Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду Донецької області у травні 2016 року звернувся [PERSON] з уточненим позовом до держави Україна в особі відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьк, Управління державної казначейської служби України у м. Слов'янську, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним діями/бездіяльністю органа державної влади, посилаючись на те, що він є власником автомобіля HYNDAY TUCSON, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. 07.03.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьк було відкрито виконавче провадження № 31595493 з виконання виконавчого напису № 1562 від 27.12.2011 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. про звернення стягнення на зазначений автомобіль для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк». 19.03.2012 року в рамках вказаного вище виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про розшук автомобіля HYNDAY TUCSON, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. В порушення діючого законодавства зазначені постанови ДВС позивачу направлені не були, про відкриття виконавчого провадження та розшук належного позивачу автомобіля йому нічого не було відомо, що встановлено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09.09.2013 року. 06.05.2013 року на підставі постанови державного виконавця від 19.03.2012 року про розшук автомобіля автомобіль позивача був затриманий працівниками ДПС ДАІ УДАІ УМВС України в Донецькій області та вилучений, про що був складений акт огляду та затримання транспорту від 06.05.2013 року. 14.05.2013 року державним виконавцем ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку на автомобіль було накладено арешт шляхом складання акту опису й арешту майна, та передано представнику ПАТ «Дельта Банк» на відповідальне зберігання. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2013 року визнано незаконними бездіяльність відділу ДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку з не направлення на адресу позивача копій постанов про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2012 року та розшук майна боржника від 19.03.2012 року, визнана недійсною постанова від 19.03.2012 року про розшук майна по виконавчому провадженню № 3159493. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 15.10.2013 року виконавчий напис від 27.12.2011 року № 1562, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою державного виконавця ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку від 08.11.2013 року виконавче провадження було закінчено, але вилучений у позивача автомобіль повернуто не було. На його звернення Міністерство юстиції листом від 28.01.2016 року № к-27357 повідомило про неможливість надати детальну інформацію щодо виконавчого провадження, оскільки матеріально-технічна база знаходиться за місцем його попередньої реєстрації, на якій проводиться антитерористична операція. Внаслідок незаконних дій ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку, незаконність яких встановлена судовими рішеннями, позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі вартості незаконно вилученого та не повернутого майна - автомобіля HYNDAY TUCSON, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], середня ринкова вартість якого, згідно висновку експерта № 65/16 від 14.04.2016 року, складає 266110,00 грн. Діями державного виконавця позивачу також було завдано моральну шкоду, оскільки позивач був неправомірно позбавлений свого автомобіля, отримав величезний емоційний стрес, порушився звичний життєвий уклад, він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати багато часу та коштів для доведення неправомірності дій відповідача. Дії державного виконавця породили у позивача відчуття правової незахищеності. Моральні страждання оцінив у 50000 грн. Просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом безспірного списання Слов'янським управлінням Державної казначейської служби України Донецької області суми матеріальної шкоди, завданої незаконними діями/бездіяльністю відділу ДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку у розмірі 266410 грн., у тому числі вартість втраченого майна 266110 грн., витрати на експертне дослідження 300 грн., а також суму моральної шкоди, у розмірі 50000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Корольова О.І. позовні вимоги підтримали повністю, прохали їх задовольнити, навели доводи, тотожні викладеним у позовній заяві. Додатково [PERSON] суду пояснив, що він пережив сильний емоційний стрес під час вилучення автомобіля, оскільки його було вилучено у вихідний день на травневі свята, його та його родину, у тому числі трирічну онучку було висаджено з автомобіля з речами, вони були залишені на дорозі в 30 км від м. Донецька. У нього були кредитні зобов'язання перед ТОВ «Укрпромбанк», з ПАТ «Дельта Банк» жодних кредитних правовідносин у нього не було. З матеріалами виконавчого провадження після вилучення автомобіля його було ознайомлено лише через місяць, до цього усілякими шляхами держвиконавці ухилялися від надання будь-яких документів, доки він не прийшов з адвокатом. Ворошиловським районним судом м. Донецька була винесена ухвала про забезпечення позову шляхом передання йому на зберігання автомобіля, яку держвиконавці взагалі проігнорували. Він до ВДВС ходив майже щодня протягом 2013 року, надав їм усі рішення судів, але автомобіль йому так і не було повернуто. Про наявність виконавчого напису нотаріуса та виконавче провадження він не знав до вилучення автомобіля. Вже після закінчення виконавчого провадження його запросили на автостоянку, де представник стоянки став вимагати сплатити плату біля 3000 грн., яку представник ПАТ «Дельта Банк» відмовився сплачувати. Він також не бачив підстав для цього, внаслідок чого держвиконавець безпідставно скла в акт про ніби-то його відмову отримати автомобіль, хоча в акті він додав свої письмові заперечення. Потім розпочалося проведення антитерористичної операції і він протягом майже двох років шукав місцезнаходження Ворошиловського ВДВС. Він не відмовлявся отримувати автомобіль. Представник відповідача відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на даний час матеріали виконавчого провадження залишилися на тимчасово окупованій території. На підставі виконавчого напису нотаріуса від 27.12.2011 року було відкрито виконавче провадження, винесена постанова про розшук майна. В зазначених постановах помилково була зазначена через технічну помилку або зміну місця проживання боржника інша адреса боржника, через що він не отримав цих постанов. Після отримання рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька, яким визнано виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження було закрито 08.11.2013 року. На адресу ПАТ «Дельта Банк» були направлені вимоги щодо повернення вилученого автомобіля, проте банк на ці вимоги не відреагував, автомобіль не був повернутий. Відносно представника банку був складений протокол про адміністративне правопорушення. Позивачу [PERSON] пропонувалося з'явитися до штраф майданчику для отримання автомобіля, проте він відмовився його отримувати. Про це був складений відповідний акт державним виконавцем. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Додатково зазначив, що дії держвиконавця після закінчення виконавчого провадження були спрямовані на надання допомоги [PERSON] в отриманні його автомобіля і ніяким законодавчим актом не регламентувались. В постанові про закінчення виконавчого провадження були скасовані усі обмеження і надалі позивачу не було перешкод в користуванні належним йому автомобілем. Рішенням суду визнано незаконними дії лише в частині не направлення на його адресу копій постанов та визнана незаконною постанова про розшук майна, що не є підставою для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Окрім того, оцінка матеріальної шкоди визначена як ринкова вартість автомобіля, хоча автомобіль був вилучений майже три роки тому та сам автомобіль під час оцінки шкоди експертом не досліджувався і тому сам факт завдання та розмір матеріальної шкоди позивачем не доведений. Представник відповідача Управління Державної казначейської служби України у м. Слов'янську Донецької області [PERSON] позовні вимоги не визнав повністю, прохав у їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що Казначейською службою здійснюється виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами, які мають приймати такі рішення. Відшкодування моральної шкоди, на яку посилається позивач, не входить до повноважень Державного казначейства України. Оскільки підставами відшкодування шкоди не завдано незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду, або через незаконне проведення оперативно-розшукових заходів, позивач не був незаконно засуджений або взятий під варту. В позовній заяві позивач не навів втрат немайнового характеру та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, тобто факт спричинення моральної шкоди позивачем не доведений. Оскільки [PERSON] своєю бездіяльністю щодо своїх боргових зобов'язань перед банківською установою сам привів до таких наслідків, то підстав задоволення позову немає Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» повідомлялося про час та місце розгляду справи, в судове засідання представник не з'явився, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наданих сторонами доказів. Прокурор Швець В.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги позивачем не доведені та задоволенню не підлягають. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що задоволенню підлягають частково з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Справа підсудна Слов'янському міськрайонному суду Донецької області згідно приписів ч. 2 ст. 109 ЦПК України, місцезнаходженням відповідача відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.05.2016 року є: Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Ж. Революції, 37 ( а. с. 35). Законом України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» № 1632-УІІ від 12.08.2014 року визначено, що у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення (стаття 3). Тому суд розглядає справу на підставі поданих учасниками процесу документів. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд відповідно до вимог ст.ст. 10,11,60 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Інших доказів сторонами в судовому засіданні під час попереднього судового засідання та перед початком розгляду справи по суті не надано. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ АНС 028002, виданого РЕВ 3-го МРВ м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 23.02.2007 року, належить автомобіль марки HYUNDAІ, модель TUCSON, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 3). 07.03.2012 року постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку було відкрито виконавче провадження № 31595493 з примусового виконання виконавчого напису № 1562 від 27.12.2011 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. про звернення стягнення на автомобіль марки HYUNDAІ, модель TUCSON, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» правонаступника ТОВ «Укрпромбанк». Боржником зазначений [PERSON], [INFO], проживає м. Донецьк, вул. Щорса, 29. Боржнику запропоновано самостійно виконати виконавчий напис до 14.03.2012 року (а. с. 4). 19.03.2012 року в рамках вказаного вище виконавчого провадження № 31595493 старшим державним виконавцем ВДВС Ворошиловського РУЮ було винесено постанову про розшук майна боржника, якою було оголошено розшук автомобіля марки HYUNDAІ, модель TUCSON, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], який належить позивачу [PERSON] на праві власності (а. с. 5). 06.05.2013 року на підставі постанови державного виконавця від 19.03.2012 року про розшук автомобіля автомобіль позивача HYUNDAІ, модель TUCSON, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] був затриманий працівниками ДПС ДАІ УДАІ УМВС України в Донецькій області та вилучений, про що був складений акт огляду та затримання транспорту від 06.05.2013 року (а. с. 6). 14.05.2013 року державним виконавцем ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку на автомобіль було накладено арешт шляхом складання акту опису й арешту майна, та передано представнику ПАТ «Дельта Банк» на відповідальне зберігання, про що зазначено у вимозі від 04.01.2014 р., самого акту арешту та опису майна сторонами суду не надано (а. с. 14). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Частиною 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Отже, державний виконавець не є окремим суб'єктом, а є представником влади, який здійснює свої повноваження від імені держави в системі органів державної влади - державної виконавчої служби. Тому відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» судам роз'яснено, що при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними, шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби (п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»). Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 09.08.2013 року визнано протиправною бездіяльність відділу ДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку із не направлення на адресу боржника [PERSON] копій постанов про відкриття виконавчого провадження від 07.03.2012 року та розшук майна боржника від 19.03.2012 року, визнана недійсною постанова від 19.03.2012 року про розшук майна боржника по виконавчому провадженню № 3159493. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення (а. с. 7-9). З копії паспорту позивача [PERSON] вбачається, що він зареєстрований за адресою: м. Донецьк, вул.. Щорса, буд. 29а, кв. 18 з 01.09.2000 року по теперішній час, що спростовує доводи представника Ворошиловського ВДВС про не направлення на його адресу копій постанов в рамках виконавчого провадження через зміну місця проживання, що також встановлено вищевказаною постановою Донецького Апеляційного адміністративного суду від 09.08.2013 року (а. с. 22-24). Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 15.10.2013 року по справі № 2/255/1710/2013 виконавчий напис від 27.12.2011 року № 1562, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюк В.С. визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили (а. с. 10,11). Вищевказані рішення судів набрали законної сили і відповідно до приписів ст. 61 ЦПК України встановлені у судовому рішенні неправомірні дії державного виконавця щодо винесення вищезазначеної постанови про розшук майна боржника від 19.03.2012 року не підлягають доказуванню. Постановою державного виконавця ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку від 08.11.2013 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1562 від 27.12.2011 року, виданого приватним нотаріусом Київського МНО Кондратюк В.С. про звернення стягнення на автомобіль HYUNDAІ, модель TUCSON, 2006 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], було закінчено у зв'язку з набранням законної сили 28.10.2013 року заочного рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 15.10.2013 року по справі № 2/255/1710/2013, припинено чинність арешту майна боржника, скасовано інші заходи примусового виконання рішення, припинено розшук автомобіля (а. с. 11). Після закінчення виконавчого провадження [PERSON] звертався до керівництва ВДВС Ворошиловського РУЮ та Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з приводу повернення безпідставно вилученого належного йому автомобіля, але автомобіль на час розгляду справи позивачу повернуто не було. Судом не приймаються до уваги пояснення позивача в судовому засіданні щодо неправомірних дій ВДВС Ворошиловського РУЮ в м. Донецьку щодо невиконання ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька про передання йому на відповідальне зберігання автомобіля, оскільки до початку судом розгляду справи по суті сторонами не надано суду доказів існування такої ухвали та протиправних дій відповідача щодо її невиконання. 25.11.2013 року [PERSON] було подано скаргу до начальника ВДВС Ворошиловського РУЮ у м. Донецьку з приводу того, що 22.11.2013 року державним виконавцем було запропоновано з'явитися до автомобільної стоянки ТОВ «ДАР-1» для повернення належного йому автомобіля, де йому повідомили про необхідність сплати за стоянку автомобіля більше 2000 грн. Після його відмови оплати держвиконавець склав акт про відмову отримати автомобіль. Просив вжити заходів щодо повернення автомобіля (а. с. 12). Листом від 15.12.2013 року ВДВС Ворошиловського РУЮ в м. Донецьку повідомило про відсутність підстав для витребування у [PERSON] коштів за стоянку автомобіля, який він відмовився отримувати 22.11.2013 року. Запропоновано 30.12.2013 року о 11:00 з'явитись для здійснення прийому-передачі автомобіля до ВДВС (а. с. 13). Станом на час розгляду справи належний позивачу автомобіль не повернуто власнику з часу вилучення, тобто майже потягом 4-х років позивач позбавлений належного йому на праві власності автомобіля. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків законом віднесено витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У реальні збитки включається фактична оцінка тих матеріальних благ, які зазнала особа, а також ті додаткові витрати, яких зазнала чи повинна (може) зазнати особа для поновлення свого цивільного права для повернення до первісного стану. Позивач підставою відшкодування йому матеріальної шкоди зазначає те, що йому з боку відповідача не повернуто належний йому автомобіль вартістю 266110,00 грн. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 65/16 від 14.04.2016 року, проведеного судовим експертом-автотоварознавцем [PERSON], ринкова вартість автомобіля HYUNDAІ TUCSON, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на момент розгляду справи складає 266110,00 грн. (а. с. 19-20). Судом не приймаються до уваги доводи представника відповідача [PERSON] щодо неналежного доказу завдання матеріальної шкоди позивачу акті авто товарознавчого дослідження з підстав його проведення більше трьох років після подій та без наявного автомобіля. Вказаний висновок № 65/16 від 14.04.2016 року зроблений компетентним спеціалістом, який має стаж експертної роботи 36 років та кваліфікацію судового експерта авто товарознавця, під час дослідження експертом враховані відомості про строк експлуатації транспортного засобу, показання спідометра (135 тис. км), що відповідають опису автомобіля під час складання акту затримання ТЗ 06.05.2013 року і експертом визначено ринкову вартість автомобіля на час розгляду справи, що відповідає вимогам діючого законодавства України. На час розгляду справи в суді відповідачі належними та допустимими доказами не довели, що встановлене місце знаходження автомобілю HYUNDAІ TUCSON, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та можливе передання позивачу цього автомобілю. Також відповідачами суду не надано належних та допустимих доказів того, що автомобіль був переданий представнику стягувача за виконавчим провадженням, а після закінчення виконавчого провадження відповідачем ВДВС вжито усіх можливих заходів щодо відновлення прав позивача та повернуто належний йому автомобіль. Вимога ст. держвиконавця від 04.01.2014 року до ПАТ «Дельта Банк» про необхідність передання зазначеного вище автомобіля власнику [PERSON] та протокол про адміністративне правопорушення від 09.01.2014 року відносно представника ПАТ «Дельта Банк» за невиконання вимог державного виконавця носять формальний характер. З даних матеріалів не вбачається, що вказані документи були отримані представником ПАТ «Дельта Банк» або складені у присутності такого представника, відомості про винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення або сплату штрафу відсутні (згідно приписів ст.ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення складається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, їй обов'язково має бути вручена копія протоколу, сама ж вимога та протокол складені вже після закінчення виконавчого провадження). Право на звернення до суду, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися не виконаними на шкоду стороні у провадженні. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (п. 52 рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що протиправними (неправомірними) рішеннями, діями та бездіяльністю державних виконавців, які встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, заподіяна позивачу [PERSON] шкода, яка полягає у втраті належного йому на праві власності майна - автомобіля HYUNDAІ TUCSON, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] вартістю на момент розгляду справи 266110,00 грн. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи (ст. 1192 ЦК України). Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів з державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом (ст. 1173 ЦК України). Згідно із п.п. 3 п. 4 Положення по Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, суд вважає, що шкода, завдана діями органу державної влади, підлягає відшкодуванню Державною казначейською службою України за рахунок коштів Державного бюджету України. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню - підлягає стягненню з Управління Державної Казначейської Служби України у м. Слов'янську Донецької області за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 266110, 00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені, то з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по проведенню експертизи (а. с. 21) підлягають відшкодуванню у розмірі 300 грн. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-48/13, при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: стаття 56 Конституції України, статі 23, 1167, 1173 ЦК України та стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР «Про державну виконавчу службу». Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи наведені обставини та беручи до уваги, що внаслідок протиправних дій та бездіяльності державних виконавців тривалий період часу порушено право володіння, користування та розпорядження [PERSON] належним йому автомобілем (більше чотирьох років), позивач був неправомірно позбавлений належного йому автомобіля, порушився звичний життєвий уклад, він через відсутність автомобіля вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, неодноразово вимушений був звертатися зі скаргами/позовами на дії/бездіяльність державних виконавців, внаслідок чого переносив душевні та моральні страждання. Окрім того, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вік позивача (63 роки), який був позбавлений засобів пересування, а через проведення в Донецькій області антитерористичної операції є особою, яка з 13.10.2014 року переміщена з місця постійного проживання в м. Донецьку до м. Костянтинівки Донецької області (а. с. 22-25). З урахуванням принципів розумності і справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір моральної шкоди в 10000,00 гривень. В решті позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача слід стягнути судові витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 300 грн.

Outcome: partial