Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 25.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPUG.235954.005. Відповідно до умов кредитного договору банк надав [PERSON] у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 196\~150 грн. з терміном користування кредитом до 24.04.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений договір поруки № РХ029031.235945.004 від 25.04.2014 року, згідно якого [PERSON] зобов'язується відповідати перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання [PERSON] зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином не виконує умови договору. Станом на 26.03.2015 року за кредитним договором від 25.04.2014 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], рахується заборгованість на загальну суму 203\~030, 77 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідачів. В судові засідання представник Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» зявлявся, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позовну заяву. [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору та договору застави. В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що 25.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та нею укладено кредитний договір та у якості забезпечення цього кредитного договору 25.04.2014 року укладено договір застави. Вищевказані договори були укладені нею під впливом збігу двох тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних умовах. Однією із обставин для укладення зазначених договорів став воєнний конфлікт на сході України. Страх за своє життя та за життя близьких людей спонукав її звернутися до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» для отримання кредиту з метою придбання автомобілю. Іншою обставиною, яка змусила її укласти кредитний договір на вкрай невигідних умовах стала тяжка хвороба її матері, яка на той час проживала в Херсонській області та яка потребувала постійного догляду. Найближча лікарня, де можливо було проти обстеження матері, знаходилась за 100 км від місця її проживання, та іншим транспортним засобом вона не могла користуватись. Оскільки власних коштів на купівлю автомобілю у неї було не достатньо, вона звернулась до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», який тоді був єдиним банком в м. Дніпропетровську, що кредитував придбання автомобілів, які же були в користуванні. Посилаючись на ст. ЦК України просить суд визнати недійсним кредитний договір № IKAPUG.235954.005 від 25.04.2014 року та договір застави рухомого майна № ZXA019500.235954.006 від 25.04.2014 року, укладені між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON]. В судові засідання зявлявся представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував. Зазначив, що посилання [PERSON] на анексію Криму та військовий конфлікт на сході України, як на тяжкі обставини отримання кредиту для придбання автомобілю не мають відношення до [PERSON] оскільки територіально вона не має відношення до зазначених територій України. Доводи позивача про те, що Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» був єдиним банком, який надавав кредити для придбання автомобіля, який вже був в користуванні, нічим не підтверджуються. Хвороба матері позивача також не є поважною обставиною оскільки для догляду за хворою її могли забрати у м Дніпропетровськ. [PERSON] в судові засідання зявлялася, проти задоволення позовної заяви заперечувала. Зустрічну позовну заяву підтримала та просила задовольнити. [PERSON] в судові засідання зявлявся, проти задоволення позовної заяви заперечував. В судове засідання, призначене на 10.12.2015 року, не зявився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.04.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено кредитний договір № IKAPUG.235954.005. Відповідно п. п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4., 1.6. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 банк надав [PERSON] кредит в сумі 196\~150 грн. терміном користування до 24.04.2018 року, з 16, 5 процентів річних за користування кредитом та зі сплатою комісії за надання фінансового інструменту в розмірі нуль гривень. Позичальник сплачує комісію за надання кредитних ресурсів у розмірі 0, 30 процентів від суми кредиту по договору, щомісяця в період сплати. Відповідно до п. 2.4. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 [PERSON] зобов'язана сплачувати кредит, проценти щомісяця, з 1-го по 10-те число кожного поточного місяця. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. Згідно з п. 6.1. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 36 % річних від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до п. 6.3. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії Банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Згідно з п. 6.5. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 при порушені позичальником строків платежів за кожним із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку у судові органи, позичальник виплачує банку штраф у розмірі 1% від суми позову. Згідно п.п. 6.5. 6.6. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 100 грн. за кожний факт порушення додатково один процент від суми позову. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч.4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. В підтвердження наявності заборгованості позивачем був наданий розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором від 25.04.2014 року, згідно з якою заборгованість [PERSON] становить 203\~030, 77 грн., яка складається: з поточної заборгованість по тілу кредиту у сумі 159\~869, 27 грн.; з простроченої заборгованості по тілу кредиту у сумі 16\~256, 09 грн.; з поточної заборгованості по процентам у сумі 1\~847, 87 грн.; з простроченої заборгованості за процентами у сумі 13\~017, 68 грн.; заборгованості по комісії у сумі 2\~942, 25 грн.; з пені у сумі 6\~097, 31 грн.; заборгованості по штрафу у сумі 3\~000, 30 грн. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено договір застави рухомого майна № ZXA019500.235954.006 від 25.04.2014 року. Згідно з п. 35.4 договору застави № ZXA019500.235954.006 позичальник надав в заставу автомобіль HONDA ACCORD, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності заставодавцю та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії CAT № 875220, виданого Центр ДАІ 1212 УМВС України в Дніпропетровській області від 25.04.2014 року. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 розяснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Суд не може прийняти до уваги посилання [PERSON] на військовий конфлікт на сході України та анексію Криму, для застосування положень ст. 233 ЦК України, оскільки зазначені території не мають відношення ні до [PERSON] ні до членів її родини. Разом із цим, [PERSON] жодними належними та допустимими доказами, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені нею в зустрічній позовній заяві обставини щодо неможливості скористатися послугами іншого банку не довела, у звязку із чим суд не може прийняти зазначені обставини до уваги. Згідно п. 1.7. кредитного договору № IKAPUG.235954.005 від 25.04.2014 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON], кредит надавався позичальнику на споживчі потреби. Враховуючи ціль споживчого кредиту, наданого [PERSON], суд не може також прийняти її посилання на хворобу матері. Враховуючи наведене, відсутні підстави для визнання кредитного договору та договору застави недійсними з підстав, зазначених [PERSON], за недоведеністю таких вимог. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», третя особа: [PERSON] про визнання договорів недійсними. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] був укладений договір поруки № РХ029031.235945.004 від 25.04.2014 року. Відповідно до п. 2. договору поруки № РХ029031.235945.004 [PERSON] зобов'язується відповідати перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» за виконання [PERSON] зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитним договором. Згідно п. 6. договору поруки № РХ029031.235945.004 у випадку невиконання [PERSON] будь-якого зобов'язання за кредитним договором, [PERSON] та [PERSON] відповідають перед Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» як солідарні боржники. Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до вимог ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, оскільки відповідачі ухиляються від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашають, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На виконання приписів Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору, утім на виконання ч. 3 ст. 88 ЦПК України, згідно зі змістом якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved