Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

До суду за підсудністю надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та онукою [PERSON] , 1952 р.н., яка померла [INFO] , та визнати за [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог посилається на наступне. 02.09.2016 року позивачем в інтересах [PERSON] подана заява в порядку окремого провадження про визнання факту родинних відносин, яка рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2016 року задоволена, однак ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.02.2017 року вказане рішення суду скасовано, та заяву залишено без розгляду. У зв`язку з цим виникла необхідність звернутись до суду для встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Так, [INFO] народилась [PERSON] , в свідоцтві про народження якої зазначена матір: [PERSON] , та батько зазначений як [PERSON] . Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, оскільки [PERSON] знаходився в місцях позбавлення волі. [INFO] [PERSON] помер, а матір дитини - [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі. Рішенням виконавчого комітету ХМР Харківської області від 10.06.2015 №346 було встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , та призначено її опікуном позивача. [INFO] померла [PERSON] , яка приходилась бабусею [PERSON] , та після її смерті відкрилась спадщина у зв`язку з чим виникла необхідність встановлення факту родинних відносин. [PERSON] є законним спадкоємцем частки спадщини, що залишилась після смерті її баби [PERSON] за правом представлення, яка повинна була бути успадкована її сином [PERSON] [PERSON] є онукою [PERSON] , та відноситься до спадкоємців першої черги, а відповідач є двоюрідним братом [PERSON] , тобто за правом представлення є спадкоємцем третьої черги, а якщо його мати, батько живі, то взагалі є спадкоємцем п`ятої черги. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа, яка знаходиться у ПН ХМНО Варнікової К.В. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх недоведеність. Від третьої особи ПН ХМНО Варнікової К.В. надійшло до суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю. 20.07.2017 року вказана позовна заява надійшла до Московського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Ференчук О.В. Ухвалою судді від 20.07.2017 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 12.09.2017 року. Ухвалою судді від 13.09.2017 року відкрито провадження по даній справі. Ухвалою судді від 06.11.2017 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено, та заборонено ПН ХМНО Варніковій К.В. вчиняти дії по оформленню права на спадщину та видавати свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлої 03.01.2016 року [PERSON] . Ухвалою суду від 15.03.2018 року витребувано у ПН [PERSON] належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 08.05.2018 року вказану справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. 19.06.2018 року дана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 23.06.2018 року справу прийнято до провадження судді. Ухвалою суду від 24.07.2018 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про закриття провадження в частині вимог визнання факту родинних відносин - відмовлено. Ухвалою суду від 30.11.2018 року по справі призначено судову генотипоскопічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Судова незалежна експертиза України», а провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 19.12.2018 року відновлено провадження по справі у зв`язку з неможливістю проведення вказаної експертизи. 06.03.2019 року в судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з КЗОЗ «ХОБСМЕ». Ухвалою суду від 17.05.2019 року по даній справі призначено судово- молекулярну генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам ХНДЕКЦ МВС України, а провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 14.08.2019 року відновлено провадження по справі у зв`язку з неможливістю проведення вказаної експертизи. За змістом п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в місті Харкові, про що в Книзі реєстрації народжень 29 січня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 329, батьком дитини вказано [PERSON] (зі слів матері), матір`ю - [PERSON] [PERSON] помер [INFO] у віці 39 років, про що 24 травня 2014 року складено відповідний актовий запис № 7660. [PERSON] відбував покарання в Олексіївській ВК з 26.02.2010 року по 26.02.2014 року. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 10 червня 2015 року № 346 було встановлено опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначено опікуном [PERSON] , оскільки матір дитини [PERSON] знаходиться у місцях позбавлення волі. Зі змісту довідки дільниці № 15 КП «Жилкомсервіс» № 1222 від 29 травня 2014 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] проживає одна особа [PERSON] , 1952 року народження, на яку відкрито особовий рахунок з 16 листопада 1990 року, її син - [PERSON] , 1975 року народження, помер [INFO] , виписаний 28 травня 2014 року. Вказана квартира на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , померлий [PERSON] був її сином. Після смерті [PERSON] була заведена ПН ХМНО Варніковою К.В. спадкова справа за №12/2016, з наданої до суду копії якої вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті останньої звернулись тільки відповідач, який є двоюрідним братом померлої [PERSON] , та позивач в інтересах неповнолітньої дитини. 02.09.2016 року позивачем в інтересах [PERSON] подана заява до суду в порядку окремого провадження про визнання факту родинних відносин, яка рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20.10.2016 року задоволена, а саме було встановлено факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] , та онукою [PERSON] , яка померла [INFO] , однак ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.02.2017 року вказане рішення суду скасовано, та заяву залишено без розгляду із роз`ясненням позивачу на подачу позову в загальному порядку. За вказаних обставин, позивач звернулась до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин, та визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] за правом представлення. За правилами ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин першої та другої статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 ЦК, першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1263 ЦК, у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Частиною першою статті 1266 ЦК встановлено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Частиною четвертою статті 1266 ЦК передбачено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. На підтвердження факту родинних відносин неповнолітньої [PERSON] з [PERSON] , та [PERSON] , позивач надала до суду копію конверту з адресою відправника [PERSON] на ім`я [PERSON] , фотокартки, копію конверту з адресою відправника [PERSON] на ім`я [PERSON] , з копією листа, та копію медичної картки неповнолітньої [PERSON] , в якій відомості зазначені зі слів матері дитини. В судовому засіданні, будучи допитаними в якості свідків зі сторони позивача, [PERSON] , [PERSON] . підтвердили існування родинних відносин, зокрема, те, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , 1975 року народження, який помер [INFO] , та є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . Неповнолітня дитина [PERSON] , яка також була допитана в судовому засіданні вказала, що [PERSON] є її батьком, а [PERSON] - бабусею. Батько купував їй туфлі, а з бабусею вона ходила гуляти до парку. Допитані свідки зі сторони відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні вказали, що про існування ніякої онуки їм нічого відомо не було, а [PERSON] ніколи про неї не говорила, та і сам [PERSON] про своїх дітей нічого не розповідав ніколи, хоча спілкувались частенько з останніми. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Кодексу. Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини у справі, приходить до висновку про те, що відмова нотаріуса у видачі цього свідоцтва взагалі відсутня, оскільки ухвалою суду за заявою позивача всі нотаріальні дії по оформленню спадщини були зупинені, тому вимоги про визнання права власності в порядку спадкування є передчасними. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується наданих зі сторони позивача доказів, а саме копій фотографій, листів, конвертів, медичної картки, то вказані докази неможливо розцінити як докази того, що дійсно померлий [PERSON] був батьком неповнолітньої [PERSON] . Також дані докази не підтверджують факт визнання померлим свого батьківства відносно [PERSON] . Також, суд враховує, що за своє життя [PERSON] та [PERSON] ніяких заповітів не складали. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Проте, позивачем не було доведено суду належними доказами, що [PERSON] є дійсно батьком дитини [PERSON] , а [PERSON] її бабусею, та між ними є кровне споріднення, хоча ухвалами суду призначались по справі експертизи, проте дозвіл на ексгумацію трупу [PERSON] Харківською місцевою прокуратурою №2 та Харківською міською радою надано не було, а доказування не може грунтуватись на припущенні, оскільки відповідачем не визнається споріднення між вказаними особами. Крім того, враховуючи, що встановлення факту родинних відносин обґрунтовувалося необхідністю визнання права власності на спадкове майно, а ці вимоги є передчасними, тому суд вважає, що в цій частині позову слід також відмовити. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу [PERSON] у задоволенні позову , оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, витрати компенсуються за рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed