Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

До Іллічівського\~міського суду\~Одеської області\~звернувся [PERSON] \~з позовом\~в якому\~(з\~урахуванням уточнень)\~просить стягнути\~на його\~користь з\~ [PERSON] в\~рахунок відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої ушкодженням\~здоров`я внаслідок\~ДТП,\~15000,00\~грн. (а.с.1-6, 68). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 лютого 2019 року, у м.Чорноморську Одеської області на регульованому перехресті вулиць Паркова та Олександрійська, водій [PERSON] (далі - відповідач), керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , не надавши перевагу у русі пішоходу [PERSON] (далі - позивач), скоїв наїзд на останнього, спричинивши йому тілесні ушкодження. З місця ДТП позивача каретою швидкої допомоги було доставлено до травматологічного пункту Державного закладу «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України», з діагнозом (мовою оригіналу): «Ушиб мягких тканей области левого тазобедренного сустава. Ушиб пясто-фалангового сустава 1-го пальца левой кисти. Ушибленная ссадина с/3 левого предплечья». У період з 14.02.2019 по 25.02.2019 [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділені ДЗ «ІБЛ на ВТ МОЗ України», за період якого позивачем витрачено на лікування 6078,76 грн. Згідно постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 11.03.2019 по справі №501/514/19, винним у вчиненні ДТП визнано відповідача [PERSON] . Внаслідок ДТП позивачу завдано майнову та моральну шкоду, відшкодування якої, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача. Так, позивач вказує, що внаслідок ДТП він зазнав фізичних страждань, що викликало порушення душевного спокою, загальний пригнічений стан, що в свою чергу вимагає від нього суттєвих додаткових зусиль для подальшої організації свого життя. Крім цього, позивач зазнав відчай та безпорадність, оскільки з моменту ДТП по теперішній час відповідач не вчинив жодних дій спрямованих на добровільне відшкодування заданої позивачу шкоди. В наслідок ДТП, в родині позивача ускладнились сімейні стосунки та суттєво змінився життєвий уклад, оскільки через загострення хвороб опорно-рухового апарату, що супроводжується больовим синдромом, позивач позбавлений можливості виконувати будь-яку фізичну роботу, виконання якої так би мовити «лягло на плечі» дружини [PERSON] , яка є особою з інвалідністю II групи. Це змушує позивача відчувати певний психологічний дискомфорт та викликає почуття неповноцінності, що додатково пригнічує психологічний стан. З моменту виписки зі стаціонарного лікування з ДЗ «ІБЛ на ВТ МОЗ України» по теперішній час, позивач витрачає значну частину власного часу на відвідування медичного закладу, поліції, суду з метою одержання відомостей, необхідних для захисту порушених прав, складання та подання до МТСБУ заяв та документів, на що витрачається багато часу, який з урахуванням пенсійного віку оцінюється значно дорожче ніж гроші. За таких обставин позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач надав\~відзив на\~позов (а.с.35-38)\~в якому\~у задоволенні\~позовних вимог\~просить відмовити мотивуючи\~тим,\~що позивачем не надано розрахунку розміру моральної шкоди, не вказано з яких міркувань позивач виходив визначаючи його, не надано жодного доказу підтверджуючого факт завдання йому моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав та просив задовольнити позовні вимоги (згідно уточнень). Відповідач в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не сповістив. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 11 березня 2019 року (справа №501/514/19) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. Постанова набрала законної сили (а.с.12). Так, згідно вказаної постанови, судом було встановлено, що 13 лютого 2019 року о 08 годині 15 хвилин, [PERSON] , на вул.Олександрійська, 21, в м.Чорноморську Одеської області, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», номерний знак [NUMBER] , в порушення п.16.2 Правил дорожнього руху, на регульованому перехресті, повертаючи на вул. Парусна, не надав перевагу в русі пішоходу [PERSON] , внаслідок чого скоїв наїзд на нього, що призвело до механічних пошкоджень транспортного засобу та спричинення легких тілесних ушкоджень [PERSON] у вигляді забиття м`яких тканин області лівого тазостегнового суглоба. Згідно довідки Державного закладу» Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України №944 від 13.02.2019 (а.с.14), [PERSON] не був госпіталізований в травматологічне відділення а був оглянутий лікарем травматологом, який рекомендував йому звернутись до поліклініки 13.02.2019 року для нагляду у лікаря по місцю проживання. [PERSON] була надана медична допомога у вигляді обробки місця забиття. Згідно виписки - епікриз з історії хвороби №1683, яку видав Державний заклад «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» (а.с.15), позивач [PERSON] знаходився на лікуванні в травматологічному відділенні з 14.02.2019 року по 25.02.2019 року. Клінічний діагноз (мовою оригіналу): «Ушиб мягких тканей области левого тазобедренного сустава. Ушиб пясто-фалангового сустава 1-го пальца левой кисти. Ушибленная ссадина с/3 левого предплечья». На а.с.17-21 знаходяться копії чеків ТОВ «Пілот» на придбання ліків на суму 5947 грн.76 коп. та ТОВ «Медфарм» - на суму 131,00 грн. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). За ч.2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує тим що в результаті протиправних дій відповідача, що спричинило ДТП, він зазнав фізичного болю, а також сильних душевних страждань, у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Пунктом 9 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви, а позивач надати усі необхідні докази. За змістом роз`яснень, які містяться у п.п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством Відповідно до п.5\~Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року\~до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Під час розгляду справи позивачем не було надано доказів того, що він пережив тяжкі моральні страждання через дії відповідача, а лише було зроблено загальне посилання на переживання моральних страждань, що не може бути належним доказом дійсності таких обставин. Позивач не конкретизував в чому саме полягають душевні страждання та не обґрунтував розмір моральної шкоди, яку просить суд стягнути. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed