Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

До Ірпінського міського суду звернувся [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер його батько [PERSON] . На день смерті батька йому належала 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: 1/4 вказаної квартири. Заповіту на випадок смерті батько не залишав, тому спадкування має відбуватись за законом. Спадкоємцями є він та відповідач - його брат. Дружина батька, їх мати [PERSON] померла [INFO] . Відповідач [PERSON] звернувся до Бучанської державної нотаріальної контори та подав заяву про прийняття спадщини. 18 жовтня 2018 року було відкрито спадкову справу №162/2018. Він прийняв спадщину після смерті батька відповідно до правил ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом з батьком на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Батько потребував постійного стороннього догляду та допомоги, оскільки хворів на тяжку хворобу ( рак стравоходу) та не міг сам без сторонньої допомоги проживати та обслуговувати себе. Батько був зареєстрований разом з ним. Батько фактично проживав разом з ним ще з моменту побудови будинку. Саме з цих причин заяву про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не подавав. Однак, коли звернувся до Бучанської міської державної нотаріальної контори, було відмовлено в прийнятті спадщини, у зв`язку з чим змушений був звертатися до суду з позовом. Так як в свідоцтві про народження зазначено в графі батько « [PERSON] », в свідоцтві про смерть та інших документах батько вказаний як « [PERSON] », просить встановити факт родинних відносин. Оскільки, різнонаписання по-батькові сталося через написання російською та українськими мовами. З відповідачем стосовно спадкового майна, виник спір, оскільки, відповідач вважає себе одноосібним спадкоємцем та не допускає його до спадкової квартири, тому змушений звернутись до суду. Зважаючи на вищевикладене, не маючи можливості одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, виник спір щодо права на спадкове майно, просить встановити факт родинних відносин, а саме: померлий [INFO] [PERSON] , є рідний батько [PERSON] , визнати за ним, право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В судовому засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. Додатково пояснили, що їх з позивачем батько дійсно помер, і після його смерті відкрилась спадщина. Відповідач звернувся до нотаріуса для оформлення своєї частки спадщини, позивач не звертався до нотаріальної контори з відповідною заявою щодо оформлення спадщини, і від нотаріуса не отримував ніякої відмови, а подав лише заяву, щоб не видавали свідоцтво про право на спадщину . Позивач є його братом та батько дійсно проживав до смерті у нього. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] у Бучанській міській державній нотаріальній конторі Київської області заведено спадкову справу №162/2018 р. до майна померлого. 18.10.2018 року [PERSON] звернувся до Бучанської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 10.01.2020 року [PERSON] подав заяву, згідно якої повідомляє керівника Бучанської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] відповідно до правил ч.3 ст.1268 ЦК України. Та просить не видавати Свідоцтва про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям, оскільки виник спір, і він звернувся до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218, 1220 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на момент смерті спадкодавця, і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пленум Верховного Суду України в постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в п.7 роз`яснив, що суди вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, у позивача є умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька. При цьому, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Доказів відмови нотаріуса в оформленні таких прав позивачем суду не подано. Отже, у відповідності до вимог ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, та на час відкриття спадщини проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається нотаріусом або уповноваженою посадовою особою. Отже, суд не вправі визнати за [PERSON] право власності на вказані вище об`єкти спадкового майна, оскільки у встановленому закону порядку позивач повинен звернутися до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Таким чином, враховуючи, що факт родинних відносин ніким не оспорюється відмова нотаріуса у видачі свідоцтва відсутня, позивачем не надано суду відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину після смерті батька, суд приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду питання про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed