Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області з Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшов цивільний позов [PERSON] , в якому вона просила суд стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 127 588 грн. 83 коп. та на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., що разом становитиме 147 588 грн. 83 коп. На обґрунтування вимог позову [PERSON] посилається на те, що їй на праві приватної власності належить транспортний засіб марки «Geely JL-7162», державний номерний знак [NUMBER] . 11 квітня 2019 року позивач уклала договір оренди вказаного автомобіля з відповідачем [PERSON] на умовах оплати [PERSON] на її користь 2 100 грн. за кожну календарну неділю строком на 6 місяців, тобто по 11 жовтня 2019 року. Цього ж дня за актом прийому-передачі позивач передала [PERSON] указаний автомобіль, а він його прийняв у своє користування. 17 квітня 2019 року [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час експлуатації цього автомобіля, на порушення вимог п. п. 10.1, 10.2 ПДР України, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, здійснивши зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», під керування водія [PERSON] . У результаті зіткнення транспортні засобі зазнали механічних ушкоджень та [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2019 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами протягом року. Внаслідок указаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача технічно ушкоджений, чим їй заподіяно матеріальної шкоди на суму 127 588 грн. 83 коп., яка складається з наступного: - вартість технічних ушкоджень автомобіля, яка за оцінкою спеціаліста [PERSON] становить 74 588 грн. 83 коп.; - вартість роботи спеціаліста [PERSON] за проведення оцінки автомобіля становить 2 000 грн.; - вартість евакуатора з перевозки автомобіля становить 600 грн. Відповідно до договору оренди, однією з умов цього договору передбачена оплата відповідачем на користь позивача оренди за автомобіль у розмірі 2 100 грн. за кожну календарну неділю з дня передачі автомобіля - 11 квітня 2019 року по день закінчення 6-ти місячного строку дії договору - 11 жовтня 2019 року. У цей період входить 25 календарних тижнів, тому відповідач зобов`язаний сплатити за весь строк дії договору по 2 100 грн. за кожний календарний тиждень, за підрахунком сплачених за перший тиждень 2 100 року, що загалом становить 50 400 грн. і є сумою упущеної вигоди. Крім цього, діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яку [PERSON] оцінює у розмірі 20 000 грн., оскільки вона отримала сильний психологічний стрес, коли їй стало відомо, що її автомобіль розбитий. У позивача розладився сон, з`явилися головні болі, що розцінюється позивачем як підстава її морально-психічних страждань. Посилаючись на указані обставини, положення ст. ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, позивач просила вимоги позову задовольнити. Відповідач [PERSON] своїм правом не скористався та відзив на позов до суду не направив. Процесуальні дії суду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 грудня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди передано на розгляд до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 січня 2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право та строки подати відзив на позов, письмові заперечення, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 04 вересня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не скористався своїм правом, відзив на позов на адресу суду не направив, а також повторно до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, про що вказують судові повістки та повідомлення, відправленні за адресою реєстрації відповідача та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження тих обставин, на які посилалася позивач, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ушкодження майна (транспортного засобу). Обставини справи. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] з 31 грудня 2014 року є власником транспортного засобу марки «Geely JL7162», державний номерний знак [NUMBER] . Згідно з договором оренди автомобіля від 11 квітня 2019 року, укладеного між [PERSON] , як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем, сторони дійшли згоди про передачу орендодавцем у строкове платне користування орендаря автомобіля марки «Geely JL7162», державний номерний знак [NUMBER] , оціночною вартістю 135 000 грн., строком на 6 місяців з моменту прийняття об`єкта оренди та зі сплатою орендної плати за весь об`єкт оренди в цілому у розмірі 2 100 грн. за календарний тиждень. У договорі наявна відмітка про сплату завдатку у розмірі 2 100 грн. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 серпня 2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та на підставі ст. 36 КУпАП до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. За змістом цієї постанови [PERSON] 17 квітня 2019 року о 17:30 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Geely JL7162», державний номерний знак [NUMBER] , виїжджаючи зі стоянки ТЦ «Обжора» на проїзну частину пр. Будівельників м. Маріуполя, діючи на порушення пунктів 10.1. та 10.2 Правил дорожнього руху України, не переконавшись у безпеці дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . У результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, пасажир автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» - [PERSON] також отримала легкі тілесні ушкодження. Відповідно до звіту про оцінку шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу від 07 жовтня 2019 року № 1189/19, вартість матеріальної шкоди, завданої власнику КТС марки «Geely JL7162», державний номерний знак [NUMBER] , станом на дату оцінки, становить 74 598 грн. 83 коп. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 16 серпня 2019 року № 357, вартість складання звіту про оцінку шкоди становить 2 000 грн. Відповідно до товарного чеку фізичної особи - підприємця [PERSON] від 17 квітня 2019 року вартість транспортування (послуги евакуатора) автомобіля марки «Geely JL7162», державний номерний знак [NUMBER] , становить 600 грн. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спору, який виник із правовідносин про відшкодування шкоди. Приписами статті 264 ЦПК України передбачено, що саме на суд покладений обов`язок вирішити питання про те, які правовідносини сторін випливають із установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. У справі позивачем заявлено про відшкодування матеріальної шкоди, яка за її доводами полягає у збитках на відновлення транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та втрачених доходах, які позивач могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Вирішуючи вимоги в частині упущеної вигоди, суд виходить з наступного. Частиною третьою статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 22, 1166 ЦК України, вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. ст. 77 - 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як підставу для відшкодування доходів, які позивач могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущену вигоду), [PERSON] наводить договір оренди належного їй автомобіля, в якому сторони передбачили сплату оренди за користування автомобілем у розмірі 2 100 грн. щотижня. Представлений суду договір оренди автомобіля не містить відмітки про його нотаріальне посвідчення. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України). Згідно з положеннями частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин є видом недійсних правочинів та є таким в силу вимог закону, тобто його недійсність прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо). З огляду на викладене у разі наявності передбачених законом підстав вважати правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені в статті 216 ЦК України. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже, на підставі наведених норм матеріального права, враховуючи, що договір оренди транспортного засобу укладений між фізичними особами, тому у силу вимог ст. 799 ЦК України підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, однак сторони на порушення вимог ст. 799 ЦК України такої форми не дотрималися, необхідно дійти висновку, що такий договір є нікчемним, тому у силу вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України він не може створювати юридичних наслідків у вигляді сплати позивачу орендної плати, у даному випадку упущеної вигоди, тому вимоги в цій частині ґрунтуються на не допустимих, не достовірних та не належних доказах, що у своїй сукупності дають підстави для висновку про відсутність обставин про те, що за звичайних обставин позивач могла реально одержати доходи, якби її право не було порушене, у зв`язку з чим вимоги на суму 50 400 грн. не підлягають задоволенню . Вирішуючи вимоги в частині матеріальної шкоди, яка завдана внаслідок ушкодження належного позивачу автомобіля, а також витрат на транспортування ушкодженого автомобіля на евакуаторі, то суд виходить з наступного. Як установлено судом вище, укладений між сторонами договір оренди транспортного засобу є нікчемним, тому судом на підставі ст. 264 ЦПК України, внаслідок установлення дійсних правовідносин сторін, застосовано наведені вище положення матеріального права, у зв`язку з чим і для відшкодування цієї матеріальної шкоди застосуванню також підлягають положення про правові наслідки недійсності правочину. Так, відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Отже, частина 2 статті 216 ЦК України передбачає, що такі збитки й моральна шкода відшкодовуються винною стороною. Порядок такого відшкодування може здійснюватися також за статтями 22, 23 ЦК України та правилами, встановленими для зобов`язань, що виникають із факту заподіяння шкоди, тобто за правилами позадоговірної (деліктної) відповідальності, оскільки положення норм про недійсність правочинів такого порядку не встановлюють. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладений обов`язок спростування презумпції вини, шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, обов`язок доведення відсутності вини покладено саме на відповідача, однак, у зв`язку з його неявкою, такий нереалізований, позивач є власником транспортного засобу, який пошкоджений відповідачем, обрала спосіб захисту саме шляхом відшкодування розміру збитків, розмір заподіяних збитків (вартість відновлювального ремонту) підтверджується звітом про оцінку заподіяної шкоди, який не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про доведеність підстав позову в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяною внаслідок ушкодження транспортного засобу, розмір якої за звітом та відповідно до товарного чеку (вартість евакуатора) становить 74 598 грн. 83 коп. і 600 грн., що загалом становитиме 75 198 грн. 83 коп. Позивач поєднує витрати на залучення спеціаліста для визначення вартості матеріального збитку із матеріальною шкодою, однак такі у силу вимог ст. ст. 133, 139 ЦПК України відносяться до судових витрат і підлягають вирішенню судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Вирішуючи вимоги про відшкодування маральної шкоди, суд з наведених вище підстав вважає, що до цих правовідносин підлягають застосуванню як наведені та проаналізовані положення ст. ст. 216, 640, 799 ЦК України, так і загальні положення про делікти - ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом п. 3 ч. 2 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі у зв`язку із пошкодженням майна. Отже, враховуючи характер пошкодженого майна позивача, глибину її душевних страждань, вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Суд зазначає, що реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зважаючи на наведене, суд під час розгляду справи вжив усіх необхідних заходів для виконання завдань цивільного судочинства, визначених у статті 2 ЦПК України, забезпечивши сторонам змагальний процес, та відповідно кожна сторона розпорядилася своїм правом на власний розсуд як у спосіб представлення доказів, так і ігнорування судового процесу, і у цьому випадку саме сторона, яка проігнорувала судовий процес несе ризики настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням нею процесуальних дій. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 1 475 грн. 80 коп., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 82 198 грн. 83 коп. х 100% : 145 598 грн. 83 коп. ціни позову = 56,46 %), тобто 56,46 % від ціни позову (56,46 % х 1 475 грн. 80 коп. : 100% = 833 грн. 24 коп.), що складає 833 грн. 24 коп. Враховуючи, що суд зробив висновок про часткове задоволення позову (56,46 %), то судові витати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, пропорційно покладаються на позивача та відповідача. Таким чином, з відповідач на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 833 грн. 24 коп., інший розмір судового збору покладається на сторону позивача. Оскільки у силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 133, ст. 139 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на залучення спеціаліста і такі витрати документально підтвердженні на суму 2 000 грн., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині відшкодування шкоди, визначеної на підставі звіту спеціаліста, тому вони відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial