Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації» «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка обґрунтована тим, що позивач проводив поставку природного газу в житловий будинок [ADDRESS] , в якому зареєстрований та проживає [PERSON] . За даною адресою відкрито Особовий рахунок № [NUMBER] на попереднього власника будинку [PERSON] (померла у вересні 2014 року), згідно якого\~установлено газове обладнання: газова плита,\~колонка, котел; зареєстровано 2 особи, розрахунок оплати за спожитий природний газ здійснюється згідно показників побутового лічильника газу. Відповідач не сплачував вартість спожитого природного газу, у зв`язку із чим станом на 01 січня 2021 року утворилася заборгованість у сумі 23057,31 гривень, де 21453,75 гривень заборгованість за постачання газу та 1603,56 гривень заборгованість за розподіл газу. У зв`язку із виниклою заборгованістю відповідачу нараховано індекс інфляції у розмірі 3400,87 грн. та три проценти річних у розмірі 1581,83 грн. від простроченої суми. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 21453,75 грн., заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 1603,56 гривень, суму індексу інфляції 3400,87 грн. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1581,83 грн., та витрати по сплаті судового розміру в розмірі 2270,00 гривень. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в Заяві про скасування заочного рішення вказав, що з сумою боргу він не згоден з огляду на те, що позивач просив суд стягнути заборгованість за надання послуг з постачання природного газу за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року, що є невірним. Надання послуг з постачання природного газу було припинено 03 вересня 2019 року, отже, за послугу за розподіл природного газу, яку було введено з 01 січня 2020 року вважає, що платити не повинен. Заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 1 603,56 грн. є необгрунтованою, оскільки згоду на зміну договору він не давав. Також невірно розрахована сума за постачання газу, у зв`язку із тим, що 20 вересня 2018 року йому прийшло попередження про відключення газопостачання на суму 10583,49 грн. на показання 99225 м.куб., після чого він заплатив грошові кошти у розмірі 5040,63 грн. за 724 м.куб. за ціною 6,9579 грн./м3, газопостачання не було припинено, отже вважає, що борг на ці показання сплачено. В опалювальний сезон 2018-2019 року було витрачено 1928 м.куб.х6,9579 грн./м3 на суму 13414,83 грн. Зазначає, що згоден заплатити 13414,83 грн з урахуванням 3 % річних у сумі 402,45 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 549,99 грн., а всього 14367,27 грн. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем письмовий договір відсутній, відповідач здійснює споживання комунальних послуг, чим проявляє добровільне волевиявлення, і у зв`язку з чим у нього у зв`язку з фактичним споживанням комунальних послуг, тобто одностороннім правочином, виникає зобов`язання з оплати спожитих послуг на користь виконавця послуг, позивача по справі. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є правочин. З ч. 5\~ст. 202 ЦК України\~вбачається, що до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. З матеріалів справи вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , позивач здійснював поставку природного газу у період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року. За період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року у зв`язку із несплатою вартості спожитого природного газу утворилася заборгованість у сумі 23057,31 гривень (а.с.4). Але, як встановлено в судовому засіданні, 03 вересня 2019 року надання послуг з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] було припинено позивачем, що підтверджується Актом на відключення від газопостачання абонента (а.с.31). Отже, позивач має право на стягнення заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01 січня 2018 року по 03 вересня 2019 року. Відповідно до п. 24 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 № 2496, розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць. Відповідачем до матеріалів справи було долучено копії квитанцій про сплату ним послуг з постачання природного газу. Так, за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року відповідачем було сплачено послуги з постачання природного газу на суму 6\~209,24 грн. (а.с.33-41, 46-47). Між тим, судом не приймаються до уваги квитанції про сплату відповідачем послуг з постачання природного газу за період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року та з 01 серпня 2017 року по 30 листопада 2017 року (а.с.42-45), оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ, заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу, суму індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми з 01 січня 2018 року. Як вбачається з розрахунку позивача заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року становить 14\~310, 71 грн. (а.с.4). Оскільки відповідачем сплачено послуги з постачання природного газу за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року на суму 6\~209,24 грн., то заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ становить 8\~101,47 грн. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем відповідно до цієї норми закону були нараховані наступні суми: інфляційні нарахування в розмірі 3400,87 гривень та три проценти річних в розмірі 1581,83 гривень, проте із цими нарахуваннями неможливо погодитися з огляду на те, що період стягнення заборгованості становить з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року, а також те, що відповідачем у даний період було частково сплачено суму заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ. Особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на попереднього власника будинку [PERSON] , яка померла [INFO] , проте як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] з 11 травня 2016 року (а.с.19). Отже, оскільки загальна сума заборгованості становить 8\~101,47 грн., у зв`язку із чим 3% річних складають 404, 86 грн., які розраховано за наступною формулою: a*b*3%/365 (8\~101,47 * 608 * 3% / 365 = 404,86), де: - а сума основного боргу; - b кількість днів прострочення боргу. Щодо стягнення заборгованості по сплаті індексу інфляції суд зазначає наступне. Відповідно до розрахунку індексу інфляції, наданого позивачем, індекс інфляції за: - січень 2018 року становить 101,5 %; - лютий 2018 року 100,9 %; - березень 2018 року 101,1 %; - квітень 2018 року 100,8 %; - травень 2018 року 100 %; - червень 2018 року 100 %; - липень 2018 року 99,3 %; - серпень 2018 року 100 %; - вересень 2018 року 101,9 %; - жовтень 2018 року 101,7 %; - листопад 2018 року 101,4 %; - грудень 2018 року 100,8 %; - січень 2019 року 101 %; - лютий 2019 року 100,5 %; - березень 2019 року 100,9 %; - квітень 2019 року 101 %; - травень 2019 року 100,7 %; - червень 2019 року 99,5 %; - липень 2019 року 99,4 %; - серпень 2019 року 99,7 %. Отже, сума інфляції за: - січень 2018 року становить 117,31 грн. (7820,79 грн. * (101,5 %/100 %) = 7938,10 грн.; 7938,10 грн. 7820,79 грн. = 117,31 грн.; - лютий 2018 року 140,48 грн.; - березень 2018 року 91,67 грн.; - квітень 2018 року 121,15 грн.; - травень 2018 року 88,83 грн.; - червень 2018 року 0 грн.; - липень 2018 року - 0 грн.; - серпень 2018 року - 0 грн.; - вересень 2018 року - 0 грн.; - жовтень 2018 року 192,52 грн.; - листопад 2018 року 180,65 грн.; - грудень 2018 року 147,75 грн.; - січень 2019 року 88,67 грн.; - лютий 2019 року 126,66 грн.; - березень 2019 року 77,17 грн.; - квітень 2019 року 144,76 грн.; - травень 2019 року 166,14 грн.; - червень 2019 року 158,86 грн.; - липень 2019 року - 0 грн.; - серпень 2019 року - 0 грн. Таким чином, заборгованість по сплаті індексу інфляції за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року становить 1\~842,62 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до п. 14 розділу ІІІ «Правил постачання природного газу», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 2494, при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. При розрахунку за платіжними документами (рахунками постачальника) оплата за послуги з газопостачання має бути здійснена споживачем у терміни, визначені в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунку. У відповідності до вимог\~ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату за комунальні послуги. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальної послуги на підставі відкритого особового рахунку, оскільки позивач фактично надавав відповідачу послугу з поставки природнього газу, а відповідач користувався нею для задоволення власних потреб і не відмовлявся від неї. Газопостачання було припинено лише 03 вересня 2019 року. Згідно з ч. 1\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Статтею 322 ЦК України\~передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими в частині стягнення з відповідача заборгованості за спожитий і неоплачений природний газ у сумі 8\~101,47 грн., 3 % річних у сумі 404,86 грн., заборгованості по сплаті індексу інфляції у сумі 1\~842,62 грн., а тому підлягають задоволенню в цій частині. Щодо вирішення питання про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу у сумі 1\~603,56 грн. суд керується наступним. Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку природного газу визначалися Законом України від 08.07.2010 року №2467-VI «Про засади функціонування ринку природного газу» (далі - Закон №2467). Згідно зі статтею 16 Закону №2467 передбачено відокремлення функцій транспортування, розподілу та постачання природного газу. Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2467 встановлено, що з метою забезпечення поступового та послідовного переходу до повномасштабного ринку природного газу, передбаченого цим Законом, встановлюється перехідний період, який включає такі етапи: перший етап, під час якого здійснюються відокремлення функцій з розподілу та постачання природного газу, визначення споживачів, які набувають статусу кваліфікованих, та визначення Кабінетом Міністрів України гарантованих постачальників, починає діяти з 1 січня 2012 року; другий етап, під час якого всі категорії споживачів набувають статусу кваліфікованих споживачів, починає діяти з 1 січня 2015 року. Згідно з частиною першою статті 6 Закону №2467 діяльність, пов`язана, зокрема з постачанням або розподілом природного газу за регульованим тарифом провадиться за умови отримання відповідної ліцензії. На виконання вимог Закону №2467 з 01.07.2015 року відбулося юридичне відокремлення суб`єктів господарювання ринку природного газу, що входять до складу вертикально інтегрованої господарської організації, що полягає у створенні окремих юридичних осіб-суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність з постачання природного газу за регульованим тарифом окремо від діяльності пов`язаної з розподілу природного газу. Відповідач - ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» на підставі ліцензії серії АЕ №299054, виданої згідно з постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 15 квітня 2010 року № 382 та переоформленої постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 09 червня 2011 року № 1007 та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 23 червня 2015 року № 1792, здійснює господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних радовищ на території Донецької області. На ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Донецької області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (затверджено Постановою КМУ №9 758 від 01.10.2015, з 01.04.2017 - відповідно до Постанови КМУ №187 від 22.03.2017, з 01.11.2018 - відповідно до Постанови КМУ №9867 від 19.10.2018). ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (код ЄДРПОУ 03361075) в контексті обставин справи провадить господарську діяльність з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території Донецької області, тобто, є Оператором ГРМ, на підставі ліцензії виданої НКРЕКП згідно постанови від 15 квітня 2010 року № 382. Правовідносини сторін, регулюються Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газоросподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року. Тарифи, вартість послуг, які надаються ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз», та порядок оплати встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). З 01 жовтня 2015 року введено в дію Закон України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року №329-VІІІ, яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.40 вказаного Закону розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Положеннями статей 11, 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є однією з підстав виникнення зобов`язань; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, що набрала чинності 27.11.2015 року, визначено, що оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної мережі (далі - ГРМ) для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498. 01.12.2015 року набрали чинності Постанова НКРЕКП № 2498 «Про затвердження типового договору розподілу природного газу» від 30.09.2015 року та постанова НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам». З цього часу відносини між Споживачем та Газорозподільним підприємством регулюються типовим договором розподілу природного газу з урахуванням вчинення дій Споживачем щодо акцептування його умов. Типовий договір розподілу природного газу є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. (п. 1.3. Договору). Відповідно до п.п.2.1-2.3 Договору за цим Договором Оператор ГРМ зобов`язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором. Обов`язковою умовою надання Споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у Споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ. При вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, Сторони зобов`язуються керуватися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газорозподільних систем. Згідно пункту 4 глави 3 Розділу 6 Кодексу, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Окрім того, в пункті 7 глави 3 Розділу 6 Кодексу зазначено, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем у справі укладено Типовий договір розподілу природного газу та [PERSON] до 03 вересня 2019 року одержував послуги з розподілу (постачання) природного газу, що підтверджує факт приєднання Споживача до умов типового договору розподілу природного газу з ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» та до умов типового договору постачання природного газу побутовому споживачу зі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації. Згідно Особового рахунку відповідача № [NUMBER] , ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» за період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року відповідачу нараховано до сплати за розподілений/поставлений/спожитий природній газ 14\~310, 71 грн. Вказане в силу вимог п.7 глави 3 розділу 6 Кодексу ГРМ та п.6 ст.11 Закону України «Про ринок природного газу» також свідчить про приєднання (акцептування) відповідачем умов типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498, оскільки фактично платежі за розподіл та за постачання природного газу були розподілені лише з 01 січня 2020 року за наслідком внесених змін до Кодексу ГРМ постановою НКРЕКП№2080 від 07.10.2019. Оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Договору). Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення (п.6.2 Договору). Відповідно до абз. 1 п. 6.3 Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Згідно п.п.1,2 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу. Газовий рік - це період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року (п. 4 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем). Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (абз. 2 п. 1 глави 6 Розділу VI Кодексу газорозподільних систем). Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року. У випадку, якщо річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування Оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється. На період до кінця 2019 року Оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року. Відповідно до Постанови НКРЕКП від 24.12.2019 року № 3019 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ПАТ «ДОНЕЦЬКОБЛГАЗ» та змін до неї, що вносяться постановою НКРЕКП від 24.06.2020 №1157, які є чинними, встановлені наступні розміри тарифу: - на період з 01 січня по 30 червня 2020 року включно - у розмірі 0,84грн. за 1м.куб газу (з ПДВ); - на період з 01 липня 2020 року по 31 грудня 2020 року - у розмірі 0,84 грн. за 1м.куб газу (з ПДВ); - з 01 січня 2021 у розмірі 1,224 грн за 1 м.куб газу (з ПДВ). Тобто, розрахунок тарифу на розподіл не залежить від наявності лічильника. Для кожного абонента є обсяг, який він спожив за попередній рік. Якщо лічильника немає, то розрахунок ведеться за встановленими нормами споживання. Якщо є індивідуальний лічильник, тоді береться обсяг спожитого газу, який був зафіксований індивідуальним лічильником. Інформація стосовно ціни за послуги розподілу природного газу, порядку оплати тощо є у вільному доступі на сайті ПАТ «Донецькоблгаз», що відповідає п.п.1 п.7.1 Типового договору розподілу природного газу. Оскільки [PERSON] отримував послуги з постачання та розподілу природного газу у період з 01 січня 2018 року по 31 серпня 2019 року (постачання природного газу було припинено 03 вересня 2019 року), проте вчасно не сплачував дані послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за спожитий і неоплачений природний газ за даний період, а враховуючи, що газовий рік на період до кінця 2019 року встановлено з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, то суд приходить до висновку, що відповідачем не було отримано послуг з розподілу природного газу за повний газовий рік, тобто з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року, оскільки постачання газу за адресою: [ADDRESS] , було припинено 03 вересня 2019 року, що підтверджується матеріалами справи. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ, \~розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2059,80 грн. та 210,20 грн., а всього 2270,00 грн. (а.с.10-11). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий і неоплачений природній газ у сумі 8\~101,47 грн., 3 % річних у сумі 404,86 грн., заборгованості по сплаті індексу інфляції у сумі 1\~842,62 грн. Інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 36,90 % ((10\~348,95 грн. задоволені вимоги) / ( 28040,01 грн. заявлені позовні вимоги )*100%). З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 837 грн. 63 коп. (2270 грн. сплачений судовий збір * 36,90 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» в особі Слов`янського управління по газопостачанню та газифікації витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 837 грн. 63 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial