Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача [PERSON] - адвокат Писаренко А.М. з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець Кисельова Віталіна Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 8976, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] ; визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 8977, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 23 січня 2019 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчих проваджень №57762075 та №57761817, що перебувають на виконанні у приватного виконавця Кисельової В.В., позивачу стало відомо про існування виконавчих написів, вчинених за заявами ПАТ «Укрсоцбанк» 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., а саме виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 8976, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] та виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №8977, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Позивач вважає, що вказані виконавчі написи не підлягають виконанню, у зв`язку з тим, що на момент їх вчинення між сторонами існував судовий спір щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами, що виключає факт безспірності вимог банку; боржника не було повідомлено іпотекодержателем письмовою вимогою про усунення порушень забезпечувального зобов`язання, що в силу вимог ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису; у кредитора було відсутнє право вимог, оскільки 08 серпня 2012 року банк направив [PERSON] вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, а 30 грудня 2012 року звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності (справа №755/456/13-ц), що в силу вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінило порядок і строки виконання основного зобов`язання, проте до нотаріуса банк звернувся лише в травні 2017 року, тобто зі спливом майже п`яти років; на предмет іпотеки, на який звернуто стягнення виконавчим написом було накладено арешт на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 19 березня 2013 року (справа №754/9573/13-ц), натомість нотаріус знехтував записами про обтяження в Державному реєстрі №20346300 та №20348047 від 11 травня 2017 року про накладення арешту на майно та вчинив виконавчий напис по відношенню до належного [PERSON] майна. Вказану позовну заяву було передано в провадження судді Астахової О.О. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 лютого 2019 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 лютого 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., реєстровий номер 8976, вчиненого 18 травня 2017 року, а саме: квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] , та виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., реєстровий номер 8977, вчиненого 18 травня 2017 року а саме: квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності позивачу [PERSON] 30 вересня 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Писаренко А.М. подав до суду додаткові пояснення. (т.1 а.с.63-67) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 18 травня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 8976. (т.1 а.с.79) 25 жовтня 2019 року представник позивача [PERSON] - адвокат Писаренко А.М. подав до суду заяву про зміну підстав позову шляхом їх доповнення, в якій представник позивача зазначає, що виконавчий напис не підлягає виконанню також у зв`язку з тим, що він вчинений із порушенням встановленої законодавством процедури, оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили, визнав незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2016 року, якою вносилися зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року в частині, а саме: 1) стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами - іпотечними договорами, які передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки в разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення терміну виконання основного зобов`язання; 2) стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин - кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Отже, будь-які нотаріальні написи, здійснені з 22 лютого 2017 року є незаконними (т.1 а.с. 123-124). Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №267 від 21 травня 2020 року, відповідно до пункту 19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та пункту 7.54 розділу VII Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл вказаної справи. Вказану справу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2020 року дану справу було прийнято до свого провадження суддею Гаврилової О.В., замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк», постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.113-116) Ухвалою Дніпровського районного суд м. Києва від 18 червня 2020 року прийнято заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Писаренка А.М. від 25 жовтня 2019 року про зміну підстав позову шляхом їх доповнення (т.1 а.с.129). Ухвалою Дніпровського районного суд м. Києва від 18 червня 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Писаренка А.М. про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис від 18 травня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №8976; витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. належним чином завірені копії матеріалів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис від 18 травня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №8977. (т.1 а.с.130-131) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року закінчено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.142-143). Представник позивача [PERSON] - адвокат Писаренко А.М. в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях підстав. Пояснив, що на момент вчинення оспорюваних виконавчих написів у суді касаційної інстанції розглядалася справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Жодних листів, претензій або вимог банку за дійсною адресою місця реєстрації та проживання позивач не отримувала, про зміну адреси [PERSON] повідомляла банк. Крім того, у заяві ПАТ «Укрсоцбанк» про вчинення виконавчого напису та в самих виконавчих написах невірно вказані номер паспорту та адреса позивача. На вимозі від 23 березня 2017 року, копія якої долучена до документів, які були подані банком для вчинення виконавчого напису та на заяві про вчинення виконавчого напису проставлено неналежну печатку кредитора, а саме «для документів», сама вимога боржнику, з невідомих обставин, відправлена з м. Чернігова, при цьому, навіть з вказаної дати відправки - 23 березня 2017 року такої вимоги, на невірну адресу позивача й за відсутності належних доказів отримання вказаної вимоги позивачем, кредитор дійшов хибного висновку про наявність у нього права на звернення стягнення і звернувся 18 травня 2017 року до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису до спливу 60-денного строку, встановленого ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Про порушення законодавчо визначеної процедури при вчинені виконавчих написів також свідчить те, що такі написи здійснені 18 травня 2017 року, після набрання чинності постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано частково незаконною Постанову Кабінету Міністрів України № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року. Тому, на думку представника, будь-які нотаріальні написи, вчинені з 22 лютого 2017 року є незаконними. Право вимоги у банку до позивача виникло ще у вересні 2012 року, з моменту направлення [PERSON] вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, що в силу вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов`язання, проте, з дня виникнення права вимоги до дати подання банком заяви до нотаріуса пройшло майже п`ять років. Крім іншого, при вчиненні виконавчих написів не було перевірено наявність обтяжень іпотечного майна, адже ухвалою суду на майно [PERSON] було накладено арешт. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» - адвокат Белінський В.А. в судовому засіданні 28 січня 2021 року просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 29 березня 2021 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника АТ «Альфа-Банк» - адвоката Воронцової М.О., долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.60-63), в яких представник вважає позовну заяву безпідставною та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Щодо постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в поясненнях зазначено, що вказана постанова не стосується предмету розгляду даної справи, оскільки виконавчі написи було вчинено на іпотечних договорах - на звернення стягнення на предмет іпотеки, а постановою суду скасовано можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах. Зазначає, що існування спору в суді не є підставою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вважає, що позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження та вчинення виконавчого напису не є тотожними поняттями. При цьому зазначає, що обрання певного способу правового захисту, в тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Установлення законом або договором способу врегулювання спору за волевиявленням суб`єкта правовідносин не вважається обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. При цьому, з матеріалів справи не випливає, що заборгованість за виконавчим написом сплачено, отже відсутній спір між сторонами. Позивачем не наводиться жодного доказу неправильності нарахування сум. Разом з тим, нотаріус при вчинення виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тому вважає посилання позивача щодо відсутності безспірності заборгованості безпідставними. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова В.В. в судове засіданні не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом п.п. 1.1, 2.4.3, 4.5, 4.5.2 укладених між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] іпотечних договорів №42.02-11/581 від 26 червня 2008 року та №42.02-11/582 від 26 червня 2008 року, згідно яких [PERSON] (іпотекодавець) у якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії №031.29-08/558 від 26 червня 2008 року (основне зобов`язання) передала в іпотеку банку (іпотекодержатель) належні їй на праві власності однокімнатну квартиру №208 та двокімнатну квартиру [ADDRESS] , вбачається, що іпотекодержатель у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса (т.1 а.с.168-170, 208-210). З метою реалізацію зазначеного права, ПАТ «Укрсоцбанк» 18 травня 2017 року звернулося до нотаріуса із заявами про вчинення виконавчих написів, надавши йому відповідний перелік документів. (т.1 а.с.167, 207) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. 18 травня 2017 року вчинив виконавчі написи, зареєстровані в реєстрі за №8976 та №8977, якими запропонував звернути стягнення на квартиру №208 загальною площею 34,00 кв.м., жилою площею 16,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартиру №370 загальною площею 45,30 кв.м., житловою площею 26,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу від 06 червня 2007 року за реєстровим №2891 та від 23 вересня 2005 року за реєстровим №117, відповідно. (т.1 а.с.166, 206) За рахунок коштів, одержаних від реалізації предметів іпотеки, пропонується задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 03 липня 2014 року по 03 березня 2017 року, а саме заборгованість за кредитом - 166 250,26 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 218 580,99 доларів США. Загальна сума заборгованості становить 384 831,25 доларів США та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його в підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вимоги до змісту виконавчого напису закріплені у ст. 89 Закону України «Про нотаріат». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування визначено Законом (тут і далі Закон в редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік). Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У п. 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Водночас згідно зі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19) відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц (провадження №14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 (провадження № 14-278гс18) у подібних правовідносинах. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів за якими стягнення проводиться у безспірному порядку. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Водночас, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису в розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної. Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19), відступивши від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема ст. 88 Закону України «Про нотаріат», викладеного у постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 640/5240/13-ц (провадження №6-27цс15), який зводиться до наступного: наявність судового спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника, а отже, свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Отже, підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання визначеної Законом України «Про нотаріат» та Порядком процедури вчинення виконавчих написів. Тобто при оспорюванні виконавчих написів, позивачі звертаються з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню з тих підстав, що суми, на які вчинено виконавчий напис не є безспірними, стягувач не надав нотаріусу всі документи, які підтверджують заборгованість, пропущений строк вчинення виконавчого напису тощо. З урахуванням викладеного, суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчих написів порушив ст. 87 Закону України «Про нотаріат» стосовно безспірності заборгованості, у зв`язку з наявністю судового спору за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, справа №755/456/13-ц. (т.1 а.с.21) Разом з тим, як убачається з єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі №755/456/13-ц, яким задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, та ухвалено нове рішення про відмову у позові. Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 26 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», назву якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 031.29-08/558, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості до 175 000,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 25 червня 2018 року. Додатковою угодою №1 про внесення змін до вказаного кредитного договору з 08 жовтня 2008 року процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 16% річних. На забезпечення виконання взятих відповідачем за кредитним договором зобов`язань 26 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №42.02-11/581, предметом якого є однокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 34,00 кв.м., жилою площею 16,10 кв.м. Крім того, 26 червня 2008 року між тими ж сторонами укладено іпотечний договір №42.02-11/582, предметом якого є двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,30 кв.м., жилою площею 26,30 кв.м. Пунктами 2.4.7 іпотечних договорів визначено, що іпотекодержатель має право у разі виникнення права звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до чинного законодавства України, зокрема Законів України «Про іпотеку», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» тощо. У зв`язку з невиконанням боржником взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість, яка станом на 09 січня 2013 року становить 295 812,93 доларів США, що еквівалентно 2 364 432 грн 75 коп., у тому числі: за кредитом - 166 250,26 доларів США, що еквівалентно 1 328 838,32 грн; за процентами - 106 712,95 доларів США, що еквівалентно 852 956,59 грн; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8 795,02 доларів США, що еквівалентно 70 298,57 грн та пеня за несвоєчасне повернення процентів - 14054,71 доларів США, що еквівалентно 112 339,27 грн. 08 серпня 2012 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслало на адресу [PERSON] письмову вимогу з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором або передати у власність ПАТ «Укрсоцбанк» зазначені предмети іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, яка залишилася без задоволення. За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 4.4 договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 031.29-08/558 від 26 червня 2008 року, сторони домовились, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8 цього договору протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (т.1 а.с.188-194). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання. Судовими рішеннями у справі № 755/456/13-ц встановлено, що ПАТ «Укрсоцбанк» 08 серпня 2012 року надіслало на адресу [PERSON] письмову вимогу з пропозицією погасити заборгованість за кредитним договором або передати у власність ПАТ «Укрсоцбанк» зазначені предмети іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Вказана вимога банку залишена без задоволення, у зв`язку з чим ПАТ «Укрсоцбанк» у грудні 2012 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, у якому просило звернути стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості, яка була нарахована з січня 2009 року в загальній сумі 295 812,93 доларів США. До нотаріуса із заявами про вчинення виконавчих написів банк звернувся 18 травня 2017 року, тобто після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги. Звертаючись до нотаріуса із заявами про вчинення виконавчих написів, ПАТ «Укрсоцбанк» надав, зокрема, ідентичні розрахунки вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості (т.1 а.с.198-200, 235-237) та довідки про перераховані в рахунок погашення заборгованості суми (т.1 а.с.197, 234). До вказаних розрахунків входить заборгованість, яка виникла у позичальника, починаючи з січня 2009 року. Проте, у виконавчому написі нотаріус зазначив, що заборгованість в загальному розмірі 384 831,25 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом - 166 250,26 доларів США та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 218 580,99 доларів США, виникла за період з 03 липня 2014 року по 03 березня 2017 року. Однак, вказана заборгованість розрахована банком починаючи з січня 2009 року, що встановлено судовими рішеннями у справі №755/456/13-ц та підтверджується наданим нотаріусу розрахунком, на що останній увагу не звернув. Отже загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №031.29-08/558 від 26 червня 2008 року збільшився за рахунок нарахування банком процентів за кредитним договором після дострокової вимоги про стягнення заборгованості. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі №14-318цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (пп.3.1 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Натомість, при вчинені виконавчого напису, нотаріус не звернув увагу на строк, з якого у відповідача виникло право примусового стягнення, з урахуванням надісланої позивачу 08 серпня 2012 року дострокової вимоги, й вчинив напис більш як через три роки з моменту, коли у банку виникло право вимоги до позивача. Враховуючи, що збільшення розміру заборгованості відбулося у зв`язку з нарахуванням ПАТ «Укрсоцбанк» процентів за користування кредитними коштами після надіслання 08 серпня 2012 року позивачу вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, зазначене свідчить про те, що нарахована банком заборгованості не є безспірною, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса на іпотечному договорі. Крім того, відповідно до пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо він є відмінним, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти стягненню на кошти боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19). Як убачається з копій документів, які були надані ПАТ «Укрсоцбанк» нотаріусу для вчинення виконавчих написів, вимоги про усунення порушень та добровільне виселення вих.№УСБ/Д/23 від 23 березня 2017 року та вих.№ УСБ/Д/24 від 23 березня 2017 року були надіслані [PERSON] 26 березня 2017 року з м. Чернігова на адресу: [ADDRESS] (т.1 а.с.179-184, 213-215), в той час як, згідно копії паспорту [PERSON] місце проживання позивача зареєстровано з 27 червня 2014 року за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.20). Доказів отримання позивачем вищевказаних вимог, банк до заяв про вчинення виконавчих написів нотаріусу не надав. При цьому, відповідачем не надано належного підтвердження виконання вимог щодо надіслання боржнику [PERSON] повідомлення-вимоги про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, а також доказів отримання позивачем таких вимог або неодержання їх з власної вини, що унеможливило встановлення приватним нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій з вчинення виконавчих написів. Крім того, нотаріусом при вчиненні оспорюваних виконавчих написів не було перевірено інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності зареєстрованих обтяжень іпотечного майна, й залишено поза увагою те, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 серпня 2013 року у справі №754/9573/13-ц забезпечено позов [PERSON] шляхом накладення арешту на майно [PERSON] , а саме: квартири № 208 та [ADDRESS] . (т.1 а.с.25, 26) Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що виконавчі написи зареєстровані в реєстрі за №8976, №8977, якими запропоновано звернути стягнення на квартиру № 208 загальною площею 34,00 кв.м, жилою площею 16,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та квартиру № 370 загальною площею 45,30 кв.м., житловою площею 26,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником яких є [PERSON] , вчинені 18 травня 2017 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, з пропуском трирічного строку з дня виникнення у ПАТ «Укрсоцбанк» права вимоги, що суперечить вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а також за відсутності документів, що підтверджували б безспірність заборгованості (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Щодо доводів сторони позивача про те, що оспорювані виконавчі написи вчинені 18 травня 2017 року, після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, що свідчить про їх незаконність, суд зазначає наступне. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (пп. 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені обставини в цій справі свідчать, що оскаржувані виконавчі написи вчинені нотаріусом 18 травня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих написів) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Укладені між сторонами іпотечні договори №42.02-11/581 та №42.02-11/582 від 26 червня 2008 року, які надані нотаріусу для вчинення виконавчих написів, були посвідчені нотаріально, тому суд відхиляє посилання представника позивача [PERSON] - [PERSON] , як на підставу для визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню, саме на незаконність виконавчих написів, у зв`язку з їх вчиненням після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Також суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до нотаріуса із заявами про вчинення виконавчого напису до спливу 60-денного строку, встановленого ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з огляду на те, що ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, що не стосується предмету даного спору. Строк виконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя щодо усунення порушень основного зобов`язання, після спливу якого здійснюється вчинення виконавчого напису нотаріусом, визначений ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова В.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом Чуловським В.А. при вчиненні виконавчих написів від 18 травня 2017 року, зареєстрованих в реєстрі за №8976, №8977 допущено порушення вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» стосовно безспірності заборгованості, а також вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо можливості вчинення виконавчого напису за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно положень ст.209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн, сплачені позивачем при зверненні до суду з даним позовом (т.1 а.с.27). З урахуванням положень ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» та ст.ст. 141, 264 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн, недоплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved