Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] до [PERSON] з позовом про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту проживання однією та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що його рідний дядько, з яким вони проживали однією сім`єю, [PERSON] , помер [INFO] . Останнє місце проживання дядька: [ADDRESS] . Будь-які документи, що підтверджують їх родинні зв`язки не збереглися. Після смерті дядька відкрилася спадщина на належне йому майно, однак оскільки він від самого дядька знав, що правовстановлюючих документів на зазначене майно спадкодавець не має, тому до нотаріуса для прийняття спадщини не звертався. Інших родичів крім нього у дядька не має. Заповіт за життя [PERSON] не складав. Всередині жовтня 2018 року він випадково дізнався від сусіда його дядька про те, що у останній отримав при розпаюванні земель колишнього КСП «Іванівське» земельну частку (пай) і у [PERSON] знаходиться зазначений Державний акт на право приватної власності на землю, який дядько передав йому на зберігання. 24 жовтня 2018 року він подав заяву до [PERSON] приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини після смерті його дядька [PERSON] . Приватним нотаріусом Філіповою І.П. була відкрита спадкова справа за №218/2018. Цього ж дня приватний нотаріус виніс Постанову про відмову йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність факту родинних відносин. Таким чином, у зв`язку з цим, виникла необхідність у судовому порядку встановити факт родинних відносин та факт спільного проживання однією сім`єю з спадкодавцем [PERSON] . Позивач просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є рідним дядьком [PERSON] , [INFO] ; встановити факт спільного постійного проживання з 2005 року [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю понад п`ять років (з січня 2005 року до часу відкриття спадщини [PERSON] [INFO] ); визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку (пай № [NUMBER] ) площею 5,801 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Межівської селищної ради об`єднаної територіальної громади (Іванівська сільська рада) Межівського району Дніпропетровської області, яка належала [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач, [PERSON] та його представник адвокат Рябенко В.В., не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. На задоволенні позову наполягають. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої проти задоволення позовної заяви не заперечував. Судові витрати прохав покласти на позивача. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого виконкомом Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 5,801 гектарів на території Іванівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV- ДП №068852. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №53787330 та довідки виданої Іванівським старостинським округом Межівської селищної ради Дніпропетровської області, вбачається, що заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. У судовому\~засіданні встановлено,\~що 24\~жовтня 2018\~року із\~заявою про\~прийняття спадщини\~після смерті\~ [PERSON] \~до приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області звернувся [PERSON] та на підставі зазначеної заяви нотаріусом була відкрита спадкова справа №63194359, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №53787427 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53787307. Постановою приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року було відмовлено [PERSON] у відповідь на подану заяву про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті [PERSON] , оскільки [PERSON] було пропущено строк для прийняття спадщини та не надано документи підтверджуючі факт родинних відносин з спадкодавцем. Згідно письмових доказів, а саме пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , будучи зареєстрованим за іншою адресою, постійно фактично, останні шість років до смерті дядька, проживав разом з [PERSON] в [ADDRESS] , так як дядько мав захворювання нирок. Вони мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, [PERSON] купував дядькові ліки та продукти харчування, доглядав за господарством та присадибною ділянкою. Після смерті дядька у 2011 році [PERSON] здійснив поховання та розпорядження особистими речами померлого дядька. Будь-яких документів, що підтверджують їх родинні зв`язки з дядьком не збереглося. У відповідності до ст.ст.1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини Статею 1266 ЦК України передбачено, що\~племінники спадкодавця\~спадкують ту\~частку спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові (сестрі,\~братові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, судом необхідно враховувати правила частини 2\~ст. 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 СК України сім'єю є особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для визнання осіб сім`єю необхідна одночасна наявність всіх цих ознак. Так у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є рідним племінником [PERSON] , з яким постійно проживав однією сім`єю з січня 2005 року до часу відкриття спадщини [PERSON] , мали спільний бюджет, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Таким чином, згідно з положеннями ст.\~ст. 1217-1218 ЦК України\~позивач успадкував усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті останнього. До таких успадкованих позивачем прав відноситься і право на вищезазначену земельну діялянку, яке було набуте спадкодавцем [PERSON] на законних підставах та у не заборонений спосіб. Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із\~\~ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з частиною 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною 1\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п.п. 4.15, 4.18 глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703\~(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач, як спадкоємець за законом після смерті рідного дядька [PERSON] , з яким проживав однією сім`єю більше п`яти років, має законне право на визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно\~ст.141 ЦПК України\~суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так з матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з позовною заявою позивач згідно квитанцій №0.0.2012017561.1, №0.0.2012016594.1, №0.0.2012015356.1, , було сплачено судовий збір у загальному розмірі 3491,06 гривень, з яких: 1816,00 гривень судовий збір за немайнові вимоги, та 1675,06 гривень судовий збір за майнову вимогу. Відповідно до ч.7\~ст.294 ЦПК України\~при ухваленні\~судом рішення\~про встановлення\~факту судові\~витрати не\~відшкодовуються,\~якщо інше\~не встановлено\~законом.\~Отже,\~враховуючи зазначене,\~сплачений судовий\~збір за\~немайнові вимоги\~про встановлення\~факту родинних\~відносин та встановлення\~факту проживання\~однією у розмірі 1816,00 гривень необхідно залишити за позивачами. Що стосовно сплаченого судового збору за майнову вимогу, а саме про визнання права власності в порядку спадкування за законом, то суд враховує ту обставину, що відповідач, у даному випадку не вчиняв жодних дій, які б сприяли порушенню прав позивача, а відтак заради дотримання справедливого балансу, витрати на судовий збір не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved