбувалось з порушенням вимог законодавства. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В обґрунтування зазначених вимог позивачка надала суду, зокрема, копії квитанції про купівлю ліків та копії документів, що підтверджують оплату ритуальних послуг (витрат на поховання) [PERSON] та [PERSON] , але надані докази не можуть бути доказом та підставою користування нею спірним житлом Також у судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які кожен окремо підтвердили, що позивачка приходила та доглядала за хворими [PERSON] та [PERSON] , а коли їх стан здоров`я погіршився (січень 2018 року) вона переїхала та жила разом з ними. Судом не приймаються до уваги покази свідків, оскільки останні не підтверджують факту спільного користування позивачем нарівні з померлими наймачами усіма правами та обов`язками, що випливають з договору найму жилого приміщення (спірної квартири). Крім того, судом встановлено, що позивач зберігала за собою право користування іншою квартирою за адресою: [ADDRESS] , а доказів щодо її не проживання за цієї адресою суду не надано. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку про необґрунтованість позову, оскільки позивач зберігала за собою право користування іншою квартирою. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Суд,

Outcome: dismissed