Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся Криворізький державний педагогічний університет з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір №62 від 05 жовтня 2017 року про працевлаштування випускників Криворізького державного педагогічного університету. За цим договором відповідач повинен був відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Наказом від 14 серпня 2017 року №132-к/тр «Про призначення» [PERSON] було призначено на посаду вчителя трудового навчання в Криворізьку загальноосвітню школу №102 з 15 серпня 2017 року. На підставі наказу ректора від 27 листопада 2017 року відповідач отримала 6440,00 гривень одноразової допомоги. Вже 08 листопада 2019 року відповідача було звільнено за власним бажанням. Порушуючи п.2.3.1 договору №62 від 05 жовтня 2017 року, відповідач не відпрацював три роки у загальноосвітньому навчальному закладі. А відповідно до п.2.3.3 договору №62 від 05 жовтня 2017 року у разі звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, відповідач зобов`язана відшкодувати до державного бюджету суму допомоги. Відповідачу було направлено претензію №4 від 27 лютого 2020 року на суму 6440,00 гривень про відшкодування суми допомоги на рахунок університету до 01 квітня 2020 року, на яку відповідачем не було прореаговано належним чином. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму одноразової адресної грошової допомоги у розмірі 6440,00 гривень та судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують повністю та згідні на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Ч.7 - у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ч.8 - днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: У судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2017 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький державний педагогічний університет», в особі ректора Шрамка Ярослава Владиславовича, та випускником [PERSON] був укладений договір №62 про працевлаштування випускників Криворізького державного педагогічного університету. Відповідно до умов зазначеного договору [PERSON] повинна відпрацювати протягом трьох років з дня укладення угоди про роботу у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, а також отримати одноразову адресну грошову допомогу у п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати. Згідно наказів Міністерства освіти і науки України від 15 травня 2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізьк4ий державний педагогічний університет» та від 04 лютого 2019 року №123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету»,а також наказу ректора від 11 лютого 2019 року №71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет. Відповідно до наказу від 14 серпня 2017 року №132-к/тр «Про призначення» [PERSON] було призначено на посаду вчителя трудового навчання в Криворізьку загальноосвітню школу №102 з 15 серпня 2017 року. Пунктом 5 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України №343 від 28 березня 2016 року, передбачено, що вищий навчальний заклад на підставі доведеної вищестоящим органом управління, у підпорядкуванні якого перебуває навчальний заклад, кількості одержувачів допомоги та документів (заяви про надання допомоги, копії трудової книжки (за наявності), копії договору про роботу на посаді педагогічного працівника у загальноосвітньому або професійно - технічному навчальному закладі), що подаються випускниками щороку до 10 жовтня, здійснює виплату допомоги до кінця поточного року. Згідно наказу ректора від 27 листопада 2017 року №473 «Про виплату одноразової адресної грошової допомоги випускникам», поданої [PERSON] заяви про надання допомоги, копії трудової книжки, копії договору №62 від 05 жовтня 2017 року на рахунок на ім`я [PERSON] позивачем було покладено 6440,00 гривень. У судовому засіданні встановлено, що 08 листопада 2019 року відповідача було звільнено з Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №102 Криворізької міської ради Дніпропетровської області - за власним бажанням. Таким чином порушуючи вимоги п.2.3.1 договору №62 від 05 жовтня 2017 року [PERSON] не відпрацювала три роки у загальноосвітньому навчальному закладі. Пунктом 2.3.3 договору №62 від 05 жовтня 2017 року передбачено, що у разі звільнення за власним бажанням протягом трьох років від початку роботи у загальноосвітньому або професійно - технічному навчальному закладі, молодий фахівець зобов`язаний відшкодувати до державного бюджету суму допомоги. Згідно п.7 Порядку надання одноразової адресної грошової допомоги деяким категоріям випускників вищих навчальних закладів, які здобули освіту за напрямами і спеціальностями педагогічного профілю, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України №343 від 28 березня 2016 року, в разі відмови випускника приступити до роботи відповідно до укладеного договору про роботу на посаді педагогічного працівника у загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за угодою сторін або з ініціативи працівника протягом трьох років від початку роботи в загальноосвітньому або професійно-технічному навчальному закладі, одержувач допомоги зобов`язаний повернути суму фактично одержаної допомоги у вищий навчальний заклад, який здійснював її виплату. Вищий навчальний заклад зобов`язаний повернути зазначені кошти до державного (відповідного місцевого) бюджету. З матеріалів справи вбачається, що відповідачу було направлено претензію №4 від 27 лютого 2020 року на суму 6440,00 гривень про відшкодування суми допомоги на рахунок університету до 01 квітня 2020 року. Однак у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] суму одноразової адресної грошової допомоги у розмірі 6440,00 гривень на рахунок університету не повернула. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 629, 525. 526 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання визнаються його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення суми одноразової адресної грошової допомоги у розмірі 6440,00 гривень є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача. На підставі викладеного та ст.ст. 509, 526, 527, 538 ЦК України,

Outcome: approved