Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 січня 2016 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк про стягнення грошових коштів (а. с. 3-4). В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] у позовній заяві та у судовому засіданні посилався на те, що на виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави передав для реалізації працівнику ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] автомобіль марки Мерседес, 2006 року випуску, д/н [NUMBER]. Зазначений автомобіль був реалізований [PERSON] за 17\~000,00 доларів США, проте на кредитний рахунок банку, відкритий на імя [PERSON] були зараховані грошові кошти у розмірі 16\~000,00 доларів США. Позивач припускає, що 100,00 доларів США були витрачені [PERSON] на дизельне паливо для перевезення автомобіля з м. Житомира до м. Вінниці, проте зникнення 900,00 доларів США позивач вважає безпідставним, у звязку з чим звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 22\~410,00 грн., що станом на 18 грудня 2015 року становить 900,00 доларів США; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн. (а. с. 3-4). Позивач у судовому засіданні заявлені ним позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача, посилаючись на їх недоведеність, безпідставність та необґрунтованість, просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши пояснення позивача та представника ПАТ КБ «Приватбанк», дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що на виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет застави на користь ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] передав належний йому на праві власності автомобіль марки Мерседес, 2006 року випуску, д/н [NUMBER], для реалізації працівнику ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] Зазначений автомобіль був реалізований [PERSON] за 17\~000,00 доларів США, проте на кредитний рахунок банку, відкритий на імя [PERSON], були зараховані грошові кошти у розмірі 16 000,00 доларів США, у звязку з чим [PERSON] звернувся до правоохоронних органів України. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи (а. с. 9-10, 11, 13, 66) та не заперечувались представником ПАТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні. Згідно з листом ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2 110719 / 2042 від 28 жовтня 2011 року, а також відповідно до листа ПАТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-20160314/2747 від 17 березня 2016 року різницю між сумою продажу автомобіля і сумою зарахованою на рахунок погашення заборгованості по кредитним зобовязанням склали витрати на оформлення генерального доручення при проведенні продажу, витрати на зняття автомобіля з обліку в МРЕВ ДАІ, витрати на оплату заборгованості з податку на транспорт, оплату стоянки автомобіля на майданчику банку; грошові кошти у розмірі 8113,04 доларів США були зараховані на погашення простроченого тіла кредиту, 7886,96 доларів США були зараховані на погашення тіла кредиту (а. с. 12, 72). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] посилається на ст. 1212 ЦК України, якою визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні. Вирішуючи позовні вимоги позивача суд виходить з того, що вимоги про повернення грошових коштів у розмірі еквівалентному 900,00 доларів США [PERSON] предявляє лише до [PERSON], який, в свою чергу, при виконанні продажу належного позивачу автомобіля перебував у трудових відносинах з ПАТ КБ «Приватбанк» та виконував відповідне завдання останнього, при цьому згідно з листами банку грошові кошти від продажу автомобіля у розмірі 16\~000,00 доларів США були зараховані на погашення кредитної заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк», а решта коштів, тобто 1000,00 доларів США, склали витрати, повязані з переоформленням права власності на автомобіль та погашенням заборгованості з його утриманням. Враховуючи викладене вимоги [PERSON] до [PERSON] з повернення безпідставно набутих останнім грошових коштів не підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду даної цивільної справи не знайшов підтвердження факт заволодіння [PERSON] відповідних грошових коштів, чим обумовлюється відмова у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, а також те, що ухвалою суду від 21 січня 2016 року [PERSON] було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по цій справі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved