Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Ірпінського міського суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] виконуюча обовязки ректора Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі. В позовній заяві заначила, що проживала з 5 травня 2000 року у місті Донецьку за адресою [ADDRESS] та з 01 вересня 2005 року працювала у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені [PERSON] на кафедрі маркетингового менеджменту. З 01 грудня 2009 року обіймала посаду доцента кафедри маркетингового менеджменту. 27 грудня 2013 року у неї народилась дитина, у звязку з чим з 18 лютого 2014 року (по 27 грудня 2016 рік) перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка була надана на підставі Наказу №28/в від 04 лютого 2014 року про надання відпустки. У жовтні 2014 року у звязку з проведенням антитерористичної операції на сході країни разом з сімєю була вимушена переїхати з непідконтрольної території до міста Кременчук Полтавської області та була взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Згодом за сімейними обставинами з сімєю переїхали до Київської обл. м. Ірпінь де і мешкає до теперішнього часу та зареєстрована, як тимчасово переміщена особа. На початку грудня 2016 року звернулась до свого роботодавця - відповідача для вирішення питання її виходу на роботу у звязку з закінченням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, після чого їй стало відомо, що відповідач у звязку з проведенням антитерористичної операції був переміщений до м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області. Крім того, їй повідомили, що вона у відповідача вже не працює на підставі наказу № 31/о від 31 грудня 2014 року, згідно якого вона була звільнена у зв'язку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст. 36 КЗпП України. Так як вона не надавала відповідачу відмову від продовження роботи, 16 грудня 2016 року направила звернення до відповідача на імя в.о. ректора [PERSON] з вимогою визнання наказу №31/о від 31 грудня 2014 року недійсним, скасування запису про звільнення, і поновлення її на роботі, та вже після чого звільнити її з 27 грудня 2016 року за власним бажанням, розрахувати та видати трудову книжку. У відповідь на, що від начальника відділу кадрів відповідача отримала лист на свою електронну адресу, з підтвердженням, що вона звільнена за п.6 ст. 36 КЗпП України, відмовою у поновлені на посаді та інформацією, що трудову книжку їй повернути не можуть так як кадрова документація, у тому числі трудові книжки працівників, залишились у м. Донецьку та були визнані втраченими на підставі висновку Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 15 грудня 2014 року №31/ЖЕ034-87 щодо втрати бухгалтерської та кадрової документації. Зазначає, що офіційну відповідь на вимогу, позивачка не отримувала. При цьому відповідач пояснюючи свої дії посилався на Наказ Міністерства освіти і науки України №1178 від 17 жовтня 2014 року, але в даному наказі встановлено, що відповідач тимчасово проводить свою діяльність на базі Криворізького державного комерційно-економічного технікуму за адресою 50042, м. Кривий Ріг, вул. Курчатова, 13, та зобовязано в.о. ректора відповідача вирішити питання забезпечення початку нового навчального року та оперативного інформування працівників і студентів про тимчасове переведення університету. Вказує, що відповідач зобовязаний був проінформувати її про переведення місця розташування відповідача, форма попередження законодавством не встановлена та як правило оформлюється в довільній формі, при цьому роботодавець зобовязаний надати підтвердження про отримання даної інформації працівником та заяву працівника про відмову продовження роботи, та головне - не знання її про переведення, ні як не вплинуло на забезпечення початку навчального року, так як вона знаходилась у декретній відпустці. При цьому розміщення у жовтні 2014 року оголошення на сайті відповідача про необхідність зареєструватися усіх бажаючим до 03 листопада 2014 року для продовження роботи, не є належним доказом на підтвердження того, що вона була ознайомлена з цією інформацією. Вказує, що була змушена з сімєю переїхати з непідконтрольної території до міста Кременчук Полтавської області де знімала квартиру і доступу до Інтернету не мала, вже при переїзді до м. Ірпінь, орендувала квартиру з доступом до Інтернету, а отже і про переміщення відповідача до міста Кривий Ріг Дніпропетровської області їй відомо не було, про необхідність зареєструватися на відповідному сайті для продовження роботи її ніхто не повідомив. Більш того, до грудня 2016 року їй не було повідомлено про її звільнення. Тому вважає дії відповідача необґрунтованими, незаконними та такими, що порушують її права та вимоги законодавства та змушена звернутися до суду з вимогою визнати незаконним та скасувати наказ в.о. ректора університету [PERSON] Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] № 31/о від 31 грудня 2014 року в частині звільнення її з роботи, та у звязку зі згодою позивача відповідно до ст. 32 КЗпП України про переведення, поновити її на посаді доцента відповідної кафедри у межах спеціальності та кваліфікації позивача (маркетингу та менеджменту). Просила визнати незаконним наказ в.о. ректора [PERSON] Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] № 31/о від 31 грудня 2014 року про звільнення [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) з посади доцента кафедри маркетингового менеджменту у звязку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, та, відповідно, поновити [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) на посаді доцента відповідної кафедри, у межах спеціальності та її кваліфікації, Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. В судове засідання представник Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] не зявився, від в.о. ректора [PERSON] Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] надійшла заява в якій вона просить розглянути справу за відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] виконуюча обовязки ректора Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] не зявилася, надіслала до суду пояснення в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно наказу ректора Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] [PERSON] № 28/в від 04.02.2014 року [PERSON], доценту кафедри маркетингового менеджменту, з 18.02.2014 року по 27.12.2016 року надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку згідно статті 18 Закону України «Про відпустки». Згідно довідки від 20.11.2014 року № [NUMBER] [PERSON], [INFO] взята на облік осіб, що переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а саме з [ADDRESS] перемістилася в м. Кременчук, кварт. 278, б. 26, кв. 15. Згідно звернення від 16.12.2016 року [PERSON] звернулася до в.о. ректора Донецького національного університету економіки і торгівлі імені [PERSON] де зазначила, що їй стало відомо, що 31.12.2014 року була звільнена по п. 6 ст. 36 КЗпП в період перебування у відпустці по догляду за дитиною. Просила вирішити питання про скасування наказу про її звільнення та звільнити її не раніше 27.12.2016 року, здійснити з нею повний розрахунок і виплатити їй всі похідні суми, видати трудову книжку та копію наказу про звільнення 27.12.2016 року. Згідно листа в.о. ректора [PERSON] на № 989 від 16.12.2016 року [PERSON] було повідомлено, що 17.10.2014 року на підставі наказу Міністерства освіти та науки України № 1178 Донецький національний університет економіки і торгівлі імені [PERSON] було евакуйовано до м. Кривий Ріг. До 03.11.2014 року на сайті Міністерства освіти та науки України була відкрита реєстрація осіб, які бажають продовжувати працювати та навчатися в структурі Міністерства освіти і науки України, а саме у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені [PERSON]. Такий порядок повідомлення було створено Міністерством освіти і науки країни з метою виявлення осіб, які готові до переміщення разом із ВНЗ. Інформація щодо переведення Університету була направлена на електронні адреси деканів та кафедр Університету, транслювалася потім по усім телевізійним національним каналам, містилася на сайті Університету та стала єдиним засобом комунікації, враховуючи повну втрату фінансової та кадрової документації. Кадрова документація у тому числі трудові книжки працівників залишилися у м. Донецьк та була визнана втраченою на підставі висновку Саксаганського РВ КМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області від 15.12.2014 року № 31/ЖЕО34-87 щодо втрати бухгалтерської та кадрової документації. Враховуючи факт, що [PERSON] не звернулася із заявою про продовження роботи в Університеті, 31.12.2014 року її було звільнено на підставі ч. 6 ст. 36 КЗпП. Згідно витягу з наказу від 31.12.2014 року № 31/о в.о. ректора університету [PERSON] у звязку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП) з 31.12.2014 року звільнено [PERSON] доцента. Згідно наказу тимчасово виконуючого обовязки Міністра [PERSON] встановлено, що до завершення збройного конфлікту на території м. Донецьк Донецький національний університет економіки і торгівлі імені [PERSON] проводить свою освітню діяльність (згідно з наявною ліцензією на освітню діяльність та сертифікатами про акредитацію) на базі Криворізьського державного комерційно-економічного технікуму. Взяти до відома, що Донецький національний університет економіки і торгівлі імені [PERSON] розміщується за адресою: 50042, м. Кривий Ріг, вул. Курчанова, 13, тел. (0564) 65-47-22. Виконуючу обовязки ректора Донецького національний університету економіки і торгівлі імені [PERSON] [PERSON]: в оперативному порядку вирішувати всі питання забезпечення початку нового 2014/2015 навчального нового року на базі Криворізького державного комерційно-економічного технікуму, починаючи з 03 листопада 2014 року; забезпечити оперативне інформування працівників і студентів Донецького національного університету економіки в торгівлі імені [PERSON] з усіх питань, що стосуються тимчасового переведення Університету, організації освітнього процесу, забезпечення місцем проживання (гуртожитками) тощо. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці. Відповідно до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу. Будь-яких доказів щодо дотримання відповідачем умов ч. 3 ст. 32 КЗпП України, щодо обізнаності позивачки про зміну істотних умов праці, щодо відмови [PERSON] на переведення на роботу в іншу місцевість разом з університетом та на продовження роботи в нових умовах, відповідачем суду не надано. Розміщення у жовтні 2014 року оголошення на сайті відповідача про необхідність зареєструватися усіх бажаючим до 03 листопада 2014 року для продовження роботи, не є належним доказом на підтвердження зазначених обставин, та не передбачено КЗпП України. Отже, суд вважає, що звільнення [PERSON] з посади доцента кафедри маркетингового менеджменту у звязку з відмовою від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, було проведено з порушенням вимог КЗпП України. Крім того, частиною 3 статті 184 КЗпП України передбачено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що звільнення [PERSON] проведено без законних підстав, позовні вимоги про поновлення на роботі законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved