Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, [PERSON], із позовом до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те що 29 червня 2016 року він був звільнений з ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» на підставі наказу № 318-К від 29.06.2016 року. При звільненні йому не виплатили в повному обсязі заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі становить 41431,89 грн. Але на теперішній час заробітна плата не виплачена як і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені. Позивач просив суд, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30 червня 2016 року по день винесення рішення по справі виходячи з середньоденної заробітної плати 570 грн. 29 коп. Позивач про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в уточненні до позову зазначив про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, згідно поштового повідомлення про вручення, заяви про відкладення розгляду справи чи слухання справи за його відсутності до суду не надходило. Розглянувши відомості про належне повідомлення учасників процесу про час, дату та місце розгляду справи, враховуючи заяву позивача про розгляд справи за його відсутності, суд вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутності. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER], [PERSON] [INFO], перебував у трудових відносинах з ПАТ «Лисичанськвугілля», в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська», на підставі наказу № 318-К від 29.06.2016 року був звільнений за п. 6 ст. 36 КЗпП за власним бажанням по переводу на ВП «Шахта ім. Г.Г. Капустіна». Відповідно до довідки від 30.06.2017 року № 24/766, виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта ім. Г.Г. Привільнянська», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 570,29 грн. Відповідно до копії довідки №24/165 від 30.06.2017 року, виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта ім. Привільнянська», станом на 30.06.2017 року заборгованість із заробітної плати [PERSON] складає 41131,89 грн. Отже, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, на день звільнення і по теперішній час з ним не було проведено повного розрахунку з виплати заборгованості із заробітної плати. Доказів протилежного відповідачем до суду не надано. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з довідкою № 24/766 від 30.06.2017 р., виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» ВП «Шахта Привільнянська», середньоденний заробіток [PERSON] складає 570,29 грн. Суд вважає вказану довідку належним та допустимим доказом та бере її до уваги. Виходячи з розміру середньоденного заробітку [PERSON] та враховуючи кількість робочих днів, починаючи з дня, наступного за днем його звільнення - з 30.06.2016 року - по день ухвалення рішення - 12.09.2017 року, яка складає: - червень 2016 року - 1 день, - липень 2016 року - 22 дня, - серпень 2016 року - 22 дня, - вересень 2016 року - 22 дня, - жовтень 2016 року - 20 днів, - листопад 2016 року - 22 дня, - грудень 2016 року - 22 дня, - січень 2017 року - 20 днів, - лютий 2017 року - 20 днів - березень 2017 року - 22 дня, - квітень 2017 року - 19 днів, - травень 2017 року - 20 днів, - червень 2017 року - 20 днів, - липень 2017 року - 21 день, - серпень 2017 року - 22 днів, - вересень 2017 року - 8 днів, а всього 303 день, загальний розмір суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає 172797,87 грн. (303 днів х 570, 29 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта Привільнянська» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає, що вони підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивач не зазначив про стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача.

Outcome: approved