Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

До Краматорського міського суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 04.04.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно до якого він передав відповідачу 3700 грн., що підтверджується його борговою розпискою. Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути суму боргу до 4 серпня 2014 року, але даного зобов'язання не виконав. У вказаний строк позичальник [PERSON] борг позивачу не повернув. Крім того, відповідно до вказаної розписки відповідач брав на себе зобов'язання повернути позивачу до 4 травня 2014 року холодильник «VEKO» вартістю 1400 грн. та пральну машину автомат, вартістю 2700 грн., однак взяті на себе зобов'язання також не виконав. Більш того, на початку травня 2014 року відповідач сповістив його про те, що вказане майно він втрати, тому повертати його не збирається. У зв'язку з чим позивач вважає, що відповідач повинен повернути йому вартість втрачено майна у сумі 4100 грн. Станом на теперішній час сума боргу відповідача складає 3700 грн. та 4100 грн. Згідно до ст.625 ЦК України у зв'язку з несвоєчасним повернення суми боргу, відповідач повинен сплатити йому 3% річних та індекс інфляції за весь час прострочення. Повна сума боргу відповідача з урахуванням 3% річних та індексу інфляції складає 8041,57 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням нарахованого індексу інфляції та 3% річних в розмірі 8041,57 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та суду пояснив, що грошові кошти у сумі 3700 грн. він відповідачу не позичав. Вони разом з донькою мешкали у будинку, який належить йому. Після того, як відповідач розійшовся з його донькою, відповідач мешкав у його будинку але не оплачував комунальні послуги. Він був вимушений оплатити рахунок за газ у сумі 3700 грн. за відповідача, тому відповідач написав йому розписку. Крім того, холодильник та пральну машинку він купив доньці, а відповідач відмовився їх повертати, а потім сказав, що загубив ці речі. Просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та суду пояснив, що грошові кошти у сумі 3700 грн. він у позивача не позичав. У будинку мешкав разом з дружиною та двома дітьми. Пральну машинку та холодильник він продав. Просив зменшити суму стягнення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з розписки, наданої суду, відповідач зобов'язався повернути борг у сумі 3700 грн. до 04.04.2014 року, а також повернути холодильник та пральну машину-автомат до 04 травня 2014 року. При цьому у розписці не зазначена вартість майна (а.с.14). Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що грошові кошти позивач відповідачу не позичав, а фактично звернувся до суду з вимогою про відшкодування витрат на комунальні послуги. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів оплати зазначених комунальних послуг у сумі 3700 грн. Також у розписці не зазначена вартість майна, яке відповідач зобов'язався повернути позивачу. Надана позивачем на підтвердження укладення договору позики розписка від 04.04.2014 року, не може бути доказом на підтвердження передачі визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що договір позики між сторонами не укладався, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача грошових коштів за розпискою від 04.04.2014 року. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed