Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом про визнання спадкового договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог вказував, що [INFO] в с. Великий Хутір Драбівського району Черкаської області померла [PERSON] , яка за життя 24 лютого 2018 року вчинила заповіт, яким земельну ділянку площею 3,2063 га, що знаходиться за адресою Черкаська область, Драбівський район, Драбівська селищна рада, кадастровий номер 7120655100:02:002:1110, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.09.2010 року, заповіла позивачу. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Бірюком О.В. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкове майно складається з вказаної в заповіті земельної ділянки. Спадщину він прийняв шляхом подання 23 травня 2019 року заяви про прийняття спадщини, від нотаріуса дізнався що померлою [PERSON] за життя 15 вересня 2012 року був укладений спадковий договір з відповідачем, предметом якого була належна [PERSON] земельна ділянка, яка померла за життя заповіла позивачу. Позивач вважає, що укладення такого договору суперечило законодавству, а тому він підлягає визнанню недійсним, оскільки на той час діяла заборона відчуження земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити, а також стягнути судові витрати, судовий збір та правову допомогу. Відповідач позов не визнав, вказав, що порушень при укладенні договору спадкування не було, а заповіт складений після укладення спадкового договору є нікчемним, просив суд відмовити в позові. Треті особи в судове засідання не з?явилися. Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача, суд дійшов до наступного. Згідно копії заповіту від 24 лютого 2018 року [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку, площею 3,2063 га, що знаходиться за адресою Черкаська область, Драбівський район, Драбівська селищна рада, кадастровий номер 7120655100:02:002:1110, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.09.2010 року серії АЯ № 706036. Крім того, в 2012 році, а саме 15 вересня [PERSON] уклала з [PERSON] спадковий договір, предметом якого є вищевказана земельна ділянка. Спадковий договір посвідчений приватним нотаріусом Петраченком О.В. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] . З копії спадкової справи [PERSON] вбачається, що позивач по справі вчасно звернувся з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, як спадкоємець по заповіту. Проте, оформити спадкове майно, земельну ділянку, яка належала померлій, останній не може через наявність спадкового договору. Відповідно до ст.1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов?язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувач) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. З даного вбачається, що спадковий договір не є окремим видом спадкування, і він носить характер договірних відноси, а тому може бути визнаний недійсним. На період укладення спадкового договору діяла норма п.б, п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України згідно якого до 01 січня 2013 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок які перебувають у власності громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ч.1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. З огляду на наведене, спадковий договір, який укладений сторонами під час дії заборони на відчуження земельних часток (паїв) щодо передачі прав на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє, порушує публічний порядок держави та є недійсним в силу закону (нікчемним). Такий висновок викладений в постанові від 20 травня 2020 року Верховного Суд в рамках справи № 629/3502/16-ц, провадження № 61-39405св18. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) дійшла правового висновку, відповідно до якого визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Відтак, виходячи з обставин справи, вважаю, що спірний спадковий договір є нікчемним, оскільки він порушує публічний порядок, а тому визнання його недійсним не є належним способом захисту прав. У зв?язку з цим підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed