Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області - Макарчук Григорій Іванович, Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, КП КОР «Північне БТІ» Київської області про визнання договору дарування будинку частково недійсним в якій зазначив, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18.06.2014 року був частково задоволений його позов до відповідачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Названим рішенням суду постановлено: «Визнати будинок [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частин будинку [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3 654 грн. В решті позову відмовити». Рішенням апеляційного суду Київської області від 05.11.2014 року його апеляційна скарга була відхилена, а апеляційна скарга відповідачки [PERSON] - задоволена. Рішенням апеляційного суду Київської області постановлено: «Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року в частині визнання за [PERSON] права власності на 2/3 частини будинку [ADDRESS] та за [PERSON] права власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] , визнання будинку спільним майном подружжя, а також в частині стягнення з [PERSON] судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення. [PERSON] в позові до [PERSON] про визнання будинку [ADDRESS] спільним майном подружжя, поділ майна відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2015 року його касаційна скарга була залишене без задоволення, рішення Апеляційного суду Київської області від 18.06.2014 року залишено без змін. Але постановою Верховного Суду України від 23.09.2015 року рішення Апеляційного суду Київської області від 05.11.2014 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 12.02.2015 року були скасовані, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18.06.2014 року було залишене без зміни. Таким чином, відповідно до вище названих судових рішень йому на даний час на праві власності належить 1/3 (одна третя) частина будинку [ADDRESS] . Але коли він звернувся до Реєстраційної служби у м. Ірпінь Київської області щоб зареєструвати своє право власності на даний будинок, йому стало відомо, що відповідачка [PERSON] 06.04.2015 року належний йому та їй будинок на праві спільної сумісної власності подарувала відповідачці [PERSON] , своїй дочці. Оскільки названий договір дарування порушує його права та оформлений з порушенням вимог закону, то він змушений в судовому порядку ставити питання про визнання його частково недійсним. Із вище названих судових рішень вбачається, що будинок [ADDRESS] був побудований ним та його колишньою дружиною [PERSON] в період їх шлюбу, а тому був визнаний в судовому порядку спільною сумісною власністю подружжя з визначенням за кожним із них різних часток. Дана обставина підтверджена вище названими судовими рішеннями. До 18.06.2014 року будинок [ADDRESS] був його та відповідачки [PERSON] спільною сумісною власністю подружжя, а у зв`язку з прийняттям судом рішення про поділ спільного майна подружжя, то даний будинок став їх спільною частковою власністю. Відповідачка [PERSON] знаючи що між ним та нею в суді розглядається спір про розподіл спільно нажитого майна, а саме будинку [ADDRESS] , 06.04.2015 року оформили договір дарування належного йому та [PERSON] будинку на ім`я [PERSON] Договір дарування даного будинку в частині 1/3 частини повинен бути визнаний недійсним, так як [PERSON] могла розпорядитися лише 2/3 частинами даного будинку, тобто належною їй часткою. Що ж стосується його частки, то він згоди на її відчуження на ім`я [PERSON] не давав і не знав навіть про це. Оскільки рішення апеляційного суду Київської області від 05.11.2014 року яким будинок був визнаний особистою власністю [PERSON] було скасоване як незаконне з тих підстав, що апеляційний суд незаконно порушив його права та ігнорував вимоги ст. ст.60, 70 СК України, то укладений [PERSON] договір дарування від 06.04.2015 року в частині 1/3 частині будинку також повинен бути визнаний недійсним.До того ж відповідачка [PERSON] не повідомила приватного нотаріуса про ту обставину, що даний будинок був побудований у період зареєстрованого шлюбу. А тому нотаріус, посилаючись при оформленні договору дарування на те, що він належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 28.08.2003 року, зобов`язаний був з`ясувати, коли між ним та [PERSON] було оформлене розлучення та обов`язково від нього отримати письмову згоду на відчуження даного будинку як це вимагає ст.65 ч. 3 СК України. Просив визнати договір дарування будинку [ADDRESS] , укладений 06 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчука Григорія Івановича недійсним в частині 1/3 даного будинку. Позивач - [PERSON] та його представник адвокат - Жабен Л.І. в судове засідання не з`явилися. Через канцелярію суду надали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, просили задовольнити позовні вимоги. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Заяву про слухання справи за її відсутності не надали, причини неявки суду не повідомили. Про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Третя особа - Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області - Макарчук Григорій Іванович в судове засідання не з`явилися. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа - Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа - КП КОР «Північне БТІ» Київської області в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. До суду від в.о. генерального директора КП КОР «Північне БТІ» Костиліної О.Я. надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року по справі № 1013/8851/2012 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано будинок [ADDRESS] спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частину будинку [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 3 654 грн. В решті позову відмовлено. Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року в частині визнання за [PERSON] право власності на 2/3 частин будинку [ADDRESS] та за [PERSON] права власності на 1/3 частини будинку [ADDRESS] спільним майном подружжя, а також в частині стягнення з [PERSON] судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. [PERSON] в позові до [PERSON] про визнання будинку [ADDRESS] спільним майном подружжя, поділ майна відмовлено. Рішення суду в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог, а саме визнання домоволодіння [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права користування земельною ділянкою, залишено без змін. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1827 грн. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 12 лютого 2015 року касаційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року в частині, яка не скасована апеляційним судом та рішення апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року залишено без змін. 06 квітня 2015 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарована) було укладеного договір дарування житлового будинку від 06.04.2015 року, який посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. Відповідно до п. 1 вказаного договору дарувальник передає у власність обдарованій, а обдарована приймає у власність належний дарувальнику житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформаційної довідки № 47015019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 06.04.2015 року є [PERSON] . Відповідно до постанови Верховного суду України від 23 вересня 2015 року заяву [PERSON] задоволено частково. Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 05 листопада 2014 року скасовано, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 червня 2014 року залишено в силі. Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки, за [PERSON] визнано право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] , тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача та визнати договір дарування будинку [ADDRESS] , укладений 06 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений у приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчука Григорія Івановича недійсним в частині 1/3 даного будинку.

Outcome: approved