Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання об»єктом спільної сумісної власності подружжя спірної квартири [ADDRESS] в м. Києві.Та вказував, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 1991 року. Під час перебування у шлюбі була придбана спірна квартира. Право власності на спірну квартиру було оформлене під час перебування сторін у шлюбі. Тому просив суд визнати спірну квартиру спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на ? частину вищевказаної квартири . Під час розгляду справи по суті [PERSON] помер і в справу як позивачі вступили його спадкоємці [PERSON] ( дружина покійного ) та його мати [PERSON] та за уточненими позовними вимогами просили суд постановити рішення за яким а саме квартири [ADDRESS], а саме визнати спірну квартиру [ADDRESS] об»єктом права спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] як спадкоємицею за законом після померлого [PERSON] права власності на 1/14 вищевказаної квартири, а за [PERSON] як за спадкоємницею за заповітом після смерті [PERSON] право власності на 3/14 частини спірної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлені вимоги за вищевикладеними обставинами та вказав, що нині покійний [PERSON] під час перебування в шлюбі з відповідачкою по справі мав постійний заробіток та спроможний був утримувати сім»ю. Під час перебування в шлюбі [PERSON] разом з відповідачкою сплачували пайові внески за спірну квартиру [ADDRESS], а саме 6868,92 крб. з жовтня 1991 року по травень 1992 року. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову та вказували, що всі внески за спірну квартиру вносила відповідач по справі. [PERSON] тривалий час ніде не працював. А згодом і зовсім залишив сім»ю. Розірвання шлюбу відбулося мирним шляхом в 2010 році . Про порушення свого права [PERSON] дізнався ще в 2010 році. Відповідачка зазначила, що є членом ЖБК «Ізумруд» з листопада 1986 року. Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів №15/2-88 від 21.04.1988 року їй була надана двохкімнатна квартира [ADDRESS]. Зазначили, що на даний момент спірна квартира є кооперативною власністю ОСББ «Ізумруд» та не може входити до складу спільного майна подружжя, та не є об'єктом права спільної сумісної власності. Треті особи до суду не з»явилися. Судом про дату судового розгляду повідомлені належним чином та у встановлений законом порядок. Служба у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві просили слухати справу за їх відсутності та винести рішення згідно норм законодавства при цьому не порушувати інтереси малолітньої [PERSON],[INFO], яка проживає у спірній квартирі . Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, відмовляє у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. 13 липня 1991 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. 01 червня 2010 року шлюб між [PERSON] та відповідачем, [PERSON] було розірвано, даний факт підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 01 червня 2010 року, серія [NUMBER] (а.с.34) Оскільки спільних дітей подружжя не мало і подружжя добровільно вирішувало вказане питання, розірвання шлюбу відбувалося в Органах РАЦС. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, згідно статті 261 ЦК України. Відповідно до статті 256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Частиною 2 статті 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Таким чином строк позовної давності закінчився 01 червня 2013 року. Позовна заява була підписана 15 липня 2013 року, та подана до суду після спливу позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч .4 ст. 267 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що відповідачка є членом ЖБК «Ізумруд» з листопада 1986 року. Згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів №15/2-88 від 21.04.1988 року їй була надана двохкімнатна квартира [ADDRESS].Даний факт підтверджується Довідкою від 3 травня 1988 року та Довідкою від 1 липня 1992 року (а.с.57-58). За наведеного вище, до моменту виникнення відносин з позивачем відповідач стала членом ЖБК. 11 серпня 2011 року Голосіївським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким було усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] (а.с.6-8).Вказаним судовим рішенням встановлено, що з червня 2010 року [PERSON] виїхав зі спірної квартири . А його реєстрація за вказаної адресою носить формальний характер та порушує права [PERSON] на користування квартирою . Вказане рішення не було оскаржено. Згідно інформації БТІ м. Києва від 21.11.2013 року за № 24594 спірна квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована . (а.с.83) Відповідно до довідки від 03 квітня 2014 року, виданої Головою правління ОСББ «Ізумруд» пайовий внесок за вищевказану квартиру в сумі 10 608 крб. 92 коп. сплачений в повному обсязі: 3740,00 крб. сплачено 13.05.1988 р.; 748,00 крб. сплачено 25.01.1989 р.; 1000,00 крб. погашено 27.12.1991 р. Виробничим швейним об'єднанням «Каштан»; 4600,00 крб. сплачено 21.05.1992 р..(а.с.131) Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що до шлюбу відповідачем [PERSON] було сплачено 4488,00 крб., а також 1000,00 крб. було погашено Виробничим швейним об'єднанням «Каштан» за її сумлінну роботу. Розрахунок позивача не відповідає дійсності, оскільки під час шлюбу було сплачено лише 4600,00 крб. [INFO] року помер позивач, [PERSON], що стверджується Свідоцтвом про смерть від 04 серпня 2014 року, серія [NUMBER] (а.с.158). Спадкоємцями після смерті позивача стали матір, [PERSON], за законом (а.с.161) та [PERSON], за заповітом (а.с.146,159). Спірна квартира є кооперативною власністю ОСББ «Ізумруд» та не може входити до складу спільного майна подружжя, і не є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.п. б п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Згідно Закону України «Про кооперацію» у разі внесення пайового внеску в повному обсязі (викупу) член кооперативу стає власником майна. Посилання представника позивачів на п.п. б п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» не беруться судом до уваги, оскільки в даній постанові зазначено, що право власності виникає лише у члена кооперативу, а [PERSON] не був членом ОСББ «Ізумруд». За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене, позивачами у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог. Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачами позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Позивачами в справі не надано та в матеріалах справи відсутні докази набуття квартири [ADDRESS], за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] та здійснення [PERSON] участі у сплаті внесків за кооперативну квартиру. Разом з тим, у зв'язку з відсутністю підстав для визнання вказаної квартири спільною сумісною власністю [PERSON] та відповідача [PERSON], у позивачів[PERSON] та [PERSON] не виникає права на визнання права власності на частини спірної квартири. Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до [PERSON]про визнання квартири [ADDRESS] про визнання квартири об»єктом спільної власності та визнання за позивачами права власності на частини спірної квартири не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи по суті та не підлягають задоволенню. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed