Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: [PERSON] в якій просила: - визнати поруку [PERSON] за Договором поруки №243758 від 16 серпня 2010 року, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» припиненою. \~ \~ \~ \~Свій позов [PERSON] обґрунтувала тим, що 30 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11341865000, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 64 900 доларів США. строком до 30 квітня 2020 року, зі сплатою 13,00% річних. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 серпня 2010 року між [PERSON] та Банком було укладено Договір поруки №243758, за яким Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 05 липня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір №11450916000 про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30.04.2008 року, згідно умов якого сторони домовились, що первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов`язану сторону у договорі про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30.04.2008 року. 05 липня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Додаткову угоду №4 до Договору про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30.04.2008 року, згідно умов якого було встановлено, зокрема, новий строк повернення кредиту та новий розмір ануїтетних платежів. 05 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №243758 від 16.08.2010 року, згідно умов якої у зв`язку з заміною зобов`язаної сторони в основному договорі сторони домовились, що поручитель надає згоду забезпечувати виконання зобов`язання за Договором новим боржником: [PERSON] .? Позивачка [PERSON] вважає, що порука має бути припиненою, оскільки Відповідачем пропущено строк звернення з вимогою до Поручителя та Банком та було збільшено об`єм відповідальності Позивача за зобов`язанням без її згоди. Положеннями п 3.1. Договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до погашення поручителем зобов`язань боржника в рахунок виконання зобов`язань за основним договором в сумі та в межах якої поручитель відповідає перед кредитором, тобто до першої із перерахованих подій, яка настане раніше. Пунктом 5 Додаткової угоди №1 до Договору поруки встановлено, що Додаткова угода набирає чинності з дати її підписання сторонами та припиняє свою дію з дня припинення дії Договору. Позивачка [PERSON] вважає, що строк дії договору поруки № 243758 від 16 серпня 2010 року не встановлений. Виходячи з розрахунку заборгованості наданого Відповідачем, починаючи з листопада 2014 року Позичальник припинив здійснювати виплати по кредиту, тобто в травні 2015 року настав строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі, тому закінчення такого строку припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже, враховуючи той факт, що виконувати зобов`язання належним чином Позичальник припинив з листопада 2014 року, а строк протягом якого Відповідач мав звернутися з вимогою до Поручителя сплив в травні 2015 року, порука є припиненою. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №4 до кредитного договору за використання кредитних коштів за Договором встановлена процентна ставка у розмірі 13,00 % річних. Процентна ставка за Договором може змінюватися відповідно до умов Договору. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №1 до Договору поруки [PERSON] надає свою згоду на зміну основного зобов`язання, що забезпечується Договором, а саме: сума кредитного договору - 51 506,60 дол. США; процентна ставка - 13% річних, якщо інша ставка не буде встановлена згідно умов кредитного договору; розмір ануїтетного платежу у період з 05.07.2012 по 16.03.2038 у розмірі 574,60 дол. США та останній платіж 16.04.2038 у розмірі 462,83 дол. США, якщо інший розмір не буде встановлений згідно умов кредитного договору; Як зазначає позивачка [PERSON] , зміна процентної ставки призвела до збільшення обсягу відповідальності Поручителя, однак, вона не знала про збільшення процентної ставки до моменту звернення АТ «УкрСиббанк» до суду з позовом та згоди на її підвищення не надавала. \~ \~ \~ \~У судове засідання з`явилася представник позивача [PERSON] [PERSON] , позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання з`явився представник відповідача АТ «УкрСиббанк», про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. У судове засідання не з`явилася третя особа [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. В матеріалах\~справи міститися\~відзив представника\~відповідача АТ «УкрСиббанк» в кому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» щодо припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК зазначає наступне. Підставою для задоволення позовних вимог поручителем є посилання на положення ч.4 ст. 559 ЦК України з зазначення про пропуск кредитором 6-місячного строку на пред`явлення вимог до поручителя. Однак, представник відповідача АТ «УкрСиббанк» вважаємо, що Поручителем взагалі не досліджувалось питання коли саме настав строк виконання основного зобов`язання та чи був він змінений на підставі відповідної письмової вимоги. Фактично початок перебігу 6-місячного строку на пред`явлення вимог до поручителя за висновками заявника почався з дати невнесення чергового платежу, датою виникнення прострочення, тобто з листопада 2014 р. Враховуючи, що зміст зобов`язання визначено окремими щомісячними платежами, щодо кожного щомісячного зобов`язання строк наступає у даті її сплати та відраховується по кожному платежу окремо. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Строк виконання основного зобов`язання відповідно до умов Кредитного договору визначений - 30.04.2030 р. Вимога про дострокове повернення кредиту на адресу Відповідачів направлена 26.08.2015р. Враховуючи, що за умовами Кредитного договору зміна строку повернення кредиту відбувається на 41 календарний день з моменту направлення вимоги - то про зміну строку можна стверджувати лише з 06.10.2015р. (41 календарний день з моменту відправлення) З огляду на не 6-місячний строк, на пред`явлення вимог до поручителя спливає 06.04.2016р. (06.10.2015р. + 6 міс.) Позов AT «УКРСИББАІІК» подано 12 грудня 2015р. Щодо припинений поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК представник відповідача АТ «Укрсиббанк» зазначає наступне. Як на другу підставу для припинення поруки Позивачем звертається увага Суду на те, що в кредитному договору встановлена відсоткова ставка в розмірі 13%, проте в розрахунку заборгованості Банком було використано збільшену процентну ставку, що свідчить, на думку заявника, про збільшення обсягу відповідальності Поручителя без його згоди та як наслідок призводить до припинення поруки. 30 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11341865000. Крім того, 30 квітня 2008 року разом з укладенням кредитного договору між сторонами також було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою було деталізовано та встановлено граничні межі нарахування відсотків за прострочення виконання зобов`язання. Вказаною додатковою угодою не встановлено нових зобов`язань, а лише доповнено зміст договору умовами, які деталізують обов`язок позичальника щодо сплати платежів на користь третіх осіб при обслуговуванні кредитного договору (оцінка майна, страхування тощо) та деталізовано порядок збільшення відсоткової ставки. Первісними умовами Кредитного договору визначено можливість збільшення відсоткової ставки без зазначення конкретного розміру - тобто в будь-якому розмірі. Пункт 5.1 передбачає, що процентна ставка може бути змінена в порядку і на умовах, визначених Договором. Також за змістом вказаного пункту наведено підстави для можливого збільшення відсоткової ставки: Відповідно до законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що банк згідно умов пункту 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки у разі: а) \~ \~ \~ \~порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором та/або б) \~ \~ \~ \~погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань Позичальника за цим договором; та/або в) \~ \~ \~ \~здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки: підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); та/або підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляді процентної ставки. Отже, первісні умови Кредитного договору (НІІ.5.2) передбачають можливість зміни відсоткової ставки, не встановлюючи обмежень щодо розміру такого збільшення, тобто - у будь-якому розмірі. Умови Додаткової угоди від 30.04.2008р. лише доповнюють умови Кредитного договору абзацом, яким встановлено розмір максимального збільшення відсоткової ставки шляхом вказівки конкретного розміру такого збільшення (так як у первісній редакції такий розмір не визначено). Тобто додаткова угода направлення на обмеження розміру збільшення відсоткової ставки, оскільки первісні умови обмеження розміру збільшення не встановлював. За змістом додаткової угоди від 30.04.2008 року: Пункт 5.2. Кредитного договору доповнити новим абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 Договору. Таким чином, додаткова угода деталізує порядок та умови можливого збільшення відсоткової ставки на підставі п. 5.2 Кредитного договору, але не змінює зміст існуючих зобов`язань та не змінює існуючу ставку. Тобто, по суті, положення п.5.2 Кредитного договору є процесуальним та регулює дії Сторін у разі збільшення відсоткової ставки та не регулюють фактичний зміст зобов`язань та не стосуються фактичної відсоткової ставки, не змінюють її розмір та не впливають на фактичний грошовий розмір відсотків за Кредитним договором. На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України (постанова судової палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6- 160 цс 13). Оскільки Договір поруки №243758 від 16 серпня 2010 року був укладений через 2 роки після укладення вищевказаної додаткової угоди №1 вважаємо, що Поручитель був обізнаний та усвідомлював можливе збільшення відсоткової ставки в майбутньому. Про дану додаткову угоду Поручитель був обізнаний про що також свідчить укладення, окрім договору поруки, додаткової угоди № 4 до вищевказаного кредитного договору згідно якого [PERSON] погодилась забезпечувати виконання зобов`язання вже нового Позичальника на вказаних умовах. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов є необґрунтованим та є недоказаним. тому не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 30 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №11341865000, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в розмірі 64 900 доларів США. строком до 30 квітня 2020 року, зі сплатою 13,00% річних. 30 квітня 2008 року разом з укладенням кредитного договору між сторонами також було укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, якою було деталізовано та встановлено граничні межі нарахування відсотків за прострочення виконання зобов`язання. Вказаною додатковою угодою не встановлено нових зобов`язань, а лише доповнено зміст договору умовами, які деталізують обов`язок позичальника щодо сплати платежів на користь третіх осіб при обслуговуванні кредитного договору (оцінка майна, страхування тощо) та деталізовано порядок збільшення відсоткової ставки. Первісними умовами Кредитного договору визначено можливість збільшення відсоткової ставки без зазначення конкретного розміру - тобто в будь-якому розмірі. Пункт 5.1 передбачає, що процентна ставка може бути змінена в порядку і на умовах, визначених Договором. Також за змістом вказаного пункту наведено підстави для можливого збільшення відсоткової ставки: Відповідно до законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що банк згідно умов пункту 1.3.1 Договору може змінити розмір процентної ставки у разі: а) \~ \~ \~ \~порушення Позичальником кредитної дисципліни (зокрема неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором та/або б) \~ \~ \~ \~погіршення фінансового стану Позичальника, документально підтвердженого в результаті щорічного моніторингу, що проводиться Банком відповідно до внутрішніх нормативних документів на підставі довідки про доходи тощо, а також даних щодо дотримання Позичальником кредитної дисципліни (зокрема, своєчасного погашення заборгованості та/або виконання інших зобов`язань Позичальника за цим договором; та/або в) \~ \~ \~ \~здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад девальвація курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара США, установленого НБУ на дату укладення цього договору чи останнього перегляду процентної ставки: підвищення ставки за кредитами банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); та/або підвищення ставки на 3 (три) відсоткових пункти за бланковими кредитами «овернайт» НБУ з дати укладення цього договору чи останнього перегляді процентної ставки. Отже, первісні умови Кредитного договору (НІІ.5.2) передбачають можливість зміни відсоткової ставки, не встановлюючи обмежень щодо розміру такого збільшення, тобто - у будь-якому розмірі. Умови Додаткової угоди від 30.04.2008р. лише доповнюють умови Кредитного договору абзацом, яким встановлено розмір максимального збільшення відсоткової ставки шляхом вказівки конкретного розміру такого збільшення (так як у первісній редакції такий розмір не визначено). Тобто додаткова угода направлення на обмеження розміру збільшення відсоткової ставки, оскільки первісні умови обмеження розміру збільшення не встановлював. За змістом додаткової угоди від 30.04.2008 року: Пункт 5.2. Кредитного договору доповнити новим абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин: передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2 договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 Договору. Таким чином, додаткова угода деталізує порядок та умови можливого збільшення відсоткової ставки на підставі п. 5.2 Кредитного договору, але не змінює зміст існуючих зобов`язань та не змінює існуючу ставку. Тобто, по суті, положення п.5.2 Кредитного договору є процесуальним та регулює дії Сторін у разі збільшення відсоткової ставки та не регулюють фактичний зміст зобов`язань та не стосуються фактичної відсоткової ставки, не змінюють її розмір та не впливають на фактичний грошовий розмір відсотків за Кредитним договором. На зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України (постанова судової палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6- 160 цс 13). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 серпня 2010 року між [PERSON] та Банком було укладено Договір поруки №243758, за яким Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, існуючих в теперішній час і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 05 липня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір №11450916000 про переведення боргу за Договором про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30.04.2008 року, згідно умов якого сторони домовились, що первісний боржник переводить свій борг на нового боржника, внаслідок чого новий боржник заміняє первісного боржника як зобов`язану сторону у договорі про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30.04.2008 року. 05 липня 2012 року між [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Додаткову угоду №4 до Договору про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30.04.2008 року, згідно умов якого було встановлено, зокрема, новий строк повернення кредиту та новий розмір ануїтетних платежів. 05 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Додаткову угоду №1 до Договору поруки №243758 від 16.08.2010 року, згідно умов якої у зв`язку з заміною зобов`язаної сторони в основному договорі сторони домовились, що поручитель надає згоду забезпечувати виконання зобов`язання за Договором новим боржником: [PERSON] .? Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Частиною 2 ст. ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Стосовно спливу строку на пред`явлення вимог до поручителя. Положення ст. 559 ЦК України чітко вказують, що датою початку перебігу 6-місячного строк на пред`явлення вимог до поручителя є не дата виникнення прострочення, а день настання строку виконання основного зобов`язання. Так, за положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено: порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом Такий строк настає щодо всієї суми з дати настання строку виконання у повному обсязі, або з дати зміни строку на повернення кредиту відповідною вимогою. При цьому, враховуючи, що зміст зобов`язання визначено окремими щомісячними платежами, щодо кожного щомісячного зобов`язання строк наступає у даті її сплати та відраховується по кожному платежу окремо. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з матеріалів справи строк виконання основного зобов`язання відповідно до умов Кредитного договору визначений - 30.04.2030 р. Вимога про дострокове повернення кредиту на адресу Відповідачів направлена 26.08.2015р. Враховуючи, що за умовами Кредитного договору зміна строку повернення кредиту відбувається на 41 календарний день з моменту направлення вимоги - то про зміну строку можна стверджувати лише з 06.10.2015р. (41 календарний день з моменту відправлення) З огляду на не 6-місячний строк, на пред`явлення вимог до поручителя спливає 06.04.2016р. (06.10.2015р. + 6 міс.), судом встановлено про те, що AT «УКРСИББАНК» подало до суду позов 12 грудня 2015р. Поручителем допущено помилку при визначенні та обчисленні 6-місячного строку на пред`явлення вимог до поручителя, сформовано безпідставний висновок про пропуск такого строку та неправильно застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України до спірних правовідносин. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 24 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя. Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Несплата щомісячних платежів не тягне за собою зміну строку виконання основного зобов`язання, а отже не дає підстав для початку перебігу строку, визначеного ч.4 ст. 559 ЦК України. Згідно правової позиції Постанова ВСУ від 22 червня 2016 року по справі № 6-368цс16. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач не надав суду письмових доказів про визнання поруки припиненою. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, суд вважає, що позивач не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позов [PERSON] до АТ «УкрСиббанк», третя особа: [PERSON] про визнання поруки припиненою не підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі\~викладеного,\~та

Outcome: dismissed