Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON], заінтересована особа Одеська міська рада про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та просив встановити факт належності йому свідоцтва про право власності на житло, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 29 грудня 1993 року за № 6-1906 на ? частку квартири [ADDRESS],3 в м. Одесі. У своїй заяві [PERSON] посилається, на те, що він є власником житлової квартири [ADDRESS],3 в м. Одесі, ? частина зазначеної квартири належить йому на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 29 грудня 1993 року за № 6-1906 згідно з розпорядження органу приватизації від 29.12.1993р. № 29183, право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 22.02.1994р. в книзі 63пр, стор. 136, р.№524, та інша ? частина вищезазначеної квартири належить йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, право власності зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» 15.09.2000р. в книзі 381пр, стор. 14, р.№524. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 29 грудня 1993 року за № 6-1906 прізвище заявника вказано як «Сєлєзньов», однак у паспорті громадянина України, який видано 28.09.1998р., його прізвище зазначено як «Селезньов». За даних обстави, із-за різниці в написанні прізвищ, у заявника виникають труднощі в розпоряджанні власного майна на власний розсуд, не може замовити та виготовити новий технічний паспорт. Саме ці підстави стали причиною звернення до суду із зазначеною заявою. Заявник в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав суду заяву про слухання справи за його відсутності заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON]. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 6-1906 від 29.12.1993 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на правах приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Право власності зареєстроване КП «ОМБТІ та РОН» 22.02.1994р. в книзі 63пр, стор. 136, р.№524 за [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5) Згідно розпорядження органу приватизації від 29.12.1993 року від № 29183 квартира за адресою: [ADDRESS], передана у спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. (а.с. 6) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 05.09.2000р. державним нотаріусом [PERSON] Пятої Одеської державної нотаріальної контори, посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Пятою Одеською державної нотаріальною конторою 24.03.1994р. за реєстром № 4-339, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна громадянки [PERSON], яка померла 22.03.2000р. є [PERSON] Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво, складається з ? частини квартири [ADDRESS] 3 в м. Одесі. Право власності зареєстровано за [PERSON] КП «ОМБТІ та РОН» 15.09.2000р. в книзі 381пр, стор. 14, р.№524 на підставі свідоцтва про право власності за заповітом. (а.с. 7) У своїй заяві [PERSON] зазначає, що Свідоцтво про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 29 грудня 1993 року за № 6-1906 прізвище заявника вказано як «Сєлєзньов», однак у паспорті громадянина України, який видано 28.09.1998р., його прізвище зазначено як «Селезньов». Згідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Зазначене роз'яснення у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» кореспондується з ч. 2 ст. 256 ЦПК України, відповідно до якої у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Доводи заявника щодо зазначеного правовстановлюючого документу не викликають у суду будь-яких сумнівів. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved