Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 29.12.2015 року звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до відповідача ПАТ «Одесагаз», зазначаючи, що він є споживачем послуг з газопостачання за адресою: м. Одеса, пров. Морехідний, 26/2 на підставі договору №0101690 від 13.02.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем. Позивач вважає, що відповідач надає неочищений побутовий газ низької якості з великою кількістю сторонніх домішок, внаслідок чого цегляна труба-димар стала непридатною для експлуатації в результаті дії отруйних газів, які розїли її зсередини, що призвело до утворення численних щілин та її руйнування. Позивачу довелось додатково встановити трубу-димар з нержавіючої сталі, вартість якої складає 47\~858,00 гривень. Також, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25\~000,00 гривень, пояснюючи, що тривале вдихання отруйних газів призвело до погіршення стану його здоровя, зявилася гіпертонія, а 21.07.2015 року була ускладнена носова кровотеча. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю № 21/17 від 04.01.2016 року проти задоволення позову заперечував, надав суду письмові заперечення, згідно яких вбачається, що позовні вимоги позивача не обґрунтовані та безпідставні, засновані на припущеннях, оскільки параметри якості природного газу відповідають ГОСТ 5542-87 «Газы горючие природные для промышленного и коммунально-бытового назначения. Технические условия», про що щомісячно філіями ПАТ «Укртрансгаз» складаються паспорти фізико-хімічних показників природного газу, переданого ПАТ «Одесагаз», та доводяться до відома споживачів. З 2007 року позивач жодного разу не звернувся до відповідача з приводу невідповідності якісних показників природного газу або підозр щодо можливого шкідливого впливу. До того ж, відповідач вказує, що згідно фотознімків, які надано позивачем, вбачається, що трубу-димар споруджено з облицювальної, а не морозостійкої цегли, та наявна насадка, всупереч вимогам Додатку Ж до ДБН В.2.5.-20-2001 «Інженерне обладнання будівель та споруд. Зовнішні мережі та споруди. Газопостачання». Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є споживачем послуг з газопостачання за адресою: м. Одеса, пров. Морехідний, 26/2 на підставі договору №0101690 від 13.02.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем. В 2015 році позивачем було додатково встановлено трубу-димар з нержавіючої сталі, вартість якої становить 47\~858,00 гривень згідно звідного кошторисного розрахунку вартості будівництва, складеного інженером-проектувальником [PERSON] Позивач вказує, що відповідач надає неочищений побутовий газ низької якості з великою кількістю сторонніх домішок, внаслідок чого цегляна труба-димар стала непридатною для експлуатації в результаті дії отруйних газів, які розїли її зсередини, що призвело до утворення численних щілин та її руйнування, а тому він змушений був додатково встановити трубу-димар з нержавіючої сталі, чим йому спричинено збитки в розмірі 47\~858,00 гривень. Зазначеним вище спеціалістом складено також дефектний акт, з якого вбачається, що димохід став непридатним до експлуатації внаслідок низької якості природного газу. Однак, жодних даних, які б містили інформацію про фізико-хімічні властивості природного газу, не надано, що вказує на безпідставність такого висновку. Також, суд не приймає до уваги вказаний доказ, оскільки як вбачається з кваліфікаційного сертифікату серії АР №003739, [PERSON] є інженером проектувальником в частині кошторисної документації, таким чином не має жодного відношення до тієї категорії спеціалістів, які мають необхідні знання для визначення якості природнього газу. Таким чином, причинно-наслідкового зв'язку руйнації димаря внаслідок низької якості газу не встановлено. До того ж, дефектний акт, як і звід ний кошторисний розрахунку вартості будівництва, затверджений позивачем особисто, який не є спеціалістом в галузі інженерно-будівельного проектування, що викликає сумнів у його достовірності. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих прав мають право на захист своїх прав державою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди у випадках, передбачених діючим законодавством. Жодних доказів, які б підтверджували посилання відповідача на низьку якість побутового газу не надано. Оскільки для встановлення вказаного факту необхідні спеціальні знання, а не припущення позивача, суд розяснив позивачеві право на заявлення клопотання про проведення експертизи згідно ст. 143 ЦПК України, з метою визначення фізико-хімічних властивостей газу та відповідності встановленим нормативам та стандартам, від проведення якої позивач відмовився. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Висновки позивача щодо якості природного газу суд вважає необґрунтованими, а посилання на думку фахівців різних спеціальностей, які оглянули його будинок, газові прилади та трубу-димар не підтверджені жодним належним доказом. Суд звертає увагу на той факт, що ПАТ «Одесагаз» є газорозподільним підприємством, яке не має власних запасів газу та займається виключно розподілом природного газу, якість якого перевіряється на відповідність ГОСТ 5542-87 «Газы горючие природные для промышленного и коммунально-бытового назначения. Технические условия», про що щомісячно філіями ПАТ «Укртрансгаз» складаються паспорти фізико-хімічних показників природного газу, переданого ПАТ «Одесагаз», та доводяться до відома споживачів в друкованих засобах масової інформації та мережі інтернет. Враховуючи викладене, суд вважає доводи позивача щодо неналежної якості природного газу безпідставними. Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне. Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки позивачем не доведено вини відповідача, яка виражається в наданні неякісного природного газу, що призвело до погіршення стану його здоровя, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 25\~000,00 гривень належить відмовити.

Outcome: dismissed