Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

До суду звернувся позивач, ТОВ «Агропртнер-1» із позовом до Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, [PERSON] , третя особа на стороні відповідача - [PERSON] та в уточненій позовній заяві просить визнати незаконним та скасувати наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-5482-СГ від 12.03.2016 р. «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31774688 від 07.10.2016 року щодо земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] . Позов мотивує тим, що ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області порушило вимоги закону під час надання земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] у власність [PERSON] , яка в подальшому була відчужена [PERSON] , оскільки на час вирішення питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою у 2016 році спірна земельна ділянка вже перебувала в користуванні ТОВ «Агропартнер -1». Наказ ГУ Держгеокадастру та рішення про державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку порушують права позивача щодо володіння та користування належною йому згідно із законом земельною ділянкою. У зв`язку із чим позивач змушений звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовільнити з наведених підстав. В судовому засіданні представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області, проти позову заперечив в повному обсязі, вважає його надуманим, безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , проти позову заперечила, просить відмовити в його задоволенні, зазначає, що дії відповідачів законні, оскільки договір оренди спірної земельної ділянки із позивачем закінчився, а тому відсутні підстави для задоволення позову. 14.02.2019 року представником ГУ Держгеокадастру надано відзив на позов, який разом із додатками знаходиться в матеріалах справи. 27.02.2018 року позивач звернувся із заявою про остаточне визначення позовних вимог. 30.05.2019 року та 03.07.2019 року, від відповідача [PERSON] надійшла заява про доручення доказів до матеріалів справи. 03.07.2019 року від представника відповідача [PERSON] , надійшли заперечення проти доводів та міркувань позивача. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.03.2016р. видано наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-5482-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». На його підставі винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31774688 від 07.10.2016 року щодо земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] . Позивач вважає наказ незаконним та просить його скасувати, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] , так як вважає, що у 2016 році спірна земельна ділянка вже перебувала в користуванні ТОВ «Агропартнер -1». Однак, строк дії договору, на підставі якого позивач орендував земельні ділянки закінчився 06 серпня 2018 року. З огляду на це, договір оренди №344 від 01.08.2008р. (зареєстрований 06.08.2008р.) є припиненим в розумінні вимог статті 31 ЗУ «Про оренду» землі. Твердження позивача про те, що даний договір оренди землі є поновленим на новий строк є безпідставним та не підтвердженим належним доказами. Так, порядок поновлення договорів оренди земельних ділянок встановлений статтею 33 ЗУ «Про оренду землі». Зокрема, в нормі закону зазначається, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель дерлеавної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Пунктом 3.2. Договору оренди земельних ділянок передбачено, що Орендар (Позивач по справі) повинен повідомити Орендодавця про намір продовжити строк дії договору на новий термін не пізніше ніж за два місяці до його закінчення. Тобто, не пізніше 06.06.2018р. Позивач же подав клопотання до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про поновлення договору оренди 20.06.2018., тобто, з порушенням строків, обумовлених Договором оренди, та на які отримав відповідь від 16.07.2018р. про відмову в поновленні цього Договору оренди. З огляду на викладене, станом на 15 січня 2019 року, на день подання позову, у ТОВ «Агропартнер-1» відсутня додаткова угода до Договору оренди землі про його поновлення; наявні заперечення орендодавця - Головного управління від 16.07.2018р., відсутнє звернення позивача до суду з оскарженням відмови ГУ Держгеокадастру в укладанні додаткової угоди про поновлення Договору оренди земельних ділянок. Враховуючи усі ці обставини, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що Договір оренди земельних ділянок на момент звернення до суду є поновленим, останнім не доведено, в чому полягає порушення його прав. На момент звернення до суду у позивача відсутні права на спірну земельну ділянку у зв`язку з припиненням Договору оренди та останній не є суб`єктом цих правовідносин. Суд вважає, що посилання позивача на ч. 5 ст. 116 ЗК України в якості обгрунтування своїх вимог є недоречним, оскільки в зазначеній нормі мова йде про заборону відповідним органам державної влади одночасно передавати у власність чи користування одну й ту саму земельну ділянку різним особам. Тобто, передача у власність земельної ділянки особі повинна відбуватися після припинення права власності на цю земельну ділянку за попереднім власником. Те саме стосується й передачі права користування землею. Право власності на землю гарантується. Це право надається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину (ч. 1 ст. 90 ЗК України). Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (ч. 3 ст. 78 ЗК України). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст. 118 ЗК України. Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, яка відповідно до Положення від 14.01.2015р. №15, реалізує політику у сфері топографо-геодизичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру. Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи, в даному випадку - через Головне управління держгеокадастру у Хмельницькій області. Отже, аналізуючи наведені норми законів, та враховуючи обставини цієї справи, держава, як власник спірної земельної ділянки, в особі уповноваженого органу - Головного управління, розпорядилася нею шляхом передачі безоплатно у власність [PERSON] тобто, відбулася зміна власника спірної земельної ділянки. Обмеження власника вільно розпоряджатися належним йому майном (в тому числі - земельною ділянкою) правами третіх осіб (в тому числі - правом орендаря) порушує загальні засади інституту нрава власності, гарантовані Конституцією та законами України. Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства ... у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). ... забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територістьних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Частина 7 статті 118 Земельного кодексу України визначає вичерпний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.8 cт.118 ЗК України). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч. 9 cт. 118 ЗК України). Отже, [PERSON] , на виконання вимог закону подав заяву до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області про надання безоплатно земельної ділянки площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Миколаївської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області. До заяви [PERSON] було надано копію паспорта та графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Далі, на виконання вимог ч. 7 ст. 118 ЗК України, Головним управлінням був виданий наказ Ж22-8038-СГ від 30.12.2015р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. На підставі цього наказу за заявою [PERSON] , ПП «Діоріт плюс 1» виготовлено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, який згодом Головним управлінням згідно наказу №22-5482-СГ від 12.03.2016р. був затверджений та спірну земельну ділянку надано [PERSON] у власність. Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що Головне управління при наданні дозволу [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та, згодом, затвердженні цього проекту та видачі спірного наказу, дотримався вимог закону, зокрема 116, 118, 186-1 Земельного кодексу України. Підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а також у погодженні та затвердженні такого дозволу у Головного управління не було. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у справі №466/5395/15-а в Постанові від 25.04.2019р. колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах, у відповідача відсутні можливості на власний розсуд визначати надання чи відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, якщо заінтересованою особою виконано всі необхідні умови для надання такого дозволу, у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд вважає наказ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» №22-5482-СГ від 12.03.2016р., виданий Головним управлінням держгеокадастру у Хмельницькій області з дотримання вимог закону. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням того, що ТОВ «Агропартнер-1» не є постійним землекористувачем, а орендував спірну земельну ділянку на підставі строкового договору оренди, який припинив свою дію 06.08.2018р., суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.ї Керуюючись ст. ст. 81, 258, 263, 264, 265, ЦПК України, суд

Outcome: dismissed