Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. Ухвалою суду від 28 жовтня 2020 року після усунених недоліків справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Встановлено, що позивач [PERSON] \~звернулася\~\~до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб, який зареєстрований 05.07.2008 року між нею та відповідачем [PERSON] , та просить стягнути аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх трьох років спільне життя не складається, з вини відповідача постійно виникають сварки, непорозуміння, сім?я фактично розпалась, шлюбно-сімейні відносини були припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач зловживає алкоголем, постійного місця роботи не має, увагу сім?ї не надає. На зимній період відповідач залишає сім?ю та переїждає до своєї матері, та в цей період часу матеріальної допомоги не надавав. Позивачка неодноразово намагалася вирішити проблему, однак ніяких результатів не дало, що призвело до більшої ворожості та постійного емоційного напруження. Тому вважає, що подальше спільне сімейне життя та збереження сім?ї не можливе, та прохає суд шлюб розірвати. Крім того відповідач матеріальної допомоги їй та дитині не надає, участі у вихованні сина не приймає, з відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини, тому просить стягнути на свою користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. В судове засідання позивач\~ не з`явилася, надала заяву в якій прохає розглянути справу без її участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~\~в судовое засідання не з`явився, надав заяву до суду в якій просить розглянути справу без його участі, жодних заперечень по справі не має. У відповідності до положень\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд дослідивши письмові докази по справі, прийшов до такого. Сторони зареєстрували шлюб 05 липня 2008 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис про шлюб № 398, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 23). Від шлюбу у сторін народилась дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 24). Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Відповідно до\~ст..110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст..112 Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.\~ Відповідно до ст..113\~Сімейного кодексу\~України особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Відтак, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дітей, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до\~ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину до 6 років з 01.07.2020 по 30.11.2020 року становить 1859 грн., а з 01.01.2021 року становить 1921 грн., але не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у\~постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146\~Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. Висновки суду про те, що відповідач є працездатною особою молодого віку ґрунтуються на матеріалах справи. Відзиву до суду не надав. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8\~Сімейного кодексу України\~під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України\~«Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивачем не представлено жодних доказів про те, чи відповідач працює, отримує заробітню плату, дохід, які б надавали можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Суд бере до уваги, що дитина у своєму віці потребує постійного догляду, витрат на одяг, харчування, а також на дозвілля, оскільки вона повинна розвиватися духовно. Все це є значними матеріальними витратами. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Згідно ч.1\~ст.191 Сімейного кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду 15 жовтня 2020 року, тому аліменти повинні бути стягнуті саме з цієї дати. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів звільнена, а тому у порядку\~ст. 141 ЦПК України\~маю підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 гривень. Оскільки відповідач позов визнав, то згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України\~50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову про розірвання шлюбу, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи приписи ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 840.80 грн., покладається на відповідача з урахуванням приписів ч. 1\~ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial