Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

До суду 18 липня 2016 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], ФОП [PERSON] про визнання недійсним п.6.5. договору на весільне обслуговування, укладеного 04.04.2016 року між «Весільним агентством [PERSON]» в особі ФОП [PERSON] та [PERSON]; та про зобовязання ФОП [PERSON] видалити усю інформацію, в тому числі усі фото- та відео- матеріали, які стосуються весілля [PERSON] та [PERSON] (Felicita di essere una famiglia), та які розміщені в соціальних мережах «Вконтакте» та «Facebook», а також на сайті «Весільного агентства [PERSON]». В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 07.05.2016 року він та відповідач [PERSON] уклали шлюб. Організаціє їх весілля займалося «Весільне агентство [PERSON]», зареєстроване в України як ФОП [PERSON] Ними перед агентством було поставлено завдання організувати тихе, скромне весілля, без «сторонніх очей». Весілля відбулося в італійському стилі під назвою Felicita di essere una famiglia, пройшло у родинному колі, між тим, через деякий час після весілля, фото та відео з весілля зявились в соціальних мережах «Вконтакте» та «Facebook», а також на офіційному сайті агентства, тобто весілля стало доступним до користувачів соціальних мереж, які залишали свої коментарі. На вимогу видалити цій матеріал відповідач відмовила, посилаючись на те, що зазначений матеріал є рекламою бізнесу і право на його розміщення надала його дружина [PERSON], коли підписувала договір на весільне обслуговування. При цьому йому не було відомо про те, що 04.04.2016 р. між відповідачами було укладено саме письмову, а не усну, як він вважав, угоду, за якою замовник [PERSON] доручила, а виконавець Весільне агентство [PERSON] прийняло на себе обовязки щодо підготовки, організації та координування весілля 07.05.2016 р., відповідно до п.6.5. якої виконавець має право використовувати фото та відеоматеріали Заходу, отримані у ході його організації, у якості реклами агентства на сайті та в соціальних мережах. Оскільки на час укладення такої угоди він з відповідачем [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] не могла діяти від імені подружжя. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності (а.с.41), позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та розглянути справу без його участі та без участі позивача, про що виклав у письмовій заяві. Відповідач [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.О. просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, про що виклала у письмовій заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином, причину неявки суду не повідомили. В звязку з чим суд визнає неявку відповідача та її представника неповажною та вирішує справу не підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши письмові докази, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04.04.2016 р. між «Весільним агентством [PERSON]» в особі [PERSON] фізичної особи підприємця, та [PERSON] був укладений договір на весільне обслуговування, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання про підготовці, організації і координації весілля (далі - Захід) 07 травня 2016 року, відповідно до побажань замовника та кошторису, які є невідємною частиною договору. Пунктом 6.5. зазначеного договору передбачено право виконавця використовувати фото і відеоматеріали з Заходу (отримані в ході надання послуг по його організації) в якості реклами агентства на сайті і в соціальних мережах (а.с.6-7). 07 травня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON]. Після весілля [PERSON] та [PERSON] на сайті «Весільного агентства [PERSON]» та в соціальних мережах були розміщені фото та відео з весілля подружжя (а.с.8-15). Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Як зазначено в рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України у справі № 1-9/2012 від 20.01.2012 р. № 2-рп/2012, а аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: - інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, повязані з особою та членами її сімї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, повязану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною; - збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформацією про фізичну особу є відомості чи сукупність відомостей про таку особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Таким чином, поширення через мережу інтернет відповідачем [PERSON] інформації, що стосується події весілля позивача [PERSON], відбулось без згоди та дозволу позивача, та є втручанням в його особисте та сімейне життя. Відповідно до положень ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Договір, який містить пункт 6.5. про право виконавця використовувати фото і відеоматеріали з Заходу (отримані в ході надання послуг по його організації) в якості реклами агентства на сайті і в соціальних мережах, позивач не підписував, а [PERSON], яка підписала цей договір не діяла від імені позивача, оскільки на час укладення договору шлюб між ними не був зареєстрований та вони не набули права та обовязки подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані, доведені та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved