Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 вересня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа [PERSON] про визнання недійсними пунктів кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог позивача посилалась на те, що між сторонами 26 березня 2018 року був укладений кредитний договір № 0263/03/2018/0189, за умовами якого позивачу відповідачем був наданий споживчий кредит на придбання автомобіля в сумі 774200 грн. на строк по 24 березня 2023 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,49% річних. В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору між цими ж сторонами був укладений договір застави відповідного транспортного засобу №0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року, та між сторонами і [PERSON] був укладений договір поруки № 0263/03/2018/0189Р від 26 березня 2018 року. Також 23 березня 2018 року позивачем було оформлено договір добровільного страхування наземного транспорту №3112/205/007231. 07 травня 2019 року позичальник [PERSON] , попередивши про це працівника банку, здійснила черговий платіж в погашення кредитної заборгованості в розмірі більшому на 3928 грн. за визначений графіком повернення кредиту. Протягом дії кредитного договору позивач вчасно і у визначеному сторонами розмірі здійснювала сплату щомісячних платежів, проте наприкінці травня 2019 року стала отримувати СМС-повідомлення від відповідача про необхідність сплати заборгованості в розмірі 3382,62 грн. З роз`яснень працівника місцевого відділення банку позивач з`ясувала, що таке штучне утворення заборгованості відбулось внаслідок нарахування комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості з підстави несвоєчасного подання позивачем до відповідача доказів сплати страховий платежів за договором страхування наданого в заставу транспортного засобу. [PERSON] звернулась на адресу відповідача із заявою про перерахунок кредитної заборгованості, а також з повторним повідомленням про внесення 07 травня 2019 року дострокового повернення споживчого кредиту в сумі 3928 грн. За викладеного [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, в якому просить суд визнати недійсними пп 1.3.3, п 1.3, ч.ч. 3,4 п 3.1, п. 3.3, пп 3.3.1, п. 3.4 та пп 3.4.1, п. 3.6, п. 3.8, п. 3.13 кредитного договору № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року в частині комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості з моменту його укладення; зобов`язати публічне акціонерне товариство акціонерного банку «Укргазбанк», (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, код ЄРДПОУ 23697280, код банку 320478) здійснити перерахунок всіх платежів за кредитним договором № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року ґрунтуючись на встановленій п. 3.7 кредитного договору № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року та ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» черговості погашення вимог за договором про споживчий кредит і призначення платежів за платіжними квитанціями, та за наслідками перерахунку укласти шляхом направлення засобом кур`єрського зв`язку [PERSON] за місцем мешкання: [ADDRESS] для розгляду та підписання підписаних публічно акціонерним товариством акціонерного банку «Укргазбанк», двох примірників додаткової угоди до кредитного договору № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року із зміненим внаслідок перерахунку розмірів періодичного платежу і графіку зменшення заборгованості по кредиту; надати тлумачення змісту і визначити місце виконавчого обов`язку позичальником з надання доказів страхових платежів за пп. 4.3.7 кредитного договору № 026/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року; судові витрати покласти на відповідача. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 вересня 2019 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.84). Ухвалою судді від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа [PERSON] про визнання недійсними пунктів кредитного договору (а.с. 88-89). У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 08 жовтня 2019 року, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач була ознайомлена із правилами надання споживчого кредиту, з ними погодилась, поставивши свій підпис на кредитному договорі, а також на паспорті споживчого кредиту. А тому заявлені вимоги є безпідставними і необґрунтованими (а.с.96-97). Від позивача до суду 15 жовтня 2019 року надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, обслуговування кредитної заборгованості не є витратними АБ «Укргазбанк», не є платою за користування кредитними коштами, не є збитками, не є неустойкою, тощо. Зазначає, що зв`язок між договором споживчого кредиту і комісії за управління грошовими коштами з управління коштами і частині обслуговування кредитної заборгованості, є уявним (а.с.105-111). 28 жовтня 2019 року до суду від представника ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про правомірність комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості (а.с.125-126). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Третьою особою [PERSON] до суду подана заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити (а.с.117). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ АБ «Укргазбанк» і [PERSON] 26 березня 2018 року був укладений кредитний договір №0263/03/2018/0189, за умовами якого позивачу відповідачем був наданий споживчий кредит на придбання автомобіля в сумі 774200 грн. на строк по 24 березня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,49% річних (а.с.19-28). В забезпечення виконання умов зазначеного кредитного договору між цими ж сторонами був укладений договір застави відповідного транспортного засобу №0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року (а.с.33-38). Також 23 березня 2018 року позивачем було оформлено договір добровільного страхування наземного транспорту №3112/205/007231 (а.с.42-45). 26 березня 2018 року між ПАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] , і [PERSON] був укладений договір поруки № 0263/03/2018/0189Р, за яким останній поручився відповідати перед банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року (а.с.39-41). Листом № 1 від 03 червня 2019 року [PERSON] через Дніпропетровську обласну дирекцію АБ «Укргазбанк» повідомила АТ «Укргазбанк» про те, що нею 07 травня 2019 року було здійснено частково дострокове повернення споживчого кредиту на суму 3928 грн., у зв`язку з чим просила скоригувати її зобов`язання за вказаним кредитним договором і надати у новій редакції Додаток № 1 до договору, виходячи з дострокового повернення споживчого кредиту в сумі 3928 грн. (а.с.48-51). Листом № 2 від 12 липня 2019 року позивач просила відповідача в стислий термін здійснити перерахунок залишку заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами 26 березня 2018 року (а.с.54-55). В своєму листі № 5-189/03/78/219 від 09 серпня 2019 року відповідач повідомив позивача про те, що нею не було надано до банку доказів сплати страхових платежів, що підтверджують дію страхового покриття за договорами страхування на строк, не менший, ніж 1 рік, у зв`язку з чим було встановлено комісію за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості 0,5 % від суми наданого кредиту до повного погашення кредиту відповідно до п. 1.1 кредитного договору. Також зазначено про нарахування такої комісії за порушення зобов`язань, встановлених п.п. 4.3.6-4.3.9, у відповідності до п.п.п 1.3.3 цього договору (а.с.81-82). Пунктом 1.3.3 кредитного договору № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом у разі порушення позичальником будь-якого або декількох зобов`язань, встановлених пп.4.3.6-4.3.9 цього договору, позичальник сплачує банку комісію за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,5% (без ПДВ) від суми наданого кредиту, зазначеної у п. 1.1 цього договору (з урахуванням змін і доповнень). В пункті 3.1 договору йдеться про те, що позичальник здійснює погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку № 2 до цього договору, та сплату процентів за користування кредитними коштами (надалі- кредитна заборгованість) шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 18872 грн. (крім першого та останнього платежів0, щомісячно з 1-го (першого) по 10-е (десяте0 число кожного місяця (строк сплати періодичного платежу, шляхом внесення коштів на рахунок № [NUMBER] (рахунок кредиту), відкритий у АБ «Укргазбанк», код банку 320478, через касу банку або шляхом безготівкового перерахування. Пункт 3.3.1 договору визначає, що в період застосування комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості зобов`язання по частковому поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами є виконаними позичальником належним чином у разі зарахування на рахунок кредиту суми періодичного платежу, яка включає суму нарахованої відповідно до п. 3.13 цього договору комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості, за умовами відсутності на момент періодичного платежу простроченої заборгованості позичальника за цим договором. Відповідно до п. 3.4 укладеного між сторонами кредитного договору, банк самостійно розподіляє кошти з рахунку кредиту у день їх зарахування (окрім останнього банківського місяця). Що надійшли як періодичний платіж, на погашення кредиту, сплату комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості (за наявності) та процентів за користування кредитними коштами. У разі зарахування коштів на рахунок кредиту в останній банківський день місяця, їх розподіл здійснюється банком наступного банківського дня. Згідно з п. 3.4.1 у разі. Якщо сума зарахованих на рахунок кредиту коштів перевищує розмір періодичного платежу з урахуванням суми комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості (за наявності), сума такого перевищення направляється на погашення кредиту у цей же банківський день (окрім останнього банківського дня). При цьому розмір наступного періодичного платежу залишається без змін. Пункт 3.6 договору передбачає, що при зарахуванні періодичного платежу або будь-якого платежу на рахунок кредиту відповідно до цього договору, у разі наявності будь-якої простроченої заборгованості (в тому числі по комісіям за наявності) за цим договором, такий платіж направляється банком на погашення простроченої заборгованості. В такому випадку вважається, що періодичний платіж внесений у неповній сумі або невнесений взагалі. Пункт 3.8 договору: у разі порушення встановлених цим договором порядку та строків сплати періодичних платежів, суми не погашених у строк платежів (або їх частин), а також суми не погашених у строк комісій, визнаються простроченими та наступного банківського дня переносяться банком на рахунки простроченої заборгованості. При цьому розмір прострочених процентів визначається як різниця між фактично нарахованими відповідно до п. 1.3 цього договору процентами за користування кредитними коштами за звітний період та сумою внесеного періодичного платежу за відповідний період зменшеного на суму прострочених та строкових комісій (якщо буде мати місце); розмір простроченої суми за кредитом визначається як різниця між строкової заборгованістю за кредитом на 11-е (одинадцяте0 число кожного місяця та плановим максимальним залишком по кредиту на відповідну дату згідно з додатком №2 до цього договору; розмір простроченої комісії за управління в частині обслуговування кредитної заборгованості визначається як різниця між сумою фактично нарахованої комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості за звітний період та сумою внесеної комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості у місяці, наступного за звітним періодом. Пункт 3.13 договору визначає, що нарахування комісії за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості здійснюється не пізніше останнього банківського дня кожного місяця, починаючи з місяця, в якому банком виявлено порушення позичальником зобов`язань, встановлених п.п.4.3.6-4.3.9 цього договору до повного погашення кредитної заборгованості (у т.ч. погашення простроченої заборгованості по тілу кредиту, процентам за управління коштами в частині обслуговування кредитної заборгованості) не враховуючи останній місяць користування кредитом. В пункті 4.3.7 позичальник зобов`язався вчиняти всі необхідні дії для чинності страхового покриття за договорами страхування, зазначеними у п.п 4.3.6 цього договору, та здійснювати вчасне внесення всіх чергових страхових платежів. Сплата яких забезпечувала б дію договорів страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов`язання за цим договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б безперервну дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік, та не пізніше, ніж за 1(один) банківський день до граничного строку дії попереднього страхового покриття надавати банку докази таких сплат. Забезпечувати здійснення страхування заставного майна протягом усього терміну користування кредитними коштами. Пункт 3.7 договору визначає, що при отриманні від позичальника на рахунок кредиту коштів (або коштів, отриманих в порядку договірного списання), сторони встановлюють наступний порядок погашення заборгованості за цим договором: - прострочена сума за кредитом (якщо буде мати місце прострочення); - прострочені проценти (якщо буде мати місце прострочення); - строкова заборгованість за кредитом; - строкові проценти; - прострочені комісії (якщо буде мати місце прострочення); - строкові комісії (якщо буде мати місце). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 статті 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 26 березня 2018 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, відносин сторін регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умову щодо плати за супроводження кредиту, і це є підставою для визнання такого положення недійсним. Доводи відповідача про те, що вказана комісія є комісією за обслуговування кредитної заборгованості, що не суперечить положенням Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правил), є необґрунтованим, оскільки відповідно до пункту 3.6 вказаних Правил банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). В п. 3.4 Правил закріплено, що банки зобов`язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов`язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб`єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо). Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, №42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року). Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Положення частин четвертої одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. В своєму рішенні Конституційний Суд України від 10 листопада 2011 р. № 15-рп/2011, дійшов висновку, що положення Закону, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про незаконність встановлення у кредитному договорі комісії за управління коштам в частині обслуговування кредиту. Оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов`язкові для споживача за свої дії на власну користь. Умова кредитного договору, якими встановлено обов`язок позичальника сплачувати комісію за супроводження кредиту (управління коштами в частині обслуговування кредиту) є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків та прихованого підвищення відсоткової ставки за користування кредитом. Таким чином відповідач має здійснити перерахунок заборгованості позивача за укладеним між ними кредитним договором здійснити перерахунок всіх платежів за кредитним договором № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року ґрунтуючись на встановленій п. 3.7 кредитного договору № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року та ст. 19 Закону України «Про споживче кредитування» черговості погашення вимог за договором про споживчий кредит і призначення платежів за платіжними квитанціями, та за наслідками перерахунку укласти шляхом направлення засобом кур`єрського зв`язку [PERSON] за місцем мешкання: [ADDRESS] для розгляду та підписання підписаних публічно акціонерним товариством акціонерного банку «Укргазбанк», двох примірників додаткової угоди до кредитного договору № 0263/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року із зміненим внаслідок перерахунку розмірів періодичного платежу і графіку зменшення заборгованості по кредиту. Вирішуючи позовні вимоги в частині тлумачення змісту і визначити місце виконавчого обов`язку позичальником з надання доказів страхових платежів за пп. 4.3.7 кредитного договору № 026/03/2018/0189 від 26 березня 2018 року, суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні. При цьому судом враховано, що відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (стаття 213 ЦК) в порядку позовного провадження. Згідно з ч. 3 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Між тим, пункт 4.3.7 кредитного договору не є незрозумілим, викладені в ньому слова та поняття відповідають їхньому змісту та не потребують додаткового тлумачення. У зв`язку із частковим задоволенням двох позовних вимог немайнового характеру, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з цим позовом, на підставі ст. 141 стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 1536,80 грн. (768,40 грн. х 2). На підставі викладеного,

Outcome: partial