Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] про встановлення факту смерті особи в певний час та про встановлення факту родинних відносин із померлою особою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Їй були видані медична довідка про причину смерті, а також свідоцтво про смерть останнього, при цьому у зв`язку з тим, що вищевказані документи видані закладом охорони здоров`я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, вони є недійсними та не створюють юридичних наслідків, тому підтвердити смерть свого чоловіка у встановленому законом порядку вона позбавлена можливості. Крім того зазначила, що під час перекладу її прізвища та прізвища її чоловіка з російської на українську при оформленні паспортів допущено відмінності в написанні - її прізвище як « [PERSON] », а прізвище чоловіка як « [PERSON] ». В зв`язку з чим, заявник просить встановити факт смерті [PERSON] , який народився [INFO] у д.Литвинівка, Шумяцького району, Смоленської області, визнавши датою його смерті [INFO] та місцем смерті - Україна, Донецька область, місто Донецьк. Також просила встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , який народився у д.Литвинівка, Шумяцького району, Смоленської області та помер [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, є чоловіком [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Котельникове, Волгоградської області, Росія. У судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с.18, зворот). Представник заінтересованої особи - Костянтинівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника (а.с.27). Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Згідно з ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. [PERSON] , [INFO] , який народився у д.Литвинівка, Шумяцького району, Смоленської області, який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , помер [INFO] у м.Донецьк, Донецької області, у зв`язку з чим видано медичну довідку про причину смерті № 19 від 02 січня 2021 року, причиною смерті зазначено «COVID-19 вірус ідентифікований (№ 6381 від 30 грудня 2020 року)» (а.с.9). Також заявником одержано свідоцтво про смерть чоловіка від 02 січня 2021 року № 189804, видане відділом ЗАГС Кіровського міського управління юстиції (а.с.10). При цьому, перелічені документи про смерть [PERSON] , видані закладом охорони здоров`я та реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, тобто є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Також судом оглянути надані заявником на підтвердження заявлених вимог акт прийому-передач наданих послуг № 333 від 04 січня 2021 року про поховання [PERSON] (а.с.24). Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. В силу вимог ч.ч.1-2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті [PERSON] , [INFO] , що мав місце [INFO] у м. Донецьк, Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника та іншим шляхом встановити цей факт неможливо. Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву. Крім того, відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Кіровським бюро ЗАГС м.Харцизька Донецької області, 24 серпня 1974 року, заповненого російською було зареєстровано шлюб між « [PERSON] , [INFO] » та « [PERSON] , [INFO] », після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові « [PERSON] »,Ю дружині [PERSON] Під час перекладу прізвища заявниці та прізвища її чоловіка з російської на українську при оформленні паспортів допущено відмінності в написанні - її прізвище записане українською як « [PERSON] » (а.с.3), а прізвище чоловіка як « [PERSON] » (а.с.11). Факт перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі підтверджується, відмітками у паспортах громадян України (а.с.5, 12), свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , заповненими російською про народження « [PERSON] , [INFO] » та « [PERSON] , [INFO] » відповідно (а.с.21, 22), де батьками дітей записано « [PERSON] » та « [PERSON] ». Таким чином, суд приходить до висновку, що факт родинних відносин між померлим [PERSON] та заявницею [PERSON] як між чоловіком та дружиною знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Встановлення цього факту необхідно заявнику для вступу у права спадкування. Іншого способу захисту права заявника, окрім судового, немає. На підставі ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та

Outcome: approved