Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про стягнення боргу за договором позики в розмірі 698369.82 грн. В обґрунтування позову зазначено 22 червня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON] позичив [PERSON] гроші в сумі 5190 доларів США, а вона зобов`язалася повернути вказану суму до 01.09.2019 року, що підтверджується розпискою відповідачки від 22.06.2019 року, написаною нею власноручно. Проте в порушення вимог договору позики, відповідач до цього часу кошти позивачу не повернув, тобто зобов`язання за договором позики не виконано, а тому [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. В розписці написаній власноручно відповідачем зазначено, що у разі прострочки терміну повернення боргу буде нараховуватися пеня у розмірі 1% за один день. Таким чином позивач вважає, що відповідач має повернути борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та пені в розмірі 1% від суми боргу за кожен день. Позивач вважає, відповідач прострочив виконання свого зобов`язання з 01.09.2019 року до 15.09.2020 року, а тому стягненню підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та пені в розмірі 1 % від суми боргу за кожен день прострочення , що складає: 144 435,62 (сума боргу відповідно до офіційного курсу НБУ) ; 3 634,49 (інфляційне збільшення) ; 550299,71 (штрафні санкції) на загальну суму 698369,82 грн. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав до суду заяву в якій також просить розглянути справу у її відсутність, позов визнає частково на суму заборгованості по розписці та нарахування відсотків за кожний день. Нарахування штрафних санкцій, пеені та інфляційного збільшення не визнала. Вивчивши позов, додані документи та заяви, суд приходить до висновку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до розписки від 22.06.2019 року, відповідач - [PERSON] зобов`язується до 01.09.2019 року повернути гроші у сумі 5190 доларів США [PERSON] . В розписці також зазначено, що у разі порушення терміну повернення грошових коштів буде нараховуватись пеня у розмірі 1% за один день. Розписка написана [PERSON] в присутності свідків. Судом встановлено, відповідач отримав від [PERSON] 22.06.2019 року в борг 5190 доларів США і взяв на себе зобов`язання повернути їх до 01.09.2019 року. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти. Відповідно до Правової позиції викладеній у Постанові ВП ВС від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц (№ в ЄДРСР 79382745) Виключна правова проблема щодо стягнення суми боргу в доларах США за договором позики між фізичними особами, а також 3 % річних, згідно до ч. 2 статті 625 ЦК України (з відступленням). У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Враховуючи зазначене, вимога про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики у розмірі 5190 доларів США на користь позивача підлягає задоволенню. Згідно до положень ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до договору позики, що діяв з 22.06.2019 року по 01.09.2019 року договором не встановлений розмір процентів, в позові не заявлена вимога про визначення на час дії договору розміру відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України. Не підлягає стягненню розмір пені зазначений у договорі на суму 550299.71 грн. з розрахунку 1% за кожний прострочений день від суми заборгованості за межами дії договору позики.. Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.06.2021 у справі № 753/16143/18 (№ в ЄДРСР 98267432) зазначено, згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зроблено висновок, що у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позиція Великої палати Верховного Суду полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України, що підтверджується правовими висновками, які містяться у пунктах 48-55 постанови Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 №444/9519/12. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд відхиляє вимогу про стягнення інфляційних витрат. Як зазначено у Правовій позиції Постанови ВП ВС від 07.07.2020 по справі № 296/10217/15-ц (№ в ЄДРСР 90458917), оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то зазначена норма ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Вимогу про стягнення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми позивачем не заявлено, а суд не може вийти за межі позовних вимог. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.Позивач відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закану України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового, враховуючи розмір задоволених позовних вимог суд приходить до висновку про стягнення з відповідача суми судового збору в розмірі 6983 грн.70 коп.

Outcome: partial