Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та вселення. В обгрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначала, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 липня 2013 року, яке набрало законної сили, за нею, зокрема, визнано право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; витребувано у [PERSON] 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м. В подальшому позивачка та її неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] були зареєстровані у вказаній квартирі, однак вселитися у спірну квартиру та користуватися нею позивачка не має можливості, оскільки у ній проживають сторонні для позивачки особи - відповідачі по справі - [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітня дитина - [PERSON], на вселення та проживання яких вона своєї згоди не давала. Посилаючись на викладене, позивачка просила усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою №188 по вул..Парковій,77 в м.Одесі шляхом виселення з неї [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вселити її та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS]. Також просила стягнути з відповідачів на її користь судовий збір. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах [PERSON] та представник [PERSON] позов не визнали, вказуючи, що проживають у спірній квартирі на законних підставах, а отже вимоги позивачки є незаконними та необгрунтованими, просили в їх задоволенні відмовити. Крім того, відповідачі [PERSON] та [PERSON], вказували на те, що позивачка дійсно намагалася вселитися у спірну квартиру, однак, оскільки ключів у неї немає, вони не впустили її до помешкання, яке має одну житлову кімнату і заявили, що не впустять її і в подальшому. Залучений до участі у справі в якості третьої особи - [PERSON] та його представник позов не визнали, просили залишити його без задоволення, вказуючи, що позивачка та її діти забезпечені житлом, проживають в трикімнатній квартирі [ADDRESS], яка теж була предметом поділу колишнього майна подружжя позивачки та [PERSON] Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з»явився, сповіщений належним чином. Надав суду заяву про слухання справи у його відсутності та постановити рішення х урахуванням інтересів дитини. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Під час розгляду справи було встановлено, що з 06 червня 2002 року [PERSON] ([PERSON], Бадалан) М.І. та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в осіб є сумісна дитина [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 16 березня 2010 року, вказаний шлюб розірвано 16 березня 2010 року. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 липня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 06.11.2009р. по цивільній справі №2-4010/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Одеської міської ради, судом було скасовано свідоцтва на імя [PERSON] про право власності серії САА №417364 від 23 вересня 2004 року та свідоцтво про право власності серії САВ №808077 від 21 березня 2008 року відповідно на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS], а також визнано право власності на спірне майно за матірю [PERSON] відповідачем [PERSON] Вказане судове рішення набрало сили та було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. На підставі даного рішення спірні квартири відчужувались наступним чином. За заявою Виконавчого комітету Одеської міської ради про перегляд рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 06 листопада 2009 року по цивільній справі №2-4010/2009 у звязку із нововиявленими обставинами, ухвалою суду від 22 грудня 2010 року вказане рішення було скасоване. При новому розгляду справи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Виконавчого комітету Одеської міської ради було відмовлено, про що 20 жовтня 2011 року постановлено рішення. Рішення Малиновського районного суду міста [PERSON] від 20 жовтня 2011 року було оскаржене [PERSON] в апеляційному порядку, але згідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2013 року судом було прийнято відмову сторони позивача від позову та закрито провадження по справі з відповідної підстави. Таким чином судове рішення, на підставі якого укладались наведені вище оспорювані правочини з відчуження спірних квартир, було скасоване. 11 березня 2010 року між [PERSON] від імені, якої діяв [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив вказану квартиру. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №483. 25 березня 2010 року між [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно до умов якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив вказану квартиру. Правочин був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №251. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03 липня 2013 року за [PERSON] зокрема визнано право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя;визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 70,8кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; визнано за [PERSON] право приватної власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 70,8кв.м., в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної власності подружжя; витребувано у [PERSON] 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м.; скасовано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на 1/2 ідеальну частку квартири [ADDRESS], загальною площею 47,6кв.м., зареєстровану за [PERSON]. 22.07.2014р. позивачка зареєструвала своє право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який знаходиться в матеріалах справи. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2015 року, яка набрала законної сили, у адміністративній справі за позовом [PERSON] до реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання протиправними дій щодо проведення реєстрації права власності відмовлено. Предметом вказаної справи було визнання незаконними дій державного реєстратора реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції щодо реєстрації за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, судом встановлено, що позивачка є власницею ? ідеальної частини квартири [ADDRESS]. Третя особа [PERSON] своє право власності на іншу частину цієї квартири не зареєстрував, що підтвердив в судовому засіданні сам [PERSON] та його представник. Згідно довідки виписки з будинкової книги про склад сім»ї та реєстрації від 11.09.2014р. в однокімнатній квартирі [ADDRESS] загальною площею 47,60кв.м. зареєстровані: [PERSON] (донька [PERSON]П.), [PERSON] (зять [PERSON]П.), [PERSON], 2005р.н. (онучка [PERSON]П.), [PERSON] (власник ? частини), [PERSON], 2003р.н. (син [PERSON]І.) та [PERSON], [INFO] (син [PERSON]І.) Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], своїми протиправними діями створюють перепони для вселення позивачки у належну їй 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS], що ними не заперечувалося в судовому засіданні. Згідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до п.5 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р. вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON], підлягають виселенню саме з ? частини спірної квартири. Що стосується позовних вимог щодо виселення всіх відповідачів з усієї квартири, суд зазначає, що позивачці на праві власності належить не вся квартира, а лише ? її частина, інша частина згідно рішенню суду першої інстанції від 03.07.2013р. належить [PERSON] а отже її вимоги щодо виселення відповідачів з усієї квартири задоволенню не підлягають. Стосовно виселення [PERSON] слід зазначити, що доказів того, що він проживає та зареєстрований за вказаною адресою не надано, що також підтвердили інші відповідачі, а відтак вимоги позивачки про виселення [PERSON] задоволенню не підлягають. Посилання представника [PERSON] на той факт, що право власності на спірну квартиру на даний час зареєстровано за [PERSON], який на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2010р., який не був скасований, є власником спірної квартири не може бути підставою для відмови позивачці у позовних вимогах, оскільки спростовується висновками рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 03.07.2013р. Крім того, наявність у позивачки іншого житла, яке належить їй на праві власності згідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 03.07.2013р., не є перешкодою у користуванні ? частиною квартири [ADDRESS]. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині усунення перешкод [PERSON] у користуванні ? частиною квартири [ADDRESS] шляхом виселення з ? частини квартири [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та вселення позивачки та її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в ? частину квартири [ADDRESS] є законними та такими, що підлягають задоволенню. В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 243грн.60коп, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON]

Outcome: partial