Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

До суду 13.01.2014р. звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON], посилаючись на те, що її на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2000 року та відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2009р. належить в рівних частках домоволодіння [ADDRESS]. До складу домоволодіння поряд з іншими будівлями і спорудами входив сарай «В». З весни 2010 року по травень 2013 року [PERSON] розібрала конструкції сараю «В» домоволодіння [ADDRESS] до стану, що виключив можливість внесення сараю «В» до технічного паспорту під час поточної інвентаризації в липні 2013 року, оскільки в наявності лишилось частково зруйнований фундамент, 18% стіни з дверима та вікном. Цей факт підтверджується службовою запискою техніка КП «БТІ» [PERSON] від 17.05.2010р., довідкою від 21.08.2013р., а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Оскільки в домоволодінні [ADDRESS] залишилася лише частина будівельних матеріалів від розбирання сараю «В», а іншою частиною [PERSON] розпорядилася на свій розсуд, то позивач вважає, що має право на виділ в натурі ? частки будівельних матеріалів та отримати їх у власність. Просить суд виділити в натурі ? частку будівельних матеріалів, що залишилися від розбирання сараю «В» домоволодіння [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на ? частку будівельних матеріалів, що залишилися від розбирання сараю «В» домоволодіння [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги повністю, прохали їх задовольнити. Додатково пояснили, що [PERSON] почала розбирати сарай «В» та найняла для цього робітників. Після звернення до міліції її дії були припинені. Від сараю залишилася лише одна стіна зі шлакоблоку, відсутні дошки, матеріали з перекриття даху. Відповідач та її представник адвокат [PERSON] прохали у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що є рішення суду, яке набрало законної сили, згідно якого право власності на спірний сарай «В» домоволодіння « [ADDRESS] визнано за [PERSON], а право власності на ? частку цього сараю за [PERSON] припинено. [PERSON] додатково пояснила, що спірний сарай [PERSON] не належить, він був збудований ще у 1917 році, є ветхим, та в ньому завалилася стіна. Шлакоблок зі стіни, яка завалилася, вона склала поруч, на даху не було шиферу чи толі. Цей сарай був у користуванні колишнього власника, у якого вона придбала цю частину будинку. Вона мала намір зробити капітальний ремонт сараю,але позивач викликала міліцію. З приводу згоди щодо ремонту сараю до [PERSON] вона не зверталася. Шматки шиферу від сараю лежать у дворі, ними накритий шлакоблок, дерев'яні конструкції сараю погнили. Робітників для розбирання сараю вона не наймала, коли на неї впала стіна та дах сараю, її звідти витягували робітники з сусідніх домів. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона працює інженером КП «БТІ» м. Слов'янська та проводила обстеження домоволодіння [ADDRESS]. Під час обстеження сараю «В» було встановлено, що сарай знаходиться у напівзруйнованому стані, від сараю лишилося 18% конструктивних елементів. Які конкретно будівельні матеріали, їх перелік входять до 18% вона визначити та розрахувати не може, нею лише визначено залишок конструктивних елементів від цілої частки будівлі. Відповідно до ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Відповідно до ст. 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Основні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.06.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], ( № в реєстрі 1864) [PERSON] купила ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарчо-побутових споруд, розташований [ADDRESS]. На земельній ділянці розташований житловий будинок А-1, сарай В, літня кухня Ж, вбиральня З, огорожа № 1,2, водопровід №3. Договір зареєстрований в КП БТІ 30.06..2000р. ( а. с. 3). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], ( № в реєстрі 1500) [PERSON] прийняла у власність ? частку житлового будинку з відповідною частиною господарчо-побутових споруд, розташований [ADDRESS]. На земельній ділянці розташований житловий будинок А-1, сарай В, літня кухня Ж, вбиральня З, огорожа № 1,2, водопровід №3. Договір зареєстрований в КП БТІ 30.06..2000р. ( а. с. 4). Згідно службової записки працівника КП «БТІ» м. Слов'янська [PERSON] від 17.05.2010р., а також довідок КП «БТІ» м. Слов'янська від 21.08.2013р. та від 04.11.2013р., фототаблиці : сарай «В» знаходиться в напівзруйнованому стані, цей сарай під час поточної інвентаризації 26.06.2013р. не включений до зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, оскільки в наявності лишилися частково зруйнований фундамент, 18% стіни з дверима та вікном, решта елементів будівлі відсутні ( а. с. 5-7, 9-11). Згідно приписів ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 листопада 2013 року, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення [PERSON] та [PERSON] права власності на сарай «В» домоволодіння [ADDRESS], зобов'язання [PERSON] демонтувати частину фундаменту та стіни на місці сараю «В» - відмовлено з тих підстав, що позивачем не заявлена та не підтверджена сукупність підстав для припинення за рішенням суду права власності згідно приписів ст. 365 ЦК України, підтверджень порушень прав позивача суду не надано ( а. с. 30-31). Згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 25 грудня 2013 року, апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2013р. в частині відмови вимог про припинення права власності скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності відмовлено з інших підстав - з тих підстав, що сторони по справі, як співвласники спірної будівлі, не зверталися до відповідного органу із заявою про припинення права власності ( а. с. 32-33 ). З цих підстав суд не приймає до уваги доводи відповідача та її представника, що цим рішенням суду право власності [PERSON] на спірний сарай припинено та він належить відповідачу. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Предметом позовних вимог є виділення в натурі та визнання права власності за позивачем на ? частку будівельних матеріалів, що залишилися від розбирання сараю «В» домоволодіння [ADDRESS]. З наданих суду довідок КП «БТІ» м. Слов'янська вбачається, що в наявності від спірного сараю «В» лишилися частково зруйнований фундамент, 18% стіни з дверима та вікном. Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи № 136/7 від 05.03.2014р., на час проведення експертизи та огляду за адресою [ADDRESS], після демонтажу сараю літ. «В» зафіксовані наступні будівельні матеріали : шлакоблок 242 шт., вартістю 445 грн.; асбестоцементні листи 5 шт., вартістю 23 грн.; дерев'яні конструкції 0,066 куб.м, вартістю 33 грн., а всього загальною вартістю 501 грн., ? частка будівельних матеріалів складає 250,50 грн., а саме : шлакоблок 121 шт., асбестоцементні листи хвилеві 2,5 шт., дерев'яні конструкції 0,033 куб.м. Кількість та вартість будівельних матеріалів, з яких був виготовлений сарай літ. В, згідно матеріалів інвентаризації складає : шлакоблок 625 шт., вартістю 1150 грн., асбестоцементні хвильові листи 54 шт., вартістю 248 грн., дерев'яні конструкції 0,18 куб.м, вартістю 91 грн., загальна вартість матеріалів 1489,00 грн. на час проведення експертизи. Загальна вартість матеріалів, з яких був виготовлений сарай літ. В до його демонтажу на час складання документів для договору купівлі-продажу ? частки домоволодіння [PERSON] [ADDRESS], з урахуванням 60% зношеності, на час проведення експертизи складає 1295 грн. ( а. с. 54-87) Суд приймає як достовірний доказ по справі висновок будівельно-технічної експертизи, експертиза проведена компетентним спеціалістом, який має відповідну ліцензію та досвід роботи, висновок зроблений на підставі правовстановлюючих документів та матеріалів справи, з оглядом матеріалів на місті за участю сторін. Висновок експертизи у суду сумніву не викликає, не протирічить іншим доказам по справі, і приймається судом до уваги. В уточнених позовних вимогах позивач просить виділити в натурі ? частку будівельних матеріалів сараю «В» домоволодіння [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на наступні будівельні матеріали : 242 шт. шлакоблоку, 5 шт. асбестоцементних хвилястих листів, 0,066 куб.м дерев'яних конструкцій, вартістю 501,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію за відсутні в натурі будівельні матеріали ? частки спірного сараю «В» у сумі 243,50 грн., судові витрати 1766 грн. В даному випадку позивачем конкретизовано вимоги до суду та надано доказів наявності конкретного переліку майна (яких саме будівельних матеріалів - кількості шлакоблоку та інших матеріалів, вартості тощо, тобто поіменування конкретного виду майна - будівельних матеріалів), що сприяє винесення законного та обґрунтованого рішення та його фактичного і реального виконання в подальшому. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог, зокрема, має бути зазначено про перелік майна, присудженого стороні. ( пункти 8,13). Статтею 331 ЦК України не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку. При цьому, визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання. Такі правові позиції викладені на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 21.12.2012 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] в своїй позовній заяві та поясненнях посилається на те, що саме відповідач [PERSON] провела демонтаж спірного сараю «В» і розпорядилася будівельними матеріалами на свій розсуд, що підтверджується, на думку позивача, поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також тим, що під час демонтажу вона викликала працівників міліції, якими цей факт зафіксований. В даному випадку з боку позивача не надано належних та допустимих доказів, що саме відповідач [PERSON] демонтувала будівлю сараю та використала будівельні матеріали на свій розсуд. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт демонтажу сараю та використання на свій розсуд будматеріалів заперечувала, пояснивши, що демонтаж не проводила, сарай був збудований ще у 1917 році та зруйнувався через ветхість. Усі матеріали, які від нього залишилися, знаходяться у дворі будинку та описані експертом. Стосовно посилання позивача на її представника на вищевказаних свідків, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 136 ЦПК України у заяві про виклик свідка зазначаються його ім'я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. У поданій до суду позовній заяві, а не окремо поданій заяві, є лише посилання на прізвища та адреси свідків без посилання на обставини, які може підтвердити кожен зі свідків. Окрім того, заяви згідно вимог ст. 136 ЦПК України про виклик свідків до початку розгляду судом справи по суті від позивача або її представника - не надходило. Тому суд вважає, що посилання позивача та її представника на те, що демонтаж спірного сараю був зроблений саме [PERSON] під час розгляду даної справи позивачем не доведений. За таких обставин, суд вважає, що наявні в натурі будівельні матеріали є спільною власністю позивача та відповідача, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню наступним чином. Оскільки на час придбання [PERSON] 15.05.2009р. за договором купівлі-продажу ? частки домоволодіння [ADDRESS] входила ? частка спірного сараю «В», який на час придбання мав зношеність 60%, загальна вартість будівельних матеріалів, використаних при його будівництві, складає 1250 грн. згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 136/7 від 05.03.2014р., в наявності на час розгляду справи є майно вартістю 501 грн. : 242 шт. шлакоблоку, 5 листів шиферу, 0,066 куб.м дерев'яних конструкцій. Це майно слід поділити між сторонами наступним чином : визнати право власності за [PERSON] та виділити в натурі ? частку будівельних матеріалів, що залишилися від розбирання сараю «В» домоволодіння [ADDRESS], а саме : на 121 шт. шлакоблоку, вартістю 222 грн. 50 коп., 2 шт. асбестоцементних хвилевих листи, вартістю 9 грн. 20 коп., 0,033 кум. м дерев'яних конструкцій, вартістю 16 грн. 50 коп., а всього на суму 248 грн.; визнати право власності за [PERSON] та виділити в натурі ? частку будівельних матеріалів, що залишилися від розбирання сараю «В» домоволодіння [ADDRESS], а саме : на 121 шт. шлакоблоку, вартістю 222 грн. 50 коп., 3 шт. асбестоцементних хвилевих листи, вартістю 13 грн. 80 коп., 0,033 кум. м дерев'яних конструкцій, вартістю 16 грн. 50 коп., а всього на суму 252 грн. 80 коп., стягнувши на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості матеріалів у сумі 2 грн. 30 коп. Оскільки [PERSON] як інвалід 1 групи звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави. Позивачем понесені судові витрати по сплаті за проведення будівельно-технічної експертизи у сумі 1766,00 грн. ( а. с. 56) Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то судові витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог. Позовні вимоги заявлені на суму 742,50 грн., підлягають задоволенню у межах суми 250,50 грн.. тобто на 33,6% від заявлених позовних вимог. 33,6% від вартості проведеної судової будівельно-технічної експертизи складають 593,37 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial