Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник ТОВ «Вердикт Фінанс» з позовом до [PERSON], в якому просив суд постановити рішення на підставі якого: в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та застави звернути стягнення на предмет застави; надати право підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу; витребувати у відповідача автомобіль, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, номерні знаки, та передати автомобіль у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс»; надати ТОВ «Вердикт Фінанс» право вчиняти від імені [PERSON] усі необхідні дії для зняття автомобіля з реєстрації; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11184320000. Відповідно до умов договору, відповідач отримав кредит у сумі 8 099,00 доларів США для придбання автомобіля, та з метою забезпечення виконання зобов'язань, передав автомобіль у заставу банку. На підставі укладених договорів факторингу, до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги за договором про надання кредиту та договору застави. Представник позивача зазначає, що через неналежне виконання умов договору у відповідача станом на 03.12.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 87 775,51 грн., у зв'язку з чим, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за зобов'язанням шляхом продажу предмету застави. Крім того, позивач зазначив, що для продажу заставленого майна, ТОВ «Вердикт Фінанс» необхідні повноваження на зняття автомобіля з реєстрації, отримання свідоцтва про реєстрацію ТЗ, право підпису договору від імені відповідача, а також необхідно передати автомобіль у володіння позивача. У зв'язку з викладеним, представник позивача і звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача, Жила П.С., який діє на підставі довіреності від 17.02.2014 року в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність у їх задоволенні, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що 12.07.2007 року між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу автомобіля №2266. Відповідно до ч.1 договору, продавець продає, а покупець приймає у власність та оплачує автомобіль моделі: Т13110, марки: ЗАЗ-DAEWOO, 2007 року випуску, вартістю 40 900 грн. Банк, відповідно до гарантійного листа за покупця сплачує продавцю 100% вартість автомобіля, тобто 40 900 грн. Відповідно до п. 1.3 договору купівлі-продажу, кредит надається покупцю на умовах укладеного між банком та покупцем договору кредиту. Так, 19.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11184320000. (а.с. 16-24) Відповідно до розділу 1 кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальнику, а позичальник прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти в сумі 8 099,00 доларів США та сплатити плату за кредит. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 40 899,95 грн. Згідно п. 1.4 договору, кредит надається позичальнику на придбання автомобіля DAEWOO, 2007 року випуску. Як вбачається із виписки по кредиту, грошові кошти у сумі 8 099,00 доларів США були зараховані на дебетовий рахунок відповідача. (а.с. 50) Відтак, надавши відповідачу кредитні кошти, банк свої зобов'язання передбачені договором виконав у повному обсязі. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1.3.1 кредитного договору, за користування кредитними коштами протягом перших 30 днів, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,0% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду. У випадку якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування, застосовується розмір процентної ставки, діючий у попередньому місяці. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, у розміру, визначеному у даному пункті. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до розділу 2 кредитного договору, у забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань, позичальник передає в заставу, а банк приймає транспортний засіб марки DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску. Вартість предмета застави становить 40 900 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Після реорганізації АКІБ «УкрСиббанк» в ПАТ «УкрСиббанк», останнім було укладено договір факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року про відступлення права вимоги за Договором № 11184320000 від 19.07.2007 року на користь ТОВ «Кредекс Фінанс». (а.с. 63-65) У подальшому, 20.04.2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/12 КВ про відступлення права вимоги за Договором № 11184320000 від 19.07.2007 року, за яким ТОВ «Вердикт Фінанс» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. (а.с. 62, 68-70) Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, на момент звернення до суду, право вимоги до [PERSON] за Договором №11184320000 від 19.07.2007 року, належить саме ТОВ «Вердикт Фінанс». Представник позивача в тексті позову вказує, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує протягом тривалого часу. Згідно п. 1.2.2. кредитного договору, позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 18.07.2014 року. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що [PERSON] було порушено зобов'язання стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, внаслідок чого, станом на 03.12.2013 року загальна заборгованість за кредитним договором №11184320000 складає 87 775,51 грн., в тому числі: тіло кредиту - 39 157,31 грн.; відсотки - 28 498,81 грн., пеня - 10 559,65 грн., три відсотки річних - 1 174,72 грн. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, у зв'язку з наявною за відповідачем заборгованістю, представник позивача просить суд звернути стягнення на предмет застави, в рахунок задоволення майнових вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» до [PERSON] Відповідно до розділу 8 кредитного договору, звернення стягнення на предмет застави здійснюється банком, зокрема у випадках невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ч.3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно витягу з Держаного реєстру обтяжень рухомого майна №40311201 від 03.04.2013 року, за автомобілем DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], зареєстровано приватне обтяження типу застава рухомого майна №13611938, на підставі вимог, які виникають з договору факторингу №05/12-КВ від 20.04.2012 року. Обтяжувачем є ТОВ «Вердикт Фінанс», а боржником - [PERSON] (а.с. 39-40) Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем. 16.04.2013 року до реєстраційного запису №13611938 було внесено зміни, а саме зареєстровано звернення стягнення на підставі договору факторингу №05/12-КВ від 20.04.2012 року. (а.с. 14) Відповідно до вимог ч.1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Так, 13.12.2013 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про порушення забезпеченого обтяження зобов'язання, в якому було зазначено, що в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором банк вимагає сплати всієї суми заборгованості або передачу предмета застави у володіння ТОВ «Вердикт Фінанс» для подальшої реалізації. (а.с. 57-61) Однак, до теперішнього часу вимоги банку [PERSON] не виконав, борг не сплатив, предмет застави у володіння позивача не передав. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право заволодіти в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. якщо інше не встановлено договором. Враховуючи викладене, судом було достовірно встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 19.07.2007 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 87 775,51 грн. За таких умов, у зв'язку з необхідністю виконання укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] кредитно-заставного договору, в рахунок погашення заборгованості за договором суд вважає можливим звернути стягнення на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» на предмет застави автомобіль DAEWOO, модель Т13110, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER], який належить відповідачу. Стосовно вимог позивача про надання прав, повноважень ТОВ «Вердикт Фінанс» у спірних правовідносинах, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, як підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження. Згідно положень ст. 36 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження за договором, який передбачає передачу належного обтяжувачу на праві власності рухомого майна у володіння боржника, надає обтяжувачу право в разі порушення боржником обов'язків згідно з цим договором витребувати відповідне рухоме майно з володіння боржника. Обтяжувач також має право витребувати майно з володіння боржника за договором, який передбачає зобов'язання боржника передати право власності на рухоме майно обтяжувачу за умови настання певної події в майбутньому. У разі якщо згідно з договором купівлі-продажу рухомого майна з правом або зобов'язанням зворотного викупу або договором купівлі-продажу рухомого майна під умовою, предмет обтяження знаходиться у володінні обтяжувача, у разі порушення боржником обов'язків за цими договорами, обтяжувач має право відмовити боржнику в передачі права власності на предмет обтяження. Реалізація прав обтяжувача згідно з частинами першою - другою цієї статті відбувається з дотриманням вимог, встановлених статтями 27, 28 цього Закону. Виходячи з зазначених положень закону, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання позивачеві відповідних прав щодо предмету обтяження, відповідають вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нормами чинного законодавства заставодержателю надається право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі й продаж предмета такого обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Виходячи з викладеного суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» ґрунтуються на законі, а тому підлягають безумовному задоволенню. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви у розмірі 877,76 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. (а.с. 3) Разом з тим, при подачі позову позивачем було зайво сплачено судовий збір у сумі 730,80 грн., відповідно до платіжних доручень №5214 від 21.01.2014 р. у розмір 243,60 грн., №5213 від 21.01.2014 р. у розмір 243,60 грн., та №5215 від 21.01.2014 р. у розмірі 243,60 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі, зокрема зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Так, судовий збір у сумі 730,80 грн. підлягає поверненню. На підставі викладеного і

Outcome: approved