Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

До Підволочиського районного суду Тернопільської області звернулось Підволочиське районне споживче товариство із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію цього суду 08.10.2019р., до Підволочиської селищної ради Тернопільської області про визнання незаконним та скасування рішення. В якій просить: 1.Визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду загальної юрисдикції, поновити його, прийняти позов до розгляду та розглянути по суті. 2. Визнати незаконним та скасувати рішення сорок четвертої сесії шостого скликання Підволочиського селищної ради №1694 від 17 вересня 2015р. «Про скасування рішення виконавчого комітету селищної ради народних депутатів від 12 грудня 1996 року №153 «Про визнання права власності на будівлі, які належать Підволочиському райСТ». 3. Судові витрати, які орієнтовно складаються із сплаченого судового збору, просять віднести за рахунок відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що, 12 грудня 1996 року виконавчий комітет Підволочиської селищної ради народних депутатів прийняв рішення №153 «Про визнання права власності на будівлі, які належать Підволочиському райСТ». Проте 17 вересня 2015 року сесія Підволочиської селищної ради прийняла рішення №1694 «Про скасування рішення виконавчого комітету селищної ради народних депутатів від 12 грудня 1996 року №153 «Про визнання права власності на будівлі, які належать Підволочиському райСТ». Вказане рішення вважають незаконним і таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства та судової практики Конституційного Суду України. Дана позовна заява зареєстрована в Підволочиському районному суді і справі присвоєно №604/942/19. У зв`язку із відсутністю суддів для розгляду даної справи у Підволочиському районному суді дана справа розпорядженням голови Підволочиського районного суду на підставі ч.ч.1, 4 ст.31, ч.3 ст.41 ЦПК України передана Збаразькому районному суду як найбільш територіально наближеному до Підволочиського районного суду (а.с.44). 28 жовтня 2020 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче засідання справи (а.с.49). 17 березня 2020 року проведено підготовче засідання і ухвалою суду справу призначено до розгляду на 09 квітня 2020 року. В судове засідання 19 травня 2020 року представник позивача Підволочиського районного споживчого товариства адвокат Помазанська С.І. не з`явилася, однак на адресу суду від неї надійшла заява, в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позов. Відповідач Підволочиська селищна радаТернопільської області в судові засідання неодноразово не з`являлась, по невідомій суду причині, хоча про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена. Відповідач не подав до суду відзиву. Суд на підставі ст.280 ЦПК України вважає за доцільне проводити заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.3 цього ж Кодексу - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише уразі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України). Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради України і Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Так, судом встановлено, що 12 грудня 1996 року виконавчим комітетом Сільради прийнято рішення №153, за п.1 якого вирішено визнати право власності на будівлі споживчої кооперації на території селища Підволочиськ, що знаходяться на балансі Підволочиського райСТ (згідно із додатком до цього рішення 27 об`єктів, серед яких під №26 - «ринок зі всіма будівлями»), а п.2 цього рішення Підволочиському райСТ дозволено через бюро технічної інвентаризації виготовити всю необхідну документацію на право власності на об`єкти, вказані в додатку до рішення, з видачею свідоцтв на кожен із них (а.с.9, 10). 27 серпня 2003 року Підволочиською селищною радою Підволочиському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на магазин «Універмаг» з гаражем на підставі рішення Підволочиської селищної ради від 12 грудня 1996 року. Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 27 серпня 2003 року (а.с.30). 09 вересня 1999 року Підволочиською селищною радою Підволочиському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на магазин « Барвінок » на підставі рішення Підволочиської селищної ради від 12 грудня 1996 року. Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 09 вересня 1999 року (а.с.31). 11 грудня 2005 року Підволочиською селищною радою Підволочиському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на магазин « Книги » на підставі рішення Підволочиської селищної ради від 12 грудня 1996 року. Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 11 грудня 2005 року (а.с.32). 25 листопада 2003 року Підволочиською селищною радою Підволочиському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на адмінбудинок з котельнею на підставі рішення Підволочиської селищної ради від 12 грудня 1996 року. Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 25 листопада 2003 року (а.с.33). 14 вересня 1999 року Підволочиською селищною радою Підволочиському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на магазин « Кулінарія », « Молоко » на підставі рішення Підволочиської селищної ради від 12 грудня 1996 року. Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 14 вересня 1999 року (а.с.34). 28 лютого 1997 року Підволочиською селищною радою Підволочиському районному споживчому товариству видано свідоцтво про право власності на цех безалкогольних напоїв на підставі рішення Підволочиської селищної ради від 12 грудня 1996 року. Вказане свідоцтво про право власності зареєстроване в бюро технічної інвентаризації 28 лютого 1997 року (а.с.35). 17 вересня 2015 року сорок четверта сесія шостого скликання Підволочиської селищної ради рішенням №1694 скасувала рішення свого виконавчого органу від 12 грудня 1996 року №153 «Про визнання права власності на будівлі, які належать Підволочиському райСТ», та продовжила повноваження тимчасової контрольної комісії селищної ради щодо вивчення ситуації на ринку по вул.Шевченка, 8, см.Підволочиськ Тернопільської області (а.с.11). Відповідно до п.2 постанови ЦК Компартії України і Ради Міністрів УРСР від 14 квітня 1987 року №124 « Про заходи по поліпшенню роботи колгоспних ринків» всі ринки із системи Міністерства торгівлі УРСР були безоплатно передані споживчій кооперації. На виконання Постанови ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 26 липня 1987 року №265 «Про заходи по поліпшенню колгоспних ринків» та Постанови ЦК Компартії України і Ради міністрів УРСР від 14 квітня 1987 року №124 відповідно до рішення виконкому Тернопільської обласної ради народних депутатів від 30 липня 1987 року безоплатної у підпорядкування Тернопільської облспоживспілки було передано обласну об`єднану дирекцію колгоспних ринків. Аналіз чинного на час прийняття виконавчим комітетом Підволочиської сільської ради рішення від 12 грудня 1996 року за №153 законодавства Цивільного кодексу Української РСР, постанови Ради Міністрів Української РСР «Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків і споруд» від 28 квітня 1980 року за №285, прийнятої на виконання постанови Ради міністрів СРСР від 16 жовтня 1979 року за № 940, якою було затверджено однойменне положення) свідчить про те, що держава та її повноважні органи мали право передавати державне майно у власність недержавним (кооперативним і громадським) організаціям як за плату так і безоплатно. Частиною 1 ст.12, ст.ст.10, 11, 14, 15 Конституції Української РСР 1978 року за політико-економічною природою та соціальною спрямованістю власність на засоби виробництва за суб`єктами права власності поділяла на державну (загальнонародну), власність колгоспів та інших кооперативних організацій, їх об`єднань, а також майно профспілкових та інших громадських організацій. При цьому кооперативні організації були суб`єктами права власності на засоби виробництва та інше майно і мали право на власність, відокремлену від державної. Згідно чинного на той час законодавства, ст.91 ЦК Української РСР, п.п.«є» п.5, п.п.6, 9 постанови ради Міністрів Української РСР №285 від 28 квітня 1980 року «Про порядок передачі підприємств, об`єднань, організацій, установ, будинків та споруд», прийнятої на виконання постанови Ради міністрів СРСР від 16 жовтня 1979 року) держава та її повноважні органи мали право передавати державне майно у власність недержавним (кооперативним) і громадським організаціям та якою встановлювався оплатний порядок передачі майна і як виняток в разі неможливості такої передачі (оплатної) могла бути здійснена безоплатна передача кооперативним та громадським організаціям. Таким чином враховуючи положення постанови Ради Міністрів Української РСР № 285 від 28 квітня 1980 року, така передача будівель та споруд була підставою для зміни форми власності на будівлю з державної на кооперативну, що також відповідало положенням ст.91 ЦК УРСР, яка визначала право держави розпоряджатися майном, визначати його юридичну долю, у тому числі передачу права власності на нього. Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Центральної спілки споживчих товариств України про офіційне тлумачення положень п.1 ст.9, п.1 ст.10 Закону України «Про споживчу кооперацію», ч.4 ст.37 Закону України «Про кооперацію» (справа про захист права власності організації споживчої кооперації) від 11 листопада 2004 року №16-рп/2004 зазначено, що безоплатна передача колгоспних ринків організаціям споживчої кооперації не суперечила чинному на той час законодавству, внаслідок чого ринки як цілісні майнові об`єкти перейшли у володіння і користування організацій споживчої кооперації, які відповідно до положень Закону України «Про власність» набули права власності на передане їм майно на підставі правовстановлюючих документів. Також у рішенні Конституційного Суду України №16-рп/2004 поняття «колгоспні ринки» тлумачиться як «майновий об`єкт разом з організаційною та функціональною структурами їх управління», «ринки як цілісні майнові об`єкти» або «майнові ринкові комплекси споживчої кооперації». За змістом рішення Конституційного Суду України безоплатна передача колгоспних ринків і організацій могла мати місце тільки як передача у власність на підставі правовстановлюючих документів як цілісних майнових об`єктів відповідно до положень Закону України «Про власність». Доказом підтвердження безоплатної передачі колгоспного ринку є додаток до рішення виконавчого комітету являється додаток до рішення виконавчого комітету Підволочиської селищної ради за №153 від 12 грудня 1996 року у якому визначено перелік об`єктів будівель споживчої кооперації за якими визнається право власності, зокрема об`єктом п. 26 вказаного списку являється ринок із всіма будівлями. Рішенням Конституційного Суду України від 16 квітня 2009р. справа №7-рп/2009, справа №1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України,

Outcome: approved