Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

До суду звернувся позивач ЗАТ «ПРОСТО-страхування» з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в порядку регресу у розмірі 11926,05 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилаючись на те, що 02.04.2008 р., на вул.Борщагівській в м.Києві, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21121», днз [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Лексус», днз [NUMBER], під керуванням [PERSON], даний автомобіль було застраховано згідно Договору добровільного страхування транспортних засобів серії АТК № 118825 від 10.04.2007 року в ЗАТ «ПРОСТО-страхування». Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 08.04.2018 року відповідача [PERSON] було визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, в результаті чого сталася дана дорожньо-транспортна пригода та було пошкоджено транспортний засіб який застраховано позивачем. На підставі Повідомлення про настання випадку та акту огляду транспортного засобу від 02.04.2008 року ЗАТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11926,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8447 від 24.04.2008 року. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1187, 1191 ЦК України просили позовні вимоги задовольнити. Відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду м.Києва від 08 лютого 2011 р. позовні вимоги задоволено. 06.06.2017 р. представник [PERSON] звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 11.07.2017 р. вказане заочне рішення суду скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. В судовому засідання представника позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, в подальшому в судові засідання не з'явився, по час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу в відсутності, що суд з урахуванням думки учасників судового розгляду вважає за можливе. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача проти позову заперечувала посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт страхового відшкодування, а тому відповідач не зобов'язаний сплатити страхове відшкодування, вказувала, що відповідач має обов'язок лише щодо відшкодування франшизи яку він і згоден відшкодувати в будь-який час. Представник 3-ої особи: ПрАТ «НФСК «Добробут» в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подавалось. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі представника 3-ої особи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.04.2008 р. приблизно о 09 год. 00 хв. на вул.Борщагівській, 183/179 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 21121», днз [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Лексус», днз [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м.Києва від 08.04.2008 року було встановлено, що саме внаслідок дій відповідача [PERSON], який не дотримався правил дорожнього руху, виникла дана дорожньо-транспортна пригода (а.с. 11). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Лексус», днз [NUMBER], [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ЗАТ «ПРОСТО-страхування» за договором добровільного страхування транспортних засобів серії АТК № 118825 від 20.04.2007 року (а.с.6). На підставі Повідомлення про настання випадку та акту огляду транспортного засобу від 02.04.2008 року ЗАТ «ПРОСТО-страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 11926,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8447 від 24.04.2008 року (а.с.24). Також судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ЗАТ «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» на підставі поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВВ/3289865, строк дії з 10.10.2007 року по 09.10.2008 рік з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю (на одного потерпілого) 51000 грн. та за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) 25000 грн., окрім того, автомобіль відповідача був застрахований цією ж страховою компанією на підставі договору добровільного страхування (а.с.112, 113-116) Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону № 1961-IV). За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик, а договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки позивач є господарюючим суб'єктом у галузі страхування, здійснює свою діяльність з метою отримання прибутку та на власний ризик, він не є потерпілою особою у правовідносинах, які склалися, а відтак і не має абсолютного права на відшкодування шкоди в порядку регресу. Такий висновок суду випливає із суті договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ґрунтується на положеннях Закону № 1961-IV, який визначає метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності не лише забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а і захист майнових інтересів страхувальників (ст. 3). До того ж держава, запроваджуючи обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, гарантувала захист інтересів як потерпілих, так і страхувальників, шляхом ліцензування і встановлення державного нагляду за страховою діяльністю, який здійснюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Відтак на думку суду ототожнення потерпілої особи зі страховиком - суб'єктом підприємницької діяльності, у регресних правовідносинах не лише не ґрунтується на положеннях цілої низки законодавчих норм, зокрема, Закону № 1961-IV, глави 8 ЦК України, Законів України «Про підприємництво», «Про господарські товариства», «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», а і суперечить таким загальним засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність. З огляду на вказане суд вважає, що в даному випадку повинні діяти не правила регулювання деліктних зобов'язань, а положення закону, які передбачають покладення обов'язку відшкодування завданої потерпілому шкоди не на особу, яка завдала шкоди, а на іншу особу. Ураховуючи вищенаведене суд дійшов висновку, що страховик, який виплатив потерпілому страхове відшкодування, має право регресної вимоги до страховика цивільно-правової відповідальності винної особи і лише в разі недостатності страхової виплати вправі пред'явити регресні вимоги до особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Оскільки полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідача встановлена франшиза - 510 грн. то суд вважає стягнення з відповідача на користь позивача саме суми франшизи, таким чином суд дійшов висновку, що правові підстави для стягнення з відповідача суми сплаченого позивачем потерпілому страхового відшкодування відсутні, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю в даній частині. Також пропорційно до задоволеної частини заявлених вимог суд вважає доцільним стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 56 грн. 10 коп.

Outcome: partial