Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій він просить визнати його дочку [PERSON] , [INFO] , та онука [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що позивач є власниками вищезазначеного житлового приміщення. У вказаному житловому приміщені відповідачі не проживають з червня 2014 року без поважних причин, що створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні позивачем власністю. Крім того, позивач несе додаткові комунальні витрати та позбавлена права на отримання субсидії. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали заяви про визнання позову. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав, судові витрати просив залишити за ним. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в підготовче засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. На виконання вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом була перевірена наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Так судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 02 листопада 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Костянтинівського міського нотаріального округу Донецької області Землянським В.І., реєстр. № 2898, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12456240 від 09.11.2006 р., витягом з Державного реєстру правочинів № 3108854 від 02.11.2006 р., копії яких долучені до матеріалів справи. За вказаною адресою позивач має зареєстроване місце проживання, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту громадянина України. Відповідно до відомостей, наданих відділом реєстрації Костянтинівської міської ради за № 1279/09 від 03.04.2019 р., № 1280/09 від 03.04.2019 р., довідки КП «СЄЗ № 1» за № 660 від 26.02.2019 р., відповідач [PERSON] є дочкою позивача, відповідач [PERSON] - онуком, та мають зареєстроване місце проживання за адресою: будинок [ADDRESS] . Згідно з ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї (ч.2). Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що відповідачі визнали позов, і таке визнання не суперечить закону й не порушує права інших осіб, позов підлягає задоволенню. А отже, [PERSON] , [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинком [ADDRESS] . При подачі позову до суду позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1536 грн. 80 коп., що підтверджено відповідними квитанціями в матеріалах справи. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що позивачем при подані позову сплачено судовий збір у загальному розмірі 1536 грн. 80 коп., а відповідачі до початку розгляду справи по суті визнали позов, суд дійшов висновку про необхідність повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved