Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач - ПАТ «Брокбізнесбанк» з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.04.2013 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено договір №20130326114103 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Відповідно до додаткової угоди №1 від 05.04.2013 року про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору №20130326114103 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE від 05.04.2015 року, [PERSON] були надані грошові кошти в сумі 10000,00 грн. шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії, на строк з 05.04.2013 року по 04.04.2015 року зі сплатою 32% річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі. Станом на 20.04.2015 року [PERSON] свої кредитні зобов'язання не виконала. Її заборгованість складає з урахуванням заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом, неустойки за прострочення сплати кредиту і процентів, суми індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту та по нарахованим процентам, 3% річних від суми заборгованості по кредиту і процентам, всього - в розмірі 2686 1,51 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача цю заборгованість за договором та судовий збір. Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 листопада 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженки м. Краматорська Донецької області, ІПН [NUMBER], на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (код ЄДРПОУ 19357489) заборгованість за кредитним договором №20130326114103 від 05.04.2013 року в сумі 26861,51 грн. (двадцять шість тисяч вісімсот шістдесят одну гривню 51 копійку). Вирішено питання про судові витрати. З вказаним рішенням в частині стягнення неустойки, штрафів та пені за прострочення сплати кредиту не погодилась [PERSON], оскаржила його в апеляційному порядку як необґрунтоване, незаконне та прийняте без врахування всіх обставин з порушеннями норм матеріального та процесуального права. Просила рішення суду скасувати в частині стягнення неустойки за прострочення сплати кредиту в розмірі 5821,68, та зменшити розмір іншої неустойки до мінімально можливого, в іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 2 листопада 2015 року залишити без змін. В обґрунтування доводів апеляційної скарги [PERSON] посилається на те, що судом було помилково не взято до уваги приписи ч. 2 ст. 2 ЦПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та принцип верховенства права, закріплений ст. 8 Конституції України, відповідно до яких територія міста Краматорська входить в зону АТО, у зв'язку з чим забезпечення виконання Конституційних прав, свобод та обов'язків обмежується, а іноді стає неможливим. Вона вважає, що суд повинен був застосувати до правовідносин між позивачем та відповідачем вимоги ст. 2 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та відмовити в задоволенні позову щодо стягнення пені за кредитом, нарахованої в період проведення антитерористичної операції. Крім того, суд, ухвалюючи рішення, не прийняв до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до мінімально можливого. Це клопотання викладено у запереченні на позовну заяву, але в судовому засіданні воно не розглядалось. За таких обставин [PERSON] наголошує, що невиконання нею зобов'язань за кредитним договором відбулося в наслідок бойових дій, які проходили у 2014 році у м. Слов'янську та у м. Краматорську, у зв'язку з чим вона разом з дітьми була вимушена виїхати за межі Донецької області, через що залишилась без роботи та втратила всі свої заощадження. Вважає, що всі ці обставини мають істотне значення для об'єктивного розгляду справи та прийняття справедливого та законного рішення. В судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Відповідач надав суду клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому, апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 05.04.2013 року укладено договір №20130326114103 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Відповідно до умов договору банк на підставі заяви позичальника видає йому не персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE із строком дії 2 роки та ПІН код до неї, відкриває спеціальний картковий рахунок [NUMBER] в гривні та здійснює його обслуговування (а.с. 7-9). Відповідно до додаткової угоди №1 від 05.04.2013 року про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору №20130326114103 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE від 05.04.2013 року (далі - Кредитний договір) [PERSON] було надано грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. (Десять тисяч гривень 00 копійок) шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк з 05.04.2013року по 04.04.2015 року із сплатою 32,0 (Тридцять два) % річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі. (а.с. 10-12). З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 013032611410 від 05.04.2013 року за відповідачем станом на 20.04.2015 року утворилась заборгованість у сумі 26861,51 грн., а саме: заборгованість за кредитом 9986,61 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 4651,57 грн.; неустойка (пеня та/або штраф) за прострочення сплати кредиту - 5821,68 грн.; неустойка (пеня та/або штраф) за прострочення сплати процентів - 1383,51 грн.; сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту - 3653,37 грн.; сума індексу інфляції простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 1045,03 грн.; 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту) - 272,89 грн.; 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по несплаченим процентам) - 64,85 грн. (а.с. 3-6). Оскільки оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позову щодо стягнення неустойки за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суми прострочення сплати по кредиту та процентам за користування кредитом, апеляційний суд перевіряє законність рішення в цій частині. Суд, задовольняючи позов у повному обсязі, виходив з обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності. Проте, з таким висновком суду першої інстанції в частині спору про стягнення неустойки за прострочення сплати основного зобов'язання (кредиту) та процентів за користування кредитом, трьох відсотків річних, нарахованих на суми прострочення сплати по основному зобов'язанню (кредиту) та процентам за користування кредитом повністю погодитися не можна. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення основного зобов'язання (кредиту) в сумі 5821,68 грн. та неустойки, пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом в сумі 1383,51 грн., суд першої інстанції виходив з порушення відповідачкою умов договору №20130326114103 та Додаткової угоди. При цьому суд не врахував вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» із змінами та доповненнями, внесеними Законами України від 12 лютого 2015 року №189-VIII, від 2 березня 2015 року №222-VIII, де зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 вказаного Закону розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. №1275-р визначений та затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. У пункті 16 цього додатку вказане місто Краматорськ (Краматорська міська рада). З копії паспорта відповідачки [PERSON] вбачається, що вона з 1998 року мешкає у м. Краматорську (а.с. 13), тому суд мав застосувати вимогу наведеного вище Закону. З розрахунку пені, неустойки за прострочення основного зобов'язання (кредиту) видно, що період її нарахування визначений з 25 квітня 2014 року по 19 квітня 2015 року в розмірі 5821,68 грн. (а.с. 4). Враховуючи період нарахування неустойки, пені за прострочення основного зобов'язання (кредиту), суд першої інстанції безпідставно вирішив питання про її стягнення. З розрахунку пені, неустойки за прострочення сплати процентів видно, що період її нарахування визначений щомісячно з 28 травня 2013 року по 19 квітня 2015 року в розмірі 1383,51 грн. (а.с. 4-5). За період з 28 травня 2013 року по 14 квітня 2014 року нарахована пеня, неустойка за прострочення сплати процентів в загальному розмірі 258,60 грн. і саме ця сума має бути стягнута з відповідачки. Звертаючись в суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивач посилався на те, що відповідачка, крім пені, неустойки, встановлених договором, має сплатити за порушення грошового зобов'язання суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розглядаючи справу в цій частині, суд першої інстанції встановив, що відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання, тому стягнув з неї, крім суми боргу, індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи наведену норму закону, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно стягнув з відповідачки індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання. Проте, три проценти річних від простроченої суми стягнуто судом безпідставно тому, що умовами договору №20130326114103 у п. 15 додаткової угоди №1 встановлений інший розмір процентів, а саме: у разі порушення строків погашення заборгованості за кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування Кредитною лінією, а також інших платежів боржник сплачує Банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п. 2 цієї Додаткової угоди, від суми простроченої заборгованості. Що стосується доводів апеляційної скарги щодо зменшення розміру неустойки до мінімально можливого, апеляційний суд зазначає наступне. Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. За таких обставин, враховуючи те, що неустойка за прострочення сплати процентів з відповідачки має бути стягнута в сумі 258,60 грн. підстав для зменшення її розміру через не співмірність із розміром основного боргу (основний борг 9986,61 грн.) апеляційним судом не вбачається. В цій частині апеляційна скарга безпідставна. Інших доводів апеляційна скарга не містіть. Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що розглядаючи справу, суд першої інстанції в частині стягнення неустойки за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, трьох відсотків річних, нарахованих на суми прострочення сплати по кредиту та процентам за користування кредитом, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та закону. Тому відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для його скасування в частині стягнення неустойки за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, трьох відсотків річних, нарахованих на суми прострочення сплати по кредиту та процентам за користування кредитом з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Outcome: partial