Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

До Орджонікідзевського районного суду міста Харкова надійшов вказаний цивільний позов (а.с.1-38). Позивач, прохає: - встановити факт проживання однією сімєю без шлюбу з [PERSON], [INFO], в період з 1981 и року і по день смерті [PERSON] - 15 серпня 2014 року; - визнати її [PERSON], [INFO], спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON]; - визнати за нею, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер - [NUMBER], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]. 13.05.2015 року Позивачем була надана уточнена позовна заява. В обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] зазначається, що вона та [PERSON] після знайомства, починаючи з 1981 року стали проживати однією сімєю без шлюбу, за місцем її реєстрації та фактичного проживання за адресою: [INFO]. 15.08.2014 року помер [PERSON] [PERSON] його смерті залишилась спадщина, яка складається з однокімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], що належала спадкодавцю на праві приватної власності. Мати померлого, [PERSON], [INFO], яка є єдиною спадкоємницею першої черги за законом, від прийняття спадщини відмовилась на користь [PERSON], про що надала заяву на адресу нотаріуса. 29.03.2015 року [PERSON] померла. В період проживання однією сім`єю жоден з них в іншому шлюбі не перебував. Вважає, що майно, набуте в період спільного її проживання з [PERSON], є їх спільною власністю, в звязку з чим вона має право на квартиру [ADDRESS]. Вподальшому позивач уточнила позовні вимоги і прохала: встановити факт проживання однією сімєю без шлюбу з [PERSON] в період з 1981 и року і по день смерті [PERSON] - 15 серпня 2014 року; визнати її, [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON]; визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. [PERSON] зазначила, що з [PERSON] проживала однією сімєю з 1981 року по день його смерті - 15 липня 2014 року. За цей період вони вели спільне господарство, були повязані спільним побутом; що з померлим проживали за адресою: [INFO]. Ця квартира належала її матері. Спірну квартиру [ADDRESS] [PERSON] отримав у 1988 році як член кооперативу. Проте, у вказаній квартирі вони жодного дня не проживали, оскільки вона була не придатна до проживання через відсутність ремонту та необхідних речей для проживання. Повідомила, що вона зверталася з [PERSON] до органів реєстрації цивільного стану для реєстрації шлюбу, але [PERSON] забув дома військовий квиток і заяву не було подано, тому шлюб не був офіційно зареєстрований. Дітей не мали, це було однією з причин нереєстрації шлюбу. Пояснила, що працювали разом на одному підприємстві. Як на роботі, так і в дома їх сприймали як чоловіка та жінку. Мати [PERSON] проживала у Калужскій області РФ, зараз там проживає його рідна сестра. Представник Відповідача в судове засідання з'явився, надав заперечення, у якому вказав, що позов є безпідставним та необґрунтованим; посилання Позивача що з 1981 року вона проживає однією сімєю без шлюбу за місцем її реєстрації в квартирі [ADDRESS] з [PERSON] - доводить наявність фактичних сімейних відносин. На думку відповідача, першою умовою для закликання до спадкування спадкоємців четвертої черги - є проживання однією сімєю. Відповідно до вимог ст. 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Іншою обовязковою умовою для виникнення прав на спадкування - є проживання однією сімєю не менше пяти років. В обґрунтування позовних вимог позивачка не наводить жодного доказу на підтвердження того факту, що вона проживала останні пять років зі спадкоємцем. Навпаки шлюб між ними не був зареєстрований. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер - 15 серпня 2014 року (а.с.6). Також встановлено і не заперечувалось сторонами, що [PERSON] є сестрою померлого, на даний час проживає в Російській Федерації м. Юхнов Калужської області, де проживала до смерті і [PERSON] мати [PERSON] (а.с. 84). Згідно довідки КП «Жилкомсервіс», виданою 23.10.2014 року [PERSON], разом з нею за адресою: [ADDRESS] з 1981 року проживав, без реєстрації, [PERSON], [INFO]. Вказна довідка видана на підставі акту про проживання, складеного сусідами мешканцями вказаного будинку (а.с.9). З копії довідки, виданої Обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Енергія-88», вбачається, що [PERSON], був зареєстрований за адресою: [INFO], з 22.04.03 по день смерті 15.08.2014 рік (а.с.10). З довідки, виданої управлінням по роботі з персоналом Державного підприємства завод «Електроважмаш», вбачається, що [PERSON], [INFO], був прописаний за адресою: [ADDRESS] , але проживав за адресою: [INFO] (а.с.12) Відповідно до ксерокопії медичної картки амбулаторного хворого [PERSON]В, [INFO], із КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18», вказана адреса його місця проживання: [INFO] (а.с.13) На звернення позивача про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори, останньою було відмовлено позивачу, у зв'язку з тим, що немає підтвердження спільного проживання із спадкодавцем протягом останніх п'яти років (а.с.5). Свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні 02.07.2015 року кожен окремо надали пояснення про те, що [PERSON] та [PERSON] вони знали добре, оскільки працювали на Державному підприємстві заводі «Електроважмаш». Пояснили, що відносини між Позивачкою та [PERSON] не були прихованими, всі знали що вони проживають разом однією сімєю за адресою: [ADDRESS], проте шлюб вони не зареєстрували. [PERSON] зазначила, що з [PERSON] вона працювала в одному відділі тягових електропередач, і коли з 2007 року він почав часто хворіти, то вся інформація про його стан, чи інша по роботі, отримувалась та передавалась через [PERSON] [PERSON] хворів то він перебував у стаціонарі. Позивач постійно була біля нього. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно ст.74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2)\~майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Пунктом 20 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з по господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час її розгляду, [PERSON]Є та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1981 року по день його смерті - 15 липня 2014 року. Це дає можливість встановити вказаний факт та задовольнити позовні вимоги в цій частині, але з урахуванням дії закону в часі. Суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування, оскільки відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом, тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які існували до 1 січня 2004 р., норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обовязків, що виникли після набуття ним чинності. Якщо спірне майно було набуте чоловіком та жінкою під час проживання однією сімєю до 1 січня 2004 р., то право спільної сумісної власності на це майно, згідно зі ст. 74 СК України, у фактичного подружжя не виникає. У судовому засіданні було встановлю, що спірну квартиру [PERSON] придбав у 1988 році, шляхом вступу до житлово-будівельного кооперативу «Енергія-88» одноособово. Крім цього, сам факт проживання чоловіка та жінки сімєю без реєстрації шлюбу не створював правових наслідків щодо майна, набутого у цей період (до 1 січня 2004 р.). Суд бере до уваги, що відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Водночас, відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Отже, у питанні черговості спадкування за законом після смерті [PERSON], визначався такий порядок: у першій черзі мати [PERSON], друга черга сестра - [PERSON]. Особи, що перебувають у зареєстрованому шлюбі, і такі, що фактично проживають однією сімєю, належать до різних черг спадкування першої та четвертої відповідно. Враховуючи наведене та

Outcome: partial