Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси 16.03.2015 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 01.04.2014 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 3400 доларів США, яку останній зобов'язався повернути у строк до 07.04.2014 року. [PERSON] частково сплатив суму боргу у розмірі 1000 доларів США в подальшому від таких дій ухилився. У зв'язку з тим, що [PERSON] суму боргу в строк встановлений договором не повернув, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 70100, 68 грн., яка складається із: 52151 грн. - сума основного боргу; 1474, 52 грн. - 3% річних від простроченої суми; 16475,16 грн. - індекс інфляції, та понесені судові витрати. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, про що надав відповідну заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, про причину неявки не повідомив. Проте в попередньому судовому засіданні 16.04.2015 року [PERSON] визнав, що отримав позику від [PERSON] та просив надати строк для вирішення спору мирним шляхом. В зв'язку з чим судом була оголошена перерва, але в наступне судове засідання позивач не з'явився, доказів виконання грошового зобов'язання не надав. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні, згідно оригіналу розписки від 01.04.2014 року, доданої до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами у простій письмовій формі був укладений договір позики, за умовами якого, [PERSON] надав [PERSON] позику в розмірі 3400 доларів США, яку останній зобов'язався повернути у строк до 07.04.2014 року. 07.04.2014 року [PERSON] повернув [PERSON] частину боргу у розмірі 1000 доларів США, що підтверджується відповідним записом у борговій розписці. За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Аналіз частини другої статі 1047 ЦК України свідчить про те, що розписка є документом, що підтверджує його укладення, тому надаючи правову кваліфікацію виниклим правовідносинам, суд вважає, що між сторонами був укладений правочин, волевиявлення сторін якого закріплене в розписці. Суд, виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої статтею 204 ЦК України, вважає, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, а саме з правовідносини, що випливають з договору позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У зв'язку із цим, залишок суми позики у розмірі 2400 тисяч доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 52151 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитора. Так як відповідачем не надано доказів належного виконання зобов'язання, суд вважає, що відповідач прострочив виконання зобов'язання. Враховуючи викладене, стягненню підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 16475,16 гривень, та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1474,52 гривні. За ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, в свою чергу відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 701 гривня, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи, у зв'язку із чим такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищенаведене, принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позовні вимоги, стягує з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 70100, 68 грн., яка складається із: 52151 грн. - сума основного боргу; 1474, 52 грн. - 3% річних від простроченої суми; 16475,16 грн. - індекс інфляції, та витрати по оплаті судового збору у розмірі 701 грн.

Outcome: approved