Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна є власником квартири [ADDRESS] , діями якого 23 вересня 2018 року відбулось залиття належної позивачу квартири при заповненні внутрішньо будинкової системи централізованого опалення будинку підрядною організацією ПП «Котломонтаж» комунального підприємства «Наше місто» ЗМР. Відповідно до акту обстеження технічного стану квартири, яка належить позивачу, від 25 вересня 2018 року, причинною залиття квартири [ADDRESS] встановлено відсутність запірної арматури на стояках опалення у квартирі [ADDRESS] під час заповнення підрядною організацією ПП «Котломонтаж» внутрішньо будинкової системи централізованого опалення будинку, а власнику квартири [ADDRESS] рекомендовано негайно закінчити усі ремонтні роботи на ситсемі централізованого опалення в квартирі. Внаслідок залиття квартири позивач потребує термінового поточного ремонту, оскільки мешкати у вказаному житлі є неможливим, а отже просить стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 14962,74 грн., яка обґрунтована актом обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] » ЗМР від 25.09.2018 року та звітом про оцінку збитку нанесеного майну, та завдану моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. 07 жовтня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, обґрунтовуючи наступним. Відповідач вказує, що у зазначеному позивачем акті причини затоплення квартири зазначені як ймовірні, а отже комісія не встановила дійсні причини залиття. Крім того, цей документ не відповідає вимогам закону щодо оформлення таких актів у результаті порушення процедури оформлення. Водночас, відповідач звертає увагу на те, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності трьох осіб, а отже вказані особи могли вчинити дії чи допустити бездіяльність, у результаті яких було б нанесено шкоді майну позивача, тому належне визначення винної особи, обстеження квартири [ADDRESS] та встановлення причинно-наслідкових зв`язків між діями та завданою шкодою має першочергове значення у вирішенні справи. У судовому засіданні позивач підтримав позов у повному обсязі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до норми статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 2001 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О.В. за реєстровим в реєстрі № 6074, та, водночас, підтверджується реєстраційним посвідченням Орендного підприємства ЗМБТІ від 07 грудня 2001 року за реєстровим № 39254 у реєстровій книзі № 284 та технічним паспортом на вищевказану квартиру. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 159152853 від 12 березня 2019 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 41/100 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15 січня 2007 року. посвідченого першою Запорізькою державною нотаріальною конторою за № 2-38. Технічним паспортом на вищевказану квартиру підтверджується право спільної часткової власності [PERSON] , та встановлено право власності [PERSON] на 21/50 частки та [PERSON] на 17/100 частки спільної квартири [ADDRESS] . Актом обстеження технічного стану квартири [ADDRESS] від 25 вересня 2018 року КП «Наше [ADDRESS] » ЗМР встановлено, що 23 вересня 2018 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] яка використовується не за призначенням [ADDRESS] під офіс, вищерозташованою квартирою [ADDRESS] при заповненні внутрішньо будинкової системи централізованого опалення будинку підрядною організацією ПП «Котломонтаж» комунального підприємства «Наше місто» ЗМР. Ймовірна причина залиття квартири [ADDRESS] встановлена як відсутність у квартирі [ADDRESS] запірної арматури на стояках опалення під час заповнення підрядною організацією ПП «Котломонтаж» внутрішньо будинкової системи. Висновками та рекомендаціями комісії визначено негайно закінчити власнику квартири [ADDRESS] усі ремонтні роботи на системі централізованого опалення в квартирі. За вищевказане обстеження [PERSON] сплачено 200 грн. 86 коп., що підтверджується квитанцією 0.0.1146510386.1 від 29.09.2018 року. Звітом про оцінку збитку нанесеного майну трикімнатній квартирі, а саме кімнаті [ADDRESS] , складеного ФОП [PERSON] , встановлена вартість майновому збитку складає без врахування ПДВ 11718,23 грн., нараховано ПДВ 2343,65 грн., з врахуванням ПДВ 14061,88 грн. Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам у їх сукупності, співставленні між собою та вимогам законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд враховує наступне. Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи. В абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4). Натомість Додаток 4 вимагає чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. [ADDRESS] ___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін. Додаток 4 Правил при складанні акту вимагає надати висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін. Окрім того, акт повинен містити інформацію про ознайомлення мешканців квартир щодо відомостей даного акту. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 року № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинен надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття його квартири, зокрема комісійний акт, який складено із додержанням вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття. Разом з тим, акт від 25.09.2018 року, поданий позивачем як доказ, вказує на ймовірну причинну залиття квартири, що дає підстави для існування невичерпаного переліку інших обставин, наслідком яких було б завдання [PERSON] майнової шкоди шляхом залиття належної йому на праві власності квартири [ADDRESS] . Суд бере до уваги відповідний доказ, але інформація, що міститься в ньому, має суперечливий характер і не встановлює виняткову вину [PERSON] , який є мешканцем вищерозташованої квартири [ADDRESS] . Також слід зазначити, що даний Акт не містить даних про те, що вказана комісія відвідувала квартиру [ADDRESS] для перевірки факту та причин залиття, а також про те, що вказаний акт був вручений мешканцям квартири [ADDRESS] . Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, то з`ясовуючи факти, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Так, вищевказана стаття вказує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно роз`яснень п. 9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що зазнала позивачка у зв`язку зі смертю сина та погіршення внаслідок цих страждань стану здоров`я, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що наданими доказами не встановлено вину відповідача щодо спричинення позивачеві майнової шкоди та моральних страждань, які пов`язані з пошкодженням майна унаслідок залиття квартири позивача. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, а саме твердження щодо того, що залиття квартири сталось з вини власника квартири [ADDRESS] [PERSON] , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: dismissed