Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 7 жовтня 2016 року звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), посилаючись на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. У належному йому будинку зареєстрована відповідач [PERSON], яка є сестрою позивача та була зареєстрована у вищевказаному будинку з дозволу попереднього власника будинку. Однак за місцем реєстрації відповідач не проживає з 2010 року, місцезнаходження її на даний час позивачу невідоме, будь-які речі, які б могли їй належати, у будинку відсутні. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою у належному позивачу будинку створює йому перешкоди, незручності у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном, а тому у зв'язку із викладеними обставинами позивач просить його позов задовольнити та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з мотивів і підстав, викладених у заяві, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи у її відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а відтак, враховуючи згоду позивача, слід провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується: договором дарування 61/100 житлового будинку від 01.06.2011 року - дарувальник [PERSON], обдарований [PERSON] /а.с.7/; витягом про державну реєстрацію речових прав КП КОР «Білоцерківське міжміське БТІ» від 03.07.2011 /а.с.8/; договором дарування 39/100 часток житлового будинку від 15.06.2012 року - дарувальник [PERSON], обдарований [PERSON] /а.с.9-10/; витягом про державну реєстрацію речових прав КП КОР «Білоцерківське міжміське БТІ» від 04.08.2012 /а.с.11/. Як вбачається із актів обстеження Миронівської міської ради від 28.09.2015 №02-50/3385, від 23.10.2016 №02-50/3720, від 16.11.2015 №02-50/4083, від 24.12.2015 №02-50/4776, від 27.01.2016№02-50/330, від 25.02.2016 №02-50/677, від 22.03.2016 №02-50/906, від 27.04.2016 №02-50/122, від 20.05.2016 №02-50/1433, від 23.06.2016 №02-50/1768, від 27.07.2016 №02-50/2175, від 29.08.2016 №2596, складених у присутності депутатів Миронівської міської ради та свідків, під час обстеження житлового будинку [ADDRESS], встановлено, що громадянка [PERSON] та [PERSON] за даною адресою не проживають, їх особистих речей у будинку не виявлено, спільного господарства із сім'єю, яка проживає за даною адресою, не ведуть /а.с.20-31/. Правовідносини, які склалися між стронами врегульовані ст. 391, 405 ЦК України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки позивачу на праві власності належить вказаний будинок. Відповідач права власності на будь-яку частину будинку не має та в ньому не проживає з 2010 року. Наявність реєстрації відповідача у будинку за вказаною адресою чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном. В даному випадку рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп

Outcome: approved