Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

До Красноармійського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~звернувся [PERSON] з\~позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 17.01.2020 р. позивач перебував в трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». Відповідно до \~ \~ \~ \~наказу від 17 січня 2020 р. № 78/к, був прийнятий \~ \~ \~ \~ на посаду заступника \~ \~ \~ \~генерального директора з кадрів, наказом від 03.07.2020 р. № 938/к був звільнений за власним бажанням, відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, день звільнення був робочим днем. З часу припинення трудових відносин всупереч норм ст. 116 КЗпП України, відповідачем своєчасно, не проведено остаточного розрахунку, не виплачені належні позивачу суми при звільнені, а саме: січень 2020 р. - 4447,56 грн; лютий 2020 р. - 17130,96 грн; березень 2020 р. - 17130,96 грн; квітень 2020 р. - 17130,96 грн: травень 2020 р. - 15923,63 грн; червень 2020 р. - 16918,16 грн; липень 2020 р. - 10362,15 грн. Усього: 99044,38 грн, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 07.06.2021 р. № 494. Відповідач не виплатив належні суми. На думку позивача, враховуючи положення ст. 117 КЗпП України відповідач зобов`язаний сплатити йому середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 06.07.2020 р. по день постановлення рішення, розмір якого станом на 09.06.2021р. становить - 259821, 90 гривень, відповідно до наступного розрахунку: 1110,35x234 де: 1110,34 грн середньоденний заробіток, згідно бухгалтерської довідки від 07.06.2021 р. № 493, а 234 - кількість робочих днів, які вважаються днями затримки розрахунку всіх сум, що належать працівнику при звільнені. Позивач просить суд стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 99044,38 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.07.2020 р. по день ухвалення судового рішення, розмір якого станом на 09.06.2021 р. складає - 259821,90 гривень, а також судовий збір у сумі 2598,21 гривень. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано 99044,38 гривень, що підтверджується довідкою № 494 від 07.06.2021 року, яка долучена до матеріалів справи самим позивачем та надана відповідачем. Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. Довідки, видані ДП «ВК «Краснолиманська», надані позивачем в якості доказу невиплати відповідачем заробітної плати позивачеві, свідчать лише про нараховані розміри заробітною платні, та не несуть в собі будь-якого доказового значення щодо їх виплати чи не виплати. Будь-яких інших доказів на підтвердження невиплати заробітної платні позивачем не надано. Крім того, відповідач не погоджується з тим, що подання позивачем позову до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати можна вважати належним зверненням звільненого працівника з вимогою про розрахунок. Отже, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості із заробітної плати є необґрунтованими. 03.07.2020 року позивач звільнився з підприємства, в цей день (звільнення) він не працював, а знаходився у відпустці 03.07.2020 року на 1 день, що підтверджується довідкою ВКТ від 16.06.2021 року та довідкою з відділу кадрів від 16.06.2021 № 81/к. 03.07.2020 року позивачу, відповідно до вимог частини 1 статті 43 КЗпП України пп.2.26, 2.27, ч. 2 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Мінсоцзахисту України від 29.07.93 р. №58, була видана трудова книжка. В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку у відділі кадрів підприємства, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Але, з невідомих причин, позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. В заяві, наказі про звільнення від 03.07.2020 року вимоги про остаточний розрахунок теж не має. Згідно табелю обліку робочого часу та довідки з відділу кадрів позивач 03.07.2020 року не працював, а знаходився у відпустці на 1 день. Тому на позивача не розповсюджується норма ст. 116 КЗпП України в тій частині, яка вказує, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Проте дана стаття застосовується у повній мірі в частині де зазначено, що якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 1110,35 гривень. \~ \~ \~ \~На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно - фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві, починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. На момент звільнення позивач знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОВ1Д-19. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства, починаючи з грудня 2019 року, вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства, для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям. Звернення неодноразово були направлені зокрема до: Президента України, Прем`єр - міністра України, Голови Донецької Обласної Державної адміністрації, Міністра енергетики та захисту довкілля України, Голови Служби безпеки України. Враховуючи фактичні\~обставини справи,\~відповідачу вкрай\~важко виконувати,\~в повному\~обсязі,\~вимоги ст.116,117\~КЗпП України\~і вважає\~ці обставини,\~як форс\~-\~мажорні (не\~з вини\~підприємства). \~ Відповідач просить суд врахувати його інтереси та зменшити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. На думку представника відповідача позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивач до\~судового засідання\~не з`явився,\~у прохальний\~частині позову\~зазначив,\~що просить\~розглянути справу\~без його\~участі.\~Від представника\~відповідача надійшла\~заява про\~розгляд справи\~без його\~участі. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] у період з 17.01.2020 року по 03.07. 2020 року працював у ДП «ВК «Краснолиманська». Звільнений 03.07.2020 р. за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.6). Відповідно до довідки від 07.06.2021 року № 494, заборгованість ДП «ВК «Краснолиманська» по заробітній платі перед [PERSON] складає 99044,38 гривень. Дана сума вказана після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.9). Середньоденна заробітна плата [PERSON] , відповідно до довідки № 493 від 07.06.2021 року, складає 1110,35 гривень (а.с.10). Наказом від 19.12.2019 року на ДП «ВК «Краснолиманська» встановлено початок простою з 19.12.2019 року (а.с.27). В останній день роботи 03.07.2020 року позивач не працював, знаходився у відпустці 1 день, що підтверджується довідкою від 16.06.2021 року (а.с.24, 26). \~ \~ \~ \~Вимогу про остаточний розрахунок позивач направив відповідачу 25.09.2020 року рекомендованим листом, яка отримана відповідачем 30.09.2020 року (а.с. 30-32). У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності. Відповідно до частини 1\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. У\~статті 116 КЗпП України\~ зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі складала 99044,38 гривень, станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена. Оскільки сума заборгованості в розмірі 99044,38 гривень нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У\~статті 116 КЗпП України\~ зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З заявою про звільнення та виплату належних сум при звільненні позивач звернувся до відповідача 25.09.2020 року, і дана заява отримана відповідачем 30.09.2020 року. Звільнений позивач був 03.07.2020 року. Відповідно до\~статті 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). У п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З заявою про розрахунок позивач звернувся 25.09.2020 року (отримано відповідачем 30.09.2020 року), тому період за який підлягає стягненню середній заробіток починається з 01.10.2020 року (наступний день після отримання відповідної заяви) та закінчується днем фактичного розрахунку днем постановлення рішення суду 17.08.2021 року. Розрахунок середнього заробітку: середньоденна заробітна плата 1110,35 гривень, кількість робочих днів 219*1110,35 = 243166,65 гривень. Між тим, встановлений\~ст. 117 КЗпП України,\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відшкодування, передбачене\~ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, з огляду на очевидну не співмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку, розмір якої на день постановлення рішення суду складає 99044,38 гривень зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 100000,00 гривень. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Позивачем заявлено дві позовні вимоги, сплачено при зверненні до суду 2598,30 гривень. Таким чином з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі: 990,44 гривень на користь держави та 1000,35 гривень на користь позивача, у зв`язку з частковим задоволенням позовної вимоги.

Outcome: partial