Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданою ДТП, посилаючись на те, що внаслідок винних дій - [PERSON] 4 квітня 2007 року відбулося ДТП. Наслідком цього ДТП стало пошкодження автомобіля позивачки, відповідно їй була завдана матеріальна шкода в сумі 48 821 грн. 32 коп., яку вона просила стягнути з відповідача. Крім того, позивачка просила стягнути витрати на проведення авто товарознавчої експертизи в сумі 467 грн. та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2007 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо- транспортною пригодою позовні вимоги задоволені в повному обсязі (а.с. 41). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 червня 2008 року, заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення було задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси було скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку (а.с. 53). В процесі судового розгляду представник позивачки уточнив позовні вимоги в звязку з частковим погашенням відповідачем заподіяної шкоди просив стягнути з відповідача матеріальний збиток - 31 146 грн., 467, 30 грн. - за проведення експертизи та відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень. В судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких посилався на обставини, викладені у позовній заяві, та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши наявні у справі матеріали, прийнявши до уваги обставини справи та пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 4 квітня 2007 року о 18.00 годині відповідач, керуючи автомобілем марки «Ніссан» державний номер 842 - 61 ОЕ, порушив вимоги п.п. 10.1, 10.4 «Правил дорожнього руху України», виконуючи розворот поза перехрестям, не переконався, що це буде забезпеченим і не створить перешкоди іншим учасникам руху, не надав дорогу автомобілю марки «Хонда» державний номер 333 - 77 ОК, під керуванням позивачки, яка рухалася у зустрічному напрямку, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що підтверджується висновком за наслідками розгляду матеріалів дорожньо-транспортної пригоди від 04.04.2007 р., схемою пригоди, поясненнями свідків. Постановою судді Київського районного суду м. Одеси по адміністративній справі № 3-11000/07 від 128 квітня 2007 року [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 40 гривень. Зазначена постанова в встановленому порядку відповідачем не оскаржувалась. Згідно з ч. З, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, ДТП. що відбулось 4 квітня 2007 року є наслідком дій [PERSON], вина якого встановлена в межах адміністративного провадження № 3-11000/07, та підтверджується зібраними по справі № 2-535/10 доказами, фактично встановленими обставинами справи. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Оскільки мало місце взаємодія джерел підвищеної небезпеки, то згідно зі ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, при цьому шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Вина відповідача встановлена та підтверджена матеріалами адміністративного провадження та зафіксована постановою Київського районного суду м. Одеси від 28.04.2007 року. Таким чином, встановлені судом обставини та зібрані по справі докази дозволяють задовольнити позов в частині покладання обовязку компенсувати матеріальну шкоду на відповідача в повному обсязі. Разом з тим, оцінюючи вимоги про відшкодування моральної шкоди та задовольняючи їх частково суд виходе з наступного Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки винність відповідача знайшла своє підтвердження в ході провадження по справі, вимоги про відшкодування моральної шкоди позивача підлягають частковому задоволенню. При цьому суд враховує конкретні обставини справи, а також вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема, те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а також те, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування, тому суд вважає, що завдана моральна шкода підлягає компенсації грошима в розмірі 1 000 грн. позивачу. При цьому судом враховано, що ДТП, яке призвело до пошкодження автомобіля позивача та завдало йому фізичні пошкодження, порушило звичайні життєві його стосунки. Так, через відмову вирішити питання про відшкодування шкоди з відповідачем позасудовою процедурою, позивачка була позбавлена певний час можливості його використовувати, змушена була звернутися до суду з відповідним позовом.

Outcome: partial