Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та відповідачем 11.06.2015 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25. На виконання п. 7 договору купівлі-продажу позивач передала продавцеві [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 836 184 гривень. Таким чином, позивачем було вчинено всіх необхідних дій на виконання умов договору і зареєстровано належним чином право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з тим, відповідно до п. 11 договору, продавець [PERSON] свідчив, що згаданий будинок та земельна ділянка на момент укладання цього договору не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебувають, судового спору щодо них, а також прав третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах та і за межами України немає, завдатків за ці житловий будинок та земельну ділянку від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені. Також, згідно п.12 договору під забороною (арештом) згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.06.2015 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка не перебувають. Але, як у подальшому позивачу стало відомо, що на момент вчинення вищевказаного правочину майно перебувало в іпотеці Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», про що продавцем повідомлено не було, але напевне було відомо. Відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.03.2016 року було відкрито провадження у цивільній справі № 639/2485/16-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання правочинів недійсними - задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 410. Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за № 811. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, позивач була позбавлена права власності на нерухоме майно. Позивач набув право на відшкодування збитків, завданих незаконними діями [PERSON] У звязку з викладеним позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року відстрочено [PERSON] сплату недостатньої суми судового збору у розмірі 7 177,84 грн., прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі. Відповідно до розпорядження керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.06.2018 року у даній справі призначено повторний автоматизований розподіл справи, в результаті для розгляду даної заяви автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В. та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2018 року зазначену цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.08.2018 року клопотання відповідача [PERSON] задоволено частково. Залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], яка мешкає за адресою: м. Харків, вул. Пушкарівська, 25. В іншій частині в задоволенні клопотань відповідача [PERSON] відмовлено. На адресу суду 28.09.2018 року за вх. №25433 надійшов відзив на позов відповідача [PERSON], в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 08.11.2018\~року ухвалою\~Жовтневого районного\~суду м.\~Харкова підготовче\~провадження у\~цивільній справі за позовом\~[PERSON] до\~[PERSON],\~третя особа:\~[PERSON] про\~стягнення безпідставно\~набутих грошових\~коштів та\~відшкодування моральної\~шкоди закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Третьою особою [PERSON] 25.02.2019 року за вх. №5183 подано письмові пояснення, в яких остання зазначила, що за обставинами справи між [PERSON] та [PERSON] укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Пушкарівська, 25 в місті Харкові, який був фактично виконаний, зокрема щодо повної сплати вартості придбаного обєкту нерухомості (нотаріально посвідчена заява [PERSON]В.) 19.04.2017 року рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова (набуло законної сили згідно Ухвали апеляційного суду від 26 липня 2017), позов у цивільній справі № 639/2485/16-ц задоволений частково. Суд визнав недійсними: Договір дарування від 23.06.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та Договір іпотеки від 13.07.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] В мотивувальну частину рішення суд вмістив висновок про нікчемність договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнав, що недійсність цього правочину встановлена законом та не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом. Враховуючи наведене, та істотна обставина, що укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року житлового будинку та земельної ділянки по вулиці Пушкарівська, 25 в місті Харкові, не створив юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю і за таким правочином кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (ч. 1 ст. 216 ЦК України), доказуванню в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не потребує. Перелік наслідків нікчемного (недійсного) правочину є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Враховуючи наведене, приписи статті 216 ЦК України, документально підтверджений факт здійснення розрахунків за нікчемним згідно рішення суду правочином, вважає позовні вимоги такими, що ґрунтуються на Законі. У судовому засіданні 08.04.2019 року представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, у судовому засіданні відмовився від раніше поданого відзиву. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Суд, заслухавши думку учасників справи, врахувавши визнання позову відповідачем, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 11.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 6310137900:06:034:0002, загальною площею 0, 0732 га, що розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25, що підтверджується копією договору-купівлі продажу від 11.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №779 (а.с. 6). Відповідно до п. 11 Договору купівлі продажу продавець [PERSON] свідчив, що згаданий будинок та земельна ділянка на момент укладання цього договору не продані, не подаровані, іншим способом не відчужені, під заставою (в тому числі податковою), арештом (забороною) не перебувають, судового спору щодо них, а також прав третіх осіб (у тому числі за договором найму чи шлюбним контрактом), як у межах та і за межами України немає, завдатків за ці житловий будинок та земельну ділянку від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесені. Пунктом 12 Договору купівлі-продажу передбачено, що під забороною (арештом) згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 11.06.2015 року вказаний житловий будинок та земельна ділянка не перебувають. На виконання п. 7 Договору купівлі-продажу, [PERSON] передала [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 836 184 грн., що підтверджується нотаріально посвідченою заявою останнього (а.с.7 зворот). За [PERSON] зареєстровано право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25, що вбачається з копії відповідного витягу від 11.06.2015 року №38898340 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.09.2018 року (а.с.7, 60). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання правочинів недійсними - задоволено частково. Визнано недійсним договір дарування від 23.06.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 410. Визнано недійсним договір іпотеки від 13.07.2015, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за № 811. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (код ЄДРПОУ 14282829, МФО 334851) судовий збір у розмірі по 689 грн. з кожного. В тексті зазначеного рішення міститься висновок про нікчемність договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та висновок про те, що недійсність цього правочину встановлена законом і не потребує окремого визнання такого нікчемного правочину недійсним судом (а.с. 8-10). Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26.07.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.04.2017 року залишено без змін. Отже, вказане рішення набрало законної сили 26.07.2017 року (а.с.11-13). Відповідно до копії довідки від 28.02.2018 року [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківського обєднаного управління ПФУ м. Харкова і отримує пенсію за віком. Всього за період з січня 2017 року по березень 2018 року остання отримала 31\~574, 79 грн. (а.с.14). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, в ч.4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частини 2\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору і передбачає, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.2 ст. 628 ЦК України, яка визначає поняття змісту договору. Згідно частин 1, 2 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною особою. Відповідно до ч.1 статті 1212 ЦК України, особа,\~яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої\~правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до\~статті 216 ЦК України\~у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у випадку неможливості такого повернення (зокрема, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі) необхідно відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Пунктами 68-73 Постанови Верхового Суду по справі № 629/4628/16-ц від 23 травня 2018 року передбачено, що відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов'язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). За ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, встановлено, що позивач [PERSON] була позбавлена права власності на нерухоме майно, саме на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Пушкарівська, 25, оскільки на момент вчинення правочину (договору купівлі-продажу від 11.06.2015 року), майно перебувало в іпотеці ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», про що відповідачем позивачу повідомлено не було. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі, у звязку з чим, з відповідача на корить відповідача підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 836\~184 грн., отримані відповідачем за нікчемним договором, та моральна шкода у розмірі 10\~000 грн., розмір якої визнано відповідачем і обумовлено представником позивача завданням позивачу душевних страждань у звязку з протиправною поведінкою відповідача, який не повідомив про істотні особливості нерухомого майна під час укладання договору купівлі-продажу, що стало причиною його нікчемності. Задовольняючи позов в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на корить позивача [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1 284 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, сплату якого було відстрочено позивачу до ухвалення судового рішення у розмірі 7\~177,84 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved