Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «УНІКА», про захист прав споживача страхових послуг, в якому просила суд стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «УНІКА» пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 15020 грн. 16 коп., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4190 грн. 63 коп., інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 11843 грн. 37 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Позов обґрунтований наступними обставинами. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилалась на те, що 19.05.2010 року вона придбала у ПрАТ «АІСЕ України» в розстрочку автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак [NUMBER] . Як вказала позивач, однією із умов надання розстрочки, було укладення між нею та ПАТ «Страхова Компанія «УНІКА» (в минулому ЗАТ Страхова компанія «Кредо-Класик» договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» Позивач вказує, що 06.12.2014 року, зазначений автомобіль «Шевролет Авео», номерний знак [NUMBER] , було пошкоджено невстановленим автомобілем, що зафіксовано співробітниками ДАІ. В свою чергу позивачем було повідомлено відповідача про вищевказану ДТП та надано всі необхідні документи. Однак, як вказала позивач, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, відмову було оскаржено нею до суду та за результатами розгляду справи № 421/18459/15-ц ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги були задоволено частково, стягнуто з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 43594,41 грн. та судовий збір у розмірі 435,94 грн. Позивач вказала, що заочне рішення було оскаржене нею до суду апеляційної інстанції в частині визначення розміру стягнутої суми страхового відшкодування, але постановою Одеського апеляційного суду, від 08.10.2019 року, скаргу залишено без задоволення. Також, як вказала позивач, заочне рішення суду не переглядалося та не оскаржувалося 11.06.2020 року відповідачем сплачено суму страхового відшкодування на підставі рішення суду, тобто допустив прострочення зобов`язання більш ніж через п`ять років після настання страхового випадку. Як вказує позивач, сума простроченого грошового зобов`язання склала 43594,41 грн., з якої, враховуючи призупинення строків позовної давності з 30.03.2020 року, у зв`язку із дією ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», нараховується пеня у розмірі 15020,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 11843,37 грн. та три відсотки річних у розмірі 4190,63 грн.. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 5000 грн., та судові витрати у розмірі 15000 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а. с. 59). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений за його місцем знаходження (а. с. 105, 106, 125, 140, 155). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223\~ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено\~та підтверджено\~матеріалами справи,\~що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 19.04.2017 року по справі № 521/18459/15-ц (провадження № 2/521/2259/17), залишеним в силі Постановою Одеського апеляційного суду, від 08.10.2019 року було задоволено позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «УНІКА», про захист прав споживача страхових послуг: стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «УНІКА» на користь [PERSON] загальну суму відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 43594 гривні 41 коп., стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «УНІКА» судовий збір в дохід держави, у розмірі 435 гривень 94 коп.(а. с. 27 35). До суду касаційної інстанції зазначені судові рішення оскаржені не були. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України,\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тому суд, при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, встановлені заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 19.04.2017 року, та постановою апеляційного суду Одеської області, від 20.01.2015 року. 11.06.2020 року Приватним акціонерним товариством «Страхова Компанія «УНІКА» на користь [PERSON] сплачено суму страхового відшкодування на підставі рішення суду у загальному розмірі 43461,76 грн., що підтверджується випискою по надходженню з карткового рахунку [PERSON] (а. с. 36) Тобто, виплата відповідачем страхового відшкодування була здійснена більш ніж через п`ять років та чотири місяці. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 15020 грн. 16 коп., в період з 30.03.2019 року до 11.06.2020 року за формулою: Пеня = С х 2УСД х Д : 100, де С - сума заборгованості за період. 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Л - кількість днів прострочення. Розрахунок заборгованості визначений позивачем у позовній заяві, та у загальному розмірі пеня за прострочення виплати страхового відшкодування складає 15020 грн. 16 коп. (а. с. 4 5). За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені, яка сплачується за кожен день прострочення, полягає в тому, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожним днем (місяцем) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Згідно ст. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ обмежується строком позовної давності у 1 рік, в порядку ст. 258 ЦК. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)», від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. На час звернення до суду з позовом, Кабінетом Міністрів України було встановлено карантин на території України з 25.03.2020 року по 31.08.2020 року, а тому суд погоджується з твердженнями позивача, що враховуючи призупинення строків давності з 30.03.2020 року та виконання грошового зобов`язання 11.06.2020 року, фактично строк стягнення пені становить з 30.03.2020 року по 11.06.2020 року. Отже, з урахуванням положень п. п. 36.1, 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 15020 грн. 16 коп., виходячи з наведеного позивачем розрахунку. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних збитків та трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Так, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 11843 грн. 37 коп., в період з 30.03.2017 року до 11.06.2020 року за формулою: ІІС = (П 1 : 100 ) х (ІІ2 : 100 ) х (ІІЗ : 100 ) х ( 11Z : 100 ) II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок заборгованості визначений позивачем у позовній заяві та у загальному розмірі інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання складають 11843 грн. 37 коп. (а. с. 5 7). Крім того, позивач просить стягнути з відповідача три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4190 грн. 63 коп., в період з 30.03.2017 року до 11.06.2020 року за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Розрахунок заборгованості визначений позивачем у позовній заяві та у загальному розмірі три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов`язання складають 4190 грн. 63 коп. (а. с. 7). Застосування нарахувань в порядку ст. 625 ЦК, інфляційних збитків та 3 % річних обмежується строком позовної давності у 3 роки, в порядку ст. 257 ЦК. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підстави для виникнення зобов`язань визначені у ст. 11 ЦК України та є наступними: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Таким чином, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала та потерпілою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу норм ст. 625 ЦК України вбачається, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі за № 686/21962/15-ц. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних збитків, у загальному розмірі 11843 грн. 37 коп., трьох процентів річних, у загальному розмірі 4190 грн. 63 коп., станом на 11.06.2020 року належить задовольнити. Щодо позовних вимог в частині моральної шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як вказувала позивач, завдана їй моральна шкода полягає у необхідності відновлення автомобіля за власні кошти, які спричинили непередбачувані витрати та фактично призвели до скрутного майнового стану позивача. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обставини, встановлені в ході розгляду справи, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачу відповідачем у зв`язку з невчасною виплатою страхового відшкодування. Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат майнового та немайнового характеру, що їх зазнала позивач, зміни, які відбулись в житті позивача, витрачений час на відновлення душевної рівноваги та морального стану, а також оцінений позивачем розмір завданої їй моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., вважає за можливе стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «УНІКА» моральну шкоду у такому розмірі. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В матеріалах справи міститься орієнтовний розрахунок судових витрат, згідно якого позивач визначив орієнтовні витрати у розмірі 15000,00 грн. (а. с. 9). Проте, жодних оригіналів чи копій рахунків за надані адвокатом послуги, доказів їх сплати, позивачем до позовної заяви не долучено. Так само не долучено детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Тобто, на підтвердження понесених позивачем витрат, не долучено жодного доказу, у зв`язку з чим, позовна заява в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає. Крім того, відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір, у розмірі одного відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при об`єднанні в одній заяві кількох позовних вимог, судовий збір сплачується в розмірі визначеному ставками, встановленими для відповідних позовів, за кожну таку вимогу окремо. Відповідно до тієї ж Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10, від 17.10.2014 року, у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру, судовий збір, згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому, судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Позивачем заявлено чотири вимоги майнового характеру: про стягнення пені за прострочення виплати страхового відшкодування, про стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, про стягнення інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання, про стягнення моральної шкоди. Витрати по сплаті судового збору у справі становлять 3363 грн. 20 коп.. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що на позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 3363 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial