Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

До суду 09.12.2014 року звернулася позивач з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на земельну ділянку розміром 0,5469 гектара, розташовану по [ADDRESS] Петропавлівського району Дніпропетровської області, надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, вартістю 38775,21 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що[INFO] року в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області помер її батько [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №156, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. 08 листопада 2007 року нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори Дідюк Т.П. за заявою матері позивача [PERSON] після смерті батька позивача було зареєстровано спадкову справу № 43406815, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 11684280. 16 квітня 2010 року мати позивача [PERSON] в Миколаївській сільській раді Петропавлівського району Дніпропетровської області склала заповіт, в якому на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не виражалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона буде мати по закону право власності, заповіла у власність позивачу та її брату [PERSON] порівну, що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Миколаївської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі за № 78. [INFO] року мати позивача [PERSON] померла в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що 29.01.2013 року складено відповідний актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Позивач зазначає, що 21 лютого 2013 року брат позивача [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від належної йому частки спадщини після смерті матері на користь позивача. 18.06.2013 року позивач звернулась до в.о. нотаріуса Петропавлівської райдержнотконтори Пасевіна А.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, за якою була відкрита спадкова справа № 54626664 (номер у нотаріуса 10/2013) від 07.10.2013 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 34305674. 18.02.2013 року в Петропавлівській держнотконторі позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належить гр.[PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцем якого була дружина гр. [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Позивач стверджує, що до складу спадкового майна також відноситься земельна ділянка розміром 0,5469 гектара, розташована по [ADDRESS] Петропавлівського району, надана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим Миколаївською сільською радою 29.12.2003 року, вартістю 38775,21 грн., що підтверджується Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель № 7/10-3369 від 20.12.2013 року. 04.12.2013 року за №29 Державним кадастровим реєстратором позивачу направлено повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку з тієї підстави, що у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та кадастровий номер не присвоєно. Постановою нотаріуса Юрївської райдержнотконтори Пасевіна А.О. від 14.10.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 0,5469 гектара, розташовану по [ADDRESS] Петропавлівського району, надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства через ненадання позивачем витягу з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку, що створило позивачу перешкоду в оформлені її спадкових прав на вказану земельну ділянку. Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування на зазначену земельну ділянку, не внесену до Державного земельного кадастру України, якій кадастровий номер не присвоєно, щоб мати можливість внести вказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру України та отримати кадастровий номер. На підставі викладеного, ст. ст. 1216, 1223 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, ч.2 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» позивач просить: Визнати за нею, [PERSON], право власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, на земельну ділянку розміром 0,5469 гектарів, розташовану по [ADDRESS] Петропавлівського району Дніпропетровської області, надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, вартістю 38775,21 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, надіслати йому копію рішення. Вивчивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 57 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наданих позивачем доказів суд встановив наступне. [INFO] року в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області помер [PERSON], про що в Книзі реєстрації смертей [INFO] року зроблено відповідний актовий запис №156, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.6). 08 листопада 2007 року нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори Дідюк Т.П. в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу № 43406815, номер у нотаріуса 350, спадкодавцем у якій зазначено [PERSON], що помер [INFO] року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 11684280 (а.с.7). 16 квітня 2010 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Січкарук В.І. і зареєстрований в реєстрі за №78 , в якому на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким усе належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті заповіла у власність позивачу [PERSON] та [PERSON] порівну, що підтверджується копією дубліката заповіту, 01.02.2013 року посвідченого секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Селівановою З.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 10 (а.с.8). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [INFO] року [PERSON] померла в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, про що 29.01.2013 року складено відповідний актовий запис №24, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 29.01.2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.9). Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1223 ЦК України визначає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно з статтею 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. 01 лютого 2013 року [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою, 01.02.2013 року посвідченою секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області Селівановою З.О. і зареєстрованою в реєстрі за № 10, про відмову від належної йому частки спадщини як за законом, так і за заповітом, що лишилась після смерті його матері [PERSON] на користь його сестри [PERSON], позивача по справі, що підтверджується копією його заяви (а.с.10). 18 червня 2013 року в.о. нотаріуса Петропавлівської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Пасевіним А.О. в Спадковому реєстрі було зареєстровано спадкову справу № 54626664, номер у нотаріуса 10/2013, спадкодавцем у якій зазначено [PERSON], що померла [INFO] року, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 34305674 (а.с.11). 18 лютого 2014 року позивач отримала посвідчене в.о. нотаріуса Петропавлівської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Пасевіним А.О. свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] в с. Миколаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, що належить [PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцем якого була дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, що підтверджується копією цього свідоцтва серії ВТТ №118333 (а.с.12). [PERSON] також належить земельна ділянка розміром 0,5469 гектара, розташована по [ADDRESS] Петропавлівського району Дніпропетровської області, надана для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області 29.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] (а.с.13). Вартість цієї земельної ділянки становить 38775,21 грн., що підтверджується Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель від 20.12.2013 року № 7/10-3369 (а.с.15) . Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. 04.12.2013 року за №29 Державним кадастровим реєстратором позивачу надано на її заяву від 04.12.2013 року за № 341/02-14 повідомлення про відмову у наданні відомостей з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку з тієї підстави, що у Державному земельному кадастрі відсутні запитувані відомості та кадастровий номер не присвоєно, що підтверджується цим повідомленням (а.с.14). Державний нотаріус Юр`ївської районної державної нотаріальної контори Пасевін А.О. постановою від 14.10.2014 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку розміром 0,5469 гектара, розташовану по [ADDRESS] Петропавлівського району, надану для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства в зв`язку з відсутністю кадастрового номеру на зазначену земельну ділянку, що підтверджується цією постановою (а.с.16). Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу (далі - ЗК) України в редакції, що діяла на час виникнення у [PERSON] права власності на земельну ділянку розміром 0,5469 гектара, розташовану по [ADDRESS] Петропавлівського району Дніпропетровської області, надану для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області 29.12.2003 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності 03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який прийнято 07.07.2011 року, набрав чинності 07.08.2011 року, згідно з яким державна реєстрація земельної ділянки, яка була приватизована, але кадастровий номер не присвоєно і відомості про неї не внесені до Державного реєстру земель, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відсутність кадастрового номеру на вищезазначену земельну ділянку не свідчить про відсутність права власності на неї у [PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцем якого була дружина [PERSON], що прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, але є перешкодою для оформлення нотаріусом свідоцтва про право власності позивача як спадкоємця за заповітом на це спадкове майно, оскільки державна реєстрація земельної ділянки, яка була приватизована, але кадастровий номер не присвоєно і відомості про неї не внесені до Державного реєстру земель, здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою її власника, а власник [PERSON] помер. Відповідно до ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Від спадщини у вигляді земельної ділянки позивач не відмовляється, фактично її прийняла, але оформити на себе право власності та розпорядитися цим спадковим майном на свій розсуд позивач не має змоги, тому що відсутній кадастровий номер цього майна у вигляді земельної ділянки, у зв`язку з чим нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної ділянки, а тому позивач звернулася до суду. Враховуючи, що померлий [INFO] року [PERSON] належним чином набув право власності на земельну ділянку розміром 0,5469 гектара, розташовану по [ADDRESS] Петропавлівського району Дніпропетровської області, надану для обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Миколаївською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області 29.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER] (а.с.13), спадкоємцем якого була дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, позивач є спадкоємцем права власності на зазначене спадкове майно за заповітом [PERSON]. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позивачка сплатила судовий збір в розмірі 388 гривень, визначеному відповідно до п.1 ч.2 ст.4 Закона України «Про судовий збір» і на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216-1218, 1223,1225, 1268, 1274 ЦК України, ст.126 ЗК України в редакції на 29.12.2003 року, ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved