Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

До Зачепилівського районного суду надійшов позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про визнання договорів оренди землі та додаткових угод до договорів оренди землі недійсними в якому позивачі зазначають, що з 2007р. ТОВ «ПРОФАГРО» обробляє їхні земельні ділянки сільськогосподарського призначення, розташовані на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, які належать позивачам на підставі державних актів на право приватної власності на землю. Зі змісту позовної заяви вбачається, що ці земельні ділянки з 2007р. обробляються на підставі договорів оренди земельних ділянок термін дії яких закінчується в жовтні-листопада 2014р., проте позивачі до теперішнього часу свої екземпляри договорів оренди не бачили та не отримували від ТОВ «ПРОФАГРО». В листопаді 2014р. позивачі звернулися до іншої юридичної особи з метою укладення договорів оренди їхніх земельних ділянок, проте з листа Головного управління Держземагенства України в Харківській області від 20.11.2014 р. їм стало відомо, що на теперішній час існують додаткові угоди, якими продовжено термін дії договорів оренди належних їм земельних ділянок з ТОВ «ПРОФАРГО», яких вони не підписували. Тому, позивачі звернулися до суду з вимогою про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до цих договорів, укладених між ними та ТОВ «ПРОФАГРО» та просили стягнути з відповідача на їх користь понесені ними судові витрати. Згідно ст. 126 ЦПК України вказані вище позови ухвалою суду були обєднанні в одне провадження. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] просив суд позов до товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про визнання договорів оренди землі та додаткових угод до договорів оренди землі недійсними задовольнити в повному обсязі, так як при укладені Договору оренди землі і додаткових угод до Договору порушені норми ч.1 ст. 15 Закону України « Про оренду землі» та ст. 33 вказаного Закону при поновлені Договору оренди землі, тому простить суд задовольнити позов та визнати Договори оренди землі та додаткових угод до договорів оренди землі недійсними. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] вказав, що вважає позов побудований на припущеннях, ТОВ « Профагро « використовує земельні ділянки згідно Договорів про оренду землі та додаткових угод які були підписані орендодавцями добровільно, орендна плата виплачувалась своєчасно, порушень норм земельного законодавства не допускається, тому просить суд відмовити в позові. Суд, заслухав сторони, та дослідив матеріали справи: - позовні заяви, Договори про оренду землі та додаткові угоди [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., -копії паспортів та ідентифікаційних кодів позивачів; -копії державних актів про право власності на земельну ділянку позивачів., -копії довіреностей, виданих позивачами представникові [PERSON], -облікові регістри картки рахунку 68.4.0 по контрагентам ТОВ «ПРОФАГРО»., [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., -первинні документи відомості на видачу натуральної оплати та грошей в якості орендної плати; -поштові квитанції та повідомлення вважає, що в позові слід відмовити виходячи із наступного: -Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу»; -ст. 60 ЦПК України передбачає, що «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу»; -Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України: «Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав». -Відповідно ч.1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України: «1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти»; -Згідно ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України: «1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу»; -ч.1 ст. 525 ЦК України передбачає, що «Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом»; -Відповідно до ст. 526 ЦК України « 1. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться»; -Згідно ст. 629 ЦК України « Договір є обов'язковим для виконання сторонами». Суд встановив, що позивачі добровільно уклали Договори оренди землі та додаткові угоди до них які зареєстровані у Зачепилівському відділі Держкомзему Харківської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено відповідні записи, та які є дійсними на теперішній час. Вирішуючи питання невідповідності договорів оренди землі, та додаткових угод які укладено між позивачами та відповідачем, вимогам ст. 15 закону України «Про оренду землі» суд керується положеннями ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якого Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуюче на це суд керується правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013р. по справі №6-78цс13, відповідно до якої, вирішуючи питання про визнання недійсним договору оренди землі на підставі його невідповідності вимогам ст. 15 закону України «Про оренду землі», суд має враховувати вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і якщо не встановлено, чи дійсно порушуються права позивачів у звязку з відсутністю в договорах оренди зазначених умов, їх істотності, та судом не зясовано, в чому саме полягає порушення законних прав позивачів, суд не може визнати такий договір оренди землі недійсним. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] вказав що додаткові угоди слід визнати недійсними, внаслідок недотримання вимог ст. 33 закону України «Про оренду землі» не можуть бути прийнятті судом, так як додаткові угоди на цей час є укладеними, зареєстрованими належним чином згідно діючого законодавства. Судом також встановлено, що позивачі по справі протягом 2011 2014 років отримували орендну плату як в грошовій так і в натуральній формі, це є підтвердження того, що вони, добровільно, на протязі вказаного вище періоду, виконували умови вищевказаних договорів про оренду землі та додаткових угод до них. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed