Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернувся [PERSON] , з позовом до ПАТ «Маріупольгаз» про захист прав споживачів, в якій просить стягнути з відповідача на його користь суму обрахування за період з травня 2017 року по червень 2020 року у розмірі 579,79 грн., зобов`язати відповідача зробити перерахунок за спожитий природний газ з розрахунку 3.28 м. куб на одну особу з липня 2020 року, зобов`язати відповідача зробити перерахунок за розділення природного газу на 2020 рік з розрахунку 3,28 м.куб. на одну особу, та стягнути судові витрати у сумі 4000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником та проживає у квартирі [ADDRESS] , є пенсіонером, мешкає один та використовує природний газ рідко. Постановою КМУ від 23.03.2016 року № 203 та від 27.02.2019 року № 143 встановлені норми споживання природного газу 3,3 м. куб., та 3,28 м. куб на одну людину для приготування їжі, у кого відстуні індивідуальні газові лічильники. Проте відповідач в порушення вказаних вимог тривалий час надавав платежі на оплату використання природного газу у розмірі до 10 м. куб на одну особу. 16.10.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок нарахування використання природного газу з розрахунку 3,28 м.куб на одну особу за наданням реєстру квитанцій з січня по вересень 2019 року, в яких вказано споживання природного газу на одну особу до 10 м. куб. 05.11.2019 року позивачем було отримано відповідь в якому відмовлено в перерахунку. 20.07.2020 року позивач повторно звернувся із заявою до відповідача зробити перерахунок за користуванням природного газу з травня 2017 року по нормах 3,3 м.куб. та 3.28 м. куб., на одну особу і за газопровід на 2020 рік, проте відповіді на заяву не отримав, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду за захистом свої прав. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 30 грудня 2020 року відкрито провадження по справі у порядку спрощеного провадження. [PERSON] , в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Від представника ПАТ « Маріупольгаз» надйшов відзив відповідно до якого, проти задоволення позовних вимог відповідач заперечує вважає їх необгрутнованими та такими, що суперечать положенням законодавства. Окремо зазначив, що позивач в обгрунтувння позовних вимог посилається на постанови Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та № 143 від 27.02.2019 року «Питання споживання природного газу», якими встановлені норми споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, проте як облік природного газу на об`єкті позивача здійснюється загально будинковим лічильником газу. Відповідно до Акту від 30.09.2016 року вищевказаний загально будинковий лічильник газу було введено в комерційний облік та експлуатацію. Тому посилання позивача на вищезазначені норми є хибними. Позивач [PERSON] , надав відповідь на відзив, відповідно до якого зазначено, що аргумент позивача про те, що загальнобудинковий газовий лічильник встановлено відповідно до договору № 08/203 від 29.04.2016 року, укладений між відповідачем та ЖКП суперечить чинному законодавству, оскільки не було отримано згоду всіх співласників будинку [ADDRESS] на встановлення загальнобудинкового газвого лічильникаю. Суд дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно із пунктом 1 розділу 5 глави ІХ Кодексу газорозподільних систем затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, за ініціативи балансоутримувача або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку або на групу будинків, мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу. Балансоутримувач не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. Відповідно до ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач має право: - Одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; - На несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Так, відносини з приводу постачання населенню природного газу регулюються ст. 714 ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494, кодекс Газорозподільних систем (далі ГРМ). Виходячи з положень статей 6, 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов`язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно вимог Закону розмір оплати спожитих комунальних послуг визначається виключно двома способами: або за лічильниками або за встановленими нормами споживання. Встановлення норм споживання є компетенцією Кабінету міністрів України. З 15.06.2016 року об`єм спожитого газу обліковується за показниками лічильника, що встановлений на будинку. Постановою КМУ від 06.08.2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» внесені зміни до Постанови КМУ від 08.06.1996 року №619 та встановлена норма споживання 6 куб.м. Постановою КМУ від 23.03.2016 року №203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», встановлено норму споживання 4,4 куб.м. Пунктом 2 цієї Постанови КМУ передбачено, що застосування норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників затверджених п.1 цієї постанови здійснюється з 01.02.2016 року. Постановою КМУ від 18.08.2017 року №609 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» внесені зміни до Постанови КМУ від 23.03.2016 року №203 та встановлена норма споживання 3,3 куб.м. Постанова КМУ від 23.03.2016 року №203 скасована рішенням окружного адміністративного суду м.Києва від 30.05.2018 року, дане рішення набрало законної сили 09.08.2018 року. Відповідно до Постанови КМУ від 27.02.2019 року №143 «Питання споживання природного газу», затверджені норми споживання природного газу при користуванні плитою газовою за наявності централізованого постачання гарячої води 3,28 куб.м.. Пунктом 2 даної постанови встановлено: застосування норм природного газу побутовим споживачам у разі відсутності лічильників газу. Враховуючи вище наведене, та той факт, що зазначені позивачем у позовній заяви норми, щодо нарахування природного газу побутовими споживачами, застосовуються лише у разі відсутності лічильників газу, беручи до уваги те, що на будинку у якому проживає позивач встановлений загально будинковий лічильник газу, який відповідно Акту від 30.09.2016 року введено в комерційний облік та експлуатацію, суд приходить до висновку, що для застосування положень Постанов Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016 року та № 143 від 27.02.2019 року відсутні правові підстави, а відтак позов не підлягає задоволенню. Належних та допустимих доказів, що договір № 08/203 від 29.04.2016 року, на підставі якого було встановлено загальнобудинковий лічильник суперечить чинному законодавству на час розгляду справи суду не надано. Відповідно до вимог ч.2 ст. 141 КПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed